mj

Pöökäri Kotopelto (Asuinpaikat)
Kohdetunnus 18010001
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pöökärin päärakennuksesta noin 200 m itään kaakkoon viettävällä peltorinteellä. Löydöt liuskekeihäänkärki ja kvartsi-iskoksia.

Ruokomaa (Asuinpaikat)
Kohdetunnus 18010002
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee alavalla, Porvoonjokeen viettävällä pellolla 200 m Ojalan talosta pohjoiseen Vakkolaan vievän tien itäpuolella. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Myllyniitty (Asuinpaikat)
Kohdetunnus 18010003
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 500 m lounaaseen Hannulan talosta, kaakkoon viettävällä savisella peltorinteellä. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia ja pieni reikäkirves.

Tallikäärö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 200 m Mattilan talosta kaakkoon ja 450 m Porvoonjoesta itään, lounaaseen viettävällä peltorinteellä, Kolokorvesta laskevan pienen ojan itäpuolella. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia ja kivilajiesineitä ja -iskoksia. Asuinpaikalla on tehty kaivaus vuonna 1951.

Aropelto (18010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vakkolassa, Keski-Tyyskän talosta 150 m kaakkoon ja noin 300 m itään Porvoonjoesta länsilounaaseen viettävällä peltorinteellä. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Peltomäki Kotopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Varjolan päärakennuksesta 50 m etelään, kaakkoon viettävällä peltorinteellä. Löydöt kourutaltta, oikokirves ja kvartseja.

Siltala Riihipelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Siltalan talosta 100 m luoteeseen Porvoosta Mäntsälään vievien uuden ja vanhan maantien välissä eteläkaakkoon viettävällä peltorinteellä. Löydöt hioinkiven kappale (KM 11618:47), kirveen katkelma, kivilaji-iskoksia, kvartsikaapimia ja muita kvartsi esineitä.

Siltala Kotopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoosta Mäntsälään vievän maantien itäpuolella alkaen heti Siltalan talon tontin pohjoispuolelta kaakkoon viettävällä hiekkaisella peltorinteellä. Löytöinä kourutaltta, kvartsiesineitä ja -iskoksia, kivikirveitä ja niiden katkelmia, pii-iskoksia, hioimen kappaleita, liuskekeihäänkärkiä ja niiden katkelmia, verkonpainoja ja reikäkivi. Siltalan-Kotopellon asuinpaikka liittyy siitä länteen oleviin Metsä-Hennan Kotopellon ja Hassan Syrjäpellon asuinpaikkoihin.

Metsä-Henna Kotopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Metsä-Hennan päärakennuksesta 100–200 m länteen ja on samaa kaakkoon viettävää peltorinnettä kuin Siltalan Kotopellon ja Hassan Syrjäpellon asuinpaikat. Löydöt kivikautisia asuinpaikkalöytöjä.

Syrjänpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hassan talosta n. 1300 m pohjoiseen samalla hiekkaperäisellä kaakkoon viettävällä peltorinteellä kuin Siltalan Kotopellon (nro 9) ja Metsä-Hennan Kotopellon (nro 10) asuinpaikat. Löydöt hioimen katkelma, kivikirveet ja niiden katkelmat, kvartsi esineet ja -iskokset ja saviastianpalat.

Koivistonpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vahijärven luoteisrannalta n. 100 m pohjoiseen ja Klaavun talosta n. 40 m etelään Vahijärveen viettävällä pellolla. Löytöinä saviastianpaloja, nelisivuinen käsihioin, pii-iskos, kivilaji-iskos, kvartsikaapimia- ja iskoksia.

Niemenpelto (18010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikan koillispää on 400 m:n päässä Askolan kirkosta ja lounaispää 1400 m kirkosta kaakkoon viettävällä Porvoonjoen rantapellolla. Löydöt kourutaltta, reikäkivi, hioimen kappaleita, kivilaji-iskoksia, pii-iskoksia, kvartsiesineitä ja -iskoksia ja Askolan kotiseutumuseossa säilytetty tasataltta.

Jokipelto (18010014) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itärannan pellolla, Mäittälän talosta 300 m pohjoiseen. Löydöt ovat kvartsiesineitä- ja iskoksia ja hiiltä kivikautisesta tulisijasta.

Suoranta (18010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee n. 100 m urheilukentästä etelään jyrkästi etelään viettävällä hienohiekkaisella peltorinteellä. Löydöt liuskekeihäänkärki ja muita kivikautisia asuinpaikkalöytöjä.

Silta-aro (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Latoniitty-nimisen peltoaukean koillispäässä Popolanojan koillispuolella lounaiseen viettävällä pellolla. Löydöt kivikirveen teelmä, nuolenkärki, kvartsiesineitä ja -iskoksia ja kivilaji-iskoksia.

Jusla Suursuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Suursuon pohjoislaidalla sorakuopan reunassa. Kulttuurikerros on lähes hävinnyt. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia ja kourutaltta.

Kurjala (18010018) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee etelään viettävällä peltorinteellä, nykyisin kaatopaikan itäpuolella. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia, hioimen kappaleita, kivikirveen katkelma ja kiviesine.

Vanha-Klemetti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Suursuon pohjoispuolella, Kurjalaan johtavan tien ja Askolan kaatopaikan pohjoispuolella, mäellä ja sen rinteessä. Vanhan Klemetin hiekkakuopan yläreunassa tehtiin arkeologisia kaivauksia 1960-luvun alussa. Vuoden 1999 inventoinnin perusteella asuinpaikka-alue jatkuu hiekkakuopalta ainakin noin 100 m kaakkoon päin. Löydöt taltan- ja kirveen katkelma, hioimen kappale, palanutta luuta, kvartsiesineitä ja -iskoksia, kivilaji-iskoksia.

Urheilukenttä (18010020) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee urheilukentän lounaislaidalla, Luhon kaivaus on sijainnut nykyisen kentän lounaiskulman alla. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia. Osaa löydöistä säilytetään Askolan kotiseutumuseossa.

Ahlstedtinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kunnalliskodista n. 200 m etelään aivan TVH:n hiekkakuopan eteläpuolella kaakkoon viettävällä metsittyneellä peltorinteellä. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Toppinen (18010022) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee luoteiseen laskeutuvalla soraisella peltorinteellä Kerkkoontien itäpuolella koululta 200 m koilliseen. Löytöinä on rombimainen reikänuija, liuskekeihäänkärkiä ja niiden katkelmia, poikkikirves, piitä, hioimen kappale, ja kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Siltapelto Siltapellonhaka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjokeen laskeutuvalla kaakonpuoleisella rantapellolla. Asuinpaikka alkaa Päivölän talon pohjoispuolelta jatkuen Pappilan eteläpuolella virtaavaan ojaan pohjoisessa. Löytöinä liuskekeihäänkärki, hiomalaaka, tasatalttoja, kvartsiesineitä ja -iskoksia, kivilaji-iskoksia ja palanutta luuta.
Vuoden 2012 kaivausten kiviesineistö ajoittaa kohteen pääasiallisesti mesoliittiseen aikaan lähinnä mesoliitisen ajan keskivaiheille (kaksi lehdenmuotoista liuskekeihäänkärkeä, kaksi alkeellisen kirveen katkelmaa, alkeellinen taltta ja kolme viistoteräistä kvartsinuolenkärkeä). Palaneista luun paloista tehdyt radiohiiliajoitukset ajoittavat tutkitun alueen n. 6600-6300 eKr.

Perunamaa Saunapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itärannalla lounaaseen viettävällä peltorinteellä n. 90 m Pappilasta lounaiseen. Pohjoisessa alue rajoittuu metsäiseen Saunamäkeen, lännessä Porvoonjokeen ja kaakkoisosassa se rajautuu Porvoonjokeen laskeutuvaan ojaan. Löydöt tasataltta, pii-iskoksia, painokivi, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Grindinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjokeen viettävällä savisella peltorinteellä rajoittuen lännessä Porvoonjokeen, idässä pappilaan ja pohjoisessa omakotiasutukseen. Löydöt pii-iskos, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Hallinpelto Muuntajanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pohjois-eteläsuuntaisella peltoharjanteella noin 100 m postilta pohjoiseen. Hallinpellon ja Muuntajanmäen asuinpaikat ovat samaa peltoharjannetta. Asuinpaikan eteläosan läpi kulkee Vahijärvelle menevä tie. Paikalla on tehty kaivaus tien vuoksi vuonna 1973. Tien eteläpuolella oleva osa asuinpaikasta on tuhoutunut rivitalon ja liikerakennuksen vuoksi. Löydöt tasataltta, pii-iskoksia, kvartsiitti-iskos, palanutta luuta, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Reväsmäki Linnanranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka-alue, joka sijaitsee lounaaseen viettävällä Porvoonjoen rantapellolla. Alue rajoittuu pohjoisessa Etujärvestä Porvoonjokeen laskevaan ojaan, lännessä Henttalaan menevään tiehen ja kaakossa tilustiehen, jonka toisella puolella on Grindinpelto. Asuinpaikan löytökohdat ovat nimeltään Vanhapelto, Reväsmäki, Kanttorila, Linnanranta ja Marttinen ja ne ovat kaikki topografisesti samaa asuinpaikka-aluetta. Asuinpaikasta saattaa olla osia jäljellä seurakuntatalon eteläpuolisilla pelloilla. Löydöt ovat liuskekeihäänkärjen katkelma, hioimet ja niiden katkelmat, tuluskivet, poikkikirveet, pienoistaltta, tasataltat, palanut luu, kivilajiesineitten katkelmat, kvartsiesineet- ja iskokset. Joitain esineitä säilytetään Askolan kotiseutumuseossa.

Etu-Linna Kotopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonkoen itärannalla lounaaseen viettävällä peltorinteellä Etu- ja Taka-Linnan taloista n. 250 m lounaaseen. Löydöt hiomalaaka, hioimen kappale, kivilajiesineen katkelmia, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Rantapelto (18010029) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lounaiseen viettävällä Porvoonjoen peltorinteellä n. 600 m luoteeseen Rokin talosta ja 400 m länteen Haitin talosta. Löydöt kiviesineitä ja niiden katkelmia ja kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Kotopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Haitin päärakennuksesta n. 100 m itään lounaaseen laskevalla peltorinteellä. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Mäkelänpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Käpykylän kartanosta 700 m pohjoiseen kaakkoon viettävällä savisella joenrantapellolla Henttalaan vievän tien länsipuolella. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia, piikaavin, kivilaji-iskoksia ja kvartsiittiesine.

Suonpää Suontaka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Sudenpesänmäen länsilaidalla, Piurunjoesta 400 m etelään, lounaaseen viettävällä peltorinteellä. Löytöjä on tehty Sirolan, Aaltosen ja Siltalan pelloilta. Löydöt tasatalttoja, keihääkärjen katkelma, kivilaji saha, poikkikirveitä, hioimen katkelma, kourutaltta, primitiivinen kirves, kirveen teelmiä ja kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Ryykinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanha-Ollilan talosta 500 m kaakkoon Piurunojan ja Riitaniitunojan yhtymäkohdasta n. 400 m etelään jyrkähkösti kohteen länsipuolella virtaavaan Piurunjokeen pellolla. Löydöt kivikirves, pii-iskoksia, pallonuija, tasataltta ja kvartsi-iskokset.

Kurkelanmäki Kotopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kurkelanmäen talosta noin 60 m pohjoiseen ja pellolla olevasta lähteestä noin 20 m etelälounaaseen. Löytöinä poikkikirves, kvartsi-iskoksia, tasa- ja kourutaltta.

Pitkähuhta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ylöstuvan päärakennuksesta n. 500 m länteen Piurunjoen ja Riitaniitulle menevän maantien pohjoispuolella jyrkästi kaakkoon laskeutuvalla pellolla. Löytöinä kvartsiesineitä ja -iskoksia. Osaa kvartseista säilytetään Askolan kotiseutumuseossa.

Ylöstupa (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kallioon hakattu uhrikuoppa sijaitsee Ylöstuvan pihapiirissä, päärakennuksesta 20 m länteen. Kuopan halkaisija on 8 cm ja syvyys 4 cm.

Lahkaankulma (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee laajan peltoaukean länsilaidalla metsässä n. 500 m pohjoiseen koulun kohdalta. Kivi on 3 x 2,5 x 1,5 m:n kokoinen ja siinä on 22 syvennystä.

Koskipelto (18010039) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaika sijaitsee Piurulanjoen ja Porvoonjoen pohjoispuolella etelään viettävällä joenrantapellolla. Löytöinä kvartsi-iskoksia, pii-iskos ja liuskekeihäänkärjen katkelma.

Heikkilä (18010040) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee Heikkilän talon pihapiirissä n. 60 m päärakennuksesta länteen. Kivessä on 7 kuoppaa.

Paavola (18010041) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee Paavolan talosta 70 m koilliseen peltotöyräällä Porvoonjoen itäpuolella. Kivi on 4 x 3 x 1 m:n kokoinen ja siinä on 9 kuoppaa.

Paavola Riihipelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Paavolan talon päärakennuksesta 150 m pohjoiskoilliseen, Porvoonjokea kohti kaakkoon laskeutuvalla peltorinteellä. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Puharonkimaa Valkamaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pukkilaan vievän tien ja Porvoonjoen välissä Valkamankosken kohdalla jokeen viettävällä pellolla. Suurin osa löydöistä on tehty 40 m:n korkeuskäyrän kohdilta. Löytöinä hiotun kiviesineen kappale, kivilaji-iskos, kiviesine ja kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Järvensuo (18010044) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka-alue on n. 1 km:n pituinen lähes pohjois-eteläsuuntainen, kapea, suurinpiirtein 40 m:n korkeuskäyrää noudattava alue. Se sijaitsee Pukkilaan menevän maantien itäpuolella, Porvoonjokeen viettävällä peltorinteellä. Asuinpaikka alkaa kohdasta, joka on Taka-Anttilan päärakennuksesta n. 200 m kaakkoon ja loppuu kohdassa, joka on n. 70 m Niittymäen tilasta pohjoiskoilliseen. Löytöinä piisirppi, pii-iskoksia, tasataltta, hioimia ja niiden katkelmia, tuuran teräkatkelma, kirveen teräkatkelma, kvartsiittiesineitä ja -iskoksia, kivilajiesineitten katkelmia, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Yrjölä (18010045) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Yrjölän talosta 250 m lounaaseen jyrkästi länteen, kuivattuun Kyynärjärveen laskeutuvalla peltorinteellä. Löytöinä mm. alkeellinen kirves, alkeellinen taltta, saviastianpala, kivilaji-iskoksia ja kvartseja.

Piiskulanpelto Ilmarissa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsipuolella Ilmarinkoskesta n. 220 m pohjoiseen, jokeen viettävällä pellolla. Löytöinä kaksi kiviesineen kappaletta ja kvartseja.

Hopeapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Etujärven länsirannalla 100 m:n päässä järvestä ja n. 200 m Takalan talosta pohjoiseen tasaisella, loivasti järveen viettävällä entisellä pellolla. Paikalla on tehty pieni kaivaus vuonna 1952, mutta asuinpaikkaa lienee vielä jäljellä vanhan pellon alueella ja lähiympäristössä. Löytöinä pii-iskoksia, iskukiviä, kivilaji-iskoksia, palanutta luuta, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Myllypelto Rantanen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka-alue sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella Onkimaankosken kohdalla vastapäätä sitä kohtaa, missä Piurunjoki laskee Porvoonjokeen. Alue on laajahko peltoalue, joka laskeutuu molemmissa päissä joenrantapelloksi. Löydöt talttoja ja niiden katkelmia, hioimia ja niiden katkelmia, prmitiivisiä kirveitä, kaitataltta, liuskekeihäänkärkiä ja niiden katkelmia, piiesineitä, hiottuja kivilajiesineen katkelmia, kivilaji-iskoksia ja kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Koivuniemi (18010049) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Koivuniemen päärakennuksen länsi- ja lounaispuolella olevassa metsässä. Kaivauksia on tehty päärakennuksesta 60 metriä länteen ja 60 metriä lounaaseen. Lounaassa on myös historiallisen ajan liuskekivilouhos. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Keturinmäki (18010050) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kirkolta Nalkkilaan vievän maantien itäpuolella n. 200 m luoteeseen Nalkkilan Takajärvestä, vanhat kaivaukset Kalliorinteen päärakennuksesta pohjoiseen hiekkakuopan reunalla ja lisäksi Kalliorinteen eteläpuolella olevalla hiekkapellolla. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia, kivilajiesineitä ja palanutta luuta.

Kopinkallio (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kivikautinen; Kopinkallion kvartsilouhos sijaitsee havupuuvaltaisessa sekametsässä pienellä kallioalueella. Louhos on ollut käytössä mesoliittisella ajalla n. 8600-5000 eaa. Kallion länsilaidalla on metrin levyinen kvartsisuoni ja sen päällä on useita kvartsisuonia, joista kvartsia on louhittu.
Paikalta on löydetty noin 8000 kvartsin kappaletta, josta suurin osa on todettu esineiksi kuten kirveiksi, uurtimiksi, kaapimiksi ja taltoiksi. Kvartsimateriaalin joukossa on myös runsaasti iskoksia eli esineiden työstämisessä syntyneitä jätemateriaalia, joita on myös voitu käyttää tilapäisesineinä.

Filpotti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kirkolta Nalkkilaan vievän tien kummallakin puolella Takajärvestä n. 400 m luoteeseen. Nykyisin tien länsipuoli on hiekkakuoppana. Löytöinä kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Kalliopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 300 m Takajärvestä pohjoiseen olevalla jyrkästi länteen viettävällä peltorinteellä, jonka keskikohdalla olevalta töyräältä kaikki löydöt on tehty. Löytöinä kiviesineen teelmä, kiviesineen katkelmat, kvartsiesineet ja -iskokset.

Rahkaissuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kirkolta Nalkkilaan menevän tien itäpuolella, aivan tien vieressä 700 m Etujärvestä pohjoiseen. Löydöt liuskekeihäänkärki, siimanpaino, kivikirveitä ja niiden katkelmia, tasatalttoja, hiottuja kivilajiesineen katkelmia, kvartsiesineitä ja -iskoksia, kivilajikaavin ja -iskoksia ja palanutta luuta

Valkamaa (18010055) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka-alue sijaitsee Porvoonjoen itärannalla Valkamaankosken kohdalla länteen laskevilla pelloilla. Asuinpaikka-alue koostuu Rokin Valkamaan ja Piskulan Valkamaan asuinpaikoista. Löydöt poikkikirveitä ja niiden teelmiä ja katkelmia, hioimen kappaleita, talttoja, liuskekärjen katkelma, iskukiviä, verkonpainoja, kivilaji-iskoksia ja kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Puurata (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on topografisesti Valkamaan (no 55) asuinpaikka-alueen jatkoa Porvoonjoen itärannalla. Asuinpaikka sijaitsee Takaniemi nimisen peltojen reunustaman metsäniemen pohjoisella ja itäisellä kärkiosalla mistä löytöjä on myös tullut runsaimmin. Löydöt saviastianpaloja, kvartsiesineitä ja -iskoksia, liuskekeihäänkärki ja sellaisen katkelma, alkeellinen kirves, talttoja ja niiden teelmiä ja katkelmia, hioimia ja niiden katkelmia ja kivilaji-iskoksia.

Etu-Linna Ruoksmaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itärannalla melko jyrkästi Porvoonjokeen viettävässä rinteessä, sekä pellolla että metsässä. Löydöt kourutaltta, liuskekeihäänkärjen katkelma, hioin, hioimen kappaleita, talttoja, poikkikirveitä, alkeellisten kirveitten teelmiä, Suomusjärven tyypin kirves, kiviesineitä ja niitten katkelmia, pii-iskoksia, palanutta luuta, iskukiviä ja palanutta savea.

Taka-Piskulan Ruoksmaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itärannalla 240 m Ojalan talosta länteen tasaisella savisella pellolla pienen metsäsaarekkeen (Kalmistomäki no 59) länsipuolella. Löytöinä rautainen poranterä, pronssinauhaa, meripihkakoru, luuesineitä ja niiden katkelmia, purupihka, hioimia, hioimen kappaleita, saviastianpaloja, palanutta savea, talttoja, talttojen teelmiä ja katkelmia, kirveitä, kiviesineitä, liuske-iskoksia, pii-iskoksia, kirveitä ja niiden katkelmia, kvartsiesineitä ja -iskoksia ja kvartsiittiesineitä.

Kalmistomäki (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Kalmisto sijaitsee savisen pellon ympäröimällä 1000 m2:n laajuisella lepikkomäellä Porvoonjoen itärannalla, noin 100 m joesta. Kalmistomäellä vuonna 1951 kaivaneen Ville Luhon mukaan paikalla on yli 100 hautaa. Tutkitut hautasijat olivat 0,55–0,6 m syvyydessä, 2 m pitkiä ja 0,9 m leveitä. Hiekassa erottui vainajan lepoasento tummana varjona, pää pohjoista kohden. Osassa haudoissa oli sivuilla syrjittäin ladottuja laakakiviä. Yhdessä haudassa havaittiin kiviarkku. Löytöaineistoon (KM 12599:1–9) kuului mm. saviastian paloja, nuolenkärki ja luita.
Peltoviljely on aikojen saatossa syönyt osan mäestä. Lisäksi mäen päällä on ollut lato. Mäen laella erottuu kuitenkin edelleen useita erityyppisiä painanteita, joista osa on merkitty kivellä. Eteläpään painanteet näkyvät hyvin ilmeisesti sen vuoksi, että ne ovat Ville Luhon vuonna 1951 avaamat haudat.
Kalmistonmäen laella on pohjakaavaltaan pyöreä, matalan maavallin ja kapean ojan ympäröimä noin 4 m halkaisijaltaan oleva kehä. Maavallin leveys on noin 0,4 metriä ja korkeus noin 0,2 metriä. Vallin maat ovat peräisin ojasta. Kalmistonmäen Porvoonjoen puoleisella rinteellä on pohjakaavaltaan nelikulmaisia kivikehiä tai -tarhoja. Tarhojen laajuus on noin 2 x 2 m.
Askolan Kalmistonmäkeä on pidetty joko rautakautisena tai varhaiskeskiaikaisena. Kohteen läheltä ei kuitenkaan toistaiseksi tunneta rautakautista tai keskiaikaista asutusta.

Ellilä Ilmari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itärannalla tasaisella savisella pellolla Ilmarinkosken luona hiekkakuopan itäpuolella. Löydöt tasataltta, poikkikirves, hioimen kappaleita, palanutta luuta ja kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Jokiniitty (18010061) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itärannalla tasaisella joenrantapellolla n. 600 m pohjoiskoilliseen Ilmarinkoskesta. Topografisesti asuinpaikka on samaa kuin Ellilän Ilmarin (no 60) asuinpaikan pohjoisosat. Löydöt taltta, poikkikirves, kivilajiesineen teelmä ja -katkelma, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Heissuo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee 700 m luoteeseen Simppujärvestä ja 800 m lounaaseen Haukankalliosta suon etelälaidalla suohon pistävällä kallioniemekkeellä.

Latoniitty Jungfern (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Latoniityn eteläosassa kirkolle vievän maantien ja Popolanojan välissä luode-kaakkosuuntaisella kapeahkolla pellolla. Pohjakallio arvelee asuinpaikan jatkuvan metsän puolelle. Muinaisjäännösalueen kaakkoisosan kohdalla metsään tehdyistä koekuopista ei ole havaintoja. Löydöt poikkikirves, oikokirves, tasataltta, kiviesineen katkelmat ja kvartsiesineet ja -iskokset.

Vanhakartano (18010064) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pukkilan maantien ja Porvoonjoen välissä Vanhakartanon päärakennuksesta noin 100 m kaakkoon itään ja kaakkoon jyrkästi viettävällä peltorinteellä. Löytönä pii-iskos.

Lepistö (18010065) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanhakartanon päärakennuksesta 350 m kaakkoon etelään viettävällä peltoniemekkeellä. Löydöt tasataltta, piikaavin, kvartsikaapimia ja -iskoksia, hioimen katkelma, piikaavin ja kvartsiittikaavin.

Mäntylä (18010066) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikkaan viittaavia löytöjä on tehty runsaasti Mäntylän talon ympäriltä pellosta, enimmät Porvoonjoen rantapellolta talosta lounaaseen ja luoteeseen. Löydöt liuskekeihäänkärjen katkelma, hioin, hioimen katkelmia, reikäkivi, kiviesineitä ja niiden katkelmia, poikkiteräinen kirves, pii-iskos, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Hoikkala (18010067) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella verrattain alavalla pellolla Hoikkalan päärakennuksesta 200 m pohjoiseen. Löydöt poikkikirves, tasataltta, liuske-esineitä, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Lihtamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tiiläänjärvestä Kylänpäänjärveen virtaavan joen itäpuolella, loivasti länteen viettävällä peltorinteellä, 200 m länsilounaaseen Permusa-nimisestä soistuvasta järvestä, joen ja tilustien välissä. Tien länsipuolelle on rakennettu omakotitaloja. Löydöt kourutaltan katkelma, pikkutaltta, kivilaji-iskoksia, kirveen teräkatkelma, palanutta savea, saviastianpala, kvartsiesineitä ja -iskoksia ja piiesineitä ja -iskoksia.

Lehtelä Riihipelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lehtelän talon päärakennuksesta 370 m koilliseen loivasti Ilolanjokeen viettävällä pellolla maantien itäpuolella. Löydöt hioimia, kvartsiesineitä ja -iskoksia ja oikokirveen puolikas. Osa esineistä on Askolan kotiseutumuseossa.

Lähteenaho (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lähteenahon talosta 50 m koilliseen loivasti Ilolanjokeen viettävällä pellolla tien länsipuolella. Löytöinä tasataltta jota säilytetään Askolan kotiseutumuseossa, kirves ja sädekiviliuske-esineen katkelma.

Honkaniemi (18010071) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Honkaniemen päärakennuksesta 100 m koilliseen maantien ja Ilolanjoen välissä rantapellolla rajoittuen jokeen. Löytöinä liuskekeihäänkärki, keramiikka, kivikirveet, taltat, reikäkivet, piiesineet ja -iskokset, hioimet ja niiden kappaleet, kaksiteräinen kirves, piiveitset, iskukivet, liuskerenkaan kappale ja kivilaji-iskokset.

Tonttimäki (18010072) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löydöt on tehty Männistön talon navetan kohdalta. Asuinpaikka sijaitsee männikkömäellä ja pellolla päärakennuksesta 50 m luoteeseen. Löytöinä kourutaltta ja kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Männistö (18010073) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Männistön talosta 270 m pohjoiseen jyrkästi etelään viettävällä pellolla. Löydöt kvartseja.

Impivaara (18010074) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Männistän talosta 780 m pohjoiseen savimaalla, loivasti kaakkoon viettävällä peltorinteellä. Löytöinä kourutaltta, kiviesine ja kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Tuomala Kotopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuomalan talosta 150 m koilliseen lounaiseen viettävällä rinteellä Myrskylään vievän maantien itäpuolella. Löytöinä kaksi kivikirvestä ja kiviesineen katkelmia. Askolan kotiseutumuseossa säilytetään osaa löydöistä.

Pekkala Koskipelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Juornaankylässä, Pekkalan rakennuksista 40-60 m etelään, Ilolanjokeen viettävällä savisella peltorinteellä. Pellolla on erotettavissa pienehkö töyräs, jonka päältä on löydetty kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Mäittälän Kotopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjokeen laskevalla pellolla, Vakkolantien itäpuolella. Löydöt kvartsia, kivilajiesineen katkelma, kivilaji-iskoksia.

Töyrylä (18010078) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiekkaisella peltotörmällä, Vakkolantien itäpuolella ja Sorvasuontien eteläpuolella. Löytöinä alkeellisen kirveen katkelma ja kvartsia.

Grankulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Jyrkästi etelään ja eteläkaakkoon viettävä pelto- ja puutarharinne Grankullan talon ja Mankintien välissä. Löytöinä keramiikkaa, hiottu liuskeenpala ja kvartsi-iskoksia.

Finns (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Metsäinen, eteläinen mäenrinne, jossa on hiekkakuoppia. Asuinpaikka sijaitsee Kehä III länsipuolella ja Kauklahdenväylän pohjoispuolella em. teiden liittymäkohdalla. Vuoden 2004 inventoinnissa havaittiin useita kivikautisia löytöalueita sekä yksi ajaltaan epämääräinen röykkiö. Asuinpaikka osittain tutkittu. Löytöinä keramiikkaa, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, palanutta luuta, piikaapimia, pii-iskoksia, tasatalttoja, kiviesineiden katkelmia, jauhinkiviä, hiomalaakoja.
Tutkimushistoriallisesti merkittävä kohde.
Finnsin eläinpääase ei ole täältä, vaan on löytynyt Ny-Finnsin pellolta. Löytökohta esitetään valokuvassa Europaeus-Äyräpään kaivausraportissa Finnsin kivikautiselta asuinpaikalta 1923-24.

Backisåker 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltoa ja metsikköä Finnsin mäen itäpuolella Kehä III:n länsipuolella, 200 m pohjoiseen Kehä III ja Kauklahdenväylän risteyksestä. Löydöt keramiikkaa, kvartsi-iskoksia, piikaavin, savenpala. Kiukaisten kulttuurin asuinpaikka.

Finns läntinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka metsäisellä ja kallioisella mäenlaella. Löytöinä keramiikkaa (KM 10557:16) ja kvartsi-iskoksia. Ollut ilmeisesti hyvin pienialainen asuinpaikka.
Muinaiskalukirjan kuvaus: "Syksyllä tai kesällä 1936 Espoon Mankbyn Finnsin kansanopiston päärakennuksesta länteen melko läheltä opistoa männikkömäeltä erään polun luota." (läh. SMYA XXXII:1 n:o 176, siitä NW).
Äyräpään mukaan keramiikka oli tyypillistä kampakeramiikkaa ja Uskelan keramiikkaa (TG 2023). Ks. Äyräpään kaivausraportti "Vuosien 1923-24 kaivaukset Finnsin kivikautisella asuinpaikalla Espoon pitäjän Mankbyn kylässä."

Kosthålle (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pienialainen asuinpaikka peltorinteellä Mankinjoen länsipuolella, Espoon kartanon päärakennuksesta noin 400 m etelälounaaseen, kartanon navetan itäpuolella. Löydöt kvartsikaavin ja iskoksia.

Hingsthagen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka hakamaalla, Espoon kartanon päärakennuksesta noin 100 m länsiluoteeseen Espoonkartanon kosken yläpuolella, Mankinjoen haarapaikassa. Löydöt: kiukaisten tyypin tasataltta ja poikkikirves. Kohde sijaitsee melko matalalla, joten löydöt voivat myös olla veteen joutuneita irtolöytöjä. Kohteen luoteen selvittäminen vaatii jatkotutkimuksia.

Björkbacka (49010011) (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee metsäsaarekkeella ja lounaaseen ja etelään viettävällä peltorinteellä Peringintien länsipuolella. Vuoden 2004 inventoinnissa kävi ilmi, että asuinpaikkaa on parhaiten säilynyt Björbackan torpan päärakennuksen pihamaalla. Kohde on alun perin sijainnut nykyisin purona olevan vesistön länsirannalla. Löytöinä tasatalttoja, kvartsiesine, kvartsi-iskoksia sekä naarmupintaista keramiikkaa. Keramiikan perusteella varhaismetallikautinen asuinpaikka.

Bergdal (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Mynttiläntien varressa, kilometrin Kehä III:n pohjoispuolella, ehjässä metsämaastossa. Asuinpaikka ajoittuu löytöjen perusteella pääosin varhaismetallikautiseksi. Paikalta on saatu talteen mm. Morby-keramiikkaa, mutta myös joitakin mesoliittisen ajan löytöjä. Kohde on Espoon oloissa poikkeuksellisen hyvin säilynyt kokonaisuus.

Kläppkärr (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Koilliseen viettävä peltorinne Peringintieltä erkanevan Läpisuontien pohjoispuolella, tien päästä noin 200 m pohjoiseen. Metsän puolella oleva asuinpaikan osa on hyvin säilynyt. Löytöinä keramiikkaa, kvartsiesineitä ja -iskoksia, tasatalttoja, kourutalttoja, poikkikirves ja hioimia. Ajoitus nuorempi varhaiskampakeramiikka–nuorakeramiikka.
Vuonna 2019 tehdyissä koekaivauksissa voitiin varmentaa asuinpaikan rajausta ja säilyneisyyttä. Suurin osa löydöistä oli nuorakeraamisia.
Vuoden 2020 kaivauksissa koko kaivausalueella havaittiin kulttuurikerrosta, joka oli keskimäärin 5-30 cm paksu. Rakenteita ei havaittu. Suurin löytöryhmä olivat saviastianpalat. Palat olivat nuorakeramiikkaa ja varhaista kampakeramiikkaa. Lisäksi löydettiin kiviesineitä ja niiden fragmentteja, iskoksia ja palanutta luuta.
Vuoden 2021 löytöaineisto ts. saviastianpalat ja muu esineistö voitiin ajoittaa nuoremmalle varhaiselle kampakeraamiselle ja nuorakeraamiselle ajalle. Alueella on ollut toimintaa myös 1800-luvulla tai 1900-luvun alussa. Tähän viittaa myös löydetystä tulisijasta saatu 1800-luvun radiohiiliajoitus. Vuoden 2022 kaivauksissa löydettiin kampa- ja nuorakeramiikan lisäksi myös keramiikkaa, joka ajoittuu rautakauden alkuun.

Kronberg (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Peringintien mutkassa, 1,1 km Kehä III:sta pohjoiseen, pellolla ja puutarhassa. Löytöinä tasatalttoja, poikkikirves, suippohamaraisen reikäkirveen kanta, oikokirveen puolikas, riipuskovasin, hioin, jauhinkiven puolikas ja kvartsikaavin.

Hemkärr pohjoinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltoaluetta Peringintien eteläpuolella Forsbackantien ja Peringintien liittymän kohdalla. Löytöinä keramiikkaa, kvartsi-iskoksia, yksinkertainen reikäkirves, kourutaltta, tasataltan katkelma, kirveen teelmä (KM 10814:4) ja hiomalaaka.

Sperrings (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla, pihamaalla, tiellä ja hiekkakuopissa Peringintien pohjoispuolella ja Forsbackantien länsipuolella teiden liittymäkohdassa. Osittain tutkittu. Löytöinä keramiikkaa, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, palanutta luuta, tasatalttoja, kivikirveitä ja niiden teelmiä, hioinkiviä, piinuolenkärki, savi-idolien katkelmia. Tutkimushistoriallisesti merkittävä kohde.

Toivola (49010017) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Espoon keskuksesta 4,8 km länteen, Peringissä (Sperrings), Peringintien 14 kohdalla, tien pohjoispuolisella peltoaukealla (alueet A-C) ja tien eteläpuolisen harjanteen etelärinteessä (alue D). Löytöinä keramiikkaa, kiviesineitä, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia ja kvartsiesineitä. Alueet B ja D asuinpaikkoja, alueet A ja C todennäköisesti irtolöytöpaikkoja.

Stenkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Peringintien vieressä, sen ja Mankinjokeen laskevan ojan välissä, puutarhassa ja pellolla. Löytöinä keramiikkaa, vasarakirveen katkelma, hioin, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, esineiden katkelmia.

Vadspång Mellankärr (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee entisellä pellolla ja metsän reunassa, 600 m Sperringsin asuinpaikasta pohjoiseen. Löydöt kiviaseen katkelma ja kvartsi-iskoksia.

Mossåker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltoaluetta Forsbackantien länsipuolella, Sperringsin notkon koillisin kulma. Löydöt poikkikirves ja kiviliuska.

Järtbacka lounainen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Tunfallintien ja Halujärventien risteyksen luoteispuolisessa peltokolmiossa ja jatkuu Tunfallintien eteläpuolelle. Löydöt tasataltta, kiviaseen katkelma, reikäkirveen teelmän puolikas, hioimia, kvartsi-iskos.

Koivulehto (Järtbacka pohjoinen) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee länteen viettävällä peltorinteellä ja talojen puutarhassa, Halujärventien itäpuolella n. 250 m pohjoiseen Tunfallintien ja Halujärventien risteyksestä. Löydöt keramiikkaa, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, kvartsiesineitä, kivikirveitä, kourutalttoja, tasataltta, hioinkiviä, piin pala, palanutta savea.

Erkulla 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee loivasti kaakkoon viettävässä savipellossa Tunfallintien ja Erkullan talon eteläpuolella. Löydöt kivikirveitä ja niiden katkelmia, kvartsi-iskoksia, palanutta savea.

Björkdal (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee omakotitalon tontilla Halujärventien ja Loojärventien risteyksen kaakkoispuolella. Paikka on loivasti lounaaseen viettävää rinnettä. Löydöt kappale hiomalaakaa ja hioimen katkelma, kivensirpaleita.

Spörsmål (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee pellon kulmauksessa ja metsikköisessä mäessä Halujärventien ja Loojärventien risteyksen luoteispuolella. Löydöt alkeellisen kirveen teelmä, kourutaltta, pala hiomalaakaa ja hioimen katkelma, kiviaseen teelmä.

Bredstensbäck (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltokumpareella Loojärventien pohjoispuolella, n. 150 m tiestä, puron länsipuolella. Löytönä kvartsiesine.

Fagerängen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee peltoalueella n. 1 km luoteeseen Halujärvestä ja Urbergan talosta runsas kilometri koilliseen. Alue on kapeahko peltolaakso, jonka pohjalla virtaa lounaaseen, Lockkärriin, puro. Löytöinä poikkikirveitä, hiomalaaka, hioimen kappale, kirveen katkelma.

Lockkärrshage (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kahdella löytöalueella pellolla ja metsikössä, 200 ja 500 m Urbergan talosta pohjoiskoilliseen. Löydöt nuorakeramiikkaa, kvartsi-iskoksia ja kvartsiesineitä, poikkikirveitä, kiviaseen katkelmia, tasatalttoja, kourutaltta, reikäkivi, hiomalaakoja, hioinkiviä, riipushioin.

Riåker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Loojärven koillisrannalla, Urbergan kartanosta 170 m pohjoiseen, Loojärventien pohjoispuolisen peltoaukean itäreunassa. Löytöinä kivikirveitä ja niiden teelmiä, hiomalaaka sekä kivilaji-iskos.

Niemis Storängen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Loojärven koillisrannalla Niemisin ja Urbergan talojen välisella peltoaukealla, kolmella löytöalueella. Löydöt ovat poikki- ja oikokirveitä, pohjalainen kirves, kiviesineitä, talttoja, hioimia, hiomalaaka, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia ja huhmarkivi (KM 10557:19).

Jorreåker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Loojärvestä 200 m pohjoiseen Östergårdin mäen lounaislaidalla peltokumpareella, Niemisin talosta 170 m itään. Löytöinä poikki-kirves (KM 10810:1), oikokirveitä ja niiden katkelmia, tasataltta, liuske-esine, iskoksia.

Nyåker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Loojärven koillisrannalla, aivan Kirkkonummen rajalla, loivasti koilliseen viettävässä pellossa. Asuinpaikka sijaitsee 350 m pohjoiseen Niemen talosta, tilan ulkorakennuksen luoteispuolella. Löytöinä kivikirveiden ja kiviesineiden teelmiä ja katkelmia, tasataltta, hioimen paloja ja kvartsi-iskos.

Launisåker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Loojärven koillisrannalla, Loojärventien varressa, luoteeseen ja länteen viettävässä peltokumpareella ja talon pihamaalla, Niemisin talosta 600 m koilliseen. Löytöinä keramiikkaa, ja kvartsi-iskoksia, oikokirves, vasarakirveen katkelma, tasatalttoja, hiomalaakoja, hioinkiviä, liuskekeihäänkärki ja luuesine.

Syväoja (49010036) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Råbackarajan tien lounaispäässä, kallioiden välisellä kannaksella. Kirkkonummen raja on 200 m asuinpaikasta luoteeseen. Paikalla on ollut rakennuksia ja peltoa, mutta alue on metsittymässä. Löytöinä on keramiikkaa, tasataltan katkelma, hioimen pala ja iskos.

Putkars (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen rajalla, Bockkärrin torpan luoteispuolella, Bockträskistä 200 m koilliseen, Ämmässuon kaatopaikan eteläpuolella. Paikka on entistä peltoa ja laidunta, joka on nykyisin täysin metsittynyttä. Löytöjä: nuorakeramiikka, kiviaseen katkelma, liuske-esine.

Brinkensbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kauklahden asemasta n. 1,1 km luoteeseen, Kuninkaankartanontien koillisreunassa, vanhan hiekkakuopan reunassa metsäisen kalliomäen eteläpäässä. Löydöt keramiikkaa ja kvartsia.

Mynt (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kalliomäen kaakkoisrinteessä Gumbölenjoen pohjoispuolella, vanhan hiekkakuopan reunassa. Asuinpaikka on ilmeisesti suureksi osaksi tutkittu ja tuhoutunut. Löydöt ovat keramiikkaa, kvartsi- ja pii-iskoksia, kivilaji-iskoksia, kvartsikaavin, palanutta luuta, talttoja, hioimia, kiviaseita ja niiden katkelmia, siimanpaino ja riipushioin. Löydöt ajoittuvat pääasiassa kampakeraamisen ajan alkupuolelle, mutta joukossa on myös Morbyn keramiikkaa.

Gumböle eteläinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla ja puistossa Gumbölen kartanon päärakennuksen ja Gumbölenjoen välissä itään viettävällä rinteellä. Löydöt: nelisivuinen oikokirves, kvartsiesine ja -iskos.

Gumböle itäinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee metsässä ja pellolla Gumbölen kartanosta 300 m koilliseen rajoittuen pohjoisessa Turunväylään, idässä Gumbölentiehen ja lounaassa Gumbölenjokeen. Löytöjä paikalta ovat keramiikka, oikokirveen katkelma, kvartsiesineet ja -iskokset ja palanut luu.

Niittylän kansakoulu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karhusuon koulun ja sen vieressä olevan suuren hiekkakuopan välissä, kallioisessa metsässä. Löydöt keramiikkaa, kvartsiesineitä ja -iskoksia, pikkutaltta, palanutta luuta ja savi-idolien katkelmia.
Asuinpaikalla on löytöjen perusteella ainakin kaksi käyttövaihetta, varhaiskampakeraaminen ja nuorakeraaminen. Näistä pohjoisempi nuorakeraaminen löytöalue on paremmin säilynyt.
Kohteen kaakkoisin kulmaus kuuluu 2021 rajattuun inventointialueeseen. Kohteen kaakkoisreuna tarkastettiin ja rajauksen reunamille tehtiin kairauksia sekä koepistoja. Alueella on jäljellä varsin kapea hiekkavyöhyke, ennen maaston muuttumista saviseksi metsänpohjaksi. Mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu rajatun inventointialueen sisäpuolella.

Forsbacka Kvarnträsk (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kvarnträskin pohjoisrannalla kaakkoon laskevalla järvenrantapellolla. Matkaa on Kvarnträskistä 200 m pohjoiseen ja Forsbackantieltä 100 m itään. Löydetty kvartsi-iskoksia.

Forsbacka W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Forsbackan talosta 300 m länteen Svartbäckträskistä Kvarnträskiin laskevan joen länsirannalla loivasti itään laskevalla pellolla. Löytöinä kvartsi-iskoksia ja kvartsinen iskukivi.

Svartbäck (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Turun moottoritien lounaispuolella Svartbäckträsketin ja Nupurinjärven välisen uoman länsipuolella, loivasti itään, kohti uomaa, viettävällä rinteellä. Alue on entistä peltoa, joka on nykyisin osin kesantona osin metsitettynä ja kasvaa paikoin tiheää istutuskuusikkoa. Maaperä on hiekkaa/hiesua. Asuinpaikka todettiin vuoden 1962 inventoinnissa.
Vuoden 2017 inventoinnissa ei tehty lisähavaintoja, koska pellot olivat kasvaneet umpeen ja osin metsitetyt. Aiempien inventointien perusteella kyseessä on ilmeisesti laaja-alainen asuinpaikka, joka muodostaa lähes katkeamattoman asuinpaikkavyöhykkeen uoman länsilaidalla. Svartbäckistä etelään on Svartbäckträsket NW ja pohjoispuolella Svarbäck Ryte nimiset kivikautiset asuinpaikat. Näistä kaikista kohteista on aiemmissa inventoinneissa poimittu kivikautisia löytöjä tuolloin vielä käytössä olleilta pelloilta. Timo Jussila toteaa inventointiraportissaan vuodelta 1990 ”Poimin pellon tasanteelta runsaasti hienoja kvartseja. Selvä asuinpaikka. Pohjoisessa asuinpaikka liittyy suoraan kohteeseen 48.” Jussilan mainitsema kohde 48 on Svartbäck Ryte. Jussilan mukaan asuinpaikka asettuu 30 ja 35 metrin korkeuskäyrien väliin. Muinaisjäännösrekisterin aluerajauksissa Svartbäckin ja Svartbäck Ryten välissä oli tyhjä alue, Jussilan inventoinnin mukaan alueet kuitenkin muodostavat yhtenäisen asuinpaikkavyöhykkeen ja vuoden 2017 inventoinnissa aluerajaus muutettiin Jussilan havaintoja vastaavaksi. Asuinpaikkojen laajuus ja säilyneisyys selviää vain koekaivauksella.

Svartbäck Ryte (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Turun moottoritien lounaispuolella Svartbäckträsketin ja Nupurinjärven välisen uoman länsipuolella, loivasti itään, kohti uomaa, viettävällä rinteellä. Alue on Ryte nimistä entistä peltoa, joka on nykyisin pääosin metsittynyt. Maaperä on hiekkaa/hiesua. Asuinpaikka todettiin vuoden 1962 inventoinnissa.
Vuoden 2017 inventoinnissa ei tehty lisähavaintoja, koska pellot olivat metsittyneet. Aiempien inventointien perusteella kyseessä on ilmeisesti laaja-alainen asuinpaikka, joka muodostaa lähes katkeamattoman asuinpaikkavyöhykkeen uoman länsilaidalla. Svartbäck Rytestä etelään on Svartbäck ja Svartbäckträsket NW nimiset kivikautiset asuinpaikat. Näistä kaikista kohteista on aiemmissa inventoinneissa poimittu kivikautisia löytöjä tuolloin vielä käytössä olleilta pelloilta. Asuinpaikka asettuu noin 28 ja 35 metrin korkeuskäyrien väliin. Muinaisjäännösrekisterin aluerajauksissa Svartbäckin ja Svartbäck Ryten välissä oli tyhjä alue, mutta Timo Jussilan vuoden 1990 inventoinnin mukaan alueet kuitenkin muodostavat yhtenäisen asuinpaikkavyöhykkeen ja vuoden 2017 inventoinnissa aluerajaus muutettiin Jussilan havaintoja vastaavaksi. Asuinpaikkojen laajuus ja säilyneisyys selviää vain koekaivauksella.
Asuinpaikan rajaus perustuu aiempiin inventointitietoihin ja topografiaan. Vuonna 2017 tehty aluerajaus on hieman laajempi kuin aiemmin muinaisjäännösrekisterissä ollut. Asuinpaikan tarkempi laajuus ja säilyneisyys voidaan selvittää koekaivauksella.

Nupuri eteläinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee entisellä pellolla noin 200 m etelään Nupurinjärven eteläpäästä, 150 m Turunväylästä koilliseen. Löytöinä kvartsiesine ja -iskoksia. Alueella on selvästi rajautuva luoteeseen päin loivasti viettävä jyrkkäreunainen terassi.

Linnunkivi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pitkäjärven ja Nuuksiontien välissä järvenrantapellolla 420 m Solvallan urheiluopistosta luoteeseen. Löytöinä käyräselkäinen kourutaltta ja kvartsiesine.

Kuusela (49010053) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka pellolla Nuuksion Pitkäjärven luoteispäässä. Löydöt oikokirveitä, hioimia, piiesine ja kivilaji-iskos.

Stenbacka (49010054) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kurtinniityntien varressa, Mustlaxbergenin kalliomäen itäreunassa, vanhalla hiekanottoalueella. Löytöinä muutama pala kampakeramiikkaa. Hiekanotto on todennäköisesti tuhonnut pääosan asuinpaikasta.

Bensuls (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee metsittyneellä peltolohkolla Espoonjokilaakson luoteisrinteellä, Bensulsintien ja Hansatien liittymäkohdassa Hansatien luoteispuolella, vajaat 100 m rantaradasta luoteeseen. Löytöinä piinpala ja kvartsi-iskoksia sekä mahdollisesti suippohamarainen reikäkiven katkelma.
2018: Entisen pellon paikalla kasvaa nyt tiheähkö istutuskuusikko. Osa kuusista on kaatunut, mutta niiden juurakoista ei löydetty merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta.

Mickels (Mikkelä) (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Espoonjoen ja Ison maantien välissä kaakkoon viettävällä loivalla peltorinteellä lukuunottamatta kohdetta 56 b joka sijaitsee Ison maantien pohjoispuolella n. 200 m Espoonväylän ja Ison maantien risteyksestä lounaaseen. Löydöt keramiikkaa, kvartsi- ja pii-iskoksia, savitiivistettä, palanutta luuta, piiesineitä, kvartsiytimiä, iskukivi, kuonaa. Peltorinne on nykyisin lähes täyteen rakennettu.

Erikelund (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pihamaata n. 1 km suoraan Espoon asemalta etelään. Löydöt oikokokirves, kvartsi-iskos, palanutta luuta.

Solkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee etelään päin viettävällä puistoalueella, Glomsinjoen länsipuolella, Nupurintieltä pohjoiseen 200 m. Löydöt nuppivasarakirveen katkelma (KM 11697:1), rombinmuotoinen reikäkivi (KM 11697:2), kvartsi-iskoksia.
Vuonna 2019 tarkkuusinventoitiin kiinteistön 49-72-75-1 alue koekuopituksin. Tarkkuusinventoinnin tuloksena todettiin, että kiinteistön pohjoisreunamalla voi vielä olla kiinteää muinaisjäännöstä säilyneenä.

Oittaa Kakola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Metsärinnettä n. 400 m Oittaan kartanosta länteen, Glomsin joen länsirannalla. Paikalle on pystytetty saha, jonka jättämät purut peittävät osan kampakeraamisesta asuinpaikasta. Löydöt nuorakeramiikkaa, varhaista kampakeramiikkaa, Jäkärlän tyypin kirves, kaksoiskourutaltta, kivikirves, kourutaltta, kvartsi-iskoksia.

Bodom 1 Svartbäck (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltokumpare lähellä Bodomjärven pohjoisrantaa. Löydöt kvartsikaavin ja kvartsi-iskoksia.

Bodom 2 Smedsviken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Muutoin tasaisen pellon peltokumpareen rinnettä. Löytönä kvartsi-iskos.

Bodom 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Loiva etelään viettävä hietikkoinen pelto. Löydöt tasatalttoja, kourutaltta, kiviliuska ja kvartsi-iskoksia.

Lill-Ingåla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 100 m Turuntieltä etelään, Köysitien länsipuolella olevassa Köysikallion puistossa. Paikka on vanhaa hiekkakuoppaa, joka on nykyisin suurimmaksi osaksi rakennettu. Vuonna 2006 koekaivausten perusteella mesoliittista asuinpaikkaa on jäljellä puiston alueella, hiekkakuopan pohjoisreunassa. Löydöt kvartsi-kaavin, -uurrin ja -iskoksia.

Bolarskog 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Malminmäentien 16–20 pohjoispuolella tien ja täytetyn hiekkakuopan välisessä metsikössä. Löydöt keramiikkaa, pikkutaltta, liuskerenkaan katkelma, kiviesineen katkelma, kvartsi-iskoksia, pii- ja kivilaji-iskoksia ja palanutta luuta. Asuinpaikka ajoittuu löytöjen perusteella pääosin kivikauden lopulle, Pyheensillan vaiheeseen. Muinaisjäännös on osin poikkeuksellisen hyvin säilynyt.

Lillhemt Torsbacka (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Henttaan peltoaukean länsireunalla Tuurinmäentien päässä, tien länsipuolella olevan hiekkakuopan reunoilla. Asuinpaikkaa on jäljellä hiekkakuopan lounaispuolisella pihamaalla ja mahdollisesti myös kuopan länsireunoilla. Löytöinä epineoliittista keramiikkaa, savitiivistettä, jauhinkivi, kvartsi-iskos, raudankappale.
Vuonna 2006 tehtiin koekaivauksia hiekkakuopan reunassa. Löydöt koostuivat lähes kokonaan palaneen saven palasista. Lisäksi löydettiin joitakin palaneen luun ja keramiikan paloja.

Viirukallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Espoonlahden pohjukan itärannan peltoaukean jälkeen nousevalla Mustlaxbergenin kalliolla. Kallion länsireunassa on pahasti tuhoutunut kiviröykkiön jäännös, kooltaan noin 6 x 6 m. Tietojen mukaan paikalla olisi ollut aiemmin suuri röykkiö.

Backisåker 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Espoon kartanon päärakennuksesta 800 m etelään pellon pohjoisosassa sijaitseva röykkiö, todennäköisesti viljelysröykkiö. Röykkiön halkaisija on 6 m ja korkeus noin 0,5 m.

Bastvik Kasberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Saunalahdessa Kummelberget-nimisellä korkealla, metsäisellä kalliomäellä. Laen lounaisreunassa on suuri kivistä tehty röykkiö (13 x 11 x 1 m), jossa on keskellä kolme kuoppaa. Mäen lounaisreuna on aikaisemmin ollut metsämaastoa, mutta sille on 2000-luvulla rakennettu suuri Saunalahden asuntoalue.

Korsnäs (49010081) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laurinlahden asuntoalueella, Ristiniementie 18:n koillispuolella, talojen välisessä viheralueella. Kalliokohouman laella on kaksi kivistä koottua röykkiötä. Suurempi (12 x 10 x 1 m) on korkeammalla ja siinä keskellä kuoppa. Toinen, pienempi röykkiö (6 x 4 m) sijaitsee edellisestä 5 m etelälounaaseen. Vuoden 2005 inventoinnissa havaittiin, että pienempi röykkiö oli pahasti hajotettu pitkin kalliota. Röykkiöiltä on säilytetty avoin näkymä Espoonlahdelle.

Skrattberget, etelä (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laurinlahden asuinalueella, Ristiniementie 22 ja 24 kohdalla, talojen välissä olevalla metsäkaistaleella. Pienen, jyrkästi etelään viettävän kalliokohouman päällä on kivistä koottu kumpumainen röykkiö (12 x 12 x 1 m). Muinaisjäännöksellä on opastetaulu. Paikalta on lähes avoin näkymä Espoonlahdelle.

Skrattberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laurinlahden asuntoalueella, Ristiniementieltä 150 m itään kohoavalla Skrattbergetin laella. Talojen pihamaan reunassa on kivistä kasattu röykkiö (12 x 8 x 1,5 m), jossa on kolme kuoppaa. Inventoinnissa 2005 todettiin, että luoteispuolelle on rakennettu rivitalon pihamaa ulottuu kiinni muinaisjäännökseen. Paikalta on avoin ja laaja näkymä kolmeen suuntaan Espoonlahdelle.

Sökö (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laurinlahden asuntoalueella, Ristiniementiletä nousevan Mereneidonpolun itäreunassa, Laurinrivin rivitalon pihamaalla. Matalalla kalliokohoumalla on kivistä kasattu röykkiö (6 x 6 x 1 m), jonka keskellä on kuoppa. Inventoinnissa 2005 todettiin, että röykkiötä oli jonkin verran pengottu kiviä kääntelemällä. Jäännöksellä on opastetaulu. Paikalta on avoin näkymä Soukanlahdelle.

Svartholmen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Soukanniemen länsipuolella olevan Svartholmen korkeimmalla kohdalla. Laella on kivistä kasattu röykkiö (5 x 5 m), joka on pahasti hajotettu.

Sunds Kasaberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Hanikan laella, kallioisessa metsämaastossa. Kallion luoteisreunan laella, kuntoradan luoteispuolella, on kaksi kivistä kasattua röykkiötä. Läntisessä röykkiössä (8 x 6 x 1 m) on kuoppa, mutta muuten se on melko hyvin säilynyt. Röykkiöstä 25 m itään, metrin korkuisella kohoumalla sijaitseva röykkiö (6 x 6 x 1 m) on pahasti pengottu. Kohde ympäristöineen on poikkeuksellisen hyvin säilynyt. Paikalla on opastetaulu.

Kaitans Själörberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Hyljelahdentien ja Rullaniementien risteyksestä 120 m kaakkoon Sälörsbergetin kallion laella. Kallion läntiseltä ja koilliselta laelta tunnetaan ainakin kaksi röykkiötä. Läntisellä laella on laaja kiveys ( 10 x 6 x 0,5 m) kolmena keskittymänä. Kohdalla on ehkä alun perin ollut yksi suuri röykkiö, joka on pengottu. Läntiseltä laelta runsaat 30 m koilliseen on pienempi, pyöreähkö röykkiö (4 x 4 x 0,5 m). Paikalta on melko avoin näkymä Nuottalahdelle.

Ladusvedängen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Lehtikaskentien pohjoispuolella olevassa metsässä tieltä n. 15 m, vastapäätä Lehtikasken leikkipuistoa. Suuremman röykkiön koko on 10 x 11 m ja siinä on keskellä kuoppa. Toinen röykkiö on sijainnut edellisen lounaispuolella ja mahdollisesti tuhoutunut tienteossa. Paikalla on myös viljelyyn liittyviä raivausjäännöksiä.

Bolarskog Marängen (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Puolarmetsän sairaalan länsipuolisessa metsässä, pienellä kalliolla, sairaalasta 25 m länsiluoteeseen. Röykkiö on pyöreä (7 x 7 x 1 m) ja siinä on keskellä kuoppa. Paikalla on opastetaulu.

Bolarskog (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Malminmäen eteläosassa Hiidenkiukaantien päässä olevan tienmutkan kohdalla, tien länsipuolella olevalla kalliopaljastumalla. Röykkiön (8 x 7 x 1 m) keskellä on kuoppa. Jäännöksen ympäristö on hyvin säilynyt. Paikalla on opastetaulu.

Bolarskog Videbo (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Malminmäessä Hirvimäentie 6:n pihamaalla, 30 m tien pohjoispuolella. Röykkiö (8 x 6 x 1 m) on jyrkästi lounaaseen viettävän rinteen yläreunassa kalliopaljastumalla. Jäännös on ruohottunut ja vaikuttaa melko hyvin säilyneeltä.

Storhemt (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kuurinniityn eteläosassa, Kromitien lounaispuoleisessa metsässä, kallioisessa moreenimaastossa, kapean ja soisen laakson pohjoisreunassa. Mäen laelta ja etelään ja kaakkoon viettävistä rinteistä on todettu ainakin 14 pelkistä kivistä kasattua röykkiötä. Röykkiöiden koko vaihtelee 1,5 x 1,5 metristä 2,5 x 4 metriin. Jäännösten ajoitus ja tarkoitus on epäselvä, mutta ainakin rinteiden kiveykset liittyvät 2005 tarkastuksen perusteella viljelymaiden raivaukseen. Kallion laelle tehdyt röykkiöt ja latomukset voivat rakenteen ja sijoittelun perusteella olla hautoja tai rakennusjäännöksiä.

Gäddvik Kasaberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Haukilahden vesitornin kaakkoispuolella. Tornista 100 m kaakkoon, kallion korkeimmalla kohdalla on sijainnut röykkiö (7 x 6 x 1 m). Jäännös on tutkittu 1913 ja entistetty 1972. Entistettykin röykkiön on nykyisin tuhouttu kasaamalla kivet laen reunaan. Röykkiöstä on löytynyt keramiikkaa ja luuta sekä todennäköisesti myöhemmin kiveykseen joutuneita piinpaloja, linnunluita ja rautanauloja. Muinaisjäännös on ajoitettu pronssikaudelle. Röykkiön paikasta 30 m pohjoisluoteeseen sijaitsee röykkiöksi tulkittu luontainen kivikko (halk. 10 m), jota on kaiveltu. Alkuperäisen Hackmanin raportin nimi on virheellisesti Gräfsa gård. Käsinkirjoitettu otsikko on luettu väärin: tekstissä lukee selkeästi Gräsa gård.

Kaskrödselbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Nihtsillassa, Turunväylän ja Kehä II:n liittymän luoteispuolella, Keskuspaloasemalta 200 m kaakkoon. Metsäisestä moreenirinteestä tunnetaan röykkiöalue, jonka itäosa on tuhoutunut tienrakentamisessa. Jäännöstä on pidetty kokonaan tuhoutuneena, mutta 2005 inventoinnin ja 2010 kartoituksen mukaan länsiosassa on jäljellä kuusi röykkiötä (ks. alakohteet) ja pengerrystä. Lisäksi alueella on useita resenttejä kuoppia. Yksi alueen röykkiöistä on tutkittu, mutta mitään löytöjä ei tavattu. Jäännösten alkuperä on epäselvä, mutta maaston ja paikannimen perusteella useimmat on todennäköisesti raivattu kaskiviljelyn yhteydessä. Isojakokartassa (Espoo Smedsby 1700-l, signum ei tiedossa) alue on merkitty tekstillä: Kaskrödslon ja lähistöllä on vainiot kaskrödslon åker ja ny rödja åker. Alue on siis ollut kaskeamiskäytössä 1700-luvulla ehkä myös aiemminkin. Alueella olevat kivirauniot liittynevät 1700-luvun ja mahdollisesti varhaisempaankin kaskeamiseen.
Kvartsilöydöt ja mahdollinen kulttuurikerroshavainto röykkiön 2 lounaispuolella viittaavat siihen, että paikalla, mäen laen lounaistasanteella olisi kivikautinen asuinpaikka. Kvartsia on historiallisena aikana käytetty tulen iskentään, joten on pieni mahdollisuus että ne liittyisivät siihen. Iskokset ovat kuitenkin tyypillistä kivikautista kvartsimateriaalia ja paikkakin on sopiva asuinpaikalle. Korkeustason perusteella mahdollinen kivikautinen asuinpaikka ajoittuisi mesoliittiselle kivikaudelle. Löytö KM 38609 kaksi kvartsi-iskosta.

Ormberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Nuijalan ja Laajalahden välisellä viheralueella, Kilon asemalta noin 1 km etelään, rantaradalta 300 m pohjoiseen ja Siuntiontieltä 200 m lounaaseen. Ormbergetin laella on sijainnut viisi tai kuusi röykkiötä, joista neljä on jäljellä. Mäen länsirinteessä on mahdollisesti kaksi röykkiötä. Rinteessä on myös runsaasti laelta hajotettujen röykkiöiden kiveystä. Röykkiöitten koko vaihtelee 2 x 2 m - 5 x 6 m. Röykkiöt ovat vaarassa tuhoutua, esimerkiksi länsireunassa olevaa suurinta röykkiötä on jatkuvasti pidetty tulisijana.

Otaniemi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Teekkarikylässä Jämeräntaipaleen eteläpuolella 60 m itäkaakkoon Otakaaren ja Jämeräntaipaleen risteyksestä. Nurmikon ympäröimällä kalliopaljastumalla on kivistä kasattu kehämäinen röykkiö (halk. 5 m). Jäännös on tutkittu 1952, jolloin siitä ei tavattu mitään löytöjä. Röykkiötä on pidetty pronssikautisena, mutta rakenteen ja sijainnin perusteella se voi olla rautakaudeltakin.

Smedsby (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee aivan Espoon ja Kauniaisten rajalla Helsingintieltä itään 200 m, Turunradan ja sen pohjoispuolella olevan mäen kalliohuipun välisessä rinteessä kuusimetsässä. Kartoituksessa 2004 rinteessä todettiin olevan ainakin 16 röykkiötä. Maansekaisten tai pelkistä kivistä kasattujen rakennelmien koko on noin 2,5 x 2,5 m – 4,5 x 5 m. Joissakin röykkiöissä on tarkastuksessa todettu olevan hiiltä ja nokea. Röykkiöistä yksi on kaivettu, mutta kaivauksesta ei ole varsinaista raporttia eikä siinä löydettyä keramiikkaa ole luetteloitu. Jäännösten ajoitus ja tarkoitus on epäselvä, mutta sijainnin perusteella ainakin osa liittyy mahdollisesti viljelyyn ja raivaukseen.
Ks. myös kohde Kauniainen Smedsby, sekä Espoo Stensskog.

Dåvits (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Taavinkylässä Uudenkylänmäen omakotitalotontilla osoitteessa Uudenkylänmäki 12. Paikalta tunnetaan asuinpaikka ja kalmisto, jota on tutkittu 1967–1968, 1974 ja 1977. Löydöt kaularenkaita, keramiikkaa, palanutta luuta ja rautaesineiden kappaleita. Muinaisjäännös saattaa ulottua lähes koko tontin alueelle.

Teerimäki Hongikko (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kalliolla asutuksen vieressä. Röykkiö on suureksi osaksi hävitetty, isot pohjakivet ovat jäljellä.

Jäniskallio (49010102) (Taide)
Kivikautinen; Hirven kuva maalattuna punavärillä pystysuoraan kallionseinään Nuuksion Pitkäjärven länsirannalla. Kesäisin nähtävissä vain veneestä.

Västerängen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Leppävaaran urheilupuiston ulkoilureitin varrella, Monikkopurosta 120 m länteen olevan metsän kaakkoisnurkassa. Kuntopolkujen risteyksestä tunnetaan kolme kivistä kasattua röykkiötä (halk. 7–10 m). Jäännöksiä ei ole tutkittu, mutta ne saattavat rakenteen ja topografisen sijainnin perusteella olla pronssikauden lopulta tai rautakauden alusta. Historiallinenkin ajoitus on mahdollinen, sillä paikka on Kilon kylään kuuluneen Monikon talon tonttimaata.

Tillinmäki-Tillintie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Tillintien kaakkoispuolella olevan urheilukentän koilliskulman ja kallion välisellä 10-20 m leveällä, vielä koskemattomalla metsäkaistalla, suhteellisen tasaisella alueella. Muu osa asuinpaikkaa lienee tuhoutunut urheilukentän teossa. Löydöt kvartsi-iskoksia.

Karvasbacka (Glims SE) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Glimsin talomuseon kaakkoispuoleisella, 200 m leveällä ja n. puoli kilometriä pitkällä harjanteella. Löytöjä ovat tasataltan katkelma, hiottujen liuske-esineitten katkelmat, kvartsiesineet ja -iskokset, kvartsiydin, pii-iskos ja palanut luu.

Kuninkaantie 12 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kaakkoon kallistuvalla kapeahkolla peltopalstalla Kuninkaantien ja Kehä III välissä, 400 m Bembölen kahvituvasta koilliseen. Kallion laella on pieni kalliopaljastuma. Löytöinä kvartsi-iskoksia.

Fjälldal (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla, sen etelärinteellä, Santaharjuntie 14-16 alueella, tien eteläpuolella. Löydöt kvartsi- ja pii-iskoksia.

Neppers E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltoniemekkeen laella, Neppersin rakennuksen pohjoispuolella, Röyläntien länsipuolella tiestä n. 70 m. Löydöt kvartsi-iskoksia.

Röyläntie 28 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellon länsirinteellä, Röyläntien ja Kehä III risteyksestä 3,1 km pohjoiseen, aivan Röyläntien länsipuolella. Löydöt kvartsiesineitä- ja iskoksia.

Ängesbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ängesbackenin etelärinteellä. Ängesbacken on peltojen keskellä oleva kallioniemi. Löydöt kvartsi-iskoksia.

Snettans 1-5 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaisee pellon kaakkoisrinteellä Snettansin päärakennuksesta 200 m koilliseen. Löydöt ovat kvartsiesineitä ja -iskoksia ja savitiivistettä.

Hovgård (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellon loivalla kaakkoisrinteellä Röylän koululta 570 m kaakkoon ja Röyläntien itäpuolella tiestä 10-50 m. Löydöt kvartsi-iskoksia.

Hiidenkiukaantie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee metsässä Puolarmetsän sairaalasta 600 m luoteeseen, Hiidenkiukaantien mutkassa tien molemmilla puolilla mäen rinteessä ja -harjalla. Löydöt kvartsinuolenkärki, kvartsiesine, kvartsiydin ja kvartsi-iskoksia.

Hemkärr 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee peltokumpareella Sperringsin talon eteläpuolella Mankinjokilaakson pohjoisreunalla. Välittömästi kohteen koillispuolella on ESPOO 15 Hemkärr pohjoinen, kivikautinen asuinpaikka. Löydöt keramiikkaa, piikaavin, pii-, kvartsi- ja kvartsiitti-iskoksia ja kvartsiesine.

Sperringsin hiekkakuoppa NE (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Halujärventien ja Hiekkaradan risteyksestä 200 m koilliseen, Sperringsin suuren hiekkakuopan pohjoisreunalla lähes mäen laella kahden kalliopaljastuman välisessä n. 70 m leveässä laaksossa. Löydöt kvartsiytimiä ja -iskoksia.

Järtbacka S (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hiekkaradan ja Halujärventien risteyksen luoteispuolisella pellolla. Löydöt kvartsiytimiä ja -iskoksia.

Maarinniitty (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Puolarmaarin asuntoalueen luoteispuolisessa metsikössä, Puolarmetsän sairaalan luoteiskulmasta 300 m luoteeseen. Paikalla on todettu maansekainen sammalpeitteinen röykkiö (7,5 x 6,5 x 0,5 m), jonka ajoitus ja tarkoitus on epäselvä. Jäännöksen ja sen ympäristön koekuopituksessa ei ole havaittu mitään selvää merkkiä muinaisjäännöksestä. Lähiympäristössä on vanhoja viljelymaita, ja jäännös saattaa liittyä myös esihistoriaa nuorempaan asutus- ja elinkeinohistoriaan.

Granudd (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Järvikylän kyläasutuksen kaakkoispuolisessa pellossa, Järvikyläntien ja Halujärventien risteyksestä 300 m koilliseen, Mankinjokilaakson luoteisreunassa. Löydöt kivikirves, keramiikkaa, kvartsikaavin, kvartsiytimiä ja -iskoksia ja palanutta luuta.

Erkulla 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Mankinjoesta 200 m pohjoiseen ja Tunfallin talosta 250 m kaakkoon metsäsaarekkeen länsipuolisella peltokumpareella. Löydöt tasataltta, kvartsi- ja kvartsiitti-iskoksia ja kvartsiytimiä.

Leppäsillanpuisto (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Espoon keskuksesta 7,7 km koilliseen ja 500 metriä Turuntieltä pohjoiseen, Leppävaaran urheilupuiston luoteisnurkassa sijaitsevan Leppäsillan päiväkodin koillispuolella, etelä-pohjoissuuntaisen voimalinjan kohdalla. Löydöt piisirppi ja kvartsi-iskoksia. Inventoinnissa 2005 todettiin, että asuinpaikan päälle on rakennettu rullaluistelurata (Kuntokihara). Muinaisjäännös on mahdollisesti osittain tuhoutunut rakentamisen takia.

Urheilupuisto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Leppävaaran urheilupuistossa, uimahallista 250 m pohjoisluoteeseen, Leppävaaran areenan pohjoispuolisessa metsärinteessä, mäelle nousevan pururadan molemmin puolin. Löydöt taltta, kvartsi-iskoksia, palanutta luuta, saviastianpaloja.
Vuoden 2016 koekuopituksen perusteella asuinpaikka on rajattu uudestaan pienemmälle alueelle kuntopolun pohjoisreunaan. Eteläpuolta ei ole löytöjä. Löydöt ovat peräisin kuntopolun luiskan reunasta. Alueen arviotu laajuus on noin 30 x 7 metriä.
Vuoden 2018 kaivausten yhteydessä todettiin, että kohde on kivikautinen asuinpaikka, ajoittuu löytöjen ja radiohiiliajoitusten perusteella ainakin nuorakeraamisen kulttuurin alkuun, noin 2900 – 2600 eaa. Kivistä raivatulta alueelta tutkittiin osa mahdollisesta nuorakeraamisesta asumuksesta (kaksi paalunsijaa ja lattian likamaa-alue), asumuksen viereisessä kivikossa valmistettu kiviesineistöä iskemällä ja nyrhimällä. Löytöinä hioimien kappakappaleita, kaksi ns. Kiukaisten kirvestä, palanutta luuta, saviastioiden paloja (ainakin 1 nuorakeraaminen pikari) ja kiviesineiden valmistuksessa syntynyttä iskentäjätettä. Asuinpaikka on sijainnut meren lahden perukassa lähellä rannan läheisyydessä.

Svartbäckträsket NW (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Turun moottoritien lounaispuolella Svartbäckträsketin ja Nupurinjärven välisen uoman länsipuolella, loivasti itään, kohti uomaa, viettävällä rinteellä. Alue on entistä peltoa, joka on nykyisin osin kesantona osin metsitettynä ja kasvaa paikoin tiheää istutuskuusikkoa. Rinteen yläosassa kulkee tieura, ja sen tuntumassa on autioituneen Svartbäckin tilan rakennuksia, paikalla on ollut alun perin torppa 1800-luvulla. Maaperä on hiekkaa/hiesua. Asuinpaikka todettiin vuoden 1990 inventoinnissa.
Vuoden 2017 inventoinnissa ei tehty lisähavaintoja, koska pellot olivat kasvaneet umpeen ja osin metsitetyt. Aiempien inventointien perusteella kyseessä on ilmeisesti laaja-alainen asuinpaikka, joka muodostaa lähes katkeamattoman asuinpaikkavyöhykkeen uoman länsilaidalla. Svartbäck NW:n pohjoispuolella on Svartbäck ja Svartbäck Ryte nimiset kivikautiset asuinpaikat. Näistä kaikista kohteista on aiemmissa inventoinneissa poimittu kivikautisia löytöjä tuolloin vielä käytössä olleilta pelloilta. Timo Jussila toteaa inventointiraportissaan vuodelta 1990 ” Poimin runsaasti kvartseja avoimelta pellolta. Selvä ja laaja asuinpaikka. Asuinpaikan pohjoispuolella on 200 m päässä pellolla kohde 322 . Näiden asuinpaikkojen välillä oli selvä löydötön peltoalue.” Jussilan mainitsema kohde 322 on Svartbäckin kivikautinen asuinpaikka.
Asuinpaikan rajaus perustuu aiempiin inventointitietoihin ja topografiaan. Vuonna 2017 tehty aluerajaus on laajempi kuin aiemmin muinaisjäännösrekisterissä ollut. Asuinpaikan tarkempi laajuus ja säilyneisyys voidaan selvittää koekaivauksella.
.

Mössenkärr W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Riimuniityn itäpuolella Suvelasta tulevan ja Puolarmetsään menevän ulkoilutien koillispuolella kohdassa, jossa ulkoilutie ylittää Mossenkärristä länteen laskevan ojan. Löydöt kvartsi-iskoksia.

Nuottaniemi (49010126) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Nuottaniemen kärjen korkeimman kallionyppylän laella, Nuottakallio 6 kohdalta 30 m lounaaseen. Paikka on kallioista niemeä, jonka länsipäässä on kivistä kasattu matala röykkiö. Se on halkaisijaltaan 4,5 m. Kivikerroksia on 1–2. Jäännöstä on jonkin verran levitelty.

Tähtimötie 3 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Rastaspuiston eteläpuolisella asuntoalueella Tähtimötien luoteispuolella olevan Tähtimöpolun molemmin puolin. Paikalta on todettu kaksi röykkiötä. Röykkiö 1 on ollut matala ja soikea ja siinä on ollut kolme kivikehää. Röykkiö on tutkittu ennen Tähtimöpolun korttelin 3 rakentamista. Löytöinä on saatu talteen saviastianpala ja kvartsia. Paikka on kokonaan tuhoutunut rakentamisen takia. Röykkiö 2 sijaitsee noin 20 m kaakkoon röykkiöstä 1 Tähtimöpolun eteläpuolella, parkkipaikan lounaisreunassa, pihamaiden väliin jäävällä puistoalueella. Sen koko on 4 x 3 m, korkeus 20-50 cm ja se on muodoltaan epämääräisen soikea. Inventoinnin 2005 mukaan röykkiö on pahasti hajotettu lasten leikeissä.

Painiitty (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Uusimäessä, 50 m Helsingin rajalta länteen Painiityn koillislaidalla koivikossa olevalla matalalla kalliopaljastumalla. Röykkiön koko on 8 x 12 x 1 m.

Painiitty 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Uusimäessä, Painiityn pohjoislaidalla. Paikka on pellon kulmassa metsäniemekkeessä, 50 m puronuomasta länteen ja Pajuniityn halki kulkevasta tiestä 40 m luoteeseen. Röykkiöt ovat suuria, yhtä niistä on pengottu. Sijaintinsa perusteella jäännökset liittyvät todennäköisesti viljelymaiden raivaukseen. Ne voivat kuitenkin olla satoja vuosia vanhoja, sillä ympäristössä on runsaasti pitkäaikaisen raivauksen ja maankäytön merkkejä.

Vanha Myntintie 9 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Gumbölen kartanosta 660 m lounaaseen Vanhan Myntintien pohjoispuolella, Vanha Myntintie 9 itäpuolella kalliopaljastumalla noin 10 m tiestä. Paikka on tilan ulkorakennusten pihapiiriä.
Aivan tien vieressä on kaksi muodotonta peltorauniota, joiden kivet ovat kooltaan 0,38–0,8 m. Hieman ylempänä rinteessä, pienen kallioharjanteen päällä on noin metrin korkuinen pienialainen röykkiö. Se on kooltaan 2 x 2 m. Vaikuttaa siltä, että röykkiön päälle olisi kasattu myöhemmin kiviä. Kyseessä saattaa olla rautakautinen röykkiö.

Maula (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiven ja maansekainen röykkiö sijaitsee Nuuksion Pitkäjärven eteläosan länsipuolella kaakkoon viettävän rinteen yläosassa. Matkaa paikalle on Brobackantien ja Hankalahdentien risteyksestä 150 m pohjoiseen, Hankalahdentien itäisen haaran itäpuolelta n. 20 m. Röykkiön ajoitus on epävarma.

Terveyslähde (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Terveyslähde sijaitsee Espoon keskuksessa Kirkkokadun itäpuolelle ja Kaivomestarinkadun pohjoispuolelle jäävällä pienellä viheralueella. Kohteella on toiminut viimeistään 1700-luvun puolivälistä 1800-luvulle asti terveyskylpylä. Lähde on hyväksytty viralliseksi ja laillistetuksi lähteeksi v. 1751. 1700-luvun lopulla alueella oli mm. kaivohuone ja pyöreä vesisäiliö, parakki, kaksi käymälää ja lato. Lähteelle johti kaksi puukujaa ja niiden risteyskohdassa oli pyöreä kääntöpaikka. Kylpylässä vierailevat majoitettiin Lövkullan kylän taloihin. Vanhoissa kartoissa kohde esiintyy nimillä Hälsobrunn/1774, Hälsöbrun/1780 ja Helsobrunn/1794.
Nykyisin alue muodostaa metsäisen saarekkeen, jossa kaivohuoneen ja vesisäiliön pohjat ovat olleet erotettavissa vielä 1900-luvulla. Maastokäynneillä paikalla on havaittu joitakin maa-ja kivirakenteita. Lähde toimii edelleen.

Hauensuoli (Gäddtarmen) (Taide)
Historiallinen; Ca. 650 st. hällristningar på en areal av cirka 3 hektar har förtecknats på de två bredvidliggande mindre öar, Tullholmen och Kobben, som ligger 300–500 m S om Tulludden och Uddskatan, de yttersta delarna av Hangöudden och fastlandet.
Sundet mellan oarna, som under senmedeltid samt ny tid har fungerat som skyddshamn, ankarplats och etappställe för sjöfarande, bär namnet Gäddtarmen. Numera är sundet som smalast 5–10 m. Hangö företrädande för Gäddtarmen som etapplats benämns som Hangethe redan på 1200-talet i det ofta citerade danska itinerariet.
Ristnigarna kring Gäddtarmen har mest hackats under väntetid på bättre vindar. De flesta är från 1500–1600-talet. De äldsta kan dateras till 1500-talets början men enstaka må härstamma ifrån förra seklet. Ristningarna består av både adliga och borgerliga vapen, namn och monogram, bilder skildrande olika yrkesdrift osv.
Enstaka ristningar i närheten har även observerats bl.a. på Tulludden och på den närbelägna holmen Lilla Ankargrundet.
Hauensuoli sijaitsee Hankoniemen eteläpuolelle Tullisaaren ja Kobbenin saarilla. Saarten välissä on kapea mutkitteleva salmi, josta nimi Hauensuoli (ruotsiksi Gäddtarmen) on mahdollisesti tullut. Hauensuoli on muodostanut suojaisen luonnonsataman, johon alukset ovat ankkuroituneet.
Saarten kallioihin on hakattu merkkejä 1400-luvulta alkaen. Kallioissa on monien aatelissukujen vaakunoita, porvarisvaakunoita, puumerkkejä, nimiä, nimikirjaimia, tekstejä ja erilaisia kuvaesityksiä. Suurin osa niistä sijoittuu 1500-1600-luvuille ja sitä nuoremmiksi.
Ajan kuluessa Hauensuolen kuvista on hävinnyt useita. Pahimmat vauriot kuvakentille ovat aiheuttaneet luonnollinen rapautuminen, kallion räjäytykset ja tuli kalliopinnoilla.

Lotsstationen (Taide)
Historiallinen; Åtminstone fyra vapen och initialer. Enligt uppgift skall det finnas många ristningar vid sjöbevakningens brygga.

Lillmärsbergen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Enligt inventeringen 2005 sammanlagt minst 13 rösen och två möjliga ryssugnar spridda över Lillmärsbergens vidsträckta bergsområde, strax väster om Lillmärsanviken. Rösena högst uppe på bergskrönet påminnar om förhistoriska gravrösen, medan majoriteten av stensättnigar med ugnar kan förmodligen förknippas med leger från senare historiska tider (jfr. även Glonäsberget och Juviksberget). Som helhet är fornlämningarna rätt väl bevarade. Det är möjligt, att ännu flere konstruktioner finns bevarade på området. Fyra av fornlämningarna har utgrävts år 1967-1968 (rösena A, D, G aoch Å).
Röse A är runt, diam. 5 m, kantked, utgrävd år 1968, fynden ifrån 1900-talet.
B är rektangulärt, 6 x 4 m, kantked, längdaxeln i E-W-riktning.
C runt, diam. 4 m, kantked
D runt, diam. 6 m. Utgrävt av Lauri Pohjakallio 1967 med fynd av bränd lera samt ett trästycke. Ett fredningsskylt på berget mot norr. Bemärkt på grundkartan.
E är runt, diam. 5 m.
F är ovalt, 7 x 4 m, av stora stenar, ängdaxeln i E-W.
G är en ca 9 m lång stenrad i bågform, utgrävd 1968 utan fynd
H är runt, diam. 4 m, kantked, norra delet ligger under en motionsslinga, fredningsskyltet på berget norr om motionsslingan. Ett provgrop grävts 1966 utan fynd.
I är runt, diam. 4 m
J är runt, diam. 2 m, av stora stenar, men kunde inte säkerligen lokaliseras år 2005 och
kan mestadels ligga under en motionsslinga
K är runt, diam. 5 m, av stora stenar och stenflak
L är runt, diam. 3 m.
M är runt, diam. 3 m.
N påminner närmast om en ryssugn utan tak, öpnningen mot nord-nordost. Längd 2 m, br. 1,5 m.
Å öster om motionsslingan ligger separat och tydligt lägre (3-4 m.ö.h.) än de andra. Utgrävt år 1968 och tolkat som ugn med bränd lera.
Ca 30 m mot öst-sydöst och nordväst om Glonäs byggnad på samma nivå som röset Å uptäctes under inventeringen 2005 ett röse till, som är rundt med diameter i 2,5 m och höjd i 0,3 m.

Glonäsberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Glonäsberget är beläget strax öster om Hangöby hamn och ca 400 m Sw om Lillmärsbergen. Bergets krön höjer sig 15 m över havet. Fornlämningarna ligger lägre ner.
Av de tio kända konstruktioner minst fem är rester av ugnar. Två har undersökts på 1960-talet och det är sannolikt, att åtminstone de flesta av lämningarna hör till legerplatsen under historiska tider. Två rösen upptäcktes först under inventeringen år 2005.
Röse O är beläget 120 m NW om Glonäsbergets krön. Det är runt, diam. 4-5 m, har en kantked, som är av större stenar än de i mitten.
Röse P runt, diam. 2 till 3 m, höjd 0,3 m.
Q är runt, diam. 2 m. Utgrävdes år 1968 och konstaterades som ugn. Ett ryskt mynt ifrån
ugnet dateras till 1707.
R är runt, diam. 4 m. Endast de stora kantkedsstenarna återstår.
S är runt, diam. 4 m, av stora stenar.
T är runt, diam. 4 m, av stora stenar, betraktas som rester av en ugn.
U är runt, diam. 4 m, består av stora stenar.
Rösena S, T och U är belägna ca 100 SW om Glonäsbergets krön.
Röset Ä är beläget 10 m öster om motionsstigen, rundtoch utgrävt år 1968. Fynd betsår av bränd lera.
Norr om den största bergsryggen och ca 20 m sydväst om kurvan av motionsstigen upptäcktes ett eventuellt fyrsidigt stenröse år 2005, 2,5 m i diameter och 0,3-0,5 m i höjd. Sydöst om det sistnämnda finns en liten stensättning 2 m i diameter.
Under inventeringens gång 2005 konstaterades även flera otydliga stensättningar, som inte dokumenterades närmare.

Juviksberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Juviksberget är beläget söder om Hangobyns hamn, SW om Juviken och Glonäsberget. Fornlämningsområdets nordvästligaste del har bemärkts på grundkartan, men de flesta av lämningarna ligger mera i sydöst, ca 50 m från Tegelbruksvägen vid vägen som leder till hamnen. Minst ett av konstruktionerna, av vilka inte en enda har undersökts, är en ugn på grund av sin struktur. Stensättningarna kan tolkas som legerrester och dateras till historisk tid.
År 2005 konstaterades en tidigare okänd stensättning, men röset X av de förut kända konstruktionerna, som redan år 1966 nämndes som spritt, kunde inte mera lokaliseras.
Röse V har varit det västligast belägna, strax E om Hangöbyvägen. Det har varit runt, diam. 1 m. Enligt kartabilagan av Lillmärsbergets utgrävningsberättelse från år 1968 har röset varit belägt på bergskrönet, men inget kunde konstateras där i 2005. På norra udden av berget, där fornlämningsmärket finns på grundkartan, upptäcktes en fyrsidig stensättning av kantiga stenar (3x1,5x0,5 m).
X diam. 2 m, förstört reden 1966 och lokaliserades inte 2005.
Y runt, diam. 2 m, h 0,5-0,7 m, koniskt.
Konstruktion Z påminner om en ryssugn utan tak, öppningen är mot havet i nordöst.
Under inventeringen år 2005 upptäcktes på bergsryggens sydöstra spets en låg stensättning på en klippavsats (2,5x1,5x0,3 m). Stigen till bergskrönet går över stensättningen. Bergets sydliga eller västliga delar granskades inte.

Östergårdsholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Fem till sju rösen belägna på Östergårdsholmens nordöstra bergshöjd, en ö norr om Hangöbyhamnet. Enligt 1960-talets utgrävningsresultat har två av dem konstaterats som ugnar (konstruktioner 3 och 4). I inventeringen år 2005 upphittades de undersökta och närbelägna lämningarna, men de andra kunde inte säkerligen lokaliseras.
Konstruktion 1 på bergsyta, en ugn (4x4x0,5 m)
Konstr. 2, 10 m väster om den förra
Konstr. 3, på flack mot nordväst sluttande bergsyta, 5-8 m väst-nordvät om den förra, ett stukturlöst röse 4 m i diameter. Undersökt i 1968, starka spår av eld, fynd: ett tegel samt bränd lera.
Konstr. 4, på flack mot nordväst sluttande bergsyta (3x4x1 m), ca 5 m nord-nordväst om den förra, mstarka spår av eld, resenta fynd, som är yngre än själva konstruktionen.
Konstr. 5 lokaliserades inte år 2005.
Ett tjugotal meter söder om konstruktionerna 1-4 högre upp vid bergsväggets fot upptäcktes år 2005 en stenkrets, 2,5x1,5x0,4 m. Troligen är det gråga om en ugn.
Ännu 10 m söder om den förra upptäcktes en igenväxt stensättning, sannolikt en ugn (2x2x0,5 m).

Kapalbackan (Hautapaikat)
Historiallinen; Hankoniemen länsiosassa on nimellä Kapellhamn - Kappelisatama tunnettu lahti, joka on saanut nimensä Hangon kappelin mukaan. Kappelin rauniot ovat kadonneet maisemasta viimeistään 1800-luvulla, mutta kappelia kiertäneen hautausmaan 27 x 29 m suuruinen kiviperustus oli näkyvissä aina 1900-luvun alkuun asti, minkä jälkeen kappelinpaikasta on liikkunut alueen asukkaiden keskuudessa perimätietoa. Kappelisataman eteläpuoleisen omakotialueen eräältä tontilta löytyi 1960-luvun alussa ihmisluita. Länsitie 6:n kohdalla tehtiin vuonna 1981 rakennushankkeen yhteydessä koekaivauksia, mutta jälkiä kappelista tai hautausmaasta ei kuitenkaan löytynyt.
Kappelin ja sen hautausmaan paikantamiseksi avattiin viereiselle tontille (Länsitie 4) vuonna 2006 neljä koeojaa omakotitalon pihalle tontin alaosaan. Alueelta löytyi sekä arkuttomia että arkullisia vainajia, joiden joukossa on sekä miehiä, naisia että lapsia. Haudat olivat käytännöllisesti katsoen löydöttömiä. Hautausmaa ja kappeli ovat oletettavasti olleet käytössä viimeistään myöhäiskeskiajalta 1600-luvulle.
Koekaivauksen aikana saatiin rajattua hautauksia sisältävän alueen laajuutta sen etelä- ja itäreunan osalta, mutta hautausmaan pohjois- ja länsireunaa ei tavoitettu luotettavasti. Tontin länsireunalla sijaitsee 1940-1950 -luvuilla rakennettu omakotitalo, joten ainakin sen alueelta mahdolliset hautaukset ja kappeliin liittyvät rakenteet ovat tuhoutuneet.

Gunnarsängen (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; En till ytan triangulär åkerareal, i träda sedan flera år belägen på södra sidan av Fiskaregatan, angränsande i söder till en rad egnahemshus belägna vid Notgränd.
Åkern sluttar något i sydlig riktning, men i SE verkar det som om marken stiger. Notgrändens hus låg dock betydligt lägre än Gunnarsäng. Områdets östra del trädbevuxen. där finns en röskonstruktion som kan vara förhistorisk.
Kalastajankadun pohjoispuolella sijaitsevan kallion alareunassa on 1200-1300-luvuille ajoittuva, varhaiskeskiaikainen kylätontti, jossa on tehty kaivauksia vuosina 2003-2006.

Prästön (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Prästön sijaitsee Bromarvin saariston eteläosassa, Gloppet ja Basafjärden -nimisten selänteiden välissä. Saaren kasvillisuus on luonteeltaan mannermaista, mutta suuri osa saaren pohjoisosaa on avokallioaluetta. Alueella onkin useita laajoja luonnonmuodostumia tai nk. pirunpeltoja. Kohde sijaitsee saaren luoteisosassa laajan avokallioalueen itäpuolella. Alue on osittain avokalliota ja osittain soista ryteikköä. Itse röykkiö sijaitsee keskellä topografialtaan laakeaa aluetta, osittain kalliolla ja osittain pirunpellolla. Se erottuu muodoltaan alueella olevista luonnonmuodostumista ja tulkittiin inventoinnin aikana selväksi kiviröykkiöksi. Röykkiö on rakennettu luonnon muovaamista ja samankokoisista, pyöreistä kivistä. Muodoltaan se on soikea pituusakselilla, joka kulkee NW-SE suunnassa. Sen mitat ovat:
NW-SE = 4,60 m
NE-SW = 3,10 m
Korkeus = 0,60 m
Kivien halkaisija = 0,10-0,20 m
Röykkiön luonne tai funktio jäivät inventoinnin aikana epäselviksi. Hautaröykkiöksi sen sijainti on epätavallinen eikä se ole juurikaan minkään kasvillisuuden peittämä. Kyseessä voi olla kivirakenne, joka tehtiin toisen maailmansodan aikaan nk. Hangon rintamalla.

Shemeikankuja 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1961 löydetty ja vuoden 1962 inventoinnissa tarkastettu muinaisjäännös sijaitsee Etelä-Kaarelan omakotialueella, Mätäojan laaksoon pistävällä vähäisellä mäenniemekkeellä. Tontin länsipuolella olleen pellon reunasta tehtiin asuinpaikkalöytöjä, vaikka varsinainen asuinpaikka näyttää sijaitsevan itse tontilla. Maapohja paikalla on mullansekaista hiekkaa. Perunapellolla olleen löytökohdan korkeus merenpinnasta noin 22 m. Löytöinä saadut saviastianpalat viittaavat siihen, että asuinpaikka olisi ollut käytössä kampakeraamisen ajan lopulla.
Vuonna 1977 Lea Väkeväinen suoritti kohteen länsipuolella peltoalueella 20 m mpy korkeudella koekaivauksen, koska paikalle suunniteltiin kävely- ja pyörätietä. Kaivausten yhteydessä ei saatu esinelöytöjä.
Vuonna 1981 kaivettiin aluetta uudelleen. Kaivauspaikka sijaitsi asuinpaikan lounaisosassa Mätäjokeen viettävän mäentörmän reunalla noin korkeudella 25 m mpy. Paikalta saatiin sekoittuneesta maasta talteen kivikirveen katkelma, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia ja myöhempää kampakeramiikkaa (KM 37293:394-413).

Malminkartano Kårböle folkskola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Malminkartanon Kårbölen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kaarelassa ruotsinkielisen ala-asteen vieressä, koulun eteläpuolella ja Mätäojan itäpuolella, etelään ja koilliseen viettävällä, nykyisin palstaviljelyksessä olevalla pellolla. Paikka löydettiin vuonna 1961 ja tarkastettiin vuoden 1962 inventoinnissa. Paikalla suoritettiin vuonna 1996 arkeologisia tutkimuksia vesijohdon rakentamisen vuoksi. Kaivauksissa saatiin runsaasti löytöjä ja havaittiin voimakkaita likamaa-alueita, minkä perusteella pääteltiin kivikautisen asuinpaikan säilyneen kyntökerroksen alla huomattavasti luultua paremmin. Mahdollisten paalunsijojen lisäksi ei kulttuurikerroksessa kuitenkaan todettu muita kiinteitä rakenteita. Löytöaineisto käsitti pii-, kvartsi- ja kivilajiesineitä ja -iskoksia, tyypillistä ja myöhäistä kampakeramiikkaa, palanutta luuta (mm. hylje, eri kalalajeja, majava, jänis), luuesineiden (mm. kamman) katkelmia sekä hiiltyneitä pähkinänkuoria. Koska vain vesijohtolinjauksen kohta tutkittiin kaivauksin, alueella on vielä runsaasti muinaismuistolain rauhoittamaa kiinteää muinaisjäännöstä.

Malminkartano 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1962 tehdyn inventoinnin yhteydessä tarkastettiin nykyisen heti Malminkartanoa kiertävän Kartanonkaaren eteläpuolella pienen mäen itäpuolelta pellolta löydetyn reiällisen kiviaseen KM 9820 löytöpaikka. Inventoijan myöhemmin tekemällä käynnillä todettiin mäen itärinne mahdolliseksi asuinpaikaksi maaleikkauksessa näkyvän liedensijan, kulttuurikerroksen ja joidenkin löytöjen perusteella. Nykyisin alue on nurmikkopintaista ja metsäistä puistoaluetta.
Vuoden 2007 inventoinnissa matalan puistokumpareen koillispuolella tehtiin pintapoimintaa. Tällöin löydettiin muutamia kvartsi-iskoksia, mahdollinen kiviesineen teelmä sekä resenttiä matreriaalia. Löytöjä ei otettu talteen.

Malminkartano 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1962 inventoinnissa löydetty kivikautinen asuinpaikka sijaitsee pellolla, Malminkartanon kartanon ja Helsingin yliopiston kurssikeskuksen alueella, korkeamman kallioisen mäen itäpuolella olevalla itään aukeavalla niemellä. Niemen laki on tasainen ja rinne laskee loivasti kohti terassin reunoja, josta maasto laskee jyrkemmin kohti Mätäjokea. Pellon keskellä oli kivikumpare. Löydöt tyypillisen kampakeramiikan paloja, kvartsiittiesineitä ja -iskoksia.
Vuonna 1981 kevyen liikenteen väylän rakentamisen takia aluetta tutkittiin, jolloin löydettiin likamaa-alueita ja kvartsi-, pii- ja kivilaji-iskoksia ja -esinekatkelmia, luuta, meripihkariipuksen kappale ym. Keramiikka oli tyypillistä ja myöhäistä kampakeramiikkaa ja varhaismetallikautista keramiikkaa. Asuinpaikka jatkui ainakin luoteeseen kaivausalueelta.
Vuoden 2007 inventoinnin perusteella asuinpaikasta lienee säilynyt osia metsänreunassa ja peltokerroksen alla.
Vuoden 2007 inventoinnissa kivikumpare, ainakin viimeisessä vaiheessa peltoröykkiö, mitattiin 8,5 x 13 m:n laajuiseksi ja noin metrin korkuiseksi.

Ylä-Kaskenkuja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tapaninkylästä Ylä-Kaskenkujan päässä olevan hiekanottoalueen reunasta löytyi vuoden 1962 inventoinnissa koristelemattomia saviastianpaloja.

Malminkartano 6 Rukkila (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Metsässä, nykyisin asutuksen keskellä sijaitseva suurista kivistä tehty mahdollinen varhaismetallikautinen hautaröykkiö, joka tutkittiin vuonna 1986. Tutkimukset tulivat ajankohtaisiksi Rukkilan alueen rakentamissuunnitelmien takia. Röykkiö oli muodoltaan pyöreähkö, laajuudeltaan 6,5 x 7 m ja korkeudeltaan 0,75 m. Se koostui pääasiallisesti kahdesta kivikerroksesta (isoja palaneita kiviä) ilman maatäytettä. Kivien alta löytyi vahvasti tuhkan ja hiilensekaista maata, jossa oli runsaasti pienempiä palaneita kiviä ja alla moreenimaa. Rakenteita ei todettu, ei myöskään merkkejä hautauksista. Kaivetulta alueelta löytyi kvartsiesineitä ja iskoksia. Röykkiö ennallistettiin ja aidattiin tutkimusten jälkeen.

Turkismiehentien leikkikenttä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kampakeraaminen asuinpaikka sijaitsee Pitäjänmäellä, nykyisen Helsingin kaupungin leikkikentän kohdalla, Turkismiehentien päässä. Paikalla on aikaisemmin ollut Talin alueen hiekkakuoppa, josta lehtori Veikko Lehtosalo ja Meilahden yhteiskoulun arkeologian kerho löysivät vuonna 1961 paljon kivikautista esineistöä. Kohde tarkastettiin vuoden 1962 inventoineissa. Vuonna 1962 alueella suoritettiin myös arkeologinen tutkimus. Kohteen uskottiin tuhoutuneen lähes kokonaan tämän jälkeen, mutta vuonna 1999 suoritettujen arkeologisten koekaivauksen yhteydessä todettiin kivikautista kulttuurikerrosta olevan vielä runsaasti jäljellä. Vuosina 2000-2004 paikalla tehtiin arkeologisia tutkimuksia. Löytöaineisto ajoittuu tyypilliseen ja myöhäiskampakeraamiseen vaiheeseen.
Paikan tutkimuksia jatkettiin 2018 arkeologian kenttätyökurssin muodossa ja sen rahoitti Helsingfors Arbetarinstitut. Yhteensä tutkittiin 21 neliömetrin ala. Kaivausalueen kulttuurikerros oli vain heikosti värjäytynyt ja keskimäärin 10-30 cm paksu. Kaivausalueen keskivaiheella sijainneen ison maakiven vierestä löydettiin liesimäinen särmikkäitä kiviä sisältänyt kiveys, jonka tutkimus kuitenkin jätettiin myöhemmäksi. Löytöinä saatiin mm. meripihkariipus, piiveitsi, piinuolenkärkiä ja pienten piiesineiden katkelmia.
Paikalla tehtiin kaivaus kenttätyökurssin muodossa myös 2019. Tällöin tutkittiin 28 neliömetrin ala. Löytöjä sisältävä kulttuurikerros alkoi 5-10 cm:n syvyydellä maanpinnasta lukien ja jatkui n. 30-40 cm:n syvyyteen saakka. Kesällä 2018, suuren maakiven vieressä havaittu lohjenneiden kivien alue todettiin kaivauksissa resentiksi. Eniten löytyi saviastianpaloja (Ka II:2) sekä pii- ja kvartsi-iskoksia. Saviastianpalat olivat enimmäkseen huonosti säilyneitä. Asuinpaikan kulttuurikerros oli kaivausalueen kohdalla vain hyvin heikosti värjäytynyt.
Vuonna 2022 kaivauksia jatkettiin. Tutkimuksissa saatiin talteen pääosin tyypillisen kampakeramiikan myöhäisvaiheen (Ka II:2) löytöjä. Kiviesinelöytöjä oli vain muutamia.

Lehtisaari 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Lehtisaaressa sijaitsee kolme röykkiötä. Läntisin röykkiöistä, röykkiö 1 (Hukkinen: röykkiö III; Lehtosalo nro 192 ja Jansson A), sijaitsee muita röykkiötä korkeammalla avokalliolla Lehtisaaren keskellä Hiidenkiukaantien päästä noin 60 m kohti länsiluodetta. Näyttävän röykkiön mitat ovat pohjois–etelä-suunnassa 9,5 m ja itä–länsi-suunnassa 8,5 m. Korkeutta sillä on 1,5 m. Röykkiön keskellä on noin metrin syvyinen kraatteri, jonka halkaisija on 3 metriä. Keskellä on ilmeisesti kivipaasista tehty miehenpituinen arkku. Tutkimaton.

Meilahti Ruutikellari (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiön jäännökset sijaitsevat Meilahden urheilukentän länsipuolella olevan avokallioalueen eteläosissa. Kalliota rajaa etelälaidalla Seurasaarentie (Seurasaarentie 9).
Nykyään paikalla on röykkiön rippeet 11 x 17 metrin alueella, jossa on kivikeskittymiä lähinnä 1-2 kerroksessa. Alkuperäisen röykkiön paikkaa on vaikea hahmottaa. Suurempi kivikeskittymä on kivikon länsiosassa, missä kiviä on muutama kerros.
Jo vuonna 1950 pahoin tuhoutunut röykkiö tutkittiin ja se entistettiin tutkimusten jälkeen. Tarkastuksen yhteydessä röykkiön läheltä löydettiin palaneita luita, mutta röykkiöstä ei tullut kaivauslöytöjä.

Tukholmank. ja Paciuksenk. kulma (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen hautaröykkiö sijaitsee avokallion ylätasanteella, osoitteessa Paciuksenkatu 6 olevan kerrostalon takapihalla. Röykkiö oli kärsinyt pahoin mm. sotaväen konekivääriasemasta. Etelä- ja länsiosastaan tuhoutunut röykkiö (n. 11x5 m) tutkittiin vuonna 1935 ja entistettiin tutkimusten jälkeen. Päällyskivien alta paljastui kivikehän jäännös, joka on kiertänyt luultavasti koko röykkiötä. Röykkiöstä saatiin talteen palaneita luita, joista kaksi on ihmisen.
Röykkiö on nykyisin halkaisijaltaan noin 6,5 metriä ja korkeudeltaan noin 0,5 m. Sen muoto on epämääräinen. Etenkin pohjois- ja itäreunalla näkyy suuremmista kivistä kasattua kehää. Röykkiön kivet ovat kooltaan 0,15–0,7 m.

Humallahti (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee avokalliolla Meilahden sairaalan eteläpuolella, Paciuksenkadun varrella ja Seurasaarentien risteyksen eteläpuolella. Se on koottu pelkistä kivistä ja sen ympärille on laitettu rautaketjut. Röykkiö on tutkittu vuonna 1886, jolloin se oli kooltansa 11,5 x 10,5 metriä ja 1,4 metriä korkea. Uudenmaan ensimmäisen arkeologisen kaivauksen jälkeen kivet asetettiin paikoilleen. Löytöinä saatiin palanutta luuta (ei luetteloitu Kansallismuseon kokoelmiin).
Röykkiö kärsi vuonna 1911 kun siitä vietiin kiviä läheisen ukkokodin perustuksiin. Poliisikuulustelujen jälkeen asianomaisia velvoitettiin kokoamaan röykkiö entiseen asuunsa. Röykkiötä korjattiin ainakin vielä vuonna 1929. Nykyisin se on halkaisijaltaan 7–8 m ja korkeutta sillä on noin metri.
Kohde kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin (Maiseman muisti 2001).

Herttoniemen satama (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Sorsavuorenpuistossa, Herttoniemen entisen sataman alueella sijaitseva pronssikautinen kivikehätön hautaröykkiö on tutkittu vuonna 1886 ja entistetty sen jälkeen. Se on kooltansa 10 x 12 m ja vuoden 1929 kartoituksessa 1,5 metriä korkea. Kaivauksessa löydettiin palaneita luunsiruja, hiiltä ja hevosen hampaita, joita ei ole talletettu.

Santahamina Hämylänniemi tykkipatteri VIII (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan pohjoisrannalle Hämylänniemeen rakennettiin vuonna 1855 tykkipatteri VIII. Tykkipatterin VIII kokonaisuus pitää sisällään patterivarustuksen, betonisen ruutikellarin, vanhan maarakenteisen ruutikellarin ja laiturin perustukset. Tykkipatterin rintavarustus on betoninen ja siinä on kuusi ammustarvikekomeroa. Maarakenteista ruutikellaria on aiemmin pidetty viikinkiaikaisena hautakumpuna.

Vartiokylän linnavuori (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Vartiokylän linnavuori sijaitsee Suomenlahteen kuuluvan Vartiokylänlahden pohjukassa, noin 7,5 km Vantaanjoen suulta itään. Linnavuoren itä- ja etelärinne meren puolella ovat jyrkkiä, samoin länsirinne, mutta pohjoisrinne muodostaa pitkän ja melko tasaisen penkereen. Reunavallin ympäröimän laen korkeimmat kohdat ovat paljasta kalliota. Alarinteillä on venäläisten ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoituslaite.
Linnavuorta on suojannut kivivallit: etelässä kolminkertaiset, lännessä ja pohjoisessa ainakin kaksinkertaiset. Noin 65 x 50 m laajalla mäen lakialueen luoteisosassa on rakennuksen pohja liesineen ja perustuskivineen ja lounaassa pyöreähkö kivikumpu.
Radiohiiliajoitukset ja kaivauslöydöt todistavat selvästi, että Vartiovuoren linna on rakennettu keskiajalla. Esinelöydöt viittaavat lähinnä 1200-luvun loppuun ja 1300-luvulle. Hiiliajoitusten mukaan linnan ensimmäinen mahdollinen rakentaminen olisi ajoitettavissa noin vuosiin 1240–1330, jolloin se liittyisi Itä-Uudenmaan ruotsalaisen uudisasutuksen syntymiseen Birger-jaarlin vuoden 1238/39 Hämeen retken jälkeen. Nuorimpien mahdollisten hiiliajoitusten ja lähinnä 1300-luvulle ajoittuvien esinelöytöjen perusteella on mahdollista, että linna on kuitenkin rakennettu vasta kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen hallituskaudella (1364–1389), jolloin Suomeen rakennettiin useita pikkulinnoja.
Kohteen itäreunan rajausta on tarkennettu tonttialueen kohdalta 07/2024.

Kaarela (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuoden 1962 inventoinnissa havaittu kivikautinen asuinpaikka Kaarelassa, Runonlaulajantie 44:n (koulu) pihamaan länsiosassa ja Runonlaulajatie 46:n (puisto) kohdalla, lounaaseen kohti Mätäjokea aukeavan heikon rantamuodostuman päällä. Asuinpaikan kohdalla kävelytie erkanee Runonlaulajantiestä kohti Mätäjokea.
Löydöt tasataltta, kvartsiittiesineitä- ja iskoksia, pii-iskos.
Vuonna 1977 rakennetavan kevyen liikenteen väylän takia tehtiin koekaivaus silloisen piha-alueen poikki. Koekuopista ei tullut viitteitä kivikautisesta asuinpaikasta.

Vanhakaupunki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vantaanjoen suun länsipuolella sijaitsi Kustaa Vaasan 1550 perustama, alkuperäinen asemakaavoitettu Helsingin kaupunki, joka 1640 siirtyi nykyiselle paikalleen Vironniemelle. Kaupunki sijaitsi kahden mäen rinteillä ja niiden välisessä purolaaksossa merenrannalla. Vantaanjoen länsirannalla, "kaupunginmäen" alla on ollut lastausalue laitureineen, makasiineineen ja muine rakennuksineen ja pohjoisen mäen eteläpuolella laaksossa kaupungin keskusta raatihuoneineen. Alueen luoteisosassa sijaitsee myös mm. Helsingin vanhimman kirkon perustus. Kaupunginpaikasta on säilynyt suhteellisen pieni alue Kellomäen ja Annalan välisessä purolaaksossa. Täällä kaupungin keskustassa on tehty laajoja kaivauksia. Pienempiä kaivauksia, valvontoja ja tarkastuksia on tehty eri puolilla vanhaa kaupunkialuetta, Kuninkaankartanonsaarta ja koskien itäpuolella Viikissä.
Alueella on sijainnut ennen kaupungin perustamista Forsbyn kylä.

Forsbacka (92010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Forsbackan asuinpaikka sijaitsee omakotitalon pihalla (os. Nurmimäentie 8) ja pihan vieressä olevalla etelään viettävällä peltorinteellä. Asuinpaikka sijaitsee jokilaakson itäpuolisella niemekkeellä. Lännessä ja luoteessa niemi päättyy jokirotkoon, idässä kohoaa kalliojyrkänne. Eteläänpäin niemi on tasaisesti laskevaa peltoa. Asuinpaikasta on löytynyt kivitaltta, saviastianpaloja, kvartsiittiesineitä ja -iskoksia.
Vuoden 2003 koekuopituksessa todettiin, että peltoalueella ei ole jäljellä kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia merkkejä. Kivikautista asuinpaikkaa on säilynyt koekuopitetun alueen koillis- ja itäpuolella pellon ja kallioseinämän välisellä hiekkaisella alueella, nykyisen voimajohtolinjan alla.

Kuppis (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kuppiksen asuinpaikka sijaitsee jokilaaksossa olevalla, pitkän etelä-pohjoissuuntaisen mäen laella, Nurmimäentien ja Mäntykummuntien välissä. Asuinpaikka ulottuu mahdollisesti myös Mäntykummuntien länsipuolelle. Löydöt mm. reikäkivi, kvartsiittiesineitä, iskoksia ja hioimen kappaleen.
Vuoden 2000 inventoinnissa kohde todettiin suurimmaksi osaksi tuhoutuneeksi alueen eteläosassa olevan sorakuopan ja mäenlaella olevien omakotitalojen vuoksi. Asuinpaikkaa on mahdollisesti vielä jäljellä omakotitalojen pihoilla ja sorakuopan ympärillä.
Vuoden 2018 inventoinnissa asuinpaikkalöytöjä saatiin myös Mäntykummuntien itäpuolella olevasta pellosta ja asuinpaikan rajausta on laajennettu tähän suuntaan.

Högbergsbacka B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Högbergbacka B -niminen asuinpaikka sijaitsee Nybyggetintien ja Ukonkallionkujan risteyksestä noin 200 metriä pohjoiseen. Ukonkallionkuja kiertää asuinpaikkaa sen etelä- ja itäpuolitse. Asuinpaikka sijaitsee länteen ja lounaaseen viettävässä, melko jyrkässä peltorinteessä Högbergetin kallioiden juurella.
Löydöt: taltan kappale, pii-iskos, iskoksia ja alkeellinen kirves tai nyrkki-iskuri KM 15816:1-7. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että viljelyn aiheuttamaa haittaa lukuunottamatta asuinpaikka vaikuttaa hyvin säilyneeltä.
Högbergsbackan talon saunarakennuksen pohjoispuolelta on löytynyt myös soikea tuluskivi (KM 15814)

Högbergsbacka A (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Högbergetin kalliolla olevassa notkelmassa, lähellä Nybyggetintietä. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että röykkiö on osittain hajotettu: siitä on viskottu kiviä ympäristöön. Röykkiö on nykyisin matala, soikean muotoinen ja sen halkaisija on noin 10 metriä. Röykkiössä vaikuttaisi olevan kivikehiä ja sen keskellä on soikion muotoinen kuoppa. Muoto, leveys ja korkeus tuskin ovat alkuperäisiä. Kallioseinämässä röykkiön vieressä on Museoviraston kyltti. Röykkiön sijainti on epätyypillinen pronssikautiselle hautaröykkiölle, joten kohdetta lienee syytä pitää epävarmana.

Kasaberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kasabergetin kallion laella Vikkullantie 33:sta noin 100 metriä itään suuren kallioniemen korkeimmalla kohdalla. Nykyinen merenranta on noin kilometrin päässä. Vuodelta 1950 (Nils Cleve) on tieto että röykkiö olisi tuhoutunut jo 1854-1855 Krimin sodan aikaisen optisen lennättiminen rakentamisen takia. Röykkiö oli vuonna 1957 erittäin huonossa kunnossa (14-15 askelta pitkä, 9-10 askelta leveä ja vajaan metrin korkea).
Röykkiötä on kunnostettu ilmeisesti kahteen otteeseen vuosien 1957 ja 2000 välillä, ilmeisesti 1975 ja 1985. Jälkimmäisessä tapauksessa "entisöinnistä" vastasi Vantaan Sotungin lukiolaiset abiturientit taksvärkkipäivänä 4.10.1985. Kummastakaan ei ole virallista merkintää Museoviraston arkistossa.
Vantaan inventoinnissa vuonna 2000 kohteesta todettiin, että röykkiö oli hyvässä kunnossa. Röykkiö on läpimitaltaan 7–9 metriä ja sen keskellä on kuoppa. Röykkiö on koottu pyöreistä luonnonkivistä.
Vuoden 2016 tarkastuksessa röykkiön kooksi saatiin 12 x 7 metriä ja korkeutta n. 1,5 metriä.
Helsingin kaupunginmuseo tarkasti kohteen Östersundomin inventoinnin 2022-23 yhteydessä. Kohde on ollut hoidon piirissä vuodesta 2018 ja hoidon yhteydessä röykkiöstä kierähtäneitä kiviä on kasattu röykkiön kuoppakohtiin ja reunamien vesakkoa poistettu. Kohteelle on kiinnitetty muinaisjäännöskyltti. Kohde on hyvässä kunnossa.

Maarukka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Maarukan asuinpaikka sijaitsee Lahdenväylän ja Sipoontien risteyksestä noin 600 metriä etelälounaaseen. Se sijaitsee metsärinteessä ja entisellä pellolla. Rinne on etelään viettävä saareke, jonka maaperä on hiekkaa, rinteessä on useita hiekkakuoppia. Metsässä kasvaa lähinnä havupuita ja pellolla heinää ja pieniä lehtipuita. Asuinpaikalta on löytynyt saviastianpala, iskukivi ja iskoksia KM 16239:1-4.
Vuoden 2000 inventoinnissa Maarukan asuinpaikka todettiin hyvin säilyneeksi lukuunottamatta metsässä olevia hiekkakuoppia ja viljelyn aiheuttamaa tuhoa.

Metsämikkola (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat noin 200 metriä Lahdenväylän ja Sipoontien risteyksestä etelälounaaseen. Röykkiöitä on ollut kolme tai neljä ja ne ovat mahdollisesti esiroomalaiselta rautakaudelta peräisin olevia hautoja. Röykkiöt sijaitsevat melko suorassa itä–länsi linjassa, pohjoisinta lukuun ottamatta.
Vuoden 2000 inventoinnissa todettin, että läntisin röykkiö on luultavasti tuhoutunut tai siitä on jäljellä nykyisin epäämääräinen kiveys. Keskimmäinen röykkiö on jäänyt teiden väliin ja vaikuttaa muutenkin epämääräiseltä, joten se on toisen luokan muinaisjäännöskohde. Itäisin röykkiö on parhaiten säilynyt, vaikka tieleikkaus on heti sen itäpuolella. Tämä röykkiö on ensimmäisen luokan muinaisjäännöskohde. Peruskartalle on merkitty neljäskin röykkiö muista pohjoisemmaksi ja tällä paikalla on halkaisijaltaan noin 2 metriä oleva matala kivien muodostama kehä, ehkä röykkiö sekin.

Sandåker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sandåkerin asuinpaikka sijaitsee Keravanjoen ja Tikkurilantien risteyksen lähellä, Keravajoen länsipuolella olevalla jokitörmällä. Asuinpaikkaa on Tikkurilantien molemmilla puolilla. Tikkurilantiestä pohjoiseen oleva asuinpaikan osa sijaitsee pellolla ja Tikkurilantiestä etelään oleva asuinpaikan osa sijaitsee puistossa.
Alueella on tehty useita tutkimuksia. Tikkurilan maatalouden tutkimuskeskuksen ja Sandåkerin asuinpaikat on erotettu toisistaan lähinnä tutkimushistoriallisista syistä. Näistä asuinpaikoista kertovissa kaivauskertomuksissa on alueesta käytetty yhteisnimeä Jokiniemi tai Jokiniemi Sandliden.
Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että Sandåkerin asuinpaikka on osittain hyvin säilynyt.

Alkärret (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alkärretin nuorakeraaminen asuinpaikka sijaitsee Kehä III:n ja Isokaaren välissä, Heidehofin puistossa, kaakkoon viettävällä melko jyrkällä rinteellä. Kasvillisuus on lähinnä pusikkoa ja mäntyjä. Alueelta on löytynyt veneenmuotoinen kivikirves ja keramiikkaa KM 9679. Vuoden 2000 inventoinnissa asuinpaikka todettiin hyvin säilyneeksi.

Storskogen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Storskogenin varhaiskampakeraaminen asuinpaikka sijaitsee Haavikkotien molemmilla puolilla Koivukylässä. Haapatiestä länteen asuinpaikka sijaitsee omakotitaloalueella ja Haavikkotien ja Asolanväylän välissä asuinpaikalla on pusikkoa ja irtomaata. Omakotitaloalue on etelään ja itään viettävällä pitkällä hiekkarinteellä. Kivikaudella alue on ollut etelään pistävä niemi, jonka itä- ja kaakkoisrinteellä asuinpaikka on sijainnut. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikkaa saattaa olla jäljellä lähinnä Haavikkotien länsipuolisten omakotitalojen pihoilla. Vuosina 2002–2007 alueella tehtyjen rakennuspaikkojen tarkastusten yhteydessä ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Vuonna 2018 tehdyn inventoinnin perusteella kohde on edelleen tarpeen säilyttää kiinteänä muinaisjäännöksenä.

Solbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Solbackan asuinpaikka sijaitsee Katriinantien, Myllykyläntien ja Aurinkotien muodostamassa kolmiossa, osoitteessa Katriinantie 37. Asuinpaikka on pienessä mäessä ja sen rinteessä. Asuinpaikasta ja sen lähistöltä on saatu runsaasti irtolöytöjä, lähinnä kivikirveitä. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että rakennuksia ja pihatöistä koituvaa haittaa lukuunottamatta asuinpaikka vaikuttaa melko hyvin säilyneeltä.

Lamminpää (92010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lamminpään asuinpaikka sijaitsee osoitteessa Ahoniityntie 36 olevan talon pihalla ja pihaa ympäröivillä pelloilla Vantaanjoen laaksossa. Kivikaudella asuinpaikka on sijainnut länteen pistävällä niemellä. Vuoden 2000 inventoinnissa asuinpaikka todettiin hyvin säilyneeksi lukuunottamatta rakennusten ja peltotöiden aiheuttamaa tuhoa.

Peräjänkulma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peräjänkulman asuinpaikka sijaitsee Peräjäntien ja Hankojan risteyksestä länteen ja etelään, Hankojan molemmilla puolilla.
Hankojan pohjoispuolella oleva asuinpaikan osa on melko jyrkällä etelään laskevalla rinteellä, johon on rakennettu omakotitalo. Hankojan eteläpuolella oleva asuinpaikan osa sijaitsee Peräjäntien molemmilla puolilla pohjoiseen ja itään viettävällä rinteellä koko 30 m korkeuskäyrän yläpuolella olevalla niemellä. Asuinpaikalta saadut löydöt ovat hiomalaaka, useita kirveitä, talttoja, kvartsiesineitä ja -iskoksia.
Osa asuinpaikan pohjoisosasta on tutkittu.
Vuoden 2018 inventoinnin perusteella muinaisjäännösaluetta on laajennettu länteen peltoalueelle ja se kattaa myös aiemman Peräjän mahdollisen kivikautisen asuinpaikan alakohteena.

Rauhala (92010017) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Rauhalan asuinpaikka sijaitsee Katriinantien eteläpuolella olevan talon (os. Katriinantie 52) pihalla ja pihan itäpuolisen hiekkakuopan reunoilla. Paikka on etelään viettävällä Vantaanjokilaakson rinteellä. Kivikaudella alue on ollut etelään pistävä niemi. Asuinpaikalta on löytynyt kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta KM 15771. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että suurin osa asuinpaikasta on tuhoutunut hiekanoton yhteydessä, mutta asuinpaikkaa on mahdollisesti vielä jäljellä hiekkakuopan reunoilla ja talon pihalla.

Hommas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hommaksen asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen itäpuolella Pohjois-Viinikkalantien ja Vantaanjoen välissä ja Kehä III:n pohjoispuolella. Asuinpaikka jakaantuu kolmeen osaan.
Alue 1 on runsaat sata metriä Vantaanjoen rannasta itään olevalla pellolla. Asuinpaikka sijaitsee muinaisella rantaterassilla ja sen rinteellä. Melko jyrkkä rinne viettää länteen. Alueen pohjoisosassa on lato. Tältä alueelta on löytynyt kourutaltta KM 5786:3, veneenmuotoinen kirves KM 8736:1, kvartsiittiesineitä ja -iskoksia.
Alue 2 sijaitsee alueesta 1 lounaaseen. Alue 2 on runsaat 60 m Vantaanjoen rannasta itään matalalla peltokumpareella. Asuinpaikka jatkuu 2-3 m peltokumpareen itäpuolisen metsikön puolelle. Maaperä kumpareella on hienoa hiekkaa ja metsän puolella moreenia. Alueella oli runsaasti palaneita kiviä ja hiiltä sekä kaistale punertavaa kulttuurimaata. Alueelta 2 löydettiin kvartsiesineitä, -iskoksia ja kvartsiitti-iskos KM 29477.
Alue 3 on alueesta 1 koilliseen. Alue 3 sijaitsee Vantaanjoen rannasta noin 200 m itään olevalla pellolla ja jatkuu mahdollisesti pellon itäpuolella olevaan metsikköön. Alueen 3 löydöt ovat kvartsiytimiä ja raaka-aine kappale.
Vuoden 2000 inventoinnissa Hommaksen asuinpaikka todettiin hyvin säilyneeksi lukuunottamatta peltotöiden aiheuttamaa tuhoa. Alueen 2 itäosassa on tehty kaivauksia vuosina 2007-2008 Kehäradan rakentamisen vuoksi.

Gårds (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Gårdsin asuinpaikka sijaitsee Kehä III:n pohjoispuolella, Pohjois-Viinikkalantien vieressä, tien länsipuolella. Asuinpaikka on länteen viettävillä pelloilla Vantaanjokilaaksossa. Asuinpaikalla on suoritettu pelastuskaivauksia, mutta asuinpaikkaa voi vielä olla jäljellä kaivausalueen länsipuolella olevassa metsäsaarekkeessa ja sen lähellä olevilla pellolla.

Nystuga (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Nystugan asuinpaikka sijaitsee Kehä III:n pohjoispuolella ja Pohjois-Viinikkalan tien länsipuolella, melkein Pohjois-Viinikkalan tie 13 kohdalla, mutta tien toisella puolella olevilla pelloilla. Peltojen kohdalla on sähkölinjojen risteys. Asuinpaikka sijaitsee jyrkkärinteisen mäen yläosassa. Rinteet viettävät länteen Vantaanjoelle päin, joka on vajaat 200 m asuinpaikasta länteen. Mäen pohjoispuolella on kalliota. Alueelta on löytynyt 11 kpl kvartsiittiesineitä ja -iskoksia. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka vaikuttaa hyvin säilyneeltä lukuunottamatta maanviljelyn aiheuttamaa tuhoa.

Viinikkala 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Viinikkala 1 -niminen asuinpaikka sijaitsee Kehä III:n pohjoispuolella, Pohjois-Viinikkalan tien länsipuolella. Osoitteessa Viinikkalanpolku 3 olevasta talosta on matkaa kohteelle noin 300 m pohjoiskoilliseen. Asuinpaikka on Vantaanjoen itärannalla, jokitörmällä olevalla pellolla 10–20 m joen nykyisestä rannasta. Pelto on melko jyrkkärinteinen, rinteet viettävät länteen ja luoteeseen. Metsä saartaa peltoa pohjoisessa, idässä ja etelässä. Asuinpaikalta on löytynyt hiottu poikkitaltta ja 12 kvartsiitti-iskosta. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka vaikuttaa hyvin säilyneeltä lukuunottamatta maanviljelyn aiheuttamaa tuhoa.

Beskas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Beskaksen asuinpaikka sijaitsee Kehä III:n pohjoispuolella, Pohjois-Viinikkalan tien länsipuolella. Asuinpaikka on Vantaanjoen itätörmällä 10–20 metriä nykyisestä rannasta. Paikka sijaitsee loivilla peltorinteillä, jotka viettävät länteen ja luoteeseen. Alueelta on löytynyt kourutaltta KM 5042:2, tasataltta KM 15758, kvartsiittiesineitä ja -iskoksia. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka vaikuttaa hyvin säilyneeltä lukuunottamatta peltotöiden aiheuttamaa tuhoa.

Viinikkala 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Viinikkala 2 -niminen asuinpaikka sijaitsee Kehä III eteläpuolella, heti Voudintiestä itään ja Kuninkaantiestä pohjoiseen lukuunottamatta läntisintä osaa, joka sijaitsee Kuninkaantien eteläpuolella Voudintien kohdalla. Idässä kohde päättyy Viinikkalantien ja Hommaksentien välissä olevan pellon keskellä sijaitsevaan hiekkatiehen. Kohde on laaja ja sijaitsee Vantaanjoen jokitörmällä lähellä Vantaankoskea kohdassa, jossa joki tekee mutkan. Lukuunottamatta läntisintä osaa asuinpaikka sijaitsee pelloilla, jotka viettävät etelään ja kaakkoon. Läntisin osa on ruohon peitossa. Asuinpaikasta on havaittu useita löytökeskittymiä. Asuinpaikalta on löytynyt kivikirveitä, talttoja, esineen teelmiä, kvartsiittiesineitä ja -iskoksia. Löydöt KM 5615:2, KM 5943:3, KM 8766:1-3, KM 15776:1-2. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka vaikuttaa hyvin säilyneeltä lukuunottamatta peltotöistä aiheutunutta tuhoa.
Vuonna 2003 tehtyjen koekaivausten perusteella asuinpaikan läntisin osa ajoittuu löytöjensä ja korkeutensa perusteella varhaiskampakeraamiselta ajalta nuorakeraamiseen aikaan. Kahden saviastianpalan karstasta saatiin varhaiskampakeraamiselle kaudelle menevät radiohiiliajoitukset: Hela-806: 5805±50 BP, Hela-807: 5865±55 BP.

Niku (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Nikun asuinpaikka sijaitsee Piispankyläntiestä itään ja Åbyn teollisuusalueesta pohjoiseen olevilla pelloilla. Pellot viettävät jyrkästi itään ja kaakkoon Vantaanjoelle päin. Nikun talo sijaitsee alueen luoteisosassa. Pelloilta on todettu kivikautisen asuinpaikan merkkejä neljästä eri kohdasta. Asuinpaikalta on löytynyt runsaasti kvartsiesineitä ja -iskoksia KM 15827 ja 15828.
Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka vaikuttaa hyvin säilyneeltä lukuunottamatta peltotöistä aiheutunutta tuhoa.

Husbacka II (Mätäoja I-II) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Husbacka II -niminen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Mätäjoen länsipuolella ja Vaskivuorentien eteläpuolella. Löydöstie päättyy idässä Husbackan asuinpaikkaan, joka sijaitsee itään viettävillä heinää kasvavalla pellolla.
Löydöt (KM 16675:7-26) hiotun kiviesineen kappaleita, pii- ja kvartsi-kaapimia ja -iskoksia.
Alueelle on rakennettu kävelyteitä.
Alueen eteläpuoli tunnetaan nimellä Mätäoja I. Paikalla tehtiin kaivauksia vuonna 1974 ennen kerrostalojen rakentamista (löydöt KM 18957). Alueen luoteispuolella on samoin vuonna 1974 tutkittu kohde Mätäoja II (ei löytöjä).

Ali-Tuuri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ali-Tuurin kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Ylästöntien pohjois- ja eteläpuolella, Ylästöntien ja Silvolantien risteyksestä länteen. Ylästöstien etelänpuoleinen asuinpaikan osa on pohjoiseen ja kaakkoon viettävällä hiekkapohjaisella peltorinteellä ja tien pohjoispuoleinen asuinpaikan osa on länteen viettävällä peltorinteellä. Ylästöntien eteläpuolella olevalla asuinpaikka-alueella on tehty koekuopitus vuonna 2000, jonka jälkeen se on vapautettu rauhoituksesta.
Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että Ylästöntien pohjoispuolella oleva asuinpaikka-alue vaikuttaa hyvin säilyneeltä lukuunottamatta maanviljelyn aiheuttamaa tuhoa.

Kauppaoppilaitoksen tontti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kauppaoppilaitoksen tontti -niminen asuinpaikka sijaitsee Martinlaaksontien eteläpuolella, Martinlaakson kauppaoppilaitoksen tontilla. Tontilla on aikaisemmin ollut etelään viettävä hiekkarinne, jonka eteläosassa on ollut hiekkakuoppa.
Kohteessa on tehty kaivauksia vuosina 1983 ja 1984 ennen tontin rakentamista. Näiden kaivausten jälkeen suurin osa tontista on vapautettu rauhoituksesta ja tontille on rakennettu Vantaan Kauppaoppilaitos. Kaivausten löytöjen perusteella asuinpaikka voidaan pitää Suomusjärven kulttuurin ja nuorakeraamisen kulttuurin asuinpaikkana. Vuoden 2000 inventoinnissa ilmeni, että asuinpaikkaa on mahdollisesti vielä jäljellä Kauppaoppilaitoksen rakennuksesta länteen ja lounaaseen olevassa puistikossa. Puistikko on Kauppaoppilaitoksen tontilla ja lähellä asuinpaikan rikkaimpia löytökeskittymiä.
Vuonna 2023 tehtiin koetutkimuksia rakennushankkeen yhteydessä, mutta tältä tutkimusalueelta ei löytynyt merkkejä muinaisjäännöksestä. Kohteen rajausta on koetutkimuksen perusteella muutettu.

Gruva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Gruvan asuinpaikka sijaitsee Louhelantien ja Kaivostien välissä olevalla länteen viettävällä rinteellä Mätäojan itäpuolella. Rinne on melko jyrkkä. Mäen laella on omakotitaloja.
Löydöt poikkiteräinen tasataltta, kampakeramiikkaa, pii-iskoksia, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Stenkulla (92010043) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Stenkullan kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Tikkurilantien pohjoispuolella, Vantaanjoen ja Kunnaantien välissä, Vantaanjoelle päin viettävässä rinteessä. Alue kuuluu suureen muinaisjäännösalueeseen, jonka muodostavat Stenkullan, Maarinkunnaan, Tikkurilan maatalouden tutkimuskeskuksen, Satomäen ja Sandåkerin asuinpaikat. Asuinpaikalla on toteutettu kaikkiaan neljät kaivaukset eri rakennusprojekteihin liittyen. Suurin osa asuinpaikasta on kaivettu Kunnaantie 4:n kohdalla olevien rivitalojen alta vuonna 1996. Vuoden 2013 kaivausten perusteella Kunnaantie 4-6:n välisellä alueella kivikautinen löytöalue on kuitenkin jatkunut aivan Kunnaantien laitaan asti, ja on syytä epäillä, että kivikautisia löytökerroksia on saattanut säilyä jopa tien alla. Asuinpaikkakerrostumien ohella kohteesta on tutkittu useita pii- ja meripihkaesineitä sisältänyt punamultahauta.

Riipilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Riipilän asuinpaikka sijaitsee Luhtaanmäenjoen pohjoispuolella, Vanhan Hämeenlinnantien länsipuolella ja Vanhan Nurmijärventien molemmilla puolilla. Asuinpaikka on etelään viettävässä melko jyrkässä peltorinteessä Luhtaamäenjoen varressa. Löydöt ovat kivikirveen kantaosa, kaavin, kvartsi-iskoksia ja kivilaji-iskos KM 19394. Vuoden 2018 inventoinnissa kvartseja löytyi vielä länteen aiemmasta löytöalueesta ja kohteen aluerajausta on laajennettu sen mukaisesti.
Asuinpaikka on hyvässä kunnossa lukuunottamatta peltotöistä aiheutunutta tuhoa.

Maarinkunnas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Maarinkunnaan asuinpaikka sijaitsee Tikkurilantien ja Keravajoen risteyksen kaakkoispuolella, Tikkurilantien eteläpuolella ja Keravanjoen itäpuolella. Asuinpaikka on länteen, Keravajoelle päin laskevassa rinteessä. Se on osa muinaisjäännöskokonaisuutta, johon kuuluvat Maarinkunnaan lisäksi Stenkullan, Sandåkerin, Satomäen ja Tikkurilan maatalouden tutkimuskeskuksen asuinpaikat. Asuinpaikalla on tehty kahdet arkeologiset kaivaukset. Asuinpaikkakerrostumien lisäksi kaivauksissa on paikallistettu ja tutkittu kaksi punamultahautaa.
Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että alueelle rakennetun asuntoalueen ja Tikkurilantien välissä on vielä koskematonta muinaisjäännösaluetta. Tämä kaivamaton ja rakentamaton alue on toisen luokan muinaisjäännöskohde.

Satomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Satomäen asuinpaikka sijaitsee Tikkurilantien ja Keravajoen risteyksen luoteispuolella, Tikkurilantien pohjoispuolella ja Keravanjoen länsipuolella. Asuinpaikka on itään Keravajoelle päin laskevassa peltorinteessä. Kohde on osa suurta muinaisjäännöskokonaisuutta, johon kuuluu Satomäen lisäksi Stenkullan, Sandåkerin, Maarinkunnaan ja Tikkurilan maatalouden tutkimuskeskuksen asuinpaikat. Satomäellä on tehty kaivauksia vuonna 1998.
Vuoden 2000 inventoinnissa asuinpaikka todettiin melko hyvin säilyneeksi lukuunottamatta peltotöiden ja rakentamisen aiheuttamaa vahinkoa. Rakentamaton ja tutkimaton osa asuinpaikkaa on toisen luokan muinaisjäännöskohde.

Tikkurilan maatalouden tutkimuskeskus (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tikkurilan maatalouden tutkimuskeskus -niminen asuinpaikka sijaitsee Tikkurilantien ja Keravajoen risteyksen lounaispuolella, Tikkurilantien eteläpuolella ja Keravanjoen länsipuolella. Asuinpaikka on itään, Keravajoelle päin laskevassa peltorinteessä. Tikkurilan maatalouden tutkimuskeskuksen ja Sandåkerin asuinpaikat on erotettu lähinnä tutkimushistoriallisten seikkojen vuoksi. Tämän takia alueen kaivauksista on käytetty nimitystä Jokiniemi tai Jokiniemi Sandliden. Asuinpaikka kuuluu kampakeraamiseen aikaan. Paikalla on suoritettu lukuisia tutkimuksia.
Vuoden 2000 inventoinnissa asuinpaikka todettiin suurimmaksi osaksi tuhoutuneeksi, mutta tuhoutumatonta muinaisjäännösaluetta on vielä jäljellä. Rakentamaton ja kaivamaton osa asuinpaikkaa on toisen luokan muinaisjäännöskohde.
Koekaivaus 2013: Koekaivauksissa tontilla numero 62-48-1 osoitteessa
Metsänhoitajankuja 6 Vantaa tehdyissä koekaivauksissa maatalouden tutkimus-
keskus -nimisen muinaisjäännösalueen eteläisessä kärjessä ei havaittu ehjiä kult-
tuurikerroksia eikä rakenteita. Koekaivausten perusteella kyseisen kiinteistön alu-
eella ei ole kiinteää muinaisjäännöstä. Löytöinä yksi pala (n. 1 cm x 1,5 cm) kivikautista keramiikkaa, sekoittuneesta maakerroksesta yhdessä tiilenpalojen kanssa. Tutkimusalueen kaakkoispuolisella pellolla havaittiin kaksi kvartsi-iskosta, joita ei otettu talteen.
Vuoden 2020 koekaivauksissa muinaisjäännösalueen lounaiskulmassa havaittiin koekuopissa löytöjä ja/tai kulttuurikerrosta. Ylimmät kerrokset olivat sekoittuneet pellonmuokkauksessa. Kyntökerroksen alapuoliset osat vaikuttivat hyvin säilyneiltä ja ehjiltä.

Erikas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Erikaksen asuinpaikka sijaitsee itään, Vantaanjoelle päin viettävillä pellolla. Asuinpaikalla on tehty pelastuskaivaukset vuonna 1974. Alue on nykyisin tien alla. Vuoden 1996 inventoinnissa havaittiin, että asuinpaikka jatkuu Erikaksen tieltä pohjoiseen. Täällä olevilta pelloilta havaittiin kvartsi- ja kivilajiartefakteja ja palaneita kiviä. Alueelle tehdyissä koekuopissa oli likamaata.

Getbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Getbackan asuinpaikka sijaitsee Getbackantien eteläosassa olevalla mäellä. Mäki on Vantaanjoen laaksossa 150–200 m joesta pohjoiseen. Rinteet viettävät etelään. Asuinpaikalta on saatu lukuisia löytöjä, mm. vasarakirves, vasarakirveen teräpuolisko, poikkikirves ja useita tasatalttoja, KM 7904:2-5, 5786, 5894:3 ja 6119:3.
Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että mäelle oli rakennettu omakotitaloja. Mäellä on kuitenkin vielä koskemattomia kohtia.

Brändån (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Brändån asuinpaikka sijaitsee osoitteesta Pohjois-Viinikkalantie 42 noin 600 m pohjoiseen. Asuinpaikka on Vantaajokilaaksossa olevilla pelloilla, jotka viettävät länteen joelle päin. Asuinpaikan itäosassa on lato. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka vaikuttaa hyvin säilyneeltä.

Skrivkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Skrivkullan asuinpaikka sijaitsee Ukonpolun ja Nybyggetintien risteyksestä noin 100 m itään pienellä ja suojaisella peltoterasilla. Asuinpaikan etelä- ja länsipuolella on kallioita, idässä on pieni valkoinen omakotitalo ja metsää. Paikalta on löytynyt suoraselkäinen reikäkirves, hioimen kappale ja kvartsiitti-iskos. Vuoden 2000 inventoinnissa asuinpaikka todettiin hyvin säilyneeksi, pientä pellon muokkauksen aiheuttamaa haittaa lukuunottamatta. Vuoden 2022 tarkastuksessa paikalla ei ollut enää peltoa vaan lähinnä niitty ja kalliojyrkänteen alapuolella kasvanut metsä oli avohakattu. Kohde oli muuten ennallaan.

Lapinkylä I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee länteen viettävällä pellolla Vanhan Nurmijärventien itäpuolella. Lounaassa se rajoittuu kerrostalon pihaan. Maaperä pellolla on karkeaa hiesua, pellon yläosassa se vaihtuu hiekaksi. Asuinpaikasta löytyi palaneita kiviä, palanutta luuta, kvartsiesineitä ja -iskoksia KM 29481.

Voutila II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Voutila II -niminen asuinpaikka sijaitsee Kuninkaantien länsipuolella ja Voutilantien ja Kuninkaantien risteyksen eteläpuolella. Asuinpaikka on länteen viettävällä peltorinteellä Vantaanjoen laaksossa, noin 200 m joen rannasta itään. Maaperä on karkeaa hiesua. Asuinpaikalta on löytynyt hioin, kvartsiesineitä ja -iskoksia KM 29482. Vuoden 2000 inventoinnissa Voutilan asuinpaikka todettiin hyvin säilyneeksi lukuunottamatta maanviljelyn aiheuttamaa tuhoa.

Brunaberget (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Brunabergetin asuinpaikka sijaitsee loivalla hiekkarinteellä kahden kalliopaljastuman välissä. Hakkilan suuret soranottoalueet sijaitsevat asuinpaikasta noin 200 m etelään. Keravanjoki kiertää asuinpaikasta noin 800 m päässä lännesta pohjoiseen. Puusto alueella on pääosin mäntyä. Kohteesta on löytynyt kvartsikaavin, -ydin, -iskos ja palanutta luuta. Vuoden 2000 inventoinnin yhteydessä asuinpaikka todettiin olevan erittäin hyvin säilynyt lukuunottamatta sinne kaivettuja pieniä hiekkakuoppia.
Paikalla on tehty kaivauksia 2011-2012. Asuinpaikka on ajoitettavissa radiohiiliajoituksen perusteella mesoliittisen kauden lopulle, n. 5775 eaa. tai n. 6800-6400 eaa. Rannansiirtymiskronologia ja esinetypologia tukevat ajoitusta.

Lepsämänjoki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lepsämänjoen asuinpaikka sijaitsee Immosmäentien luoteispäässä sijaitsevan pellon pohjoisosassa. Pelto viettää länteen Lepsämänjoelle päin. Joen länsipuolella pieni puro yhtyy jokeen asuinpaikan kohdalla. Alueelta on löytynyt kvartsi-iskoksia.

Kuhajoki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kuhajoen asuinpaikka sijaitsee Kongontien ja Kuhajoen risteyksestä koilliseen olevalla pellolla. Pelto on mäenrinteellä, joka viettää melko jyrkästi länteen Kuhajoelle päin. Mäki on muodostanut kivikaudella niemen. Asuinpaikasta on löytynyt kvartsi-iskoksia, -kaavin ja -ytimiä.

Nykulla (92010069) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Nykullan asuinpaikka sijaitsee 100–150 m Kuhajoentiestä etelään olevalla peltorinteellä. Peltorinne on Kuhajoen itäpuolella ja se viettää melko jyrkästi etelään ja lounaaseen päin. Kivikaudella se on muodostanut niemen, jonka länsipuolella asuinpaikka on sijainnut. Asuinpaikasta on löytynyt hioimia, kvartsi-iskoksia ja -ytimiä.

Hepomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hepomäen asuinpaikka sijaitsee Hämeenlinnanväylän ja Vanhan Nurmijärventien risteyksestä koilliseen olevilla pelloilla. Pellolla on pieni pusikkoa kasvava mäki, jossa on lato.
Alue a sijaitsee mäen etelä- ja lounasrinteellä. Alue b sijaitsee aluetta a vastapäätä Vanhan Nurmijärventien vieressä paikassa, missä maa alkaa uudestaan kohota. Alueen b rinne viettää koilliseen.
Alueiden välissä on peltoa. Kivikaudella alueitten välissä on ollut vettä ja alue a ollut saarena. Asuinpaikasta on löytynyt hioimia, kvartsi-iskoksia ja kvartsiytimiä.

Peltola (92010071) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltolan asuinpaikka sijaitsee Hämeenlinnanväylän ja Riipiläntien välissä, Riipiläntiestä länteen kääntyvän Lehtimäentien eteläpuolella olevilla pelloilla. Asuinpaikka jakantuu kolmeen osaan, ks. myös alakohteet.
Alue a on Peltolan tilan eteläpuolella sijaitsevan mäen rinteellä. Asuinpaikka jatkuu pohjoisessa lähelle rakennuksia. Rinne viettää itään. Alueelta a löydettiin hioin, kvartsiesineitä, -ydin ja -iskoksia, KM 32435:1–8.
Alue b on alueesta a noin 200 m itään. Alueet erottaa toisistaan laakso ja kuusikko. Kuusikon jälkeen alue b kiertää entistä lahdenpohjaa kaakkoon kaaren muotoisena alueena pienen lehtimetsäsaarekkeen koillispuolelle saakka. Peltojen takana näkyy omakotitaloja. Alueen b löydöt ovat kvartsiesineitä, -ytimiä ja -iskoksia, KM 32435:9–13.
Alue c on alueesta b noin 300 m etelään metsäisen kallion vieressä. Metsä tekee pellolle niemen, jonka itäpuolella alue c sijaitsee. Rinne asuinpaikalla vietää luoteeseen. Alueelta c löytyi yksi retusoitu kvartsi KM 32435:14.
Asuinpaikan eri osat ovat hyvässä kunnossa lukuunottamatta peltotöiden aiheuttamaa haittaa.

Rosbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Rosbackan asuinpaikka sijaitsee Kalmarintien keskivaiheilla olevalla mäellä. Asuinpaikka on heti tien eteläpuolella. Mäen päällä on lato ja siinä kasvaa pensaikkoa ja ruohoa, muuten mäki on peltoa. Asuinpaikka on mäen kaakkoon viettavällä rinteellä. Asuinpaikasta on löytynyt hioimia, kvartsi-iskoksia ja kvartsiytimiä.

Yli-Kistola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Yli-Kistolan asuinpaikka sijaitsee Solbackantien ja Vantaanjoen risteyksestä noin 400 m pohjoiseen Solbackantien koillispuolella. Alue on melko jyrkkää peltorinnettä, joka viettää lounaaseen päin. Rinteen yläosassa on omakotitaloja. Asuinpaikasta on löytynyt alkeellinen kirves, kvartsiesineitä, -iskoksia ja -ytimiä, KM 32437:1–4.

Lehtimäki (92010074) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lehtimäen asuinpaikka sijaitsee Kuuselantie 10 kohdalla tien itäpuolella. Asuinpaikka on itään laskevalla peltorinteellä. Pelto rajoittuu luoteessa pihaan ja pieneen mökkiin, asuinpaikka jatkuu mahdollisesti pihan puolelle.
Asuinpaikalta on löytynyt keihäänkärki, kvartsikaavin ja -iskoksia sekä kivilaji-iskos.

Kotiranta (92010075) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kotirannan asuinpaikka sijaitsee Strandkullantien ja Vantaanjoen välissä, Kotirannantien eteläpuolella olevalla pellolla. Asuinpaikka rajoittuu melko tarkasti 32,5 m korkeuskäyrän yläpuolelle. Asuinpaikasta on löytynyt kvartsiesineitä, -iskoksia ja -ytimiä, KM 32439:1-8.

Seppälä (92010076) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Seppälän asuinpaikka sijaitsee Riipiläntien itäpuolella, osoitteessa Riipiläntie 93 olevista taloista etelään. Alueella on melko jyrkästi etelään laskevia peltorinteitä, joiden yläosassa asuinpaikka sijaitsee. Vantaanjoki kiertää asuinpaikkaa etelästä itään. Alueelta on löytynyt kvartsiytimiä ja -iskoksia ja palanutta luuta.

Königsberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Königsbergin asuinpaikka sijaitsee osoitteessa Riipiläntie 91 olevasta talosta itään olevilla pelloilla 35 m korkeuskäyrän molemmilla puolilla. Asuinpaikan koillisosassa on lato ja pusikkoa. Tämän ladon itäpuolella asuinpaikka vaikuttaisi ulottuvan alemmaksi melkein 30 m korkeuskäyrälle saakka. Pellon rinteet asuinpaikan kohdalla antavat pohjoiseen Vantaanjoelle päin. Asuinpaikasta on löytynyt palanutta luuta, kvartsiesineitä, -iskoksia ja -ytimiä. Seppälän asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen toisella puolella vastapäätä Königsbergin asuinpaikkaa.
Kivikautisen asuinpaikan alueella on sijainnut Wargnäs torp, joka mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran 1600-luvun puolivälissä.

Lustigkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lustigkullan asuinpaikka sijaitsee Forsbackantien ja Vantaanjoen välissä, osoitteessa Forsbackantie 3 olevan talon länsi- ja pohjoispuolisilla pelloilla. Alueella on pohjoiseen, Vantaanjoelle päin laskevia rantaterasseja, joista on löydetty kvartsikaapimia, -ytimiä ja -iskoksia KM 32442:1–11. Löytöjä saatiin kahdelta eri terassilta. Asuinpaikka voi olla oletettua laajempi, sillä se rajoittuu lännessä metsään ja idässä kyntämättömään peltoon, joissa olosuhteiden takia ei voitu tehdä havaintoja.

Tanssikallio (106010001) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee kallioisella mäenharjanteella. Röykkiön halkaisija on noin 3 m ja korkeus noin 0,5 m. Paikalla on kaupungin pystyttämä muinaisjäännöstaulu.

Korpiniitty (106010002) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee metsärinteellä noin 1,5 km itään Vantaanjoesta Nurmijärven ja Hyvinkään rajan pohjoisemmasta kohdasta. Röykkiön halkaisija on 3,5–4 m ja korkeus 40–60 cm. Röykkiötä on pengottu keskeltä.

Sikopesänmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Uuni sijaitsee Sikopesänmäen korkeimmalta kohdalta noin 300 m koilliseen kallionnyppylällä mäen laen ja suon välissä. Paikka on noin 1 km pohjoiseen Mustastasuosta ja 1,5 km itäkaakkoon Uusimäen talosta. Uuni on lähes nelikulmainen, sivut ovat noin 1,5 m ja korkeus 70–80 cm.

Kuusela (106010004) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Vantaanjoesta ja Rantakulmantiestä noin kilometri itään, metsässä etelälounaaseen viettävässä rinteessä. Paikka on lähellä Nukarin ja Hyvinkään kylän rajaa, joka näkyy metsässä hakattuna linjana.
Röykkiö on muodoltaan pyöreä. Sen halkaisija on 1,5 m ja korkeus on 1,2 m. Röykkiö on kasattu vaihtelevankokoisista kivistä. Sen pinta on sammaloitunut. Uunimainen rakennelma.

Paavola 1 (106010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 600 m Livinkyläntien eteläpuolella Paavolan talon maalla, Nenämäki-nimisen mäen etelärinteellä. Paikalla on kaksi löytöaluetta. Sekä ylempi (85 m mpy) että alempi terassi (80 m mpy) Paavolan talon alueella ovat erittäin hyviä kivikautisen asutuksen kannalta. Kohde on todennäköisesti sijainnut Kurkisuon paikalla olleen muinaisjärven rannalla. Paikalla ei ole nähtävissä kiinteitä rakenteita. Löydöt kvartsi-iskoksia, palanutta luuta ja hiiltä. Ylempää Nenämäen rinteestä on löydetty kivikirves koneellisesti laikutetulta hakkuualueelta. Paikalla havaittiin myös hiiltä.

Kalliomäki (106010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kaakkoon pistävän hiekkaharjun kärjessä suon laidassa. Esineet löytyivät inventoinnissa pintapoimintana kynnöspellolta. Löytöjä oli eniten harjun kärjen eteläpuolella, aivan pellon laidassa, missä hiekkamaa, muuttuu savensekaiseksi turpeeksi. Melko runsaasti löytöjä, varsinkin kvartseja, oli kuitenkin myös selvästi turvemaassa pellon etelälaitaan asti.
Asuinpaikan keskeinen alue on pahoin tuhoutunut hiekanoton ja pellonraivauksen vuoksi. Aivan harjun kärjessä, sorakuopan ja pellon välissä on todennäköisesti jäljellä ehjänä säilynyttä asuinpaikkaa muutamia kymmeniä neliömetrejä. Harjun kärjen edustalla peltosaran alla ja ehkä myös sen eteläpuolella metsäalueella suokerrostumat saattavat sisältää asuinpaikkalöytöjä.
Asuinpaikka on ollut pitkäikäinen: löytöjen joukossa on varhaiskampakeramiikkaa ja nuorakeramiikkaa.

Kortesuo (106010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Keihäsjoen laakson pohjoisreunalla, etelään suuntautuvan mäenharjanteen itärinteellä. Tasanne, jolla asuinpaikka sijaitsee, on muutaman kymmenen metrin laajuinen.
Tihein, vain parin aarin kokoinen löytökeskittymä sijaitsee noin 10 m pellon kulmasta kaakkoon, lähes tasaisella maalla, etelään ja itään suolle laskevan rinteen päällä. Yhtenäisenä löytöalue jatkui noin 25 m pellon kulmasta itään ja 20 m etelään. Asuinpaikka on runsaslöytöinen. Kaikki löytynyt keramiikka on ilmeisesti nuorakeramiikkaa. Muinaisjäännös on osittain tuhoutunut pellonraivauksessa. On kuitenkin hyvin mahdollista, että osa siitä on säilynyt ehjänä pellon ulkopuolella lännessä ja pohjoisessa.

Jokipelto (106010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Keihäsjoen pohjoisrannalla, aivan jokitörmän reunalla. Paikalle ulottuu luoteesta matala, loivapiirteinen harjanne. Löydöt on kerätty pintapoimintana kynnöspellolta. Löydöt keskittyivät noin 20 m leveälle ja 70 m pitkälle joen suuntaiselle alueelle. Löytöjä oli jokseenkin tasaisesti koko alueella, mutta melko harvassa.
Muinaisjäännös on koko alaltaan osittain tuhoutunut maanmuokkauksessa.

Rantala 1 (106010010) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Keihäsjoen pohjoispuolella, aivan joen rannalla, Rantalan taloon vievän tien länsipuolella. Löydöt kerättiin pintapoimintana kynnöspellolta. Löytöalue on joen suunnassa noin 100 m pitkä ja 20 m leveä. Löytöjä oli eniten tasamaalta joen rantaan laskevan rinteen alaosassa. Asuinpaikka jakaantuu kahteen löytöalueeseen. Löytöjä oli melko runsaasti. Erillään muista löydöistä ja niitä ylempänä, aivan joen rantaan laskevan rinteen yläosassa, tasamaan reunassa havaittiin viistoteräinen kvartsikärki KM 32636:1. Muinaisjäännös on koko alaltaan osittain tuhoutunut maanmuokkauksessa.
Kvartsikärjen perusteella paikalla on asuttu ainakin mesoliittisella ajalla.

Rantala 2 (106010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Keihäsjoen luoteispuolella, aivan joen rannalla. Löydöt kerättiin pintapoimintana kynnöspellolta. Löytöjä havaittiin kahdessa kohdassa. Rantalan talon itäpuolella olevan joen mutkan kohdalta löydettiin keramiikkaa ja kvartsi-iskoksia. Löytöalue oli läpimitaltaan noin 20 m ja sijaitsi aivan törmän reunalla. Noin 50 m tältä paikalta lounaaseen löytyi kaksi kvartsi-iskosta.

Saari (106010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 200 m Keihäsjoesta etelään, Kytäjältä Vihtijärvelle menevän tien varrella, Saaren talon luona olevan mäen kohdalla.
Kvartsiytimet ja -iskokset löytyivät pintapoimintana kynnöspellolta harjun luoteisreunaa sivuavan tien luoteispuolelta. Selvä löytökeskittymä oli mäen koillispään kohdalla, mistä löytyi useita kvartseja noin 30 m pitkältä ja 15 m pellon reunasta luoteeseen ulottuvalta alueelta. Asuinpaikka saattaa myös ulottua mäen muille reunoille, sillä maasto on erittäin hyvin asuinpaikaksi sopivaa esimerkiksi mäen koillis- ja itäosassa.

Pumppaamo 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen pohjoispuolella Pumppaamonmäen itäpuolella. Kyntämättömän pellon pinnalta löytyi yksi kvartsiesine ja seitsemän iskosta. Löydöt tulivat noin 15 metrin läpimittaiselta alueelta rantatörmän päältä. Maaperä on savea. Löytöalue keskittyy pumppaamolta itään kulkevan sähkölinjan kolmannen pellolla olevan tolpan ympärille. Kittelänkoskea ruopattaessa 1892 kohteesta noin 500 m itään löydettiin kourutaltta KM 6190:14 ja oikokirves KM 6190:36A.

Erkkilä 1 (106010014) (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka on loivasti järveen viettävällä rantaterassilla noin 25 m Erkkilän talon päärakennuksesta itään ja 25 m Sykärinjärvestä länteen. Terassi sijaitsee 87,5–90 m mpy. Maaperä paikalla on hiekansekaista multaa, peltomullan on alla hienoa hiekkaa. Terassi on ollut aiemmin raivattuna pelloksi ja paikalta on 1951 löytynyt poikkikirves peltotöiden yhteydessä. Nykyisin alue on kasvimaana. Löydöt mahdollisesti varhaismetallikautistyyppinen naarmupintainen saviastianpala ja yksi kvartsi-iskos.

Erkkilä 2 (106010015) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö on maansekainen, kasattu 10–20 cm läpimittaisista kivistä ja kauttaaltaan vahvasti sammaloitunut.

Kaidanpää 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ridasjärveltä Kaidanpäähän tulevan tien molemmin puolin Tervalamminojan itäpuolisella länteen viettävällä rantatörmällä ja sen harjalla 87–90 m mpy korkeudella. Löytöalue jatkuu pellossa noin 20 m tien pohjoispuolella sijaitsevan talon pihan laidalle, josta löytyi haljennut kaavin, ja tien eteläpuolella noin 60 m matkan. Löytöjä tuli törmän juuresta sen päälle ulottuvalta alueelta.

Rantalanhaka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kytäjän golfkentän alueella. Paikka on järven länsipuolella Vanhakylästä Hirvijärvelle vievältä tieltä noin 300 m länteen. Kyseessä on ilmeisesti nauris- tai perunakuoppa, jota on käytetty raudanvalmistukseen.
Kuoppa sijaitsee Rantalanhaanmäen eteläpuolella rinteen juurella noin 2 m pellonlaidan suuntaisesti kulkevan metsätien pohjoispuolella ja noin 300 m länteen Hirvijärven tieltä. Kuoppa on halkaisijaltaan noin 3 m ja syvyydeltään noin metrin. Noin 5 m länteen sijaitsee toinen kuoppa, jossa ei näy merkkejä raudanvalmistustoiminnasta. Kuopan vallissa, sen pohjoispuolella on nähtävissä jäänteitä kivi- ja tiilirakenteista.
Kohteen sijaintitietoja on korjattu inventointikertomuksen kartan mukaiseksi vuonna 2021, mutta sijainti ei ole täysin varma (ks. tarkemmin seurantatiedot). Kohteen kunto ja säilyneisyys on hyvä tarkastaa maastossa jossakin vaiheessa. Samalla on hyvä tarkentaa sijainti GPS:n avulla.

Paavola 2 (106010019) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 800 m Livinkyläntien eteläpuolella Kurkisuohon pistävän niemen eteläkärjessä. Paikka on harjun kärjessä suon ympäröimänä ja on ollut paikalla sijainneen muinaisen järven rannalla. Löytöjä noin 85 m mpy korkeudessa sijaitsevalta rantaterassilta ja harjun laelta noin 90 m mpy korkeudesta. Löydöt kivilajiydin, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia sekä palanutta luuta. Paikalla ei havaittu kiinteitä rakenteita. Maaperä karkeaa soran sekaista hiekkaa.

Joentaka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Keihäsjoen pohjoispuolella, 300 m joesta luoteeseen, suon reunalla olevalla tasanteella. Asuinpaikka on täysin ehjä. Löydöt saviastianpaloja (mm. varhaiskampakeramiikkaa, nuorakeramiikkaa ja myöhäiskampakeramiikkaa), kivilaji-iskos, kvartsi-iskos.
Vuonna 1930 Keihäsjoen perkauksen yhteydessä löydettiin tasataltta KM 9640:1 ja kivikirves KM 9640:2 suunnilleen kohteen kohdalta joen pohjasta.

Kultasaari (106010023) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin kilometri Hyvinkäältä Ridasjärvelle vievän tien eteläpuolella, Hausjärven risteyksestä 1,3 km lounaaseen. Asuinpaikka on Ridasjärven pohjoispuolella sijaitsevan suon keskellä Kultasaaressa Ritassaarensuon soidensuojelualueen pohjoislaidassa. Löydöt tulivat saaren itälaidalla noin 85 m mpy sijaitsevalta pieneltä terassilta. Kohde on ilmeisesti koskematon ja melko pienialainen, noin 15 x 10 m. Maaperä paikalla on karkeaa ja melko kivistä hiekkaa. Kaikki löydöt tulivat koekuopista, löytöinä kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Kohteessa ei ole nähtävissä kiinteitä rakenteita.

Rävberget 1 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat kunnan itärajan tuntumassa, Kopparnäsin kurssikeskuksesta 1,6 km kaakkoon niemen eteläkärjessä kalliotasanteella. Lähinnä rantaa sijaitsevalta röykkiöltä on matkaa merelle 60 m. Röykkiöt ovat kahdella harjanteella siten, että länsiharjanteella on yksi röykkiö ja itäharjanteella 4 röykkiötä. Röykkiöt etupäässä pyöreitä, halkaisijat ovat 3,5-6 m. Osa röykkiöistä on osittain tuhoutunut.
Paikalla on linkkimasto, jonka vaijereita on kiinnitetty röykkiöiden viereen.

Rävberget 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Niemen lounaiskärjessä, loivasti rantaan viettävillä kallioilla. Röykkiöt 2A-B epämääräisiä ja pahasti hajotettuja. Halk. 3-3,5 m.

Räfsö (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Saaren länsisivulla korkeimmalla huipulla ilmeisesti pronssikautinen röykkiö (halk. 5,5-6m). Röykkiön eteläpuolella matala suorakaiteinen latomus (3 x 1,5 m).

Finnvikbergen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hovgårdin kylässä, Finnvikintiestä 60 m etelään olevan kallion korkeimmilla nyppylöillä.
Paikalla on kaksi röykkiötä sekä suorakaiteinen kivilatomus.
Luoteisempi, näyttävä röykkiö on kooltaan 10x9 m ja korkeutta sillä on 1,5 m. Keskellä on 3x1,5 m kokoinen kraateri.
Röykkiön kaakkoispuolelle jatkuu röykkiön reunasta ladottu, suorakaiteinen kiveys, jonka koko on 6x2,5 m. Kiviä on 1-2 kerrosta.
Ensin mainitusta röykkiöstä 12 m kaakkoon on toinen röykkiö. Se on myös näyttävä, kooltaan 9,5x8,5 m ja korkeus on 1,5 m. Keskellä on 5x3,5 m kokoinen kraateri.
2017:
Röykkiöt ovat muinaisjäännösrekisterissä kuvatussa kunnossa. Kohteen rajaus pysyy ennallaan. Röykkiöt mitattu GPS/Glonass -laitteella (tarkkuus +-5 m).
Röykkiö A (luoteen puoleinen) N 6659272 E 334447.
Röykkiö B (kaakon puoleinen) N 6659261 E 334457.

Jungfruviken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Hovgårdin kylässä, Finnvikintien luoteispuolella, kallion korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on muodoltaan soikiomainen, kooltaan 8x6 m. Korkeus on korkeimpien kivikeskittymien kohdalla noin metrin. Keskellä on kaksi kuoppaa. Röykkiötä on pengottu. Kiviä on vierinyt varsinkin kallion itä- ja koillisrinteelle.

Knipholmen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Saaren länsipäässä korkeimmalla kohdalla. Röykkiön keskellä syvennys. Halk. 8 m. Reunamuuria.
Inventointi 2012: Kohde sijaitsee Knipholmenin länsiosan korkeimmalla kohdalla, kalliopohjalla. Alueella kasvaa harvaa männikköä. Paikalla on keskimäärin suurehkoista kivistä koottu röykkiö, jonka halkaisija on noin 8 metriä ja korkeus noin 1,5 metriä. Keskellä on laaja kraatterimainen kaivanto. Yhdellä sivulla on säilynyt hyväkuntoista pystysuoraa kylmämuurausta. Sijaintinsa, rakenteensa ja kokonsa puolesta kyseessä on klassinen pronssikauden hautaröykkiö.

Stora Fagerö (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Saaren pohjoisosassa, korkeimmalla kohdalla. Pyöreä lähes maantasainen latomus, halk. 3,5-5m, reunaa kiertää kivikehä.

Marieberg, Finnviken (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Fagervikenin pohjoisrannalla, pienten Finnvikenin ja Långvikin välisen Mårdfallin kallioalueen sisämaan puoleisella pohjoisreunalla. Björknäsin talo on röykkiöstä noin 300 metriä itään. Röykkiön länsipuolella noin 40 metrin päässä on pieni sähkölinja. Mäen rinne laskee pohjoiseen Lånviksängenin peltolaaksoon. Mäen pohjoissivulla on metsän keskellä useita matalia ja pienehköjä kalliopaljastumia, mäen länsipää on aukeampi.
Anna-Liisa Hirviluoto on tarkastanut röykkiön maanmittausteknikko Väänäsen ilmoituksen perusteella 9.7.1984. Tarkastuksesta ei ole kertomusta mutta röykkiö on merkitty muinaisjäännösmerkillä peruskartalle. Myöhemmässä vuoden 1984 inventoinnissa röykkiötä ei löytynyt. Vuonna 2007 Joddbölen kaava-alueen inventoinnin yhteydessä röykkiötä etsittiin uudestaan. Metsärinnettä röykkiölle päin kuljettaessa tavattiin yllättäen kiviröykkiö pienen sähkölinjan itäpuolelta metsän kätkössä olevalta matalalta kalliolta. Sen sijaan sieltä, missä röykkiön karttamerkin mukaan olisi pitänyt olla, ei etsinnöistä huolimatta GPS:n avullakaan löytynyt mitään. Edes mahdollisesti kalliota alas heitettyjä kiviä ei näkynyt. Tästä pääteltiin, että röykkiö on jo vuonna 1984 merkitty väärään kohtaan, noin 300 metriä liikaa länteen todellisesta sijaintipaikastaan. Toinen mahdollisuus on, että se on hävitetty hyvin pian ensimmäisen tarkastuksen jälkeen, koska sitä ei enää myöhemmin samana vuonna löydetty uudestaan.

Marieberg 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Långvikin kylässä, Fagervikenin pohjoisrannalla, Mariebergin kartanosta 200 m itään avokalliolla.
Läntisin röykkiö on halkaisilataan 6 m ja korkeus on 0,5 m. Röykkiön keskellä on suuri kuoppa, kooltaan 1,5x2 m.
Edellisestä 8 m itäkaakkoon on avokalliolla hajotettu röykkiö. Sen halkaisija on 3 m. Siinä on 1-2 kivikerrosta. Länsi- ja pohjoisreunalla on havaittavissa katkonaista kehää.
Edellisestä noin 5 länteen on hajanaista kiveystä yhdessä kerroksessa. Kiviä on 1x2,5 m alalla.

Marieberg 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Långvikin kylässä, Fagervikenin pohjoisrannalla, Mariebergin kartanosta 40 m itään, puistossa, maapohjalla.
Röykkiön halkaisija on 9 m, ja korkeus on metrin. Se on kasattu 180 cm korkean, jyrkkälaitainen silmäkiven ympärille.

Marieberg 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Långvikin kylässä, Fagervikenin pohjoisrannalla, Mariebergin kartanosta 50 m länsiluoteeseen, vilja-aitan takana, kallioharjanteen itärinteessä.
Röykkiö on halkaisijaltaan 11,5 m ja korkeutta sillä on 2 m. Keskellä on kraatteri, jonka halkaisija on 2m.
Näyttävä kohde.

Storsundet (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Backan kylässä, Mariebergin kartanosta 500 m länteen, kallioselänteellä etelään laskevalla rinteellä, metsän keskellä.
Itäisin röykkiö on halkaisijaltaan 6 m ja noin 0,5 m korkea. Röykkiöön on kaiveltu kuoppia. Edellisestä noin 15 m länteen on kivilatomus, röykkiön jäänne. Sen koko on 7x2,5 m. Edellisestä 17 m länteen on kolmas röykkiö. Sen halkaisija on 4,3 m ja korkeus alle metrin. Röykkiötä on kaiveltu. Kehämäistä rakennetta on näkyvissä reunoilla. Keskiosassa on pienempiä kiviä.

Sundskogen 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Backan kylässä, Fagervikenin pohjoisrannalla, Mariebergin kartanosta 950 m länteen avokallioharjanteella, rantaa kohti viettävässä metsäisessä rinteessä.
Röykkiö on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan 6 m ja korkeus noin metrin. Sammaloituneena se on vaikeasti havaittavissa. Siinä on mahdollisesti reunakehä.
Kohde Sundskogen 2 sijaitsee edellisestä 15 m länteen.

Sundskogen 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Backan kylässä, Fagervikenin pohjoisrannalla, Mariebergin kartanosta 970 m länteen, kallionkohoumalla, tiheän kuusikon keskellä.
Röykkiön halkaisija on 7 m, ja korkeus noin 1,5 m.
Edellisestä noin 17 m itään on kohde Sundskogen 1.

Sundskogen 3 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Backan kylässä, Fagervikenin pohjoisrannalla, Mariebergin kartanosta 1,1 km länteen, soratiestä kymmenisen metriä pohjoiseen, jyrkkäreunaisella kalliolla kuusivaltaisessa sekametsässä.
Röykkiön koko on 7,5 x 10,5 m ja korkeus on noin metrin. Röykkiö on pahoin hajotettu. Sen pohjoisosassa on 2,5 m halkaisijaltaan oleva kraateri.

Sjöbodarna 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Fagervikenin pohjoisrannalla, aivan tiessä kiinni, 200 m Sjöbodarnan talosta itäkoilliseen, pienellä kallionkohoumalla, tiheän kuusimetsän ympäröimä ja sammaloituneena.
Röykkiön koko on 5x5,5 m ja korkeus on 0,5 m ja se on muodoltaan lähes nelikulmio. Röykkiön pohjoisreuna on rikkoutunut tien rakentamisen yhteydessä. Röykkiön koillisosa on ehjä ja siinä kivikerroksia on 3-4.
Edellisestä 90 m länteen, soratien eteläpuolella on mahdollinen röykkiön jäännös pienellä avokalliolla. Paikalla on myös rakennuksen perustuskivet.

Riddarkil (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde on peltojen ympäröimä niemeke, jonka reunoilla on matalia valleja. Paikalliset ovat nimittäneet niitä "viikinkivalleiksi". Metsäisellä kukkulalla on kolme sisäkkäistä vallitusta, joista sisin valli on 4 m leveä ja hevosenkengän muotoinen. Sen sisään jää n. 40 m2 laajuinen ala. Seuraavat vallit ovat 15 m ja 35 m päässä, ja ovat huonommin säilyneitä. Yksi osa vallituksesta puuttuu kokonaan. Vallitus on sijainnut niemellä, joka vielä myöhäiskeskiajalla ulottui Kuggviken -nimiseen lahteen. Nimi viittaa keskiaikaiseen koggien satamaan, mutta vallitus saattaa olla esihistoriallinen.
2017:
Isojakokartalla 1768 (B12a 21/3-6) paikalla on peltolohkoja ja niittyä. Vuoden 1967 peruskartalla pusikkoa ja vanhan pellon merkkiä.

Grundsö 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiön jäännös sijaitsee saaressa, Tostholmin kylässä, Balget-nimisen lahden eteläpuolella, kallion huipulla.
Paikalla on vaihtelevankokoisista kivistä koostuva kivikehä. Sen halkaisija on 9,5 m.

Andö (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kallionselänteellä olevalla tasanteella. Röykkiö 19A: halk. 5,5 m, kolmikulmainen latomus 19B: koko 4,5 x 5.5 x 4 m.

Svartbäck (149010020) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Svartbäckin kylässä, samannimisen tilan päärakennuksesta n. 160 m länsi-lounaaseen on varikkoalueella, navetan länsipuolella vuoden 1993 inventointikertomuksen mukaan neljä erillistä epämääräistä kivikasaa. Ne sijaitsevat länteen viettävällä Kvarnbergetin kallioperäisessä rinteessä, Virkkalasta satamaan Barkarsundetiin vievän maantien itäpuolella runsas 50 m. Kasat lienevät syntyneet yhden röykkiön hajottamisen yhteydessä vuonna 1917, kun kiviainesta tarvittiin läheisen navetan uudelleen rakentamiseen. Vuoden 1929 inventoinnin mukaan (E.Nylund) paikalla ollut tuhoutunut röykkiö on ollut halkaisijaltaan 13 m ja lähes 2 m korkea. Sitä hajotettaessa löytyi joukko luita, jotka lienevät olleet pääosin eläimen luita, joita oli vielä 1929 kalliopinnalla havaittavissa.
Vuoden 2007 inventoinnissa paikalta otettiin uusi GPS-mittaus, joka osuu hieman sivuun karttamerkistä, p= 6660667, i= 3329970.
Jussila - Sepänma 2013: (Paikka tarkastettiin v. 2012, mutta sitä ei raportoitu tuolloin) Paikalla on kalliopaljastuma jonka laella tasanne. Kallio joka viettää länteen ja etelään. Röykkiötä ei paikalla ole, mutta mahdollisesti sen jäänteitä. Paikalla on isompia kiviä kasoissa, jotka vaikuttavat moderneilta raivauskivikoilta mutta myös heinän peitossa on sellaista kivikkoa, joka voisi olla röykkiön jäännöstä.

Nyängen, Oxhagaberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Svartbäckin kylässä, samannnimisen tilan päärakennuksesta n. puoli kilometriä länteen on kallioisen Oxhagabergetin pohjoispäässä kaksi röykkiötä, jotka E. Nylundin on paikantanut inventoinnissa 1929. Röykkiö 1 on kallioalueen koillisosassa, matalamman pienen kallionyppylän laella, idässä ja koillisessa jyrkemmän, useamman metrin putoavan kalliojyrkänteen päällä. Se on vuoden 2006 mittauksen mukaan kooltaan 15 x 12 x 1,7-2,0 m. Röykkiö on melko hyväkuntoinen, pyöreähkö ja sen keskellä on kraatteri. Osa kivistä on kuitenkin vieritetty rinnettä alas. Pienempi röykkiö 2 on runsas 15 m edellisestä lounaaseen, edellistä n. 2 m korkeamman, laajemman ja melko tasaisen kallioalueen koillispäässä. Se on ilmeisesti muinoin hajotettu ja alunperin muodoltaan pyöreä. Sen halkaisija on vuoden 2006 mittauksen perusteella 8 x 5 x 0,3 m. Vain yksi kivikerros röykkiöstä on enää jäljellä. Kuitenkin röykkiö vaikutti säännölliseltä ja mataluudestaan huolimatta hyväkuntoiselta tarkastuksessa v. 2005.
Jussila ja Sepänmaa 2012:
Kaksi röykkiötä 20 m etäisyydellä toisistaan: Läntisempi, pienempi ja ylemmällä kalliontasanteella, sen itä reunalla sijaitseva: N 6657767 E 329596. Suurempi ja alemmalla tasanteella, kalliojyrkänteen itäreunal-a sijaitseva: N 6657772 E 329614. Röykkiöt aiemman kuvauksen mukaisia.

Telegrafberget (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Huoltovarmuuskeskuksen öljyvaraston varikkoalueella, lähellä aitauksen itäpään porttia, Bastubackavikenin luoteispuolella. Alas mäen rinteeseen on louhittu tie ja kulkuaukko kallion sisään. Röykkiöt sijaitsevat aivan tunnelin suuaukon reunalla, sen pohjois- ja länsipuolella. Muuten ympäristö on jyrkästi etelään laskevaa kivistä metsärinnettä. Telegrafbergetin laki nousee yli 55 metrin korkeuteen ja eteläpuolen rinteessä on kalliojyrkänteitä. Tällä kohtaa on ilmeisesti ollut kalliopaljastuma, jolle röykkiöt on aikoinaan rakennettu lahden äärelle. Nykyisin kallio on lähes louhittu pois. Mäen eteläpuolella notkossa on tekoallas.
Vuonna 1961, kun kalliota louhittiin paikalla, röykkiöiden kunto tarkistettiin ja silloin röykkiö 1 todettiin vahingoittumattomaksi, röykkiö 2:n läpi oli vedetty rautaputki ja kiviä oli siirretty. Se vaikutti myös alkuperäistä kuvausta matalammalta. Röykkiö 3:n kunnosta ei saatu selvyyttä, sillä se oli risujen peitossa. Esihistorian toimisto lupasi entistää röykkiöt rakennustöiden päätyttyä. Myöhemmissä inventoinneissä röykkiöitä kuvaillaan näin: Röykkiö 1 sijaitsee tunnelin suuaukon yläpuolella ja on kooltaan 11 x 6 x 1 2 metriä. Röykkiö 2 sijaitsee tästä 5 metriä länteen ja sen mitat ovat 3 x 2 x 0,5 metriä. Sen luoteissivulla on ”bautakivi”. Röykkiö 3 sijaitsee edellisestä 12 metriä etelään ja se on suunnilleen samankokoinen kuin edellinen, mitoiltaan 4 x 1,5 x 0,5 metriä. Vuoden 2007 tarkastuksessa paikalla todettiin olevan tunnelin suuaukon yläpuolella suuri vallimainen kivikasa, selvästikin röykkiö 1. Röykkiön päältä otettiin GPS-mittaus p= 6660729, i= 3331035. Röykkiön nro 2 voi jotenkuten hahmottaa ilmoitetussa kohdassa suuremman länsipuolella. Se näyttää kylläkin ennemmin hajotetulta kuin entistetyltä, etenkin louhoksen puoleisella sivulla on kiviä levällään. Tältäkin paikalta otettiin GPS-mittaus, p= 6660726, i= 3331024. Röykkiön nro 3 kuntoa tai sijaintia ei saatu varmistettua.
2017:
Paikka on nyt korkean teräsaidan sulkemalla alueella, eikä sitä tarkastettu. Edellä olevasta kuvauksesta jäljellä olevien röykkiöiden koordinaatit muutettu ETRS-TMFIN koordinaatistoon.

Bastubacka (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vesterkullan kylässä, Bastubacka-nimisen kallioisen kukkulan kaakkoisrinteellä.
Röykkiö on osittain hajotettu, muodoltaan pitkänomainen. Sen koko on 8 x 6 m, ja korkeus on 1,5 m.
2017: Muinaisjäännösrekisterin tiedot ovat edelleen paikkansa pitävät. Kohteen rajausta tarkennettiin hieman inventoinnin perusteella.

Bränneboberget (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hagan kylässä, Sjötorpin talosta etelään olevan kallioisen Brännebobergetin kaakkoisrinteellä.
Röykkiöstä kaksi on muodoltaan suorakaiteita ja kolme pyöreää. Röykkiöiden halkaisijat ovat 4-10 m, ja korkeudet 0,5-0,8 m. Kahdessa pyöreässä röykkiössä on kraateri.
Paikalta havaittiin muinaisjäännösrekisterin tiedoista poiketen neljä röykkiötä. Niiden keskikoordinaatit ovat:
Röykkiö A, N 6658354 E 332339 (halkaisija noin 8 m).
Röykkiö B, N 6658355 E 332343 (halkaisija noin 10 m).
Röykkiö C, N 6658346 E 332334 (halkaisija noin 8 m).
Röykkiö D, N 6658331 E 332327 (halkaisija noin 8 m).
Paikka mitattu GPS/Glonass -laitteella +-5 m. Kohteen rajaus tarkentui hieman

Hagaberget, Björkudden W (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hagan kylässä, Sjötorpin talosta 260 m koilliseen kallioisen Hagabergetin korkeimman kohdan lounaispuolella.
Röykkiöistä pohjoisin on hajotettu, muodoltaan soikea. Sen koko on 8x6 m, ja korkeus on 0,8 m. Edellisestä noin 15 m lounaaseen on toinen röykkiö. Sen koko on 14x13 m, ja korkeus on 2 m. Kolmas röykkiö sijaitsee edellisestä 20 m lounaaseen. Se on muodoltaan pitkänomainen ja kooltaan 16x8 m. Korkeus on 1,5 m. Kaikissa röykkiöissä on kraatterit. Röykkiöstä 3 noin 10 m lounaaseen on kivistä rakennettu "bunkkeri".
Paikka vaikuttaa olevan muinaisjäännösrekisterissä kuvatun mukaisessa kunnossa. Kohteen rajaus tarkentui hieman (mittaukset GPS/Glonass -laitteella +5 m).
Röykkiö A (halkaisija 8 m). N 6658754 E 332608.
Röykkiö B (halkaisija 14 m). N 6658739 E 332601.
Röykkiö C (halkaisija 16 m). N 6658715 E 332556.

Telegrafberget 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Innanbäckin kylässä, Mellangårdin tilan päärakennuksesta 40 metriä länteen, kallioisen Telegrafbergetin eteläosassa.
Paikalla on kuusi röykkiötä. Röykkiöt ovat muodoltaan pitkänomaisia tai pyöreitä. Niiden halkaisijat vaihtelevat 3 - 10 metriin, ja korkeudet 0,5 - 1 metriin.
Paikalta havaittiin kolme röykkiötä.

Prästängen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Innanbäckin kylässä Vilhelmsdalin tilan päärakennuksesta 120 m kaakkoon kallioisen mäen eteläosassa.
Röykkiö on pyöreä. Sen halkaisija on 4,5 m, ja korkeus 0,7 m.
Paikka vaikuttaisi olevan ennallaan. Röykkiön keskikoordinaatit: N 6661240 E 338987.

Storberget Ålkila (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ålkilan kylässä, Johannesbergin tilan päärakennuksesta 160 m etelää, kallioisen Storbergetin korkeimmalla kohdalla, Ingarskilanjoesta noin 300 m lounaaseen.
Eteläisemmässä röykkiössä, jonka halkaisija on 7 m ja korkeus 0,8 m) on keskellä kraatteri. Edellisestä röykkiöstä noin 10 m pohjoiseen on toinen röykkiö. Se on hajotettu ja siitä on vain 1 kivikerros jäljellä. Halkaisija on 4 m.
Paikka vaikuttaa olevan entisellään.
Röykkiö A, halkaisija noin 10 metriä. N 6663396 E 338199.
Röykkiö B, halkaisija noin 8 metriä. N 6663383 E 338195

Riåkern (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ålkilan kylässä, Gralin tilasta 200 m etelään, kalliolla Riåkernin koillispuolella.
Röykkiö on muodoltaan pitkänomainen, osittain hajotettu. Sen koko on 6,5x4,5 m, ja korkeus on 0,4 m. Röykkiön keskellä on kuoppa, joka on 1,5 m halkaisijaltaan ja ulottuu pohjaan asti.
2017.
Paikka vaikuttaisi olevan ennallaan. Röykkiön keskikoordinaatti: N 6664455 E 337781.

Högåsa (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ålkilan kylässä, Ingerskilajoesta pohjoiseen, Gralin tilasta 250 m kaakkoon, kalliolla.
Röykkiö on paksun sammaleen peitossa. Sen halkaisija on 8 m (vuoden 1993 inventointikertomuksessa 3,5 m) ja korkeus on noin metrin (vuoden 1993 inventointikertomuksessa 0,5 m). Eteläreunalla on näkyvissä suurempia kiviä katkonaisena kehänä. Röykkiön keskellä on kuoppa.
Röykkiön keskikoordinaatti tarkentui hieman: N 6664417 E 337960. Röykkiön halkaisija on noin 8 metriä. Aivan röykkiön vieressä kulkee rakennettu polku ja muutama metri röykkiöstä luoteeseen sijaitsee ulkorakennus.

Högberget (149010032) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ålkilan kylässä, Grännäsbackan talosta 260 m luoteeseen, Högbergetin etelälaidalla, kallion korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on suuri, pyöreä, halkaisijaltaan noin 8 m ja korkeus on 1,2 m. Röykkiössä on keskellä kraatteri. Kivet ovat sekä särmikkäitä että pyöreitä, joukossa on myös kivilaakoja.
Röykkiön länsilaidalla on näkyvissä kivikehää.
Paikka vaikuttaa olevan entisessä kunnossaan. Röykkiön keskikoordinaatit: N 6665064 E 337805.

Storberget Ingarskila (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ingarskilan kylässä, Jönisen talosta 300 m pohjoiskoillisen, Mattiuksen talosta 330 m itäkoilliseen, Ingarskilanjoesta 300 m pohjoiseen, Storbergetin korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on maapohjalla ja sen keskellä on kraatteri. Röykkiö on muodoltaan pyöreä, halkaisija on 9,5 m ja sen korkeus 1,8 m.
Paikka on ennallaan. Röykkiön keskikoordinaatti: N 6664382 E 336658.

Knuts (149010034) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ingarskilan kylässä, Tähtelästä Rådkilaan vievän tien pohjoispuolella, Knutsin talosta 240 m itäkoilliseen, kallioisen mäen kaakkoisrinteellä, pellon reunassa.
Röykkiön halkaisija on 6 m, ja korkeus 0,5 m. Keskellä on kraatteri. Röykkiön lounaisosaa on myllätty ja eteläosassa on toinen kaivanto.
Röykkiön keskikoordinaatti: N 6664139 E 336874. Paikka mitattiin GPS/Glonass -laitteella (tarkkuus +-5 m). Kohteen rajaus muuttui hieman aiempiin tietoihin verrattuna.

Bredbergen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Linkullan kylässä, Enbackan tilasta 200 m koilliseen Bredbergenin eteläreunalla. Röykkiö on osittain hajotettu, kraatteri on täytetty uudelleen. Röykkiön raaka-aineena käytetty runsaasti laakakiviä. Röykkiön halkaisija on 5-6 m, ja korkeus 0,8 m.
Röykkiöstä noin 0,5 km pohjoiskoilliseen, kallion korkeimman kohdan pohjoissivulla on kaksi pirunpeltoaluetta.
Lisätyt koordinaatit:
Röykkiön kunto vastaa muinaisjäännösrekisterin tietoja. Paikan rajaus tarkentui hieman inventointihavaintojen perusteella.

Högbergsfallet (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ingarskilan kylässä, Hommasin talosta 400 m pohjoiseen, kallioisen metsäalueen lounaissivulla.
Paikalla olevasta viidestä röykkiöstä läntisin on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan 5 m ja korkeudeltaan 0,5 m, osittain tuhoutunut. Siitä on jäljellä reunakiveys.
Edellisestä 25 m kaakkoon on pitkänomainen röykkiö, jonka pituus on 7 m ja korkeus 1,2 m. Keskellä on kraateri.
Edellisestä 14 m kaakkoon on kolmas röykkiö. Siitä on jäljellä matala, noin 5 m halkaisijaltaan oleva kivikerros.
Röykkiöistä 2 noin 12 m itäkaakkoon on neljäs röykkiö, jonka halkaisija on 3 m, hajotettu, vähän kiviä jäljellä.
Viides röykkiö on röykkiöstä 1 noin 65 m koilliseen. Se on halkaisijaltaan 5 m ja korkeudeltaan 0,5 m. Se on osittain hajotettu, keskellä on kraatteri.
Paikka on entisellään. Röykkiöiden keskikoordinaatit:
Röykkiö A (halkaisija noin 5 m), N 6664833 E 337222.
Röykkiö B (halkaisija noin 7 m), N 6664820 E 337238.
Röykkiö C (halkaisija noin 5 m), N 6664810 E 337251.
Röykkiö D (halkaisija noin 3 m), N 6664823 E 337259.
Röykkiö E (halkaisija noin 8 m), N 6664860 E 337275.

Boställsberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kaksi pronssikautista röykkiötä sijaitsee Helsin-Hanko ja Kopparnäsiin johtavien teiden väliin jäävän Boställsbergetin lakialueella noin 50-60 m etäisyydellä toisistaan. Molemmissa röykkiöissä kraatteri. Eteläisemmän röykkiön (37:1) halkaisija on noin 9 m ja korkeus 1,6 m. Pohjoisemman röykkiön (37:2) halkaisija on noin 8 m ja korkeus 1,6 m. Pohjoisemman röykkiön päällä, sen eteläsivulla, on koottu kiviä kasaksi, mahdollisesti rajamerkiksi.
Vuonna 2006 tehdyssä tarkastuksessa molemmat röykkiöt havaittiin hyväkuntoisiksi, mutta varsinaisesti vain eteläisessä röykkiössä todettiin keskuskraateri. Erityisesti pohjoisemmassa sammaloituneessa röykkiössä kasvaa puustoa.
Muinaisjäännösrekisterin kohdekuvaus on edelleen paikkansa pitävä.
Röykkiö A (eteläisempi röykkiö) N 6663800 E 343712.
Röykkiö B (pohjoisempi röykkiö) N 6663847 E 343679.
Paikka mitattu GPS/Glonass -laitteella +-5 m. Kohteen rajaus tarkentui hieman inventointihavaintojen perusteella.
2023 Inventointi:
Todettiin, että kohde on hyvin säilynyt. Ei havaittu uutta maankäyttöä tai kohteen tilan olennaista muutosta tai heikkenemistä.

Magasinberget N (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Degerbyn taajaman luoteisosassa, noin 260 m Storgårdin tilasta kaakkoon, Magasinbergetin pohjoispuolella sijaitsevan kallioisen mäen korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on muodoltaan pitkänomainen, kooltaan 7-8 x 6 m, korkeus on 1,2 m. Päälle rakennettu kaksi poteroa.
Röykkiön keskikoordinaatti: N 6664489 E 342614.
Paikka vaikuttaa olevan ennallaan.
Inventointi 2023:
Kohteessa ei havaittu muutoksia.

Magasinberget S (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Degerbyn taajaman länsilaidalla kallioisen Magasinbergetin korkeimmalla kohdalla.
Toinen röykkiö (39:1) sijaitsee kolmiomittauspisteestä 25 m luoteeseen. Röykkiö on pahoin hajotettu, keskellä on iso kuoppa. Röykkiö on kasattu osittain laakakivistä.
Toinen röykkiö sijaitsee edellisestä noin 20 m lounaaseen. Kysymyksessä on röykkiön pohja (?). Jäljellä on yksi hajanainen kivikerros. Se on muodoltaan pyöreähkö ja halkaisijaltaan 4 m.
Röykkiö A, halkaisija noin 10 metriä. N 6664181 E 342472.
Röykkiö B, halkaisija noin 6 metriä. N 6664127 E 342460.
Inventointi 2023:
Röykkiö A on kalliolla mäen päällä. Se on osittain hajalla ja mahdollisesti levinnyt. Näkyvissä on mahdollisesti kaksi rakennusvaihetta. Koostuu sekä pienistä että suuremmista kivistä. Koko on noin 6 m x 5 m. Keskellä on kaksi niin sanottua syvännettä. Röykkiö on pituussuunnassa kaakko-lounassuuntainen.
Röykkiö B on kooltaan n. 3 m x 5 m. Se koostuu pääosin sammaleen peittämistä pienistä kivistä. Röykkiön 2 vieressä on pieni, halkaisijaltaan n. 1 m oleva ympyränmuotoinen, pienistä kivistä koostuva rakennelma.

Björnsjölandet (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Degerbyn kirkosta noin 1,4 km länsiluoteeseen Gummarsbackan kylän kallioisella metsäalueella on kallioisen mäen korkeimmalla kohdalla neljä röykkiötä. Röykkiöistä eteläisin (1) on hajotettu ja siirretty pois alkuperäiseltä paikaltaan, jossa on jäljellä vain pyöreä kehä. Se on halkaisijaltaan noin 6 m. Edellisestä noin 80 m luoteeseen on toinen röykkiö (2). Se on pitkänomainen, hajotettu ja kooltaan 9 x 6 m. Sen keskellä on kallioon asti ulottuva kraatteri. Kolmas röykkiö (3) on edellisestä 20 m luoteeseen. Se on hajotettu ja myös siinä on reunakiveystä ja keskellä kallioon saakka ulottuva kraatteri, jossa on näkyvissä laakakiviä (arkkua). Neljännestä röykkiöstä on vain pohja jäljellä. Sen halkaisija on 4 m. Metsätie kiertää röykkiön 3 pohjoisen puolelta noin 25 m päästä. Noin 450 m länsilounaaseen on peruskartallekin merkitty erillinen röykkiön jäännös, Björnsjölandet västra.
Muinaisjäännösrekisterin kohdekuvaus on edelleen paikkansa pitävä. Neljän röykkiön keskikoordinaatit ja halkaisijat:
Röykkiö A halkaisija noin 10 m, N 6664774 E 341672.
Röykkiö B halkaisija noin 10 m, N 6664820 E 341624.
Röykkiö C halkaisija noin 4 m, N 6664813 E 341617.
Röykkiö D halkaisija noin 6 m, N 6664840 E 341626.
Paikka mitattu GPS/Glonass -laitteella +-5 m. Kohteen rajaus tarkentui hieman inventointihavaintojen perusteella.

Simonsberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Simonsbergetin kaakkoissivulla. Röykkiön halk. 4-5 m. Pengottu keskeltä, kiviä heitelty ympäristöön.
Röykkiö on pahoin tuhoutunut, vain muutamia kiviä jäljellä. Keskikoordinaatit: N 6664785 E 336269.

Storrödjan (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Innanbäckin kylässä, Gunnarsin tilan päärakennuksesta 450 itään, kallioisen mäen kaakkoisrinteellä.
Röykkiö on pyöreähkö, halkaisijaltaan 8-9 m, korkeus 1,8 m. Keskellä on kraatteri.
Röykkiön hieman tarkentuneet koordinaatit: N 6661126 E 338411.

Flakaberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiön jäännös sijaitsee Innanbäckin kylässä, Gunnarsin tilan päärakennuksesta 680 m itäkoilliseen, Flakabergetin eteläpuolella sijaitsevalla kallioisella kukkulalla, korkeimman kohdan länsipuolella, jyrkänteen reunalla.
Röykkiö on lähes täysin tuhottu, vain muutama kivi on jäljellä. Niistä on rakennettu rajamerkki. Ympäristössä on jokunen kivi hajallaan.
Paikka vaikuttaisi olevan ennallaan.
Röykkiön jäännöksen keskikoordinaatti (mitattu GPS/Glonass – laitteella, tarkkuus +-5 m)

Brobacka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ålkilan kylässä, Ingarskilajoen pohjoispuolella olevan kallioisen mäen laella, Gralin tilasta 160 m kaakkoon.
Toinen röykkiöistä on hajotettu, siitä on jäljellä pohjoisosa. Itäreunalla on näkyvissä joitakin suurempia kiviä. Röykkiön koko 8 x 5 m, ja korkeus on 0,8 m.
Röykkiön eteläpuolella parin metrin päässä siitä on kallion louhintapaikka.
Ensin mainitusta röykkiöstä noin 10 m lounaaseen on kiviä 5x2 m alalla. Paikalla on mahdollisesti ollut röykkiö, joka on lähes kokonaan tuhottu.
Röykkiön keskikoordinaatti on N 6664558 E 337971, sen halkaisija on noin 8 metriä. Paikka on mitattu GPS/Glonass -laitteella +-5 metriä. Kohteen rajaus tarkentui hieman inventointihavaintojen perusteella.

Tallmo (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ålkilan kylässä, Ingarskilaån pohjoispuolella, metsäsaarekkeen länsikärjessä olevan kallion itäpuolella.
Röykkiö on hajotettu, siitä on näkyvillä kivikehä, jonka halkaisija on 3 m, ja korkeus 0,4 m.
Laonneen röykkiön keskikoordinaatti: N 6664265 E 337425.

Svartträsket (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kallioisen mäen pohjoiseen viettävässä rinteessä. Halk. 4 m, kork. 0,5 m.
Paikkaa ei tarkastettu. Koordinaatti osoittaa paikalla olevan ulkorakennuksen kohdalle. Koordinaatti korjattiin 26 m mökistä luoteeseen. Sijainti nyt oletettavasti 10 m tarkkuudella. (Lauren 1993 kohde 47, s 44.)

Björkudden E (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Hagan kylässä, Kyrkfjärdenin länsilaidalla olevan niemen itäosassa, avokalliolla, kallion korkeimmasta kohdasta koilliseen.
Röykkiön halkaisija on 8 m ja korkeus 1,5 m. Keskellä on kraatteri ja röykkiötä on osittain hajotettu. Kiviä on vieritetty rinnettä alas.
inventointi 2017: Röykkiön halkaisijaksi mitattiin noin 10 metriä. Kohteen rajaus muuttui hieman inventointihavaintojen perusteella.

Telegrafberget, varikkoalue (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Huoltovarmuuskeskuksen öljyvaraston varikkoalueella, Telegrafbergetin länsiosassa, Svartbäckin tilasta 260 metriä koilliseen. Röykkiö sijaitsee suhteellisen korkealla mäen rinteellä avokallioalueella, ei kuitenkaan mäen laella, joka on huomattavasti korkeammalla. Mäen alarinteeseen on tasattu tie ja jyrkässä rinteessä on hiekkakuoppa. Röykkiö on rinteessä kuopan luoteispuolella. Kuopan laitaa kiertää kiviaita. Mäellä kasvaa metsää ja mäen alla notkelmassa on tekoallas.
Röykkiö on pyöreä ja siihen on selvästi kajottu. Se on halkaisijaltaan 3,5 metriä ja korkeutta sillä on puolisen metriä. Röykkiön kiviä on levitetty etenkin röykkiön pohjoispuolelle. Siellä on kivikehiä, jotka on selvästi aseteltu viime aikoina. Kiviä on levinnyt myös röykkiön eteläpuolelle. Röykkiön reunoilla näkyy ladontaa 2-3 kivikerrosta. Röykkiön kivet ovat särmikkäitä ja kooltaan 0,2 – 0,4 metriä. Kiviä peittää jäkälä. Röykkiön keskellä on kuopanne. Vuoden 2007 inventoinnissa todettiin röykkiön olevan entisellään. Sen päältä otettiin GPS-mittaus p= 6660896, i= 3330318. Kartalle sijoitettuna piste osuu muinaisjäännösmerkin lounaispuolelle.
Paikka sijaitsee suljetulla alueella, eikä sitä tarkastettu. Röykkiön sijainti muutettuna ETRS-TM35FIN koordinaatistoon.

Knappaskogen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Knappan kylässä, Knappaskogenin kallioisen mäen korkeimmalla kohdalla, Hagalundin talosta 280 m kaakkoon.
Röykkiö on muodoltaan pyöreä, sen halkaisija on 7,5 m ja korkeus on 1,2 m. Keskellä on kraatteri.
Vuoden 1993 inventointikertomuksen mukaan kysymyksessä olisi vuonna 1894 tutkittu röykkiö, josta löytyi saviastianpaloja.
Röykkiön keskikoordinaatti: N 6666829 E 341761. Paikka mitattiin GPS/Glonass -laitteella (tarkkuus +-5 m). Kohteen rajaus muuttui hieman aiempiin tietoihin verrattuna.

Skomakarbacka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ingarskilan kylässä, Hindersin tilasta 140 m luoteeseen, Skomakarbergetin laella, kalliopohjalla.
Pohjoisempi röykkiö on suurimmaksi osaksi tuhoutunut. Kiviä on jäljellä röykkiön itäreunassa. Röykkiön koko on 3x5 m, kiviä jäljellä vain matala kerros. Röykkiön korkeus on alunpitäen ollut ehkä 1 m (paikallinen tieto).
Edellisestä noin 20 m etelään on toinen, myös suurimmaksi osaksi tuhoutunut röykkiö. Kiviä on kallion rinteellä hajallaan, poissa alkuperäiseltä paikaltaan.
Paikka muinaisjäännösrekisterin mukaisessa kunnossa: röykkiöiden kiviä on levinnyt pitkin rinnettä.

Torshälla (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kaksi röykkiötä kallioisella mäellä Bergin kylässä, Torshällan tilan päärakennuksesta noin 60 ja 180 m pohjoiseen. Pohjoisempi on kallioisen mäen pohjoispäässä, osittain hajotettu ja maakiven ympärislle rakennettu. Se on halkaisijaltaan noin 5 m ja noin 0,6 m korkea. Eteläisempi on edellisestä 120 m etelään ja samalla peltojen ympäröimällä kallioisella mäellä. Myös se on osittain tuhoutunut ja jäljellä on isommista kivistä muodostuvaa kivikehää. Kiviä on noin 8 x 7 m alalla. Molemmat röykkiöt on merkitty peruskartalle.
Paikalta havaittiin kolme röykkiötä.
Röykkiö A, halkaisija noin 8 metriä.
Röykkiö B, halkaisija noin 8 metriä.
Röykkiö C (uusi havainto).
Pohjoisemmasta aiemmin tunnetusta röykkiöstä noin 30 metriä koilliseen havaittiin halkaisijaltaan noin 10 metrinen, osin hajotettu röykkiö.

Torshälla SE (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Bergin kylässä Degerbyn kirkosta runsas 5 km koilliseen sijaitseva osittain tuhoutunut röykkiö sijaitsee Torshällan päärakennuksesta noin 160 m itään, kallioisen peltojen ympäröivän mäen pohjoisosassa. Se on halkaisijaltaan noin 4 m ja korkeudeltaan noin 0,4 m. Röykkiön muoto on nykyään epämääräinen ja siitä on jäljellä vain 1-2 kivikerrosta. Röykkiö on ollut merkittynä peruskarttalle 1980-luvulla, muttei ole enää uusimmalla (2001) kartalla.
Muinaisjäännösrekisterin tiedot ovat ajan tasalla.
Röykkiön jäänteiden keskikoordinaatit on merkitty raporttiin.

Ragnvalds (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikan osittain radan yli kulkevan tien alle jääviä osia hiekkapohjaisella pellolla tutkittu v. 1984. Asuinpaikkaa on jäljellä rautatien yli johtavan tieoikaisun, hiekkakuopan ja vanhan Inkoosta Virkkalaan johtavan maantien lounaispuolella, jossa on havaittu (v. 2002) kivikautisia asuinpaikkalöytöjä n. 60-80 m koordinaattien osoittamasta v:n 1984 kaivauspaikasta lounaaseen. Löytöpaikka on loivasti etelälounaaseen viettävä hiekkapohjainen peltojen ympäröimä pieni metsäkaistale, jossa myyränkäytävien keoista löydöt ovat peräisin.
Paikan koordinaatti osoittaa keskelle maantietä. Paikan keskipisteeksi ja rajaukseksi laitettu Katiskosken v. 2002 raportin kartan mukainen uusi löytöalue, joka on ehjää maastoa.

Malmgård (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Suuren sorakuopan eteläpuolella, hiekkapohjaisella pellolla.
Paikka tarkastettiin v. 2012, mutta pelto oli ummessa eikä siitä saatu havaintoja. Paikka on rajattu Siiriäisen kuvauksen mukaisesti vanhan peruskartan avulla.

Borganberget (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Borganbergetin lounaisrinteessä olevan sorakuopan pohjoisreunassa.
Kohdetta ei tarkastettu, rajaus tehtiin aiemman tutkimuksen perusteella.

Kvarnkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltorinteellä, hietaperäisellä maalla.
Paikkaa ei tarkastettu maastossa. Rajaus Siiriäisen tarkan ja hyvän kuvauksen ja kartan perusteella. Nykykäsityksen mukaan paikkaa voisi pitää hajalöytöpaikkana. Statusta ei kuitenkaan nyt muutettu.

Vahrs (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Varsin kartanon piha- ja puutarha-alueella sekä ympäröivällä pellolla.
Paikkaa ei tarkastettu. Lauren (v. 1993 kohde 60, s. 56) mainitsee osittain tuhoutuneeksi. Meinanderin kertomusta ei ole. Paikkaa ei rajattu tässä yhteydessä.

Skomakarbacka (149010062) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kallioisen mäen korkeimmalla kohdalla. Suurelta osin tuhoutuneita, röykkiön 62:1 halk. ollut alunpitäen 5 m.
Paikalta havaittiin kaksi levinnyttä röykkiötä.
Röykkiö A, halkaisija noin 8 metriä. N 6665819 E 344009.
Röykkiö B, halkaisija noin 8 metriä. N 6665805 E 344002.

Nötterkulla (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Finnbadan kylässä, Fagervikenin eteläpuolella, Fagervikin talosta 3 m pohjoiseen.
Röykkiön halkaisija on 8 m ja korkeus 1,7 m. Sen keskellä on kraatteri.
Paikkaa ei tarkastettu. Rajaus on tehty muinaisjäännösrekisterin mukaan.
Aiemmat raportit eivät kerro alueen olevan pihamaata ja heti röykkiön pohjoispuolella on pihatie ja koillispuolella uusi rakennus (jota ei vielä näy v. 1990 kartalla).
Ilmakuvasta katsoen rajauksen kohdalla on nurmikkoa.
Ilmakuvan ja viistovalovarjosteen mukaan rajaus olisi hieman väärässä kohdin. Vanhan talon pohjoispuolella voi mahdollisesti olla ehjä röykkiö.
Aiemman rajauksen ja pisteen kohdalla ei ole röykkiötä, mutta sen etelä-lounaispuolella voisi olla. Rajaus muutettu vanhan talon viereen sen pohjoispuolelle.

Dråsa kronoskog (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Åtminstone fyra stensättningar belägna uppe på krönet av ett kalberg beläget strax norr om gamla strandvägen.
1. Ett kärnröse byggt av två lager sten, diam. 1,5 m omgiven av en ofullständig kantked på 5 meters avstånd. Mellan kantkeden och kärnröset lper en stensträng i nordväst.
2. Ca 10 m väster om 1 ett litet oregelbundet röse byggt intill branten.
3. Ca 20 SW om 1 en fyrkantig stenram, ca 1 x 1 m.
4. Ca 10 m SE från 3 en ca 3 m lång, 0,4 m hög stenmur i N-E riktning.
Paikkaa ei ole tarkastettu. Rajaus on arvio kartan ja kuvauksen perusteella, kattaen tasaisen ja suppean lakialueen.

Majdal (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vid vägkanten mellan Termonovas fabrik och Torp museum finns en sandgop som Vägverket använt. Till denna sandgrop har också transporterats material från andra platser såsom kvartsahaltigt kross, men det är urskiljbart i skilda högar. De fynd av typisk kamkeramik (NM 32247:1-2) och kvartsavslag som gjorts, härstammar från en provgrop gjord i en mot gropen från norr utskjutande landtunga. Jordmånen är fin sand och i provgropen kunde också iakttas sotig jord.
Terrängen är sandmo med gräs som undervegetation. Kalberg och klippor avgränsar i norr, sydost och sydväst en terrass lämplig för boplats. Vägen följer terassen och söder om den är terrängen bergig och sluttar mot fabriksområdet
Paikkaa ei ole tarkastettu. Rajaus on karkea arvio kartan ja viistovalovarjosteen perusteella, vielä ehjälle alueelle löytöpaikan ympärille.

Nedergård (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ingarskilaån -nimisen joen pohjoispuolella, etelään laskevalla hiekkarinteellä. Asuinpaikan päällä on ollut nyttemmin purettu talo ja ulkorakennus. Virkkalaan ja Saloon vievien teitten välissä kulkeva tie on todennäköisesti rakennettu asuinpaikan päälle. Paikalta on löydetty liusketaltta, hiotun kiviesineen katkelma ja kvartseja.

Nybacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka v. 1964 kaivauskohteena olleesta Vahrsin asuinpaikasta vain n. 150 m pohjoiseen. V. 2002 löytynyt asuinpaikka on Vahrsin asuinpaikkaa hieman korkeammalla ja käsitelty erillisenä koekuopituksessa v. 1998 havaitun välialueen löydöttömyyden sekä rakentamisen aiheuttamien esteiden (tie, rakennukset) takia. Råbackantien luoteispuolella olevaan entiseen kapeaan peltokaistaleeseen tehdyn autotallin rakentamisen yhteydessä havaittu ensimmäiset merkit asuinpaikasta (löytöjä, pyöreä kuoppaliesi ym. palaneita kiviä, kulttuurikerrosta). Autotallirakennuksen pohjoispuolella peruskorjatun vanhan rakennuksen peruskorjauksen yhteydessä rakennuksesta lounaaseen vedetyn viemärilinjakaivauksen seurannan yhteydessä paikallistettiin toinen liesi perustetun kiintosäiliön perustuskohdasta, tallin luoteispäädystä m. 5 m luoteeseen kohti kylän rukoushuonetta. Liedenpohja oli arviolta 1 m maanpinnasta. Myös tällä alueella on löytöjä, mm. keramiikkaa, kvartseja, kivilajia ja palanutta luuta sekä myös vaihtelevan, aina 40 cm, paksuista kulttuurikerrosta säilyneenä kynnöskerroksen alla hiekkamaaperässä. Toistaiseksi arvioitu laajuus n. 500 m2 ja n. 30 m matkalla viistosti korkeuskäyriä vasten. Asuinpaikan "yläraja" näyttäisi ulottuvan vain n. 5 m autotallin koillisen pitkäsivun linjan koillispuolelle, korkeuskäyrien n. kaakko-luode -suunnassa. Alaraja on epäselvä, mutta löytöjä on vielä n. 20 m tallin päädyn länsipuolella 1-2 m alempana, jossa suunnassa edelleen lännessä on luontainen muinainen rantatörmä, jonka juuressa Västankvarnin maantie tässä kohdassa kulkee.
Paikkaa ei tarkastettu.

Staffans (149010068) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Staffansin kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Solbergån varrella, 500-600 m sen ylittävän rautatien pohjoispuolella, pääosin kaakkoon viettävässä pellossa (tila 1:61) ja osittain sen koillispuolella (tila 1:10). Yläosassaan pelto on suhteellisen loivasti viettävä hiesuperäistä maata, kaakossa kohti osin kurumaisessa laaksossa virtaavaa jokea jyrkähkösti viettävää enemmän savipitoista peltoa.
Löytöjä on havaittu peltoalueen lähes yläosasta aina pellon alareunaan saakka. Alimmat löydöt saattavat olla ylempää kynnössä siirtyneitä. Löytöjä on kaikkiaan arviolta n. 170 x 60 m alalta pellosta ja sen koillispuolen vanhan pientilan, nykyisen kesäasunnon piha-alueelta. Alempana piha-aluetta, sen itäosassa, on paikoin myös pieniä kalliopaljastumia. Korkeuseroista johtuen lienee pitempiaikainen asuinpaikka, mutta ydinalueet lienevät 30 m korkeusvaiheilla ja ajoittunevat tyypilliseen kampakeramiikan aikaan. Toisaalta jokilaakso pian pellon alapuolella ja alimpien löytöjen alapuolella sijoittuu n. 17,5 m korkeuteen mahdollistaen kivikauden lopun merenranta-asuinpaikan.
Tarkastuksen yhteydessä v. 2003 löytöjä (kvartseja, kivilajiesineiden katkelmia) havaittiin suuressa osassa kynnöspeltoa loivasti viettävällä ja myös jyrkemmin laskevalla kohdalla, n. 120-140 m matkalla korkeuskäyriä vastaan. Asuinpaikan kohdalla Solbergån vastarannalla on korkea ja kalliojyrkänteinen Forsberget. Joessa on tällä kohdalla nopeasti virtaava koski, jossa on ollut kylän mylly, jonka rakenteita on vieläkin havaittavissa. Koskea on perattu ja räjäytetty, joten alkuperäiset maastonmuodot ovat paikoin muuttuneet. Jokivarsi muodostaa suojellun kosteikkokasvillisuusalueen.
Asuinpaikkaa koekaivettiin vuonna 2005, jolloin vain pieni alue terassin reunan vaiheilla todettiin säilyneeksi kyntökerroksen alla.
paikkaa ei tarkastettu

Nysvenskas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Runsaslöytöinen myöhäiskivikautinen - metallikautinen asuinpaikka Inkoosta Tähtelään (Täkter) vievän paikallistien länsipuolella, Ingarskilajoen sivuhaaran Storängsbäckenin pohjoispuolella, laaksosta kymmenkunta metriä kohoavan viljellyn terassimaisen maastokohdan päällä.
Maasto on paikoin kalliopaljasteista ja maaperä 30 cm peltomultakerroksen alla hiekkaa. Löytöjä on havaittu alueella, joka idässä rajoittuu maantiehen, lännessä ulottuu ainakin perunamaahan, n. 200 m tieltä naapuritilan (ent. ?) Gamla Svenskasin puolella. Pohjoisen puolella äärimmäisenä luonnollisena rajana on korkeampi kallioalue, etelässä jyrkähkösti viettävä rinne. Etelä-pohjoissuuntaista syvyyttä asuinpaikalla lienee n. 100 m verran. Löydöt koostuvat pellon pinnassa havaituista palaneista kivistä (kuusi keskittymää), joista yhden kohdalta paljastui koepistossa paikallaan oleva liesikiveys, eriaikaisesta keramiikasta, kvartsista, piistä ja kivilaji-iskoksista.
Pronssikaudella jokilaakso Nysvenskasin kohdalta itään (n. 12,5 m mpy) on ollut vielä matalana merenlahtena. Löytöjen joukossa on myös historiallisen ajan aineistoa, mm. astianpaloja ja Fagervikistä peräisin olevaa kuonaa. Ingarskilan kylän puolella n. 400 m ENE Malmgårdin asuinpaikka (56) likimain samoilla korkeuksilla.
Paikkaa ei voitu tarkemmin tarkastaa. Rajaus on tehty Katiskoksen kuvauksen mukaisesti.

Svartnäs (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen (neoliittinen) asuinpaikka muinaislahden perukassa etelään viettävällä hiekkaisella nykyisellä peltorinteellä. Alueen alimmat kohdat asuinpaikan alapuolisella peltoaukealla sijoittuvat n.16-17 m korkeuteen, ilmeisesti runsas 5 m asuinpaikkaa alemmas. Löytökohtia on useampia yli 200 m matkalla Svartnäsin tilan peltoon pistävän ulkorakennuksen tontin molemmilla (WSW- ja ENE-) puolilla, jossa on kaksi selvempää löytöaluetta:
Svartnäs I itäpuolella ja Svartnäs II sen länsipuolella. Itäisemmässä paikan löytäjä on havainnut kaksi voimakasta hiilikeskittymää peltokynnöksessä. Löydöt ovat pääasiassa kvartseja, mutta myös kivilajiesineen katkelmia ja palanutta luuta. Samaisen lahden rannalla n. 200 m Svartnäsin eteläisemmästä löytöpaikasta on toinen erilliseksi katsottava, mahdollisesti hieman myöhäisempi asuinpaikka (Nygrännas) matalamman peltokohdan erottamana muinaiseen salmipaikan länsirannalla. Tarkastushetkellä pelto oli kynnettynä, mutta kuivuuden takia löytöjä ei juuri havaittu.
Jussila ja Sepänmaa 2012:
Paikalla käytäessä olivat alueen pellot nurmella ja täysin peitteisiä. Mitään löytöhavaintoja ei saatu. Paikan itä-kaakkoispuoleinen kallioinen metsäalue oli hakattu ja laikutettu ja se tarkastettiin, erityisesti suunnitellun maakaasuputkilinjan liepeiltä. Mitään esihistoriaan viittaavaa ei kivikkoisessa moreenimaastossa havaittu.
Paikan rajaus on oletus, joka on tehty muinaisjäännösrekisterin kuvauksen ja topografian perusteella, niin että paikka on rinteen loivemmalla yläosalla ilmoitetulla korkeustasolla ja hieman sen yläpuolella.
Maakaasuputki kulkee rinteen juurella alueella, jossa muinaisjäännöstä tuskin voi olla ja joka topografian ja kuvauksen perusteella ei myöskään ole asuinpaikkaa.

Nygrännas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen (neoliittinen) asuinpaikka Inkoon kahden kylän, Bollstadin ja Varsin, rajoilla, ainakin kolmen tilan alueella, pääosin Bollstadin puolelle. Asuinpaikka sijoittuu muinaislahden salmi- ja saaripaikan länsirannalle, lahden pohjukassa pohjoisessa, hieman korkeammalla sijaitsevasta varhaisemmasta ? Svartnäsin asuinpaikasta 200-m SSW. Löytöjä - lähinnä kvartsia - on havaittu n. 200 m matkalla peltoharjanteella, joka muodostaa kohti NNE pistävän osittain niemimäisen maastokohdan kohti muinaista lahdenpohjukkaa. Asuinpaikan lounaisosat kuuluvat Varsin kylään. Osittain tutkittu Varsin (ja Nybackan) kivikautinen asuinpaikka sijaitsee n. 1,3-1,6 m etelään.
Jussila ja Sepänmaa 2012:
Paikalla on purolaakso, muinainen lahdenpohja. Sen pohjukan länsipuolella on N-E suuntainen n. 300 m pitkä harjanne, joka on peltona ja sen eteläpäässä kallioinen metsäsaareke. Maaperä on silttimoreenia. Harjanteen laakson puoleinen itärinne on jyrkähkö ja sen juurella tasainen, kostea pelto ja puro. Pohjoiseen harjanne laskee loivasti. Paikalla käytäessä alueen pellot olivat nurmella ja täysin peitteiset. Mitään havaintoja asuinpaikasta ei saatu. Asuinpaikan rajaus on tehty aiemman kuvauksen ja topografian perusteella.
Maakaasuputki on suunniteltu kulkevaksi laakson pohjalla mutta aivan rinteen juurella osin alarinteessä, missä asuinpaikka ei voi olla. Alarinteesen on kuitenkin saattanut kyntämisen seurauksena valua löytöjä,
Kivikautisen asuinpaikan eteläkupeessa on autioitunut 1700-luvun tonttimaa (kohde nro 199)

Krämars (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen (mesoliittinen) asuinpaikka Krämarsin kylän metsä- ja peltoalueen rajalla, Krämarsin tilan päärakennuksesta n. 130-200 m luoteeseen. Asuinpaikka on jyrkästi länteen viettävän peltorinteen päällä osin peltoterassilla ja osin viereisen metsän reunassa. Paikka on hiekkaperäistä maaperää, jonka Karjaan rajalta tuleva purouoma on kuluttanut jyrkäksi. Löydöt koostuvat pääosin kvartseista ja niitä on havaittu n. 60-80 m matkalta. Tarkastuksessa havaittiin pellolla muutamia kvartseja, joista ei otettu talteen.
Paikkaa ei tarkastettu maastossa. Rajaus aiemman kuvauksen ja kartan ja lidaraineiston ja myös vanhan peruskartan mukaan arvioituna. Alueen länsiosa on vanhaa metsittynyttä peltoa. Rajaus on siis karkea arvio.

Teira Storängarna (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka laajahkon Storängarna-peltoalueen itäkulmauksessa, n. 200 m koilliseen Inkoo-Mustio-Salo maantieltä. Asuinpaikkalöytöjä on pellonreunasta itä-länsisuunnassa runsaan 100 m matkalta hiekkaiselta peltoterassilta, joka viettää loivasti etelään. Asuinpaikka jatkunee vielä metsän puolelle pohjoisessa. Havaitut löydöt koostuvat kvartseista, kiviesineen katkelmista ja yhdestä keramiikan palasta, joka saviaineksen perustella lienee nuorakeramiikkaa. Tarkastuksessa havaittu kvartseja, joita ei talletettu. Asuinpaikka ajoittunee myöhäismesoliittiseen merenrantavaiheeseen, jolloin se on sijainnut lahdenpohjukassa, mutta myös neoliittiseen kivikauteen, jolloin peltoaukea kauempana lännen suunnassa lienee muodostanut matalan järvialtaan.
Paikalla käytäessä pelto oli nurmella eikä uusia havaintoja saatu. Rajaus on arvio Katiskosken kuvauksen ja paikan topografian perusteella.
2023: Kohteelle lisättiin aluerajaus vuoden 2017 inventointiraportin perusteella.

Harjanne (186010001) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee metsässä Harjanteen talosta 250 m kaakkoon. N. 40 m:n päässä röykkiön itäpuolella alkaa jyrkkä sorarinne hiekkakuoppineen. Röykkiön halkaisija on n. 3 m, korkeus n. 0,5 m. Röykkiössä on kaksi kuoppaa.

Lemmenlaakso (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mahdollinen röykkiön pohja sijaitsee Lemmenlaakson tilan päärakennuksesta 400 m etelälounaaseen Keravanjoen niemellä olevalla pellolla. Pellossa oli muutamia kiviä jäljellä 2 x 3 m:n laajuisella alueella. Vuoden 2000 inventoinnissa pelto oli kasvillisuuden peitossa. Jälkiä röykkiöstä ei enää havaittu.
Kohde tarkastettiin keväällä 2020 matalan aluskasvillisuuden aikaan eikä maanpinnalla näkynyt merkkejä röykkiöstä.

Kurby (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa kantatien 53 kaakkoispuolella Kurbyn talosta 500 m koilliseen kohoavalla lounais - koillis -suuntaisella harjanteella. Paikka on savipeltojen ympäröimä pensaikkoinen kallio-moreenimäki sekä siitä 200 lounaaseen sijaitseva pienempi saareke (80 x 50 m). Mäkien kautta kulkee vanha tie Kurbystä Domargårdiin.
Jäännös on todettu 1983 (Hirviluoto - Suominen), jolloin mäen lounaisrinteessä vanhan tien luoteispuolelle tehdyssä koekuopassa on havaittu tummaa maata, kiveystä ja palanutta luuta. Paikalla on todennäköisesti rautakautinen kalmisto (Kurby 1). Inventoinnissa 1996 myös 200 m lounaaseen sijaitsevan pienen mäen lounaisrinteeseen tehdystä koekuopasta on tavattu 35-40 cm:n syvyydessä kiveystä ja saviastianmuru. Topografian ja havaintojen perusteella tälläkin paikalla on rautakautinen asuinpaikka tai kalmisto (Kurby 2).

Domargård I (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven lounaispuolella Snappertunantien länsireunassa, Domargårdiin johtavan tien etelä- ja pohjoispuolella, noin 500 m kantatieltä 53 etelään. Paikka on hiesupeltojen ympäröimä erillisistä saarekkeista muodostuva kallio-moreenimäki, joka viettää itäkaakkoon. Alueen lounaisosan kautta kulkee vanha Snappertunantie ja keskeltä mäen halkaiseva Domargårdiin vievä tie. Eteläisissä saarekkeissa kasvaa pääasiassa havupuuvaltaista sekametsää, pohjoisessa kohoavalla mäellä lähinnä lehtipuuta. Domargårdin tien eteläpuolella saarekkeiden välisessä pellossa kasvatetaan joulukuusia ja paikka on kasvamassa umpeen.
Inventoinnissa 1982 (Hirviluoto - Suominen) alueelta on mainittu useita eri kohteiksi merkittyjä muinaisjäännöksiä (Domargård 1, 2, 4 ja 7). Sitä voidaan kuitenkin pitää yhtenä kokonaisuutena, joka on tässä nimetty kohteeksi Domargård I. Ensimmäiset muinaisjäännökset on todettu 1980 (Hirviluoto), jonka jälkeen tutkimuksia on tehty useaan otteeseen vuosien 1980 ja 1996 välillä.
Alueen itäosassa Snappertunantien reunassa kohoavalla kalliomäellä on rautakautiseksi uhripaikaksi, pajanjäännökseksi tai asuinpaikaksi tulkittu jäännös (Domargård 1), joka on Snappertunantien rakentamisen takia osittain tutkittu 1982 (Heikkurinen - Suominen).
Alueen kaakkoisosassa vanhan Snappertunantien molemmin puolin sijaitsee tien halkaisema rautakautinen asuinpaikka (Domargård 2 ja 4), jota on kaivettu 1983-1984 (Sarvas) ja 1995-1996 (Fast). Domargårdintien pohjoispuolisella kalliomäellä on tehty kaivauksia 1985 (Pykälä-aho), 1986-1989 (Sarvas) sekä 1990 ja 1995-1996 (Fast), jossa on tutkittu tienteossa osaksi tuhoutunutta runsaslöytöistä kalmistoa. Paikalta on saatu talteen merovingi- ja viikinkiaikaista aineistoa, muun muassa hopearahan katkelmia, keihäänkärkiä, nuolenkärkiä, solkia, lasihelmiä, keramiikkaa ja palanutta luuta.
Kalmistosta 60 m koilliseen sijaitsee 1982 inventoinnissa todettu maansekainen röykkiö (Domargård 7), joka on koekaivauksissa 1995 (Fast) varmistunut rautakautiseksi. Domargård I on poikkeuksellisen monipuolinen rautakautinen asutuskokonaisuus, jossa on 1980-luvun tienrakennuksesta huolimatta säilynyt lukuisa määrä erilaisia muinaisjäännöstyyppejä.
Inventointi 2023: Aluerajaus ei vaikuta oikealta, sitä olisi syytä tarkistaa pohjois- että eteläpuolisilla peltoalueilla.

Domargård III (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven lounaispuolella 250 m kantatiestä 53 eteläkaakkoon Snappertunan tien länsireunassa. Paikka on selvästi ympäristöstään kohoava ruohottunut kalliosaareke (60 x 40 m), jota lännessä ympäröivät Domargårdin hiesupellot. Snappertunantie kulkee mäen itärinteen reunassa.
Paikka on todettu 1982 (Hirviluoto - Suominen), jolloin saarekkeessa havaittiin epämääräinen sammaloitunut latomus (7.1 x 5.8 m). Saarekkeen länsi- ja pohjoispuoliselta pellolta on 1990 (Moisanen) kerätty rautakautisia saviastianpaloja. Inventoinnissa 1996 (Seppälä) latomusta ei voitu varmuudella paikallistaa. Ohutpeitteisellä kalliomäellä on lukuisia pienempiä ja isompia kiviä yksittäin ja kasattuina. Mahdollisesti kyseessä on saarekkeen keskiosassa oleva ruohottunut kumpare, jossa tuntuu kiviä. Topografialtaan alue on erittäin sopiva rautakautiseksi asuinpaikaksi tai kalmistoksi. Saarekkeesta 200 m pohjoiskoilliseen sijaitsee Domargårdin kartanonpaikka (KARJAA 6).
Tarkkuusinventointi 2024: Aluerajaus laajeni, sillä aiemman muinaisjäännösrajauksen luoteis- ja eteläpuolille kaivetuissa koekuopissa oli noin 30 cm paksun kyntökerroksen pohjalla sekä kyntökerroksen alaisen hietamaan pinnassa hiilisyyttä, rapautuneen kiven muruja, palaneen saven ja/tai tiilien muruja sekä 2 palaa rautakauden tyypin keramiikkaa.

Domargård IV (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven lounaisrannalla kantatien 53 ja Snappertunantien risteyksestä 400 m kaakkoon Domargårdin peltoaukean keskellä kohoavalla harjanteella. Paikka on koilliseen pistävän jyrkkärinteisen harjanteen luoteispäässä olevassa kalliosaarekkeessa. Hiesu- ja savimaiden ympäröimässä ruohottuneessa kumpareessa kasvaa muutamia mäntyjä ja pihlajia. Kaakossa ja luoteessa avautuvat alavat pellot ovat vielä rautakauden alussa olleet järven lahtia. Koillisessa muinaisen salmen erottamana sijaitsee Brobackan muinaisjäännöskompleksi (KARJAA 17).
Paikka on todettu 1982 (Hirviluoto - Suominen), jolloin mäen keskellä erottuvaan kumpumaiseen kohoumaan tehdystä koekuopasta on tavattu kiveystä, saviastianpaloja ja palanutta luuta. Kyseessä on ilmeisesti matala, maansekainen röykkiö (15 x 15 x 0.5 m), joka on rakennettu saarekkeen korkeimmalle kohdalle. Jäännös on tulkittu topografian ja löytöjen perusteella rautakautiseksi haudaksi tai kalmistoksi.

Domargård kartanonpaikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven lounaispuolella kantatien 53 ja Snappertunantien risteyksen kaakkoisreunassa. Paikka on savipeltojen ympäröimä sekametsää kasvava moreeni-kalliomäki (100 x 100 m), jonka pohjoisreunaa kiertää Domargårdin peltoaukean halki Lepinjärveen virtaava oja.
Ensimmäinen maininta kartanosta on vuodelta 1421. Seudulla vanhastaan tunnetulla paikalla on suoritettu kaivauksia 1959 (Lilius), joissa tutkittiin kolmea rakennuksenperustaa ja kellarinjäännöksiä. Löytöinä saatiin talteen muun muassa rautaesineitä ja astianpaloja sekä tiiliä. Kellari ajoitettiin tiilimittojen perusteella 1600-luvulle, mutta tiiliosa saattaa olla myöhempi lisäys. Saarekkeessa on voitu erottaa useita rakennusvaiheita. Domargårdin rälsstila mainitaan historiallisissa lähteissä 1300-luvun lopulla. Keskiaikainen kartano on mahdollisesti sijainnut tällä samalla paikalla, mutta raunioiden on arveltu olevan 1500-1800 -luvuilta. Kellarin (4.6 x 3.6 x 1.8 - 2.10 m) holveja on vahvistettu betonilla ja sitä kerrotaan käytetyn vielä 1920-luvulla perunansäilytykseen.
Domargårdin kumpareen pohjoispuolella olevan puron varressa on havaittu veistettyjä hirsivarustuksia. 1700-luvun kartassa on paikalle merkitty mäeltä puron yli luoteeseen johtava siltamainen rakenne.
2024 tarkkuusinventointi: Peltoalueet muinaisjäännösrajauksen itä-, kaakkois- ja eteläpuolelta tutkittiin tehden koekuoppia kaivinkoneella ja käyden aluetta läpi metallinilmaisimen kanssa. Kyntökerroksen pohjalla ja alla säilynyttä hiilistä maata, palanutta savea, tiilenkappaleita, muutamia mahdollisiksi rakennusten peruskiviksi sopivia kiviä sekä rautaesineitä. Havainnot liittyvät asutuksen eri vaiheisiin.

Harjula (220010007) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Snappertunantien ja kantatien 53 risteyksestä 200 m koilliseen. Paikka on kantatien reunassa kohoava luode - kaakko -suuntainen kalliopohjainen moreenimäki (100 x 50 m). Mäkeä ympäröivät lounaaseen ja koilliseen viettävät pellot ovat länteen ja luoteeseen leviävää hiekkatasannetta lukuun ottamatta savea. Pellon luoteispuolella kohoaa 1. Salpausselkään kuuluva Krogarbacken. Mäeltä avautuu näkymä kaakkoon Domargårdin peltoaukealle.
Paikka on todettu 1979 (Jung - Hirviluoto), jolloin mäen lounaispuolisesta pellosta löytyi historiallisen ajan savitiivistettä, kuonaa, tiiltä sekä mäen koillisreunasta rautakautisia saviastianpaloja ja runsaasti hiiltä. Inventoinnissa 1983 (Hirviluoto - Suominen) on mäen luoteisreunaan tehdystä koekuopasta tavattu tummaa maata ja kiveystä sekä saviastianpaloja, palanutta savea ja luuta. Havaintojen perusteella paikalla on rautakautinen kalmisto tai asuinpaikka sekä todennäköisesti myös historiallisen ajan asutuksen merkkejä. Mäen luoteispään kallioiselle laelle on kasattu joitakin kiviä, kyseessä on luultavasti myöhäinen rakennelma.
Vesa Laulumaa 2013:
Kohteen tarkastusajankohtana pelto kasvoi orasta, joten pintapoiminta tai koekuopitus ei ollut mahdollista. Aiempien löytötietojen perusteella kohteelle tehtiin aluerajaus, joka käsittää 20 metrin korkeuskäyrään rajautuvan niemekkeen. Todennäköisesti tällä alueella on sijainnut rautakautinen asuinpaikka tai kalmisto, mahdollisesti molemmat. Niemekkeen kärjessä kallion päällä olevat kivet ovat ilmeisesti pellolta myöhemmin nostettuja. Kohteen säilyneisyyden ja laajuuden määrittäminen vaatii koekaivauksen. Lähistöllä on lukusia rautakautisia kohteita, joten potentiaali tämänkin kohteen suhteen on suuri.

Hulubäckberget 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa kaatopaikan ja Bäljarsin teollisuusalueen välissä Hulubäckbergetin metsässä. Paikka on mäntyvaltaista havumetsää kasvavan kallioalueen melko tasaista etelälounaisrinnettä, joka viettää etelässä leviävän rämesuon suuntaan.
Paikka on todettu inventoinnissa 1981 (Hirviluoto - Suominen). Tällöin alueella on havaittu matala maakivellinen röykkiö (5.10 x 3.8 m), jossa on ollut pienehköjä kiviä ilmeisesti kahdessa kerroksessa. Inventoinnissa 1996 (Seppälä) röykkiötä ei luonnostaan kivikkoiselta alueelta varmuudella löytynyt.
Vesa Laulumaa 2013:
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Röykkiötä etsittiin vuoden 1983 inventoinnin karttamerkinnän ja muinais-jäännösrekisterin pisteen perusteella noin 50x100 metrin kokoiselta alueelta. Mitään merkkejä röykkiöstä ei havaittu. Kyseessä on voinut olla luonnonkivikko, joka on virheellisesti tulkittu röykkiöksi. Alue oli tehty päätehakkuu muutama vuosi sitten ja se oli äestetty. Äestetyllä alueella havainnoitiin paikkoja, missä maaperä on rikkoutunut, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei löydetty.

Hagabacka (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan eteläosassa Kudibyntien eteläpuolella kohoavan Hagabackan mäellä, 200 metriä Snörsin tilalta lounaaseen. Paikka on savipeltojen ympäröimän korkean kalliomäen koillisreunaa, muinaisen merenlahden niemessä noin 300 metriä Finbyn (Kungsån) joesta pohjoiseen. Paikalta on hyvä näkyvyys kaakkoon jokilaaksoon ja pohjoiseen Hagaändanin peltoaukealle.
Paikalta on todettu kaksi latomusta, ensimmäinen 1915 (Öhman - Nyberg) ja toinen 1996 (Seppälä). Rakenteensa perusteella rautakautiseksi haudaksi luokiteltava latomus 1 sijaitsee kallion koillisreunassa vanhan Karjaan ja Snappertunan rajalinjan kohdalla, luode - kaakko -suuntaisen kapean terassin päällä. Matala, tasakokoisista kivistä (20-30 cm) koottu nelisivuinen rakennelma (5 x 4 x 0.4 m) vaikuttaa koskemattomalta. Jää epäselväksi onko vanhimmissa tiedoissa tarkoitettu juuri tätä jäännöstä. Kyseessä saattaa olla myös latomuksesta 1 noin 100 m kaakkoon ylempänä toisella kalliolla sijaitseva latomus 2, joka on epäsäännöllinen ja matala (4 x 2 x 0.4 m). Jäännös osuu samalle rajalinjalle kuin latomus 1. Latomusta 2 on käytetty rajamerkkinä ja siinä yhteydessä mahdollisesti pengottu.

Snörs (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan eteläosassa Kudibyntien eteläpuolella Snörsin tilan päärakennuksen kohdalla. Paikka on savipeltojen ympäröimän pienen kalliomäen eteläkärjessä, josta avautuu näkymä kaakkoon muinaisen merenlahden, nykyisen Finbyn (Kungsån) jokilaakson suuntaan.
Paikalta on löydetty nykyisen asuinrakennuksen perustusta tehtäessä 1915 merovingiaikaisen väkipuukon katkelma (KM 6994:1) ja hiilikeskittymä 10 m päässä toisistaan. Kyseessä on mahdollinen hauta tai kalmisto, josta 200 m lounaaseen sijaitsevatHagabackan latomukset (KARJAA 11).

Bergvalla (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee mäntymetsää kasvavavalla kankaalla, jonka keskellä kulkee luode -kaakko -suuntainen suonotkelma. Tätä muinaista merensalmea reunustavat sora- ja hiekkaterassit, joita rajautuvat koillisessa, idässä ja lännessä kalliopaljastumiin. Suo jakaa maaston lounaiseen ja koilliseen osaan. Karjaan puoleinen pohjoisosa Sutarkullantiestä luoteeseen on hiekanoton rikkoma. Ratsupolkujen kuluttamassa eteläosassa voidaan erottaa kolme selvää terassia.
Asuinpaikka on todettu 1983 (Sarvas - Hirviluoto), jolloin pohjoisosan hiekkakuopan ja Sutarkullantien välisellä kapealla kannaksella havaittiin tien reunassa kahden kuoppalieden (2 x 0.9 m) jäännökset. Tulisijat tutkittiin 1991 koekaivauksissa (Moisanen), joissa selvitettiin myös ympäröivän muinaisjäännöksen laajuutta. Liedet olivat löydöttömiä, mutta samalta terassilta (17 m mpy) saatiin talteen saviastianpaloja, kvartsia ja palanutta luuta sekä todettiin kolmas tulisija. Eteläosasta tavattiin vähän löytöjä ja likamaata kahdelta alimmalta terassilta (18-20 m, 14-16 m mpy). Korkeuden ja keramiikan koristelun - kuopat, naarmutus tai tekstiilikuviointi - perusteella alueella on oleskeltu ainakin kivikauden lopulla ja pronssikaudella. Kuoppaliedet saattavat ajoittua toisesta otetun radiohiiliajoituksen (Hel-3125, 1710±100 BP) mukaan roomalaiseen rautakauteen. Alimmalta terassilta on myös rautakauteen viittaavia havaintoja ja löytöjä, muun muassa rautakuonaa, joka voi kuitenkin liittyä alueen historiallisiin hiilimiiluihin.

Nygranns (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan eteläosassa Kungsån länsipuolella Finnbyn Nygrannsin talosta 200 m etelälounaaseen. Paikka on savimaiden ympäröimä pieni kalliokumpare (50 x 50 m) moreenimäkien rajaaman peltoaukean länsireunassa, muinaisen merenlahden pohjukassa. Harvaa lehtimetsää kasvavalla kumpareella on kaksi talousrakennusta.
Muinaisjäännös on todettu ja tutkittu 1915 (Hackman; Nyberg - Öhman). Kansainvaellusaikainen hautaus löytyi Nygrannsin riihen perustusta tehtäessä ja ehti suurimmaksi osaksi tuhoutua ennen tarkempia tutkimuksia. Löydöt - koruja, aseita, keramiikkaa ja palanutta luuta - ovat pääasiassa seulotusta kulttuurikerroksesta. Paikalta talteen saaduista esineistä taivutetut miekka ja keihäänkärki oli löydetty hiiliä ja kiviä sisältäneestä kuopasta 30 cm:n syvyydestä. Muinaisjäännöksen kokonaislaajuudeksi on arvioitu 8 x 4.5 m ja suunnaksi etelä - pohjoinen. Sen rakenteesta ei ole tarkkaa tietoa, mutta kyseessä on todennäköisesti yhden tai useamman polttohautauksen rippeet.

Sutarkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven eteläpuolella, Sutarkullan talosta 500 m lounaaseen peltojen ympäröimällä, sekametsää kasvavalla mäellä. Ympäristöstään noin 15 m kohoavan, etelä - pohjois -suuntaisen kalliomäen (160 x 100 m) rinteet ovat erityisesti pohjoisessa ja luoteessa hyvin jyrkät. Rinteiden alapuolella maasto laskee loivasti savipelloille. Mäki on myös luonnonsuojelualuetta.
Paikka on todettu 1931 (Cleve). Mäen eteläreunaa kiertää leveä maasta ja kivistä kasattu valli, jonka eteläpuolella on esilinnaksi tulkittu terassi. Vallin lisäksi mäellä on havaittu muita, epävarmoja kiveyksiä. Mäen länsirinteen suuntainen rakennelma on todennäköisesti myöhäinen aita (vrt. KARJAA 16 Bergäng). Hyvin säilynyt valli erottuu hoidon ansiosta selvästi ympäristöstään. Linnan eteläpuoliselta pellolta on inventoinnissa 1981 (Hirviluoto - Suominen) saatu talteen rautakautinen saviastianpala ja kvartsia.
Myös Sutarkullantien itäpuolelta, noin 200 m siitä kaakkoon olevalta pieneltä kalliomäeltä, on todettu hoidon yhteydessä ja 1996 inventoinnissa (Seppälä) vallimaista kiveystä. Sen yhteys varhaiskeskiaikaisiksi ajoitettuihin linnarakenteisiin on kuitenkin epäselvä (erilliskohde 2).
Sutarkullan etelärinteellä on todennäköisesti historiallinen asuinpaikka, joka on autioitunut ennen 1700-luvun alkua.

Bergäng (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven etelärannalla, noin 400 m Sutarkullan talosta lounaaseen, peruskartan Rikullen -nimisellä mäellä. Luode - kaakko -suuntaista, noin 10 metriä ympäristöstään kohoavaa moreenimäkeä (150 x 100 m) ympäröivät koillisesta lounaaseen alavat savipellot ja luoteessa järvenrantasuo. Mäen korkeammassa länsipäässä kasvaa sekametsää, itäpäässä pensaikkoa.
Mäen etelärinteen keskivaiheilla on inventoinnissa 1983 (Hirviluoto - Suominen) todettu suurista kivistä tehty, useita kymmeniä metrejä pitkä pohjois - etelä -suuntainen kiviaita. Mäkeen avatuista koekuopista ei ole hiiltä lukuun ottamatta löydetty mitään. Kiviaidasta 7 metriä pohjoiseen tehdyssä koekuopassa on havaittu tummaa maata ja runsaasti palaneita kiviä. Rakennelman ajoitus ja tarkoitus on toistaiseksi epäselvä, mutta se saattaa liittyä mäen länsireunassa kulkevaan tilarajaan tai 150 m eteläkaakossa sijaitsevaan Sutarkullan muinaislinnaan (KARJAA 15).

Brobacka (220010017) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven länsirannalla kantatieltä 53 noin 500 m etelään. Paikka on kahden korkeahkon moreeni-kalliomäen muodostama etelä - pohjois -suuntainen saareke (600 x 160 m), joka ympäröivät länteen, kaakkoon ja itään viettävät hiesu- ja savipellot. Eteläisemmän mäen lounaisreunassa avautuu pitkä kalliojyrkänne ja pohjoisemmankin mäen laella on laaja kalliopaljastuma.
Alueen vaihteleva kasvillisuus ja maanpinnan muodot kertovat ihmisen pitkäaikaisesta vaikutuksesta. Eteläisen mäen avokalliota ympäröi pähkinälehto, itärinteessä kasvaa niittyä ja vanhan torpan pihapiirin villiintyneitä lajeja. Pohjoisemmalla mäellä on kallioketoa ja mäkien väliin jäävässä notkelmassa vanhan pellon paikalle syntynyttä niittyä. Historiallisesti monikerroksinen ja arvokkaana maisemakokonaisuutena pidetty alue oli pitkään yksi Museoviraston Uudenmaalla tekemän muinaisjäännösten hoidon pääkohteista.
Brobackassa on todettu useita erityyppisiä ihmisen toiminnasta syntyneitä jäännöksiä, jotka ajoittuvat rautakaudelta 1900-luvun alkuun. Esihistoriallisiksi tulkitut muinaisjäännökset keskittyvät eteläisen mäen laelle ja pohjoisen mäen etelärinteeseen. Ensimmäisiä tunnettuja muinaisjäännöksiä ovat eteläisemmän laelta todetut nelisivuiset latomukset, joista latomus 1 (Brobacka 1) on tutkittu 1966 ja 1968 (Meinander). Etelä - pohjois-suuntainen latomus (10 x 8 m) sijoittuu roomalaisajalle tai kansainvaellusajan alkuun, mutta siitä on myös löydetty 800-luvun rengassolki, ns. Karjaan solki. Jäännöksestä 20 m lounaaseen alempana mäessä sijaitsee tutkimaton latomus 2 (Brobacka 2), joka on niin ikään etelä - pohjois-suuntainen mutta edellistä pienempi (8.5 x 7 m).
Latomusten lisäksi Brobackan alueelta on havaittu inventoinnissa 1983 (Hirviluoto - Suominen) ja hoitoon liittyneissä kartoituksissa 1990 ja 1992 (Moisanen) ainakin 9 röykkiötä, joiden ajoitus ja tarkoitus vaihtelevat mahdollisista rautakautisista haudoista myöhäisiin uuneihin. Jälkimmäisiin kuuluva jäännös (Brobacka 11) on tutkittu 1992 (Moisanen).
Eteläisen mäen itärinteessä on vielä 1900-luvun alkupuolella asutun torpan ja siihen kuuluneiden rakennusten jäännöksiä ja pihapiirin liittyviä rakennelmia (ks. alakohteet). Torpan lähistöllä erottuvat peltoterassit ovat nykymuodossaan historialliselta ajalta. Peltoterassien koekaivauksessa peltokerroksen alta on tullut kiveyksiä, nokimaata ja likamaata. Kiveyksen alta otetun radiohiiliajoitusnäytteen perusteella ihmistoiminnan merkit paikalla ajoittuvat ainakin Kristuksen syntymän aikaan.
Pohjoisen ja eteläisen mäen välisen niityn reunalla on Kuninkaan kartaston mukaan sijainnut torppa. Lisäksi paikalla on mahdollisesti sijainnut 1500-1600-luvulla Kärrbackan kylä (ks. alakohteet).
Tarkkuusinventoinnin 2024 koekuoppien havaintojen perusteella aiempaa aluerajausta laajennettiin.

Västre (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven kaakkoispuolella, noin 750 m Klockarsin tilalta lounaaseen. Paikka on savipeltojen reunustaman kallio-moreenimäen itäosan koilliseen ja kaakkoon viettävässä metsärinteessä. Laidunnuksen ansiosta alueen muinaisjäännökset erottuvat selvästi ympäristöstään. Kohdasta on hyvä näkyvyys peltojen yli itään Kungsån laaksoon.
Alueelta on todettu 1915 (Nyberg - Öhman; Svaetichin) yksi latomus ja 1996 (Seppälä) latomus ja röykkiö. Muinaisjäännöksiä ei ole tutkittu, mutta ainakin toinen latomuksista on rakenteen perusteella rautakautinen hauta. Muinaisjäännösmerkin kohdalla oleva, osittain pengottu latomus on matala (7 x 5 x 0.4 m) ja melko tasakokoisista (30-50 cm) kivistä kasattu. Se on epäsäännöllisen soikea, mutta on luultavasti alun perin ollut luode - kaakko -suunnassa nelisivuinen. On epäselvää, tarkoitetaanko vanhimmissa tiedoissa tätä jäännöstä vai siitä noin 100 m lounaaseen korkeammalla kalliolla sijaitsevaa luode - kaakko -suuntaista neliömäistä rakennelmaa (6 x 3 x 1 m), joka on koottu lohkaremaisista (50-100 cm) kivistä. Latomuksen vieressä on pienehköistä (20-30 cm) kivistä koostuva matala, epämääräisen soikea röykkiö (3 x 2 0.3 m). Sen suhde latomukseen jää avoimeksi, kivet saattavat olla jopa jälkimmäisestä purettuja. Jäännösten ajoitus ja tarkoitus on niin ikään epävarma, mutta rakenteen ja sijainnin perusteella ne ovat ilmeisiä rautakauden hautoja.
Vuoden 2002 inventoinnissa löydettiin röykkiöistä noin 40 m etelään pellon reunasta ja ojasta saviastianpala ja kaksi pii-iskosta.

Själdberget (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven länsirannalla, korkean ja kallioisen Själdbergetin kaakkoispäässä olevalla mäellä. Paikka on pääasiassa mäntyä ja kuusta kasvavaa, sammaleen ja varpujen peittämää kalliota. Mäen halki kulkee luode - kaakko -suunnassa Degerbyn ja Lepin välinen raja. Paikalta on Lepinjärven rantaan 100 metriä.
Mäen kaakkoisreunasta on 1914 (Nyberg - Öhman) ja 1931 (Cleve) todettu kaksi latomusta. Degerbyn puolella rajaa sijaitseva latomus 1 on mahdollisesti tehty spiraalin tai sisäkkäisten kehien muotoon (7.5. x 8 m). Isohkoista kivistä (0.5 m) kootun rakennelman koillisreunassa on luode - kaakko -suuntainen kivirivi. Sen yhteys latomukseen on epäselvä, koska paikalta on kulkenut samansuuntainen raja-aita. Inventoinnissa 1981 (Hirviluoto - Suominen) tehdyt koekuopat ovat olleet löydöttömiä. Latomus on pahasti puuston peitossa ja vaikea havaita. Latomus 2 sijaitsee kalliotasanteella, noin 20 m latomuksesta 1 pohjoisluoteeseen. Isohkoista kivistä (50 cm) kootun epäsäännöllisen ja sammaleen peittämän latomuksen koko on 5 x 5 x 0.5 m. Jäännösten tarkoitus ja ajoitus jää toistaiseksi epävarmaksi, mutta rakenteen ja sijainnin perusteella ne voivat olla rautakautisia hautoja.
Tarkkuusinventointi 2024: Aiemman muinaisjäännösaluerajauksen lounaispuolelle tehdyissä koekuopissa havaittiin hiiltä ja palanutta savea. Havaintojen ja kyntökerroksen löytöjen perusteella aluerajausta laajennettiin. Historialliset kartat eivät selitä havaintoja.

Nyåkerskullen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven kaakkoispuolella, noin 600 metriä lounaaseen Klockarsin tilan päärakennuksesta. Paikka on savipeltojen ympäröimällä pitkänomaisella luode - kaakko -suuntaisella moreenimäellä (100 x 40 m), jonka luoteispäässä on kalliopaljastuma. Laella kasvaa harvaa puustoa, enimmäkseen mäntyjä. Mäen lounaispäässä sijaitsee talousrakennus, jollainen on aiemmin ollut myös kaakkoisosassa.
Mäen laella, noin 10 metriä talousrakennuksesta pohjoiseen sijaitseva, suurehkoista kivistä (50 -100 cm) koottu nelisivuinen latomus (6 x 5 x 0.5 m) on todettu 1915 (Svaetichin; Nyberg - Öhman), jolloin siitä on myös tavattu löytöjä, muun muassa kuolaimien katkelma. Latomuksesta erottuvat vain reunakivet. Osa kivistä on mahdollisesti siirretty pois. Jäännöksen eteläpäässä on lounaispuolisesta pellosta poistettu rajakivi, jossa on merkintä 92. Vanhimpien tietojen mukaan mäellä olisi ollut kaksikin latomusta, mutta vain yksi on havaittu inventoinneissa 1931 (Cleve) ja 1996 (Seppälä).
Latomuksen eteläpuolelta pellosta on löydetty keramiikkaa.

Vidbergsåkerskullen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Kungsån itäpuolella noin 350 m Grabbackan talosta eteläkaakkoon, savipeltojen ympäröimän kapean havupuuvaltaisen kalliomäen pohjoispäässä. Noin 150 mäestä pohjoiseen virtaa pieni puro Kungsån jokeen. Paikka on pohjoiseen viettävän kalliopaljastuman itäsivussa noin 30 m saarekkeen pohjoisreunassa kulkevassa sähkölinjasta etelään.
Jäännös on todettu ja tutkittu 1916 (Nyberg), jolloin se oli jo ehtinyt osaksi tuhoutua. Tutkimusten mukaan matala luode - kaakko -suuntainen latomus (6 x 3 x 0.5 m) oli tehty kallion kylkeä hyväksi käyttäen isohkoista kivistä (50 cm) nelisivuiseksi. Sisusta oli oli täytetty pienemmillä kivillä, joiden seasta tavattiin muutamia löytöjä. Niiden perusteella latomuksessa on roomalais- kansainvaellusajan hautaus. Kaivausten jälkeen entistetty muinaisjäännös on nykyisin mäntyjen ja katajien peitossa.

Bockklint (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven rannasta 200 metriä kaakkoon, Sutarkullantien kaakkoispuolella, Brynickbackan ja Västanbyn rajalla. Paikka on lounais - koillis - suuntaisen kallio - moreenialueen luoteisreunassa kohoava jyrkkärinteinen pieni kalliomäki (80 x 60 m), jonka laella kasvaa harvaa mäntymetsää. Muinaislinnaa ja sen lähiympäristöä on hoidettu poistamalla mäen kaakkois- ja luoteisrinteistä kasvillisuutta. Paikalta avautuu laaja näkymä yli Lepinjärven.
Muinaisjäännös on todettu ja kartoitettu 1928 (Hackman). Paikkaa ei ole tarkemmin tutkittu, mutta mäen etelä- ja kaakkoisreunassa on muinaislinnan muuriksi tulkittua kiveystä. Yli 15 metriä ympäristöstään kohoava mäki sopii topografialtaan ja sijainniltaan hyvin muinaislinnaksi. Mäen rinteet ovat varsin jyrkät lukuun ottamatta etelä- ja kaakkoispuolta, jotka erottavat sen itäpuolella kohoavasta suuremmasta mäestä. Etelä- ja kaakkoisreunaan on rakennettu 56 metriä pitkä ja noin 3 metriä leveä suurista kivistä ja lohkareista koottu valli, jonka koillispäässä erottuu 2 metrin levyinen mahdollinen porttiaukko.

Stora Näset (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven luoteisrannalla, Bäljarsin peltoaukean alareunassa. Stora Näset on savi- ja hiesupeltojen ympäröimä, eteläosastaan tiheää sekametsää kasvava ruohottunut mäki (100 x 100 m), jonka laella on kalliopaljastuma. Mäen pohjoispuoli on peltona. Ilman peittävää kasvillisuutta paikalta on suora yhteys 100 metrin päässä olevaan rantaan.
Muinaisjäännös on todettu 1981 inventoinnissa (Hirviluoto - Suominen) mäen itäosaan kaivettujen koekuoppahavaintojen pohjalta. Likamaakerroksen, palaneen kiveyksen ja saviastianpalojen perusteella paikka on tulkittu polttokalmistoksi. Muinaisjäännös ulottuu luultavasti koko Stora Näsetin alueelle. Mahdollisesti se jatkuu myös pohjoispuolisessa pellossa, vaikkei siitä toistaiseksi olekaan tavattu mitään merkkiä. Mäen lounaisrinteessä erottuu yli 20 metrin pituudelta jykevää vanhaa kivimuuria tai rakennuksen perustaa.

Hemåkerskullen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven kaakkoispuolella, Klockarsin tilan pihapiirissä, talosta 250 m etelään. Paikka on peltojen ympäröimän korkeahkon, etelä - pohjois -suuntaisen kalliomäen etelään ja kaakkoon viettävää itäreunaa, jossa kasvaa harvaa kuusivaltaista sekametsää. Itäosan maaperä on kivistä hiekkaa. Mäen eteläkärjessä erottuu selvä terassi, joka saattaa olla myöhäinenkin. Alueella on laidun ja mäen reunassa kulkeva tilustie. Kohdasta on jyrkästi itään viettävän peltoaukean yli hyvä näkyvyys itään Kungsån laaksoon.
Paikalta on todettu kaksi röykkiötä 1931 (Cleve), jotka olivat jo toteamishetkellä pahasti tuhoutuneita. Eteläisempi maansekainen kehäkiveyksellinen röykkiö (8 x 8 m) on tutkittu 1945 (af Hällström). Röykkiössä on nuoremman roomalaisen rautakauden hautaus, josta on tavattu muun muassa rannerenkaita, solkia ja miekan osia. Myös röykkiön etelä- ja kaakkoispuolella on havaittu löytöjä ja kiveystä, joka on tulkittu polttokalmistoksi tai röykkiöön 1 liittyväksi ulkopuoliseksi hautaukseksi. Röykkiöstä 1 noin 10-15 metriä pohjoiskoilliseen sijaitsee toinen maansekainen röykkiö (12 x 12 m), josta on myös poistettu suuri määrä kiviä. Inventoinnin 1996 (Seppälä) mukaan röykkiön 1 ympäristöön on ajettu täytemaata, mutta röykkiö 2 on edelleen samassa kunnossa.

Lilla Näset (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven luoteisrannalla, Bäljarsin peltoaukean alareunassa. Aivan rantaviivan tuntumassa matalana kohoava Lilla Näset on pieni sekametsää kasvava niemi (100 x 80 m), jossa on kaksi luode - kaakko - suuntaista kalliopaljastumaa. Ympäristöstään selvästi erottuvien kalliokohoumien väliin jää ruohikkoinen tasanne. Niemeä reunustaa 7-8 metrin korkeuskäyrää noudatteleva terassi, joka on jyrkimmillään järven puolella. Kohdasta on hyvä näkyvyys 100 m päässä olevan Lepinjärven rantaan. Alue on vielä 1960-luvulla ollut laitumena. Saarekkeen edustalla järven rannassa on lintutorni.
Paikalta on todettu 1981 inventoinnissa (Hirviluoto - Suominen) kuppikallio ja sen eteläpuolelta löydöllinen kulttuurikerros, josta on koekaivauksissa 1996 (Fast) paljastunut polttokalmisto. Kuppikallio on niemen pohjoisen kalliopaljastuman (30 x 10 m) korkeamman kaakkoispään laella, johon on hakattu 9-11 kuoppaa (5 cm) noin 60 x 40 cm:n alueelle. Kuopat ovat yhtä (kuppi 1) lukuun ottamatta matalia (5 mm) ja melko epäselviä. Kuppikallio liittyy todennäköisesti polttokalmistoon, joka ajoittuu löytöjen - muun muassa kolme keihäänkärkeä, helmen katkelma, keramiikkaa, palanutta luuta - mukaan kansainvaellusajalle. Koekuopista on tavattu asuinpaikkaan tai kalmistoon viittaavia merkkejä myös eteläisen kalliokumpareen ympäristöstä. Muinaisjäännös ulottuukin ilmeisesti yhtenäisenä koko Lilla Näsetin alueelle. Paikalta 250 m lounaaseen sijaitsee Stora Näset (KARJAA 23), jossa on myös todennäköinen polttokalmisto.

Storsvedberget (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven kaakkoispuolella, 150 m rannasta kaakkoon. Paikka on suurehkon moreeni-kallioalueen lounaiskärjessä erottuva pieni kohouma (80 x 80 m), jonka laella kasvaa pääasiassa kuusta ja nuorta lehtipuuta. Ilman peittävää kasvillisuutta paikalta avautuu laaja näkymä yli Lepinjärven lounaaseen, länteen ja pohjoiseen.
Mäellä on todettu kaksi matalaa kolmisivuista hautalatomusta (7 x 4 m), jotka on tutkittu ja entistetty 1928 (Hackman). Lisäksi niiden läheisyydestä tunnetaan kolme epäsäännöllistä kiveystä, joista nrot 3 ja 5 on kaivettu 1960 (Meinander). Latomuksista ja kiveyksistä on tutkimuksissa tavattu roomalaisaikaisia hautalöytöjä, latomuksesta 2 myös merovingiaikaista esineistöä. Isokiviset kolmisivuiset latomukset 1 ja 2 erottuvat ympäristöstään selvästi, joskin ne ovat muutamien kuusten ja lehtipuiden peitossa. Kiveys 5 on ilmeisesti kokonaan hävinnyt, sillä mäen kaakkoisosasta on kaivausten jälkeen luultavasti otettu maata.

Bäljars 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven luoteisrannalla kantatien 53 kaakkoisreunassa olevassa metsäsaarekkeessa Bäljarsin asuinalueen eteläpuolella. Paikka on hiesu- ja savipeltojen ympäröimä luode - kaakko -suuntainen kallio-moreenimäki (80 x 40 m). Matalan, mutta ympäristöstään selvästi erottuvan, sekametsää kasvavan kumpareen eteläosassa kulkee suuri voimalinja. Mäen länsi- ja eteläreunaa on 1996 tehdyissä ojitustöissä kaivettu ja osittain täytetty uudelleen.
Paikka on todettu inventoinnissa 1981 (Hirviluoto -Suominen), jolloin mäen luoteisosaan tehdystä koekuopasta tavattiin polttokalmistoon viittaavaa mustaa maata, kiveystä, saviastianpaloja, kuonaa ja palanutta luuta. Kalmiston laajuus ja tarkka ajoitus ovat toistaiseksi selvittämättä. Topografian perusteella muinaisjäännös ulottuu koko mäen alueelle. Mäen eteläosaan ojituksen yhteydessä avatusta laajahkosta kaivannosta ei kuitenkaan havaittu 1996 inventoinnissa (Seppälä) merkkiä kulttuurikerroksesta. Noin 100 metriä polttokalmistosta pohjoiseen sijaitsee Bäljars 2, mahdollinen rautakautinen asuinpaikka (KARJAA 29). Vuoden 1981 koekaivauksista metsäsaarekkeen viereltä pellosta löydettiin rautakautisia asuinpaikkaan viittaavia löytöjä.

Bäljars maakellari (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven luoteisrannalla keskellä Bäljarsin peltoaukeata olevassa pienessä saarekkeessa 250 m kantatiestä 53 kaakkoon. Paikka on savipeltojen ympäröimä matala kallio-moreenikohouma (30 x 20 m), jonka pohjoisosassa on betonista ja kivestä tehdyn maakellarin jäännökset. Saareke on kasvamassa umpeen ja siihen on kasattu vesakkoraivauksen jätettä.
Paikka on todettu inventoinnissa 1981 (Hirviluoto - Suominen), jolloin saarekkeen lounaisreunaan avatusta koekuopasta havaittiin tummaa maata sekä saviastianpaloja, palanutta savea ja luuta. Löytöjen ja topografian perusteella kyseessä on rautakautinen asuinpaikka ja/tai kalmisto.

Grabbacka Borgberget (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Karjaan eteläosassa Snappertunaan johtavan Törvessillantien itäreunassa, noin 250 m Grabbackan linnanraunioista koilliseen. Paikka on mäntyvaltaista sekametsää kasvava korkea ja jyrkkärinteinen kalliomäki, josta avautuu laaja näkymä Kungsån laaksoon länteen ja Finnbackan suuntaan luoteeseen ja pohjoiseen. Kallion eteläosa kuuluu Grabbackaan ja pohjoispuoli Finnbackaan. Merenlahti on vielä rautakauden alussa ulottunut lähelle mäen juurta.
Muinaislinna on mainittu 1879 (Wefvar) sekä inventoitu 1931 (Cleve) ja Seppälä (1996), mutta sitä ei ole tutkittu tarkemmin. Mäen laen etelä- ja itäreunaan, missä rinteet ovat loivimmat, on rakennettu kivivallia. Eteläosassa valli on lounais - koillis -suuntainen ja koottu erikokoisista lohkareista (50 - 150 cm) lähes 20 m pitkäksi ja 3 m leveäksi rakennelmaksi, jonka korkeus on paikoin yli metrin. Itäreunassa valli on katkelmallisempi, mutta jatkuu mäen koillisosassa pohjoiskoillis - etelälounas -suuntaisena. Pohjoispäästään kaareutuva koillisvalli on rakennettu eteläosaa hieman pienemmistä kivistä. Mäen koillisessa alarinteessä on myös kivimuuria, joka on todennäköisesti taloon kuuluvaa aitaa. Perimätiedon mukaan Nils Grabbe olisi ratsastanut kalliojyrkänteeltä alas. Paikkakunnalla kerrotaan myös kallioseinämän juureen hakatuista rautarenkaista, mutta niitä ei ole onnistuttu paikallistamaan. Muinaislinnaa ei toistaiseksi ole voitu ajoittaa, mutta vallirakenteiden perusteella se saattaa olla peräisin jo rautakaudelta.

Solbacka (220010031) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan itäosassa Västanbyn kylän Peltokosken tilalla päärakennuksesta 200-300 m luoteeseen. Paikka on moreenimäkien ympäröimää hiekkapeltoa, joka viettää lounaaseen. Kivikaudella alue on ollut luoteeseen pistävä lahti tai salmi suojaisassa sisäsaaristossa.
Paikalta on löytynyt peltotöissä kaitataltta ja kivikirves. Kyseessä on todennäköinen kivikautinen asuinpaikka, mahdollisesti jo mesoliittiselta ajalta.

Östergård (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven luoteisrannalla Bäljarsin peltoaukean koillisreunassa kantatien 53 kaakkoispuolella. Paikka on savipeltojen ympäröimä luode - kaakko -suuntainen, selvästi ympäristöstään erottuva tasalakinen moreeni-kallioharjanne, joka laskee loivasti ja terassimaisesti lounaaseen, mutta jyrkästi etelään ja itään. Harjanteen kaakkoisreunassa on pitkänomainen sekametsää kasvava kallioalue, jonka lounaispuolella on kaksi pientä viljelemätöntä saareketta. Alue rajautuu luoteessa maantiehen ja kaakossa pellon halki kulkevaan suureen voimalinjaan.
Alue on todettu 1979 (Jung - Hirviluoto) ja tutkittu kantatien 53 kohdalta 1981 (Heikkurinen). Tien alle jääneellä alueella (Östergård 1) on sekä varhaismetallikautisen että rautakautisen asutuksen merkkejä. Löytöjen joukossa on muun muassa naarmupintaista ja tekstiilipainanteista keramiikkaa sekä rautakauden käyttökeramiikkaa. Alueen itäreunan (Östergård 2) ja länsiosan (Östergård 3) metsäsaarekkeista todettiin kaivausten yhteydessä koekuopista rautakautisiin polttokalmistoihin viittaavia kiveyksiä ja palanutta luuta. Kaakkoisreunan voimalinjan kohdalta todettiin inventoinnissa 1981 (Hirviluoto - Suominen) keramiikkaa ja rautakautista asuinpaikkakerrosta (Östergård 4), joka ilmeisesti liittyy kaivauksissa todettuun muinaisjäännökseen. Kyseessä on laaja metallikautinen asuinpaikka- ja kalmistokokonaisuus, joka on tien ja voimalinjan rakentamisesta huolimatta säilynyt varsin ehjänä.
Vuonna 2006 tehdyn Inkoon ja Karjaan välisen sähkövoimalinjan inventoinnin yhteydessä löytyi koekuopasta sekä saarekkeen lounaispuolen pellon pintapoiminnan yhteydessä rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä.

Sunnandal (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven luoteispuolella Tammisaarentien ja kantatien 53 välisen yhdystien länsireunassa, yhdystien ja Bäljarsintien väliin jäävällä entisellä pellolla. Paikka on 1. Salpausselästä etelään työntyvän kallio-moreenimäen hiesurinnettä, joka viettää itään. Talon ja omenatarhan väliin jäävä alue on nykyisin kesannolla ja kasvamassa umpeen.
Paikka on todettu inventoinnissa 1981 (Hirviluoto - Suominen), jolloin aluetta tarkastettiin paikalle tulevan uuden yhdystien takia. Silloisen pellon pinnasta saatiin talteen rautakautista keramiikkaa ja koekuopista tavattiin asuinpaikkaan liittyvä selvä kulttuurikerros. Tie on rakennettu suunniteltua idemmäksi ja muinaisjäännös on siltä osin säilynyt ennallaan. Alue on vähitellen muuttumassa kesantopellosta lehtimetsäksi.
Vesa Laulumaa 2103:
Kohde sijaitsee tien numero 111 ja Liiviläisentien välisellä alueella. Alueella on todettu rautakautinen asuinpaikka vuonna 1981, jolloin alue oli vielä peltoa. Vuoden 2013 inventoinnissa todettiin, että alue on täysin metsittynyt ja kasvaa rehevää lehtimetsää. Asuinpaikan tarkkojen rajojen määrittely vaatii koekaivauksen, nykyinen aluerajaus perustuu vuoden 1981 inventointihavaintoihin

Etterkilen - Hinders (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven koillispäässä, kantatien 53 kaakkoispuolella. Paikka on selvästi ympäristöstään kohoava lounais - koillis -suuntainen kallio-moreeniharjanne (300 x 200 m ), jota ympäröivät hiesu- ja savipellot. Etterkilen sijaitsee alueen lounaispäässä tiheää sekametsää kasvavassa saarekkeessa (140 x 80 m), Hinders harjanteen koillispäässä kapean peltolohkon erottamalla viljelemättömällä kumpareella (80 x 60 m). Rautakaudella saarena kohonnut mäki on vielä nykyäänkin Lepinjärven kosteikkojen reunustama.
Paikka on todettu 1914 (Nyberg - Öhman), jolloin Etterkilenin mäeltä tavattiin rautakautisia löytöjä nelisivuisesta latomuksesta ja läheisestä kiveyksestä. Latomus (Etterkilen I) ja polttokenttäkalmistoksi tulkittu kiveys (Etterkilen II) on tutkittu 1920 (Nordman). Mäen laelle tehdystä etelä - pohjois - suuntaisesta latomuksesta (6.5 x 5 x 0.2 - 0.4 m) on saatu talteen nuoremman roomalaisajan löytöjä, muun muassa lunulariipus, rannerenkaita, sormuksia ja kultafoliohelmiä. Latomus on entistetty, mutta erottuu nykyisin erittäin heikosti tihenevän kasvillisuuden seasta. Latomuksesta 6 m etelään sijaitseva ja länsireunastaan kallioon rajoittuva isohkoista kivistä koottu polttokenttäkalmisto (7 x 6.5 m) sisälsi viikinkiaikaisia löytöjä kuten miekan, keihäänkärkiä, useita solkia, rannerenkaita ja sormuksia sekä helmiä. Edellisten lähistöllä, eräiden tietojen mukaan 30 m päässä, on tutkittu 1966 (Meinander) noin 5 x 4 m:n alalta melko pienikivistä matalaa röykkiötä tai polttokenttäkalmistoa (Etterkilen III), josta on löydetty niin ikään viikinkiaikaisten pronssi- ja rautaesineiden katkelmia, saviastianpaloja ja palanutta luuta.
Hindersin mäen länsireunasta ja laelta on 1948 (af Hällström) pienin koekaivauksin tutkittu ladon läheltä tavattua muinaisjäännöstä, joka on mustan maan, kiveyksen, saviastianpalojen ja palaneen luun perusteella tulkittu polttokalmistoksi. Jäännöstä on pidetty myös asuinpaikkana. Etterkilen - Hindersin luoteispuolisesta peltorinteestä on 1992 löydetty angon (?) katkelma ja tarkastuksessa (Moisanen) saviastianpaloja, palanutta luuta ja kvartsia. Muinaisjäännös ulottuukin todennäköisesti saarekkeiden lisäksi ainakin luoteessa ympäröiville pelloille.

Högvalla (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueella Landsbacka -nimisen mäen eteläkärjessä, 100 m kantatiestä 53 luoteeseen. Paikka on 1. Salpausselän kaakkoisrinteestä etelään pistävä korkeahko kallio-moreenimäki, jota reunustavat hiekkarinteet. Mäen laella ja eteläkärjessä on kaksi taloa pihapiireineen, muuten alue on sekametsää.
Högvallan pihan pohjoisessa ylärinteessä sijaitseva nelisivuinen latomus on todettu ja tutkittu 1916 (Hackman). Luode - kaakko -suuntaisessa jäännöksessä (6.25 x 5.5 m) on melko isoista kivistä rakennettu reunakehä, jonka sisällä on todettu 2-3 kerrosta pienempiä kiviä. Latomuksesta on saatu talteen runsaasti nuoremman roomalaisajan hautalöytöjä, muun muassa useita solkia, rannerenkaita, sormuksia, miekan osia ja kilvenkupurankappaleita. Tutkimusten jälkeen entistettyä latomusta on hoidettu 1992 lähtien ja se erottuu hyvin ympäristöstään. Paikka on merkitty muinaisjäännöstaululla. Latomuksesta noin 20 m länteen on 1916 ja inventoinnissa 1931 (Cleve) havaittu toinen epämääräinen latomus tai kiveys (4.5 x 2.7 m). Tarkastuksessa 1989 (Taavitsainen, peruskartan virheellisen muinaisjäännösmerkinnän takia) ja inventoinnissa 1996 (Seppälä) latomusta ei ole varmuudella löydetty. Rinteessä erottuu joitakin yksittäisiä kiviä, jotka eivät muodosta säännönmukaista rakennetta.
V. 2004 alue tarkastettiin mäen laen pohjoisosan Högvallan villan uuden omistajan ilmoitettua puutarhan kiviaitaan liittyvästä röykkiöstä. Talon alapuolisessa rinteessä talosta n. 20 m länteen sijaitsee hyvin vaihtelevankokoisista kivistä koostuva halkaisijaltaan n. 5 m laaja ja 0,5-1,0 m korkea pyöreähkö röykkiö. Sen itäreunaa vanhan puutarhan alareunassa sivuaa etelä-pohjoissuuntainen matala suoralinjainen kiviaita. Ainakin kaksi röykkiökivistä on suuria maakiviä. Röykkiön funktio ja ikä ovat epäselviä. Sen gps-koordinaatit ovat: p=6665 536; i=3314 363. Tarkastuksen yhteydessä MapInfo-pohjaiseen peruskarttaan Högvallan-Landsbackan mäelle on merkitty viis muinaisjäännösmerkkiä, joista toiseksi eteläisin on tutkittu röykkiö, mutta muita ei voitu paikallistaa. Eteläisin on kuitenkin vanhan pellon reunassa sijaitseva peltoraunio.

Dragongatan (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueen lounaisosassa Tammisaarentien molemmin puolin, Rakuunankadun ja Tårnbynkadun risteyksen kohdalla. Paikka on 1. Salpausselän terassimaisesti eteläkaakkoon viettävää hiekkarinnettä, jonka yläosassa kasvaa mäntyvaltaista metsää ja alaosa on entistä peltoa. Alueelle on 1980 -1990 -luvuilla rakennettu rivi- ja omakotitaloja.
Paikka on todettu 1979 (Jung) ja inventoinnissa 1982 (Hirviluoto - Suominen), jolloin Tammisaarentien pohjoispuolisesta ojasta ja Rakuunankadun länsireunassa otettiin talteen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, pääasiassa saviastianpaloja ja kvartsia. Tammisaaren pohjoispuolella on myös havaittu asuinkuopiksi arveltuja vajoamia. Aluetta on tutkittu ennen rakentamista Tammisaarentien eteläpuolelta 1980 (Sarvas) ja pääasiassa pohjoispuolelta 1982 (Sarvas). Niukkalöytöisissä koekaivauksissa ei havaittu selvää kulttuurikerrosta tai kiinteitä jäännöksiä lukuun ottamatta Rakuunankadun länsireunaan puistoalueelle tehtyä koekuoppa, josta tavattiin tummaa maata ja löytöjä. Epineoliittisen (?) keramiikan perusteella alueella on oleskeltu myös kivikauden jälkeen.

Läppgatan (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueen lounaisosassa Lepinkadun ja Tammisaarentien välissä, Lepinkadun ja Järvipellonkadun risteyksen pohjoispuolisessa ylärinteessä Kukkasmäen (Florabacken) puiston koillisreunassa. Paikka on 1. Salpausselän jyrkästi kaakkoon viettävää hiekkarinnettä, jossa kasvaa pääasiassa mäntyjä. Alueen pintakerros on polkujen pahasti kuluttama ja maa valuu Lepinkadun leikkauksesta alas. Tontin lounaisreunaan on rakennettu lasten leikkipaikka.
Tontin itäosassa on inventoinnissa 1981 (Hirviluoto - Suominen) todettu maan pinnasta ja koekuopista kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, muun muassa keramiikkaa, kvartsia, kivilaji-iskoksia ja palanutta luuta. Koillisosassa on pyöreähkö syvänne (12 x 12 m), johon tehdystä koekuopasta tavattiin löytöjä. Kyseessä on mahdollisesti asuinpainanne. Tuhoutumisvaaran takia muinaisjäännöksen säilynyt osa olisi syytä tutkia pois.
V. 2001 kesäkuussa Karjaan kulttuurisihteeri Jan Fastin johdolla tutkittiin asuinpaikkaa koekuopittamalla 15 koekuoppaa joista yksi lisäksi laajennettiin, kaikkiaan 33 neliömetriä. Varsinaisia kulttuurimaavärjäymiä tai rakenteita ei löytynyt eikä karttoja piirretty. Mahdolliseen asuinpainanteeseen kaivettiin 4 neliömetrin koealue, jota kaivettiin ainoastaan pintakerroksen osalta. Kaivajan johtopäätös oli, ettei painanne olisi asumustarkoitukseen tehty, vaan ennemminkin ympäristöään vähälöytöisempänä maaperän luontainen painanne. Kaivauksen löytöaineisto koostui pääasiassa kvartsi-iskoksista, mutta myös myöhäiskampakeramiikasta, liusketaltasta, hioimesta sekä muutamasta palaneesta luunpalasta. Löytöjen läheisyys viittaa tutkijan mukaan asuinpaikan lyhytaikaisuuteen tai vielä todennäköisemmin siihen, että asuinpaikan keskeiset osat ovat rakentamisessa tuhoutuneet ja kaivettu alue osoittaisi vain asuinpaikan löytököyhää säilynyttä yläosaa n. 25 m korkeudessa.

Storladsbacken (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven koillispuolella Kilan peltoaukean kaakkoisosassa Kilamossenin länsireunassa, noin 150 m kantatiestä 53 kaakkoon ja Borgmästarsin päärakennuksesta 700 m kaakkoon. Paikka on luode - kaakko -suuntainen kapea kalliosaareke (120 x 30 m), jonka laella kasvaa mäntyä. Pohjoisessa savipeltojen ja ja etelässä soisten rantakoivikoiden reunustama saareke on vielä rautakaudella ollut veden ympäröimä.
Mäen itärinteestä on todettu 1950, 1957 ja 1963 (Nyberg) peltotöiden ja kaivuun yhteydessä saviastiastianpaloja, putkikirves, tuluskivi sekä ihmisen ja eläimen luita. Viimeksi mainittujen kohdalla on havaittu myös mustaa maata ja pientä kivikkoa. Muinaisjäännöksen rakenne, tarkoitus ja täsmällinen ajoitus on toistaiseksi selvittämättä, mutta löytöjen perusteella kyseessä saattaa olla rautakautinen hauta tai kalmisto ja siihen liittyvä asuinpaikka.

Enbacken (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueella Enkulla -nimisellä mäellä Kilan peltoaukean länsireunassa noin 350 m kantatiestä 53 luoteeseen. Paikka on 1. Salpausselän kaakkoisrinteestä etelään pistävän kallio-moreenimäen pieni itäinen paljastuma (120 x 100 m), jota idässä reunustaa kaakkoon viettävä hiekkainen peltorinne.
Paikka on todettu 1913 (Svaetichin) ja tutkittu 1914 (Hackman), jolloin jäännös oli jo osaksi tuhoutunut. Isohkoista kivistä kootusta nelisivuisesta latomuksesta (7 x 5.5 - 6 m) on tavattu vyösolki, rannerengas ja kaksi putkirvestä, saviastianpaloja ja palanutta luuta. Vähäisten löytöjen perusteella jäännös on ajoitettu kansainvaellus- tai merovingiajalle. Noin 30 m latomuksesta itään on otettu talteen löytöjä, jotka viittaavat toiseen hautaan tai asuinpaikkaan. Latomuksesta noin 60 m koilliseen on mahdollinen maansekainen röykkiö (5 x 5 x 0.7 m), joka on ollut tiedossa 1950-luvulta (Meinander). Jäännöksen luonne, tarkoitus ja ajoitus jää kuitenkin avoimeksi. Enkullenin itäpuolisilta Kilan pelloilta on tavattu rautakautisia löytöjä. Ne liittyvät välittömästi viereisen Borgmästarsin alueisiin, joista tunnetaan useita muinaisjäännöksiä.

Haveråkersberget (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Karjaan keskiosassa, Lepinjärven ja sen lasku-uoman Kungsån koillispuolella Snappertunaan johtavan Törvessillantien länsireunassa. Paikka on korkea ja varsinkin lännessä ja pohjoisessa jyrkkärinteinen kalliomäki, josta avautuu puuston yli laaja näkymä lounaasta pohjoiseen. Laella kasvaa enimmäkseen mäntyjä ja katajaa, rinteessä myös kuusta ja lehtipuuta. Vielä rautakauden alussa vesi on ulottunut lähelle mäen juurta.
Muinaislinna on todettu 1915 (Svaetichin; Nyberg). Mäen laella ei ole kaakkoispäässä erottuvaa matalaa maan- ja kivensekaista vallia lukuun ottamatta merkkejä varustuksista, mutta alapuolisessa etelärinteessä on esilinnaksi tulkittu kivivallein rajattu tasanne. Paikalla on tehty kaivauksia 1945 (af Hällström), jotka jäivät löydöttömiksi. Neliömäistä esilinnatasannetta (35 x 20 m) reunustaa 1-3 m leveä ja noin 60 cm korkea kivivalli, joka on leveimmillään esilinnan länsipäässä. Vallein rajattua aluetta on mahdollisesti keinotekoisesti tasattu kiveyksellä ja hiekalla. Kaivauksissa on myös tavattu keittokuopaksi otaksuttu keskittymä palaneita kiviä ja nokea. Vallista on purettu aikanaan runsaasti kiviä rakennustarpeiksi. Tarinan mukaan paikalle on yritetty rakentaa Karjaan kirkkoa.

Lillkullan (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueen tuntumassa Lepinjärven koillispuolella Kroggårdissa, 250 m kantatiestä 53 etelään. Paikka on etelä - pohjois -suuntaisen moreeni-kalliomäen eteläkärkeä (250 x 80 m). Sitä reunustavat lännessä Kilamossenin suo ja idässä pelto, joka on pääasiassa savea ja hiesua. Mäellä kasvaa havupuuvaltaista, paikoin hyvin tiheää sekametsää. Alue on rautakaudella ollut veden ympäröimä etelään työntyvä niemi. Nykyisin mäen itäpuolella virtaa oja etelään Lepinjärven lasku-uoman Kungsån suuntaan.
Mäen eteläpäässä omalla kivikkoisella kukkulallaan sijaitsevat epävarmat muinaisjäännökset on todettu 1914 (Nyberg - Öhman), jolloin alueelta kartoitettiin kolme latomusta. Inventoinnissa 1931 (Cleve) paikalla havaittiin pyöreäkehäinen latomus (5.75 x 6.5 m) ja aivan sen eteläpuolella luode - kaakko -suuntainen epäsymmetrinen nelisivuinen latomus (8 x 4.5 m). Koekuopituksessa ei tavattu mitään merkkiä kulttuurikerroksesta ja jäännösten muinaisuus jäi epävarmaksi. Inventoinnissa 1996 (Seppälä) epäselvän nelisivuisen (?) latomuksen sisään tehtiin koekairauksia havaitsematta kuitenkaan mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Sijaintinsa puolesta mäki olisi kuitenkin ollut varsin sopiva pronssi- ja rautakautiseen asutukseen. Lillkullanin korkeimmalla laella on 1914 kartan mukaan latomuksia, mutta ne on todettu edellisiä vieläkin epämääräisemmiksi. Mäen itäpuolisen pellon yläreuna on maaperältään (hiekka, hiesu) ja topografialtaan todennäköistä asuinpaikka-aluetta, jota olisi tutkittava tarkemmin.

Borgmästars (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueella Kilan peltoaukean pohjoisreunassa Borgmästarsin talosta 100 m kaakkoon pitkänomaisen niemekkeen puolivälissä. Paikka on 1. Salpausselän kaakkoon viettävää rinnettä, jonka maaperä on pääasiassa hiekkaa. Viljelemättömässä niemekkeessä kasvaa kuusia ja pensaikkoa.
Paikka on todettu 1948 (Nyberg), jolloin Borgmästarsin rinteestä jätekuoppana tai kellarina käytetystä syvänteestä (4 x 2 x 0.5 m) on havaittu kiveystä, rautakautisia saviastianpaloja ja palaneen luun kappaleita. Kohdassa tehdyssä koekaivauksessa 1978 (Sarvas) ei voitu todeta mitään kiinteitä muinaisjäännöksiä. Koska paikalta kuitenkin saatiin löytöjä - rautaesineen katkelma, saviastianpaloja, kuonaa, hammas, savitiivistettä, palanutta ja palamatonta luuta - on tutkitun alueen lähiympäristössä arveltu olevan tai olleen kiinteä muinaisjäännös, mahdollisesti rautakautinen asuinpaikka. Noin 150 m itäkoilliseen sijaitsee Storåkernin rautakautinen asuinpaikka (KARJAA 44). Kuoppa joka tapauksessa vaikuttaa myöhäiseltä ja löytöjen sijainti sekundääriseltä.

Storåkern (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueen tuntumassa Kilassa Borgmästarsin talosta 250 m itään ja noin 350 m kantatiestä 53 luoteeseen, Storåkern -nimisessä pellossa. Paikka on 1. Salpausselän kaakkoisrinteen terassimainen tasanne, jonka maaperä on pääasiassa hiekkaa. Vielä rautakauden alussa vesi on ulottunut lähelle terassin alareunaa.
Paikka on todettu 1951 (Nyberg) ja osittain kaivettu 1951-1952 (Meinander). Kaivauksista ei ole arkistoitua kertomusta, mutta karttojen ja valokuvien perusteella tutkimuksissa on tavattu liesiä ja paalunsijoja. Löytöinä on saatu talteen lasihelmi, saviastianpaloja, palanutta savea, kuonaa ja kvartsia. Storåkernin lisäksi Borgmästarsin tilan pelloilta tunnetaan runsaasti rautakautisesta asutuksesta kertovia löytöjä, joista useimmat ovat maanomistajan ja aktiivisen harrastaja-arkeologin Lars Nybergin havaitsemia ja keräämiä. Tunnetuin on 50 m itään sijaitseva Storåkerskullenin kalmisto (KARJAA 45). Kilan peltoaukean löytöpaikat muodostavat yhtenäisen topografisen kokonaisuuden.

Storåkerskullen (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueella keskellä Kilan peltoaukeata Borgmästarsin talosta vajaat 300 m itään ja 150 m kantatiestä 53 luoteseen. Paikka on 1. Salpausselän etelärinteestä etelään pistävä peltojen ympäröimä kapea kalliomäki (200 x 80 m), jossa kasvaa havupuuvaltaista sekametsää.
Paikka on ilmeisesti alun perin todettu jo 1915 (Nyberg - Öhman), jolloin Åkerkulla -nimiseltä mäeltä on otettu talteen saviastianpaloja. Vuonna 1947 (Nyberg) mäen etelärinteestä löytyi rautaniittejä, palanutta luuta ja saviastianpaloja. Pian tämän jälkeen suoritetuissa koekaivauksissa (Cleve) paikka varmistui polttokalmistoksi. Tutkimuksia jatkettiin vielä samana vuonna (af Hällström), jolloin mäestä paljastui rikas merovingiaikainen kalmisto. Siitä on tavattu muun muassa suljettu asehautaus, joka sisälsi miekan, kaksi keihäänkärkeä ja kilvenkupuraa. Löytöjen joukossa on myös useita kymmeniä mahdollisesti venehautaukseen liittyviä niittinauloja. Myöhemmin 1975-1976 (Sarvas - Carpelan) ja 1977-1978 (Sarvas) tehdyissä kaivauksissa on kansainvaellus - merovingiaikaisen kalmiston lisäksi todettu Storåkerskullenin eteläkärjestä asuinpaikkaan viittaavia merkkejä, jotka todennäköisesti liittyvät mäestä 50 m itään sijaitsevaan Storåkernin asuinpaikkaan (KARJAA 44). Kalmistoa on pidetty loppuun tutkittuna, mutta asuinpaikan laajuus on toistaiseksi selvittämättä.

Första Haveråkersbacken (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan keskiosassa Lepinjärven koillispuolella Snappertunaan johtavan Törvessillantien vanhan linjauksen itäreunassa, noin 350 m Kroggårdintien ja kantatien 53 risteyksestä etelään. Paikka on lähes umpeenkasvanut matalahko moreeni-kalliomäki, jonka vanha tie on halkaissut. Rautakaudella Lepinjärven pohjukka on ulottunut lähes mäen juureen. Vesijättömaa on nykyisin savipeltoa. Mäen eteläpuolella kulkee pieni puro Lepinjärven lasku-uoman Kungsån suuntaan.
Muinaisjäännös on todettu 1914 (Öhman - Nyberg) ja 1931 (Cleve) edelleenkin tieleikkauksessa erottuvan pienen sorakuopan reunasta mäen korkeimmalta kohdalta. Nelisivuiseksi latomukseksi tulkittu jäännös oli jo 1930-luvulla pahasti tuhoutunut ja siitä oli jäljellä vain yksittäisiä isohkoja kiviä. Sorakuopan reunassa havaittiin myös palanutta luuta ja saviastianpaloja. Inventoinnissa 1996 (Seppälä) sorakuoppa vaikutti olevan edelleen samassa kunnossa. Maan pinnassa erottui joitakin kiviä muutaman metrin alalla. Isohkojen kivien (40-50 cm) muodostaman lounais - koillis -suuntaisen nelisivuisen alan (7 x 7 m) sisään tehdystä koekuopasta saatiin tiiviin kiveyksen seasta talteen rautakuonaa ja palaneen saven kappaleita. Kyseessä saattaa olla myös jokin muu muinaisjäännös kuin hautalatomus. Vaikka paikkaa ei välittömästi uhkaa mikään, olisi se osittain tuhoutuneena tutkittava luonteen ja ajoituksen selvittämiseksi.

Dårberget (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunginkialueella Kilassa Storkullaksi tai Kullbergetiksi kutsutulla mäellä, 100 m kantatiestä 53 luoteeseen. Paikka on 1. Salpausselän etelärinteestä etelään pistävä korkeahko ja lounaisreunastaan hyvin jyrkkärinteinen kalliomäki (180 x 180 m), jonka laella kasvaa havupuuvaltaista sekametsää. Lakea peittävän kumpareisen kivikon seassa on siellä täällä myös hiekkaa. Lounaisosan kalliojyrkänne tunnetaan nimellä Dårberget. Mäkeä ympäröivät etelässä ja idässä Kyrkmossen, lännessä Kilan peltoaukea ja pohjoisessa asuntoalue. Rautakaudella Storkulla on ollut veden reunustama.
Epävarma muinaisjäännös on todettu 1928 (Hackman) lounaisosan kalliojyrkänteen kaakkoispäästä. Inventoinnin 1931 (Cleve) mukaan jäännös on isoista (50 - 100 cm) rakennettu luode - kaakko -suuntainen nelisivuinen latomus (7 x 5 m), joka sijaitsee vain 3.5 - 4 metrin päässä jyrkänteen reunasta. Inventoinneissa 1982 (Hirviluoto - Suominen) ja 1996 (Seppälä) latomusta ei ole varmuudella löydetty. Kallion reunassa erottuu muutamia suuria kiviä, jotka eivät näytä muodostavan mitään rakennetta. Jäännöksen luonne onkin toistaiseksi selvittämättä. Mäki on kokonaisuudessaan topografisesti ja sijaintinsa suhteen silti erittäin mielenkiintoinen ja sen tarkempi tutkimus olisi tarpeen.

Mankeberg (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan keskiosassa Lepinjärven koillispuolella Finnbackan Mankeberget -nimisellä korkealla kalliolla Snappertunaan vievän Törvessillantien itäreunassa, 200 m kantatiestä 53 kaakkoon. Paikka on savi- ja hiesupeltojen ympäröimän jyrkkärinteisen kalliomäen luoteisosaa, jossa kasvaa harvahkoa mäntymetsää ja katajia. Mäeltä on hyvä näkyvyys länteen ja pohjoiseen. Muinaisjäännös sijaitsee noin 30 m kallion luoteispäässä sijaitsevasta kiintopisteestä etelään. Vesi on vielä rautakauden alussa ulottunut lähelle mäen juurta.
Aivan kalliojyrkänteen länsireunan partaalla sijaitseva jäännös on todettu 1911 (Svaetichin) ja tutkittu 1914 (Hackman). Ennen tutkimuksia osittain tuhoutunut latomus on säännöllisen nelisivuinen (9 x 6 m) ja lounais - koillis -suuntainen. Melko suurista (50 - 120 cm) lohkareista kootun kehän sisustaa on täytetty 2-3 kerrosta pienemmillä kivillä, joista osa muodostaa rivejä. Latomuksen koillispuolella on luode - kaakko -suuntainen kivirivi, jota on pidetty mahdollisena vallinjäännöksenä. Latomus on ajoitettu löytöjen - muun muassa rapusolkia, kolmioneula, tasavartinen solki, rannerenkaiden katkelmia, sormuksia ja väkipuukon kädensija - perusteella merovingiajalle. Latomuksen ulkopuolelta joitakin kymmeniä metrejä itään on irtolöytönä otettu talteen keihäänkärki. Tutkimusten jälkeen entistetystä jäännöksestä on vieritetty myöhemmin muutamia kiviä pois.

Kroggård (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueella Kroggårdissa Löwenkadun länsipuolella, noin 60 m kantatiestä 53 pohjoiseen. Paikka on 1. Salpausselän loivasti etelään viettävää hiekkarinnettä muinaisen merenlahden pohjukassa. Nykyisin alue on peltoa.
Paikka on todettu inventoinnissa 1982 (Hirviluoto - Suominen) pellon pinnasta poimittujen rautakautisten saviastianpalojen perusteella. Inventoinnin 1996 (Seppälä) aikaan löytöalueen itäpuolella tien reunassa oli tehty kunnallisteknisiä kaivantoja. Peittomaan pintapuolisessa tarkastuksessa pellossa ei havaittu mitään varmaa merkkiä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Mahdollinen kulttuurikerros on siten saattanut tuhoutua pitkäaikaisen viljelyn takia. Topografisesti alue on kuitenkin erittäin todennäköistä asuinpaikkavyöhykettä ja kuuluu ilmeisesti samaan kokonaisuuteen kuin 150 itään sijaitseva kivi- ja metallikautinen asuinpaikka Hagnäs II (KARJAA 50).

Hagnäs II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueen koillisosassa Kroggårdin Löwenkadun ja kantatien 53 risteyksen koillispuolella, suurimmaksi osaksi nykyisen kantatien kohdalla entisen Vallarsvedjantien molemmin puolin. Paikka on 1. Salpausselän rinteestä kaakkoon pistävä hiekkaniemi, joka viettää etelään ja kaakkoon. Alue on kivi- ja pronssikaudella ollut koilliseen työntyvän merenlahden pohjukkaa ja vielä rautakaudellakin Lepinjärvi on ulottunut lounaispuoliselle peltoaukealle.
Muinaisjäännös on todettu 1979 (Jung - Hirviluoto), jolloin pellolta on löydetty palanutta savea ja kuonaa. Alueella on suoritettu ennen kantatien rakentamista kaivauksia 1980 (Heikkurinen), joissa on tavattu merkkejä sekä kivi- että metallikautisesta asutuksesta. Kivikautta edustavaa nuorakeramiikkaa on saatu pääasiassa alueen koillisosasta ja pronssikautista Sarsan-Tomitsan tekstiilikeramiikkaa ja naarmupintaista epineoliittista keramiikkaa lounaisosasta. Ohuessa ja osittain tuhoutuneessa kulttuurikerroksessa ei ole todettu kiinteitä jäännöksiä. Inventoinnissa 1982 (Hirviluoto - Suominen) on kaivausalueiden pohjoispuolisessa tienluiskassa havaittu selvä kulttuurikerros ja saviastianpaloja, palanutta luuta ja savea sekä kuonaa ja kvartsia. Inventoinnin 1996 (Seppälä) mukaan nämä kohdat ovat sittemmin hävinneet tieleikkauksia tehtäessä. Topografian perusteella muinaisjäännöstä on kuitenkin saattanut säilyä alueen luoteispuolisessa metsikössä risteyksen ja vanhan Vallarsvedjantien väliin jäävässä kolmiossa. Metallikautiseen asutusvaiheeseen saattaa liittyä myös 100 m länteen sijaitseva Kroggårdin oletettu asuinpaikka (KARJAA 49).

Långåmossarna (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaakkoisosassa Långåmossarna -nimisen suon ja Långan -nimisen joen länsipuolella kantatiestä 51 noin 500 m lounaaseen Kimmenin pellolle johtavan metsätien varressa olevan hiekkakuopan reunassa. Paikka on soiden ympäröimää moreeni-kallioaluetta, jota kaakkoispäässä reunustaa hiekka. Ympäristön kasvillisuus on pääasiassa tiheää kuusivaltaista metsää, joka on sorakuopan läheisyydestä kaadettu. Alue on kivikaudella ollut suojaisaa sisäsaaristoa.
Paikka on todettu pienehkön yksityishiekkakuopan luoteis- ja länsilaidasta 1992 (Fast - Jung). Alueella on suoritettu 1992-1994 kaivauksia, joissa on keskitytty eroosion tai hiekanoton takia tuhoutuviin osiin sekä muinaisjäännöksen laajuuden määrittämiseen koekuopin. Kaivauksissa on heikosti erottuvasta, mahdollisesti transgression huuhtomasta kulttuurikerroksesta huolimatta tavattu melko runsaasti löytöjä sekä yksi tulisija ja likamaakuoppia. Niiden - muun muassa varhaiskampakeramiikkaa, kiviesineistöä, savi-idolin katkelmat - perusteella asuinpaikka sijoittuu pääasiassa varhaiskampakeraamiseen aikaan, mutta kaivauksissa on löydetty myös joitakin nuorakeraamisia saviastianpaloja ja luultavasti epineoliittista keramiikkaa. Muinaisjäännös jatkuu hiekkakuopasta pohjoiseen ja koilliseen sekä metsäautotien lounaispuolella.

Hönsåkerskullen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueella Kroggårdintien eteläpuolella Kilan ja Kroggårdin kylien rajalla Hönsåkerskullen -nimisellä mäellä (200 x 100 m) sijaitsevan Alsätran tilan pihamaalla. Paikka on 1. Salpausselän rinteestä etelään pistävä mäki, joka viettää länteen, etelään ja itään. Mäen maaperä on pohjoispäässä hiekkaa ja eteläosassa savea. Nykyisin autiona olevan tilan pihamaa on melko avoin, mutta rinteissä kasvaa tiheätä sekametsää. Mäen etelärinne ja pohjoispuoli on ollut aikaisemmin peltona. Eteläreunassa erottuu kaksi terassia, joista ainakin ylempi liittyy peltoon. Pronssikaudella mäki on muodostanut Mustionjoen ja Lepinjärven vesistöjä erottaneen kapean ja matalan kannaksen kaakkoisreunaan ympäristöstään kohoavan niemekkeen.
Paikka on todettu 1914 (Nyberg; Svaetichin) ja 1931 (Cleve), jolloin mäeltä on kartoitettu kaksi röykkiötä, Hönsåkerslullen 1 ja 2. Aivan päärakennuksen pohjoispuolella sijaitseva Hönsåkerskullen 1 on tutkittu 1939 ja 1946 (af Hällström). Kaivausten mukaan paikalla olisi alun perin sijainnut pronssikautinen maansekainen röykkiö (halk. 12-16 m), jossa olisi ollut pitkänomaiseen kivikehykseen (3.10 x 0.5 m) tehty hautaus. Röykkiössä havaitun reunakehän ulkopuolelta on todettu runsaasti kansainvaellusajan aseita ja koruja sisältänyt palokuoppahautaus (1 x 1 m). Röykkiötä ja palokuoppahautaa peittää runsaslöytöinen merovingiaikainen polttokalmistokiveys. Edellisestä 30 m itään sijaitseva maansekainen röykkiö Hönsåkerskullen 2 on tutkittu osittain 1991 (Moisanen), jolloin sen reunasta on paljastunut suljettu merovingiajan asehautaus. Kyseessä on ilmeisesti sekundäärihautaus. Röykkiössä on mahdollisesti kehäkiveys keskustassa ja reunassa. Suurin osa todennäköisesti ehjästä muinaisjäännöksestä on vielä tutkimatta.
Mäen etelärinteestä on inventoinnissa 1982 (Hirviluoto - Suominen) havaittu pieni maansekainen röykkiö (3.5 x 3.5 m), jota ei ole myöhemmin varmuudella löydetty. Jäännös saattaa liittyä rinteessä erottuviin peltoterasseihin. Röykkiöiden ympäristöstä mäen laelta ja pohjoispuolelta on todettu 1991 koekuopituksessa myös rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavaa kulttuurikerrosta ja löytöjä. Asuinpaikan pohjoisosa on tutkittu koekaivauksin 1992 (Kankkunen), jolloin on saatu talteen metallikautista ja mahdollisesti kivikautistakin materiaalia. Hönsåkerskullen on tutkimushistoriallisesti merkittävä ja osittain tuhoutuneenakin maisemallisesti edustava muinaisjäännös. Tutkittua pohjoisosaa lukuun ottamatta alue olisi säilytettävä mahdollisimman ehjänä kokonaisuutena.

Säterigatan (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueella Kroggårdintien ja siitä etelään sijaitsevan Säterinkadun välissä Tuomarinkadun risteyksen molemmin puolin. Paikka on mänty- ja kuusimetsää kasvavaa puistoaluetta lounais - koillis -suuntaisen 1. Salpausselän eteläisessä rinteessä, jonka maaperä on pääasiassa hiekkaa. Ympäristö on tiheään rakennettua ja monien teiden pirstomaa, mutta kanervikkoa kasvava puistoalue vaikuttaa ehjältä. Kivikaudella alue on sijainnut nykyisiä Mustionjoen ja Lepinjärven yhdistäneen merensalmen kaakkoispuolella kohoavan harjanteen eteläreunassa.
Paikka on todettu 1979 (Jung) Säterinkadun varresta poimittujen keramiikka-, pii- ja kvartsilöytöjen perusteella. Myöhemmin inventoinnissa 1982 (Hirviluoto - Suominen) on Säterinkadun pohjoisreunasta tavattu lisää löytöjä sekä kulttuurikerrosta varsinkin Tuomarinkadun länsipuolella. Tarkastuksessa 1993 (Fast) on otettu talteen Säterinkadun eteläpuolelta löydetyt kivikirves ja kampakeraaminen saviastianpala ja myöhemmin 1996 kivikirves (Fast). Asuinpaikka todennäköisesti jatkuukin jonkin matkaa rinnettä alas etelään. Muinaisjäännös on ilmeisesti osa suurempaa kokonaisuutta, jonka laajuuutta on ympäristön muutosten takia enää vaikea määritellä. Se kuuluu todennäköisesti samaan Salpausselän rinnettä noudattelevaan asuinpaikkavyöhykkeeseen kuin 400 m koilliseen sijaitseva Malmkulla (KARJAA 57).
V. 1999 paikalla tehtiin koekaivaus ja v. 2000 pieni kaivaus. Löydöt olivat runsaat, koostuen erityisesti keramikasta, joka on pääosin määriteltävisä tyypilliseksi kampakeramiikaksi. Joukko astianpaloja on kuitenkin määritelty varhais- (I:2) ja myöhäiskampakeramiikaksi, mahdollisesti itäruotsalaiseksi kuoppakeramiikaksi (Jettböle variantti), rombikuoppakeramiikaksi ja mahdolliseksi Jäkärlän keramiikaksi. Kiviaineisto koostuu kvartseista, piistä ja kivilajeista. Rakenteista mainittakoon löydöllinen punamultaläikkä, todennäköinen hauta, josta löytyi mm. valtaosa tyypillisen kampakeramiikan saviastiaa.

Råckers (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueella Kroggårdintien, Tammisaarentien ja Maasillantien risteyksen etelä- ja itäpuolella molemmin puolin Kroggårdintietä. Paikka on lounais - koillis -suuntaisen 1. Salpausselän etelään ja kaakkoon viettävän rinteen yläreunaa, jonka maaperä on hiekkaa ja soraa. Nykyisin ympäristö on katu- ja puistoaluetta sekä pihamaata. Kivikaudella paikka on sijainnut itään työntyvässä niemessä Lepinjärveä ja Mustionjokea edeltäneitä merenlahtia yhdistäneen salmen länsirannalla. Pronssikaudelle tultaessa salmen paikalle on ilmeisesti muodostunut kapea kannas.
Paikka on todettu 1928 (Hackman), jolloin Kroggårdintien etelä- ja pohjoispuolelta on kartoitettu kaksi maansekaista röykkiötä (Råckers II-III) noin 60 metrin päässä toisistaan. Myöhemmin 1938 (Cleve) niistä 100 m länsilounaaseen on todettu vielä yksi röykkiö (Råckers I) sekä edellisten röykköiden välistä kivikautisen asuinpaikan jäännöksiä. Läntisimpänä Kroggårdintien ja Maasillantien risteyksen eteläpuolella sijaitseva Råckers I on tutkittu 1938 (Cleve) ja 1939 (af Hällström). Pahasti vahingoittunut Råckers II alueen itäpäässä on kaivettu 1945 (af Hällström). Se on sittemmin kokonaan hävitetty tien ja talon rakentamisen takia.
Röykkiössä Råckers I (12 x 12 x 0.5 m) on tavattu hartsitiivistettä ja siihen liittyvä löytökeskittymä, jotka on tulkittu uurnahautaukseksi. Palaneen luun lisäksi keskittymästä on saatu talteen muun muassa pronssinen kaksoisnappi. Råckers II (16 x 12 x 1.5 m) on sisältänyt pronssikautiseksi ajoitetun palaneesta luusta ja piinpalasta koostuvan primäärihautauksen sekä ainakin yhden sekundäärihautauksen röykkiön reunassa. Jälkimmäinen on sisältänyt hartsitiivistettä, palanutta luuta ja pronssisormuksen, joiden perusteella se tulkittu roomalaisajan uurnahaudaksi. Molemmissa röykkiöissä on todettu isommista kivistä koottu reunakehä, joka on rajannut kivistä ja maasta kasattua kumpua. Råckers III (13.5 x 13.5 x 1.5 m) Kroggårdintien pohjoispuolella on toistaiseksi tutkimaton, mutta vaikuttaa rakenteeltaan kahden muun röykkiön kaltaiselta. Sen lounaispuolelta tien reunasta ja röykkiön Råckers II täytemaasta on tavattu merkkejä myös kivikautisesta asuinpaikasta, joka on kuitenkin todennäköisesti kokonaan jäänyt katu- ja piha-alueiden alle. Råckersin röykkiöt ovat pronssikauden hautatyyppeinä harvinaisia ja muodostavat tutkimushistoriallisesti merkittävän kokonaisuuden.

Grabben kanava (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueella Kroggårdintien ja Maasillan risteyksestä 200 m itään Kroggårdintien ja Ratakadun väliin jäävällä kaistaleella Helsinki - Turku -rautatien molemmin puolin. Radan kaakkoispuolella maasto kahden teollisuustontin välistä puistoa, luoteispuolella tiheää sekametsää. Paikka on lounais - koillis -suuntaisen 1. Salpausselän katkaisevassa notkossa, joka on kivikaudella ollut vielä salmena yhdistäen Mustionjokea ja Lepinjärveä edeltäneitä merenlahtia.
Grabben kanavaksi (Grabbes kanal) kutsuttu ojamainen kaivanto on mainittu 1879 (Wefvar) ja merkitty karttaan 1900-luvun alkupuolella (Svaetichin). Tällöin se on ollut lähes 600 metrin pituinen ulottuen luoteessa Mustionjokeen laskevaan puroon ja kaakossa Hönsåkerskullenin länsipuolelle. Nykyisin kaivannosta on jäljellä 200 metrin pituinen, noin 10 metrin levyinen ja 2.5 metrin syvyinen osuus rautatien kaakkois- ja luoteispuolella. Grabben kanavaa on tutkittu 1939 (af Hällström) ja 1974 (Carpelan - Nunez). Ensimmäisissä tutkimuksissa on kartoitettu kaivannon rakennetta. Mittausten perusteella kaivanto on alun perin ollut melko jyrkkärinteinen ja pohjastaan terävä. Maat on kasattu valliksi kaivannon molemmin puolin. Myöhemmässä koekaivauksessa on kaivannon säilyneestä luoteisosasta otettu näytteitä siitepöly- ja maaperäanalyysiä varten sekä radiohiiliajoituksiin. Ajoitusten tulokset (Hel-670, 660 ± 100 BP; Hel-671, 790±80 BP) sijoittuvat 1100 - 1300 -luvuille jKr. Siitepölystössä on tavattu merkkejä seisovan veden kasveista ja maanäytteissä poikkeukselllisen korkeita kalkkipitoisuuksia.
Viimeaikaisen tutkimuksen (Forsén - Moisanen 1995) mukaan kyseessä saattaa olla keskiajalla kaivettu kuivan maan veneenvetoura, jota olisi mahdollisesti käytetty kalkinkuljetukseen esimerkiksi Raaseporin linnaa rakennettaessa 1300 -luvun lopulla. Toisaalta on esitetty, että kanavassa olisi ollut vettä pidättävät kynnykset. Edellinen vaihtoehto tuntuu kuitenkin todennäköisemmältä, koska kaivanto sijaitsee lähes kivikautisella korkeudella (20 m mpy). Paikallinen perimätieto liittää kaivannon Nils Grabbeen, joka omisti Grabbackan kartanon 1500-luvulla. Nykyisin rautatien katkaisema kaivanto on kaakkoispäästään hoidettu ja ruohottunut, mutta luoteisosa radan pohjoispuolella on pahasti umpeenkasvanut ja vesakoitunut. Muinaisjäännös on merkitty molemmista päistä merkitty rauhoitustauluilla, kaakkoispäässä Kroggårdintien varressa lisäksi opastetaululla.

Gjuterigatan (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueen keskustan itäosassa Valimonkadun, Rauhankadun ja teollisuusalueelle johtavan tien risteyksen eteläpuolella olevassa pienessä metsäsaarekkeessa, 100 m rautatiestä koilliseen. Paikka on 1. Salpausselän loivasti länsilounaaseen viettävää harjannetta, jonka maaperä on hiekkaa ja soraa. Kohdan länsipuolella on kivikaudella virrannut harjanteen katkaissut ja Mustionjoen ja Lepinjärven vesistöjä yhdistänyt kapea salmi. Nykyisin ympäristö on teollisuus- ja omakotitaloaluetta.
Paikka on todettu inventoinnissa 1982 (Hirviluoto - Suominen), jolloin Valimonkadun (po. Rauhankadun?) itäpuolisesta leikkauksesta tavattiin muutamia saviastianpaloja, kvartsia ja palaneen luun siru, mutta ei selvää kulttuurikerrosta. Jäännös on kuitenkin luokiteltu kivikautiseksi asuinpaikaksi, mikä topografian perusteella vaikuttaakin hyvin todennäköiseltä. Paikasta 100 m koilliseen samalla harjanteella sijaitsee Kroggårdsmalmenin rautakautinen kalmisto (KARJAA 58).

Malmkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueella Kroggårdissa Helsinki - Turku -rautatien leikkauksen luoteisreunassa, entisen Laurentiuksentien ylityspaikan itäpuolella olevassa havumetsikössä. Paikka on lounais - koillis -suuntaisen 1. Salpausselän kaakkoisrinnettä, jonka maaperä on hiekkaa ja soraa. Rinnettä leikkaavan rautatien penger on paljas ja maa on paikoin sortunut. Kivikaudella alue on sijainnut Mustionjoen ja Lepinjärven vesistöjä yhdistäneen merensalmen kaakkoisrannalla kohoavalla harjanteella.
Kroggårdin ylityspaikan kohdalta on tavattu kiviesineistöä, saviastianpaloja, kvartsia ja palanutta luuta 1938 (Cleve) ja 1967 (Hirviluoto) sekä saman harjanteen reunasta edellisistä 200 m koilliseen 1970 (Hirviluoto). Ylityspaikan itäpuolisessa penkereessä on tehty kaivauksia 1979 (Sarvas), jossa on saatu talteen muun muassa saviastianpaloja. Mitään kiinteitä jäännöksiä tai selvää kulttuurikerrosta ei ole todettu. Löytöjen perusteella asuinpaikka sijoittuu varhaiskampakeraamiseen aikaan. Asuinpaikan on oletettu jatkuvan luoteeseen ja pohjoiseen. Inventoinnissa 1996 (Seppälä) reunan maaleikkauksesta löytyi yksi palaneen luun siru (ei otettu talteen), mutta ei mitään merkkiä kulttuurikerroksesta. Malmkulla kuuluu ilmeisestikin samaan Salpausselän kaakkoisrinnettä noudattelevaan laajaan asutusvyöhykkeeseen kuin Säterinkatu (KARJAA 53) noin 400 m lounaaseen. Lähitienoilta tunnetaan myös useita toistaiseksi tutkimattomia löytöpaikkoja.
Vuonna 2019 tehtiin koetutkimus, jonka tuloksena asuinpaikka ajoitettiin nuorempaan varhaiseen kampakeramiikkaan. Kaivauksilla löydettiin nk. Paimion tyypin idolin katkelma. Vuonna 2020 alueelle avattiin 12m2 koeoja. Löytöaineisto oli melko vähäinen ja koostui lähinnä pienistä paloista nuorempaa varhaista kampakeramiikkaa, iskoksista ja palaneen luun paloista. Kaivausalueella ei havaittu rakenteita. Vuoden 2021 kaivauksilla suurin löytöryhmä oli keramiikka.

Kroggårdsmalmen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueella Valimonkadun lounaisreunassa, Helsinki - Turku -radasta 150 m koilliseen Kilan ja Kroggårdin rajalla. Puistoksi jätetty kapea kaistale on lounais - koillis -suuntaisen 1. Salpausselän hiekka- ja soraharjannetta, jossa kasvaa harvaa männikköä. Ympäristö on lähes kokonaan rakennettu. Kaakossa on teollisuusaluetta ja lukuun ottamatta tontin itäosassa sijaitsevaa sähkömuuntamoa asuinrakennuksia. Alue on muodostanut kivikaudella niemenkärjen, jonka länsipuolella on virrannut Salpausselän katkaissut ja Mustionjokea ja Lepinjärveä edeltäneitä merenlahtia yhdistänyt salmi.
Kohde on löydetty 1932 (Glässner), jolloin oli tullut esiin pronssirannerenkaita muuntamoa rakennettaessa. Paikalla on kalmisto, joka on tutkittu 1932 ja 1937 (Cleve). Kalmiston kokonaislaajuus on ollut arviolta 40 x 20 m. Ensimmäisissä kaivauksissa on tutkittu renkaiden löytöpaikalla tavatut osittain tuhoutuneet kiveykset I-II ja myöhemmissä tutkimuksissa muinaisjäännöksen luoteisosassa todetun tarhakalmiston kiveykset III-IV. Lähinnä muuntamoa sijainneet, nykyisin kokonaan hävitetyt kiveykset I-II ovat olleet luode - kaakko -suuntaisia epäsäännöllisen soikeita ja matalia rakennelmia (6-10 m), joista on tavattu merkkejä ainakin viidestä, mahdollisesti seitsemästä ruumishautauksesta ja niihin liittyviä löytöjä, muun muassa useita rannerenkaita, solkia, putkikirveitä, keihäänkärkiä, veitsiä ja sirppi tai viikate. Kiveyksessä I oli myös puuta ja tuohta ja vainajan on otaksuttu olleen käärittynä tuoheen puuarkussa tai maanneen tuohella peitetyllä puualustalla.
Kalmiston luoteisosassa sijaitsevat kiveykset III-IV on tutkittu 1937, jolloin pintakerroksen alta on paljastunut reunakivin rajatuista soluista muodostuva tarhakalmisto. Neljästä tarhasta koostuvassa kiveyksessä III on todettu ainakin seitsemän, mahdollisesti yhdeksän ruumishautausta. Suurin osa niistä on tarhojen sisältä, yleensä kaksi hautausta yhdessä tarhassa. Kiveyksen III kaakkoisreunaan tehty epäsäännöllisempi kiveys IV on sisältänyt kolme tai neljä tarhaa ja mahdollisesti yhtä monta hautausta. Löytöinä on saatu talteen rannerenkaita, keihäänkärkiä, putkikirveitä, veitsi, sirppejä, hampaita, saviastianpaloja. Kalmisto on ajoitettu löytöjen ja rakenteen perusteella vanhemmalle roomalaisajalle.
Kalmistosta ja sen lähiympäristöstä on tavattu myös kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, jotka ilmeisesti liittyvät samaan kokonaisuuteen kuin 100 m lounaaseen sijaitseva Valimonkadun asuinpaikka Kroggårdsmalmenin kiveysten III-IV pohjan tarharakenne on jätetty tutkimusten jälkeen näkyviin. Paikka on aidattu rautaputkin ja betonipaaluin, ja sen vieressä on Museoviraston opastaulu sekä karjalaisten pystyttämä muistokivi.

Gåliberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Karjaan itäosassa Starkomin ja Grundsjön rajalla, Stora Gålibergetin laella, 300 m kantatiestä 51 pohjoiseen. Paikka on korkean kalliomäen itään viettävässä ylärinteessä, kahden kallioselänteen väliin jäävässä syvänteessä, noin 10 m kallion korkeimman huipun alapuolella. Kallion itäpuolella virtaa Långan -niminen puro.
Gålibergetiä on inventoinnissa 1931 (Cleve) pidetty mahdollisena muinaislinnana, koska vuori on aiempien tietojen mukaan tunnettu myös nimellä Borgberget. Mitään linnoituslaitteita mäeltä ei kuitenkaan tiedetä. Tarkastuksen 1992 (Moisanen) perusteella kallion laella on suppealla alueella 7 matalaa latomusta. Ne muodostavat kaakko - luode -suuntaisen tiiviin ryhmän. Latomukset (4 - 4.5 x 5 m) ovat paksun turpeen peitossa ja rajoiltaan epämääräisiä. Kahta lukuun ottamatta kaikissa on suorakaiteinen (1 - 1.4 x 1.5 - 2 m) kuoppa. Kuopat vaikuttavat rakennetuilta. Jäännösten tarkoitus on toistaiseksi epäselvä. Niitä ei voi pitää hautaröykkiöinä. Mahdollisesti kyseessä ovat rakkakuoppien tapaiset säilytyskuopat tai uunit historialliselta ajalta.
Gålibergetin laella on sijainnut todennäköisesti keskiajalta periytyvä Sannäsin, Starckomin, Kroggårdin, Wästanbyn, Nybyn, Finbackan, Karjaan (Prästgården), Knasabackan ja Grundsjön kylien yhteinen rajapyykki. Raja on merkitty mm. Samuel Brotheruksen karttaan vuodelta 1702 (1712, KA MH MH 29/--). Paikalla on edelleen useamman kiinteistön rajapyykki, joka sijaitsee noin 100 metriä länteen muinaisjäännösrekisterin ilmoittamasta latomusten paikasta, Latomukset saattavat kuitenkin liittyä kauan käytössä oleeseen useamman kylän ja jakokunnan väliseen rajapisteeseen.

Södra Lövkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueen pohjoisosassa Turuntiestä 100 m pohjoiseen, Dönsbyntien länsi- ja itäpuolella Koskikujan (Forsgränd) ja Koskenlaskijankujan (Strömkarlsgränd) molemmin puolin. Paikka on 1. Salpausselän ja Mustionjoen luoteispuolella oleva leveähkö kalliosydäminen hiekkaniemi, jonka eteläpuolitse Mustionjoki kiertää. Kivikaudella niemekkeen keskellä nykyisen Koskikujan kohdalla on ollut luode - kaakko -suuntainen kalliokumpare, jonka itäpuolella on levinnyt hiekkaterassi.
Paikka on todettu 1979 (Jung; Åberg) ja 1980 (Taavitsainen, Hirviluoto), jolloin omakotialueeksi suunnitellulta pellolta ja metsästä on tavattu kivikautiseen asuinpaikkaan viittavia löytöjä. Koskikujan itäpäässä on tehty koekaivauksia 1980 (Sarvas) ennen asuinalueen rakentamista. Kaivauksissa ei havaittu vähäisten löytöjen - saviastianpalasia, piitä, kvartsia ja palanutta luuta - ohella mitään merkkiä kulttuurikerroksesta. Kaivausten jälkeen 1982 (Jung) Dönsbyntien itäpuolelta muinaiselta rantaterassilta on otettu talteen useita löytöjä. Löytöjen, korkeuden ja sijainnin perusteella niemekkeessä on ollut kivikautinen asuinpaikka. Asutus on ollut tilapäistä tai kulttuurikerros on myöhemmin huuhtoutunut. Alueella on oleskeltu kivikauden jälkeenkin, sillä kaivauksissa on löydetty myös rautakautinen pronssihela. Muinaisjäännös on ilmeisesti suurimmaksi osaksi tuhoutunut Koskenlaskijankujan länsipäätä mahdollisesti lukuun ottamatta.

Gålibacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan itäosassa Starkomin kylän Höglidin tilan pihapiirissä, Helsinki - Turku -rautatiestä 200 m ja Stora Gålibergetistä 500 m pohjoiskoilliseen, Högbenin järvestä Bruksträsketiin laskevan Långån -nimisen joen länsirannalla. Paikka on korkean kalliomäen juuressa oleva eteläinen moreenirinne, jonka alapuolella leviää savikkoinen ja soinen suvanto. Itäpuolella on kapea ja jyrkkärinteinen salmi, jossa Långan virtaa. Kivikaudella alue on ollut suojaisaa saaristoa, josta on avautunut hyvä yhteys avomerelle.
Paikka on on mainittu ensi kerran 1923 (Nyman), jolloin uudistilan pihaan tehdystä perunamaasta on saatu kiviesineitä. Ne on inventoinnissa 1931 (Cleve) todettu asuinpaikkalöydöiksi. Asuinpaikan oletetulla ydinalueella päärakennuksen itä- ja koillispuolella on tehty kaivauksia heti inventoinnin jälkeen 1931 (Äyräpää). Tutkimuksissa selvää kulttuurikerrosta ja löytöjä on tavattu lähinnä ylärinteestä ja törmän päältä, missä on havaittu myös mahdollinen kodanpohja ja siihen liittyvä tulisijakiveys. Löydöt koostuvat enimmäkseen varhaiskampakeraamisista saviastianpaloista, kiviesineiden katkelmista, kvartsi- ja kivilaji -iskoksista sekä palaneesta luusta. Keramiikan vanhemman vaiheen (I:1) alaraja osuu 32 ja nuoremman vaiheen (I:2) 29 metrin korkeuskäyrälle. Asuinpaikka jatkuu päärakennuksen länsi- ja lounaispuolella, mutta sen laajuutta ei ole toistaiseksi määritelty. Topografiselta sijainniltaan edustavalla asuinpaikalla on myös tutkimushistoriallista merkitystä.

Hembo (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan keskiosassa Osmundsbölessä Mustionjokeen kuuluvan Kyrksjönin itärannalla. Paikka on luode - kaakko -suuntaisen moreeni-kalliomäen lounaaseen viettävää rinnettä. Metsikön lounaispuolella avautuu Ramstedtsgärdänin peltoaukea, jonka keskellä virtaa Kyrksjöniin virtaava puro.
Paikka on todettu hoidon yhteydessä 1993 (Moisanen), jolloin Hembon tilan luoteispuolella sijaitsevassa Gillernäsin tilan metsärinteessä on havaittu 10-12 matalaa, turpeen peittämää röykkiötä suppeahkossa ryhmässä. Hembon koillispuolella Generalsin tilalla pohjoiseen viettävän rinteen ylälaidalla on 4 röykkiötä. Röykkiöitä on todennäköisesti ollut myös Hembon tilalla, mutta alueelta on selvästi raivattu kivikkoa pihamaata muokattaessa. Vaikeasti havaittavat röykkiöt ovat pyöreähköjä, matalia ja melko pieniä (3 x 3 x 0.3 m). Jäännökset sijaitsevat muhevamaisessa kuusimetsässä, joka sopisi esimerkiksi kaskeamiseen. Muinaisjäännöksen luonne ja ajoitus on toistaiseksi epäselvä, mutta topografian ja rakenteen perusteella kyseessä saattavat olla jo rautakaudelta periytyvät viljelyröykkiöt.

Gyllene udden (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Karjaan keskiosassa Osmundsbölessä Mustionjokeen kuuluvan Kyrksjönin itärannalla Gillernäsin tilalla. Paikka on lyhyt luode - kaakko -suuntainen moreeni-kallioniemi, joka muodostaa järven keskikohdalle kapeikon. Alueella kasvaa kuusivaltaista sekametsää. Metsikön eteläpuolella avautuu Ramstedtsgärdanin peltoaukea, jonka maaperä on yläosassa hiekkaa ja alaosassa savea. Aukean poikki virtaa puro Kyrksjöniin.
Niemen eteläkaakkoon viettävän kaakkoispään metsikössä on kartoitettu 1915 (Svaetichin) latomus, joka on inventoinnissa 1931 (Cleve) todettu epävarmaksi röykkiöksi. Tarkastuksessa 1993 (Moisanen) on etelään viettävän terassin laella noin 50-60 m Kyrksjönin rannasta itäkoilliseen havaittu kolme röykkiötä. Röykkiö 1 (10 x 1.5 - 2 x 0.5 m) on pitkänomainen valli. Sen päässä olevassa pystykivessä on inventoinnin 1996 (Seppälä) havaintojen mukaan hakattu nro 2. Kyseessä on mahdollisesti rajarakennelma. Edellisestä 15 m pohjoiseen sijaitsevat vierekkäin siirtolohkareen kylkeen tehty röykkiö 2 (7 x 2.5 x 0.5 m) ja pyöreä röykkiö 3 (7 x 7 x 0.5 m). Jälkimmäinen on mahdollisesti sama, joka on paikalta ensimmäiseksi todettu. Röykkiöstä 3 noin 15 m länteen on etelään avautuvan maakellarin pohja. Alueella tiedetään olleen torppa, jonka perusta oli vielä inventoinnin 1931 aikaan näkyvissä. Tarkastuksessa 1993 röykkiöistä kaakkoon olevan pellon ylärinteestä on löydetty kvartsi-iskos ja savitiivistettä. Röykkiöt voivat liittyä mainittuun torppaan, mutta peltolöytöjen perusteella paikalla on todennäköisesti esihistoriallisenkin asutuksen jäännöksiä.

Andersro - Klarvik (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan itäosassa Meltolan sairaalan eteläpuolella, lounais - koillis -suuntaisen 1. Salpausselän etelärinteen ja Högbenjärven väliin jäävän peltoaukean lounaisosassa. Paikka on pelloksi ja pihamaaksi raivattua hiekkarinnettä, joka viettää terassimaisesti kaakkoon ja etelään kohti järveä ja sen muinaista lahtea, jossa on nykyisin Torvmossenin ja Stormossenin suota. Terassit erottuvat selvästi ympäristöstään.
Asuinpaikka on todettu 1986 (Lönnqvist) Andersron ja Klarvikin tilojen pellosta ja puutarhasta poimittujen pintalöytöjen perusteella. Peltoaukean yläosassa erottuvan terassin päältä kerätyt löydöt koostuvat pääasiassa kvartsiesineistä ja -iskoksista. Muinaisjäännöksen rajoja ja luonnetta ei toistaiseksi ole selvitetty, mutta alueella saattaa olla laaja Salpausselän rinnettä noudatteleva asuinpaikkavyöhyke. Samalta aukealta, 700 metriä koilliseen, tunnetaan Malmåsa-Skönvikin kivikautinen asuinpaikka (KARJAA 67).

Malmåsa - Skönvik (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan itäosassa Meltolan sairaalan eteläpuolella 500 m kantatiestä 53 kaakkoon, Högbenjärven pohjoispuolella olevan peltoaukean koillisosassa. Paikka on lounais - koillis -suuntaisen 1. Salpausselän kaakkoisrinteen pelloksi raivattua hiekkarinnettä, joka viettää terassimaisesti kaakkoon ja etelään kohti järveä. Terassit erottuvat selvästi ympäristöstään. Alue on kivikaudella ollut suojaisaa sisäsaaristoa.
Paikka on todettu tarkastuksessa 1986 (Lönnqvist), jolloin aukean yläreunassa erottuvan terassin päältä pellon pinnasta on poimittu hiotun kourutaltan katkelma, kivilaji-iskos, kvartsia, palanutta luuta ja savea. Kivikautinen asuinpaikka liittyy todennäköisesti samaan laajaan vyöhykkeeseen kuin siitä 700 m lounaaseen sijaitseva Andersro - Klarvik (KARJAA 66).

Sannäs Borgberget (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Karjaan keskiosassa Sannäsin, Lillsannäsin ja Nybyn kylien rajalla, Mustionjoen mutkan eteläpuolella. Paikka on peltojen ympäröimä luode - kaakko -suuntainen kalliomäki (300 x 200 m), joka on erityisesti lounaisosastaan jyrkkärinteinen. Mäen laella kasvaa pääasiassa mäntyjä ja katajia. Laelta on laaja näkymä pohjoiseen ja luoteeseen jokivarren tasaisen peltoaukean yli.
Paikka on ensi kerran inventoitu 1931 (Cleve) nimen Borgberget perusteella. Mäen laella ei ole tavattu mitään merkkiä valleista tai muista rakenteista. Kaakkoisreunassa on havaittu kivivallia, jonka on otaksuttu liittyvän samansuuntaiseen polkuun ja olevan ajoitukseltaan myöhäinen. Jokivarren tuntumassa sijaitseva suojainen kalliomäki sopisi kuitenkin hyvin muinaislinnan paikaksi. Ajoitus voi olla yhtä hyvin rautakautinen kuin historiallinenkin.

Nyby (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan keskiosassa Mustionjoen itärannalla, Kyrksjönin pohjoiskärjen kohdalla, Pellonpääntien ja Nybyntien risteyksestä 80 m itään. Paikka on kallioisen moreenimäen koillisreunassa oleva pieni laki, jossa kasvaa muutamia mäntyjä, kuusia ja katajia.
Peruskartassa olevan merkin perusteella inventoinnissa 1996 (Seppälä) tehdyssä tarkastuksessa paikalla todettiin epämääräisen muotoinen röykkiö (12 x 12 x 0.4 m). Melko kookkaista tasakokoisista kivistä (40 cm) koottu jäännös on pahasti pengottu kiviä levittämällä ja se on ilmeisesti alun perin ollut pienempi ja korkeampi. Kalliosijainnin ja korkeuden perusteella kyseessä on todennäköisesti pronssikautinen röykkiö.

Nästorp (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan keskiosassa Mustionjoen itärannalla, Kyrksjönin pohjoiskärjen kohdalla. Peruskartassa Jättekasten -nimellä esiintyvä paikka on hiesu- ja savipeltojen ympäröimä matala kalliosaareke (120 x 100 m), jossa kasvaa havupuuvaltaista metsää.
Paikka on todettu 1969 (Siiriäinen), jolloin tarkastettiin peruskartassa olevaa muinaisjäännösmerkkiä. Saarekkeen koilliseen alareunaan kalliopohjalle koottu röykkiö havaittiin tuolloin täysin tuhoutuneeksi. Sen sijaan siitä 40 m lounaaseen kallion laen länsirinteessä todettiin toinen latomus (7-8 x 7-8 m). Inventoinnin 1996 (Seppälä) mukaan lähellä pellon reunaa sijaitsevan röykkiön (alun perin noin 8 x 8 x 0.5 m) rippeet ovat täysin heinän ja sammaleen peitossa. Melko isoista kivistä (40 - 50 cm) koottu latomus erottuu kallion laelta matalana (0.5 m), mutta ehjän tuntuisena. Saarekkeen itälaidassa on havaittu muitakin kiveyksiä, mutta ne ovat epätodennäköisiä muinaisjäännöksiä. Jäännösten tarkoitus ja ajoitus ovat toistaiseksi selvittämättä, mutta ainakin jälkimmäinen voi sijaintinsa ja rakenteensa perusteella olla rautakautinen.
Tarkastuksessa keväällä 2007 kaksi esihistoriallisiksi muinaisjäännöksiksi tulkittua latomusta, Nästorp 1 avokallion lounaispuolella sekä Nästorp 2 sen koillispuolella, paikannettiin gps-mittauksella. Mäen itäreunaa kulkevan tien laidassa olevat kivirakenteet vaikuttivat myöhemmin syntyneiltä raunioilta.

Kvarnkärr (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Österbyn kylästä koilliseen ja 800 m Mustionjoesta luoteeseen Kvarnkärrin ja Björnkärrin peltoaukeiden välissä kohoavalla mäellä, peltoja yhdistävän metsätien luoteispuolella. Muinaisjäännökset ovat luode - kaakko -suuntaisen moreeni-kalliomäen kaakkoisrinteessä erottuvalla tasanteella.
Paikka on todettu ja tarkastettu muinaisjäännösten hoidon yhteydessä 1993 (Moisanen). Tasanteella on kolme pientä (2.5 - 3 m) ja matalaa (0.3 - 0.5 m) röykkiötä, jotka ovat sammalen ja turpeen peitossa. Suurehkoista kivistä muodostuva röykkiö 3 voi olla luontainen. Epämääräisyydestään huolimatta röykkiöt näyttävät kuuluvan samaan ryhmään, kuin Mustionjokilaaksossa tavattavat esiroomalaiseen rautakauteen ajoitetut röykkiöt. Jäännösten tulkintaa esihistorialliseksi tukee myös niiden sijainti rinneterassilla.

Näse (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen itärannalla Mjölbolstan kylämäen luoteisosassa, Klemetsin päärakennuksesta 100 m etelälounaaseen olevan tyhjän talon pihapiirissä. Mjölbolstan kylämäki on ympäristöstään selvästi kohoava luode - kaakko -suuntainen moreeni-kalliomäki, jota ympäröivät Mustionjokivarren laajat savi- ja hiesupeltoaukeat. Muinaisjäännös sijaitsee pienen luode - kaakko -suuntaisen kallioharjanteen koillisreunassa, osittain pienen ulkorakennuksen alla. Rakennuksen koillis- ja pohjoispuolisessa sekametsässä on vanhoja kuoppia, mahdollisesti kellarinpohjia.
Jäännös on todettu 1879 (Wefvar), jolloin Näsen alueelta on mainittu suuri röykkiö (noin 12.5 x 12 x 1 m). Inventoinnissa 1932 (Cleve) röykkiö oli jo pahasti tuhoutunut ja siitä oli jäljellä enää pohjakiveystä (7.5 - 8 m). Koekaivauksissa 1945 (af Hällström) tehtyjen havaintojen perusteella jäännöksessä on ollut reunakehä. Ilmeisesti pelkistä kivistä kootun röykkiön keskelle avatusta alueesta on paljastunut ohuen yksinkertaisen kivikerroksen ja sekundäärin multamaan alta pohjahiekka. Inventoinnissa 1996 (Seppälä) on todettu, että röykkiön (7 x 6 x o.7 m) päälle on tehty koekaivausten jälkeen pieni ulkorakennus, joka peittää jäännöksen kaakkoispään kokonaan. Jäljellä olevat kivet rakennuksen koillispäädyssä olivat melko pieniä (30-50 cm). Korkeuden, sijainnin ja oletetetun rakenteen perusteella muinaisjäännös on tulkittu pronssikautiseksi hautaröykkiöksi.

Hästhagen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen itärannalla Mjölbolstan kylämäeltä noin 1 km koilliseen kohoavan Visalandshagenin eteläpäässä, Klemetsin tilaan kuuluvassa Hästhagen -nimisessä metsäsaarekkeessa. Paikka on alavien savi- hiesu- ja hiekkapeltojen reunustaman luode - kaakko -suuntaisen moreeni-kalliomäen harjanne, joka on hakattu paljaaksi lukuunottamatta muutamia siemenmäntyjä (havainto v. 2007 inventoinnissa). Mäen lounaispuolisen peltoaukean Byängenin keskellä virtaa Björkhopsbäcken -niminen oja Mustionjokeen. Peltoaukean alavimmat kohdat ovat mahdollisesti vielä rautakauden alussa olleet veden peitossa tai kosteikkoina.
Paikka on todettu 1922 (Svaetichin) ja 1932 (Cleve). Harjanteen laella jyrkän rinteen partaalla sijaitsee neliömäinen nelisivuinen latomus (8.5 x 8.5 x 0.4 m), joka on tutkittu 1945 (af Hällström). Latomuksen reunoissa on tasasuurista kivistä koottu kehä, joka on täytetty pienemmillä kivillä ilman maatäytettä. Reunakehän itäsivussa on alkuperäiseksi tulkittu aukko. Kaivauksissa ei ole tavattu mitään merkkiä kulttuurikerroksesta tai löydöistä. Jäännökseen ei ehkä ole jostain syystä tehty yhtään hautausta. Inventoinnin 1996 (Seppälä) perusteella on myös mahdollista, että kyseessä ei ole hautaukseen tarkoitettu rakennelma vaan osa laajemmasta asuinpaikka- ja viljelykompleksista, esimerkiksi rakennuksenpohja. Latomus on entistetty tutkimusten jälkeen.
Inventoinnissa 1932 (Cleve) mainitaan lisäksi latomuksesta 80-100 m etelälounaaseen yksi pyöreähkö röykkiö (6 x 6 x 0.8 m) ja länsilounaaseen kaksi vierekkäistä melko pienistä kivistä koottua pyöreätä röykkiötä (halk. 4 -4.5 m). Niistä ensimmäinen on osaksi tutkittu 1945 (af Hällström). Röykkiöitä ei ole voitu luotettavasti paikallistaa inventoinnissa 1996 (Seppälä), mutta latomuksesta 60-80 m länteen ja länsiluoteeseen on todettu ainakin 7 pyöreähköä (halk. 3-6 m) ja matalaa (0.2-0.3 m)
röykkiötä. Röykkiöt sijaitsevat latomuksen alapuolella loivasti lounaaseen viettävässä rinteessä keskenään suunnilleen samalla korkeudella. Osa röykkiöistä on pyöreitä, osa rinteen vieton mukaisesti lounais - koillis -suuntaan soikeita. Röykkiöt vaikuttavat viljelyjäännöksiltä. Latomuksen ja sitä ympäröivien röykkiöiden muodostama kokonaisuus muistuttaa muualla Mustionjokilaaksossa tavattuja, esiroomalaiseen aikaan sijoittuvia kokonaisuuksia.

Kalvhagen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen itärannalla Mjölbolstan kylämäen koillisreunassa, noin 60 m Klemetsin päärakennuksesta pohjoiskoilliseen ja puretusta ulkorakennuksesta 20 m kaakkoon. Mjölbolstan kylämäki on ympäristöstään selvästi kohoava luode - kaakko -suuntainen moreeni-kalliomäki, jota ympäröivät Mustionjokivarren laajat savi- ja hiesupeltoaukeat. Ympäristö on heinikkoista kallionlakea. Jäännöksen kohdalla kasvaa kauas näkyvä pylväskataja.
Jäännös on todettu ilmeisesti jo 1879 (Wefvar). Inventoinnissa 1932 (Cleve) paikalla havaittu röykkiö oli jo suureksi osaksi hajotettu. Röykkiö on luultavasti ollut pyöreähkö (6-8 x 6-8 m) ja nykyistä selvästi korkeampi (0.3 m). Jäljellä olevat kivet ovat suurehkoja (50-100 cm). Lähes täysin tuhoutunut jäännös on korkeuden, sijainnin ja oletetun rakenteen perusteella tulkittu todennäköiseksi pronssikautiseksi hautaröykkiöksi.

Visalandshagen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen itärannalla Mjölbolstan kylämäeltä noin 1 km koilliseen kohoavan Visalandshagenin luoteispäässä, harjanteen poikki kulkevan Mjölbollstadin ja Mangårdin rajalinjan koillispuolella, Lammansin talosta 400 m eteläkaakkoon. Paikka on luode - kaakko -suuntaisen moreeni-kalliomäen luoteiskärjessä oleva kalliotasanne, jossa kasvaa kuusivaltaista sekametsää. Alavien savi-, hiesu- ja hiekkapeltojen reunustaman mäen lounaispuolella leviävän aukean keskellä virtaa Björkhopsbäcken -niminen oja Mustionjokeen. Peltoaukean alavimmat kohdat ovat mahdollisesti vielä rautakauden alussa olleet veden peitossa tai kosteikkoina.
Paikka on kartoitettu 1915 (Svaetichin) ja tutkittu 1916 (Hackman), jolloin nelisivuisesta latomuksesta (6 x 6 m) saatiin talteen palanutta luuta ja hiiltä. Etelästä, lännestä ja pohjoisesta isohkojen kivien (40-50 cm) rivien reunustaman jäännöksen sisustaan oli kasattu 1-3 kerrosta kiviä. Latomusta ei ole voitu ajoittaa, mutta rakenteen perusteella se on tulkittu vanhemman rautakauden haudaksi. Muinaisjäännös on entistetty tutkimusten jälkeen, mutta se on suureksi osaksi puuston peitossa.

Tora (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen länsirannalla Ringlabrontiestä 500 m kaakkoon ja Torabackenin lounaisreunaa kulkevasta metsätiestä 50 m lounaaseen. Paikka on kahden metsäisen kallio-moreenimäen väliseen notkoon jäävän pienen kalliotasanteen kaakkoon viettävässä rinteessä. Mäkien kaakkoispuolella avautuvat jokivarren savipeltoaukeat.
Paikka on todettu 1993 (Moisanen) muinaisjäännösten hoidon yhteydessä. Rinteen yläreunasta on tuolloin tavattu vierekkäin kaksi matalaa, epämääräisen muotoista ja rajoiltaan epäselvää röykkiötä (3 x 3 x 0.5 m). Pohjoisempi röykkiöistä on hajotettu. Jäännösten tarkoitus ja ajoitus on toistaiseksi selvittämättä, mutta ne muistuttavat Mustionjokilaakson varhaisrautakautisia röykkiöitä.

Sköljnäsudden (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen itärannalla, Mjölbollstan kylämäeltä 750 m pohjoisluoteeseen. Paikka on Skällnäset -nimisen moreeni-kalliomäen länteen kohti jokea työntyvä niemeke (200 x 150 m), joka viettää etelään, länteen ja pohjoiseen. Savipeltojen ympäröimää mäkeä on käytetty laitumena ja sen heinikkoisella laella kasvaa harvassa mäntyjä ja lehtipuita. Vesi on ulottunut vielä historiallisella ajalla aivan niemekkeen juureen.
Paikalta on todettu 1879 (Wefvar) kolme röykkiötä. Ne sijaitsevat aivan mäen länsikärjessä. Suurin niistä on röykkiö 1 (10.5 x 8.5 x 1 m), joka sijaitsee itäisimpänä kahdesta muusta 15-20 m erillään. Röykkiö 2 (8 x 8 x 0.5 m) on keskimmäisenä, röykkiön 3 kaakkoisreunassa. Röykkiö 3 (6 x 6 x 0.5 m) on tutkittu 1945 (af Hällström), jolloin kalliopohjalle kasatusta rakennelmasta tavattiin reunakehä ja sen sisältä kaksi luukeskittymää. Tutkimusten mukaan hautaus on ennen röykkiön rakentamista peitetty hiekalla, joka on sisältänyt kivi- tai pronssikautisesta asuinpaikkakerroksesta peräisin olevat kivikirveen ja piikaapimen katkelman ja kvartsia. Röykkiö 3 on entistetty tutkimusten jälkeen. Röykkiöt on ajoitettu rakenteen ja sijainnin perusteella pronssikaudelle.
Hoidon yhteydessä tehdyssä fosforikartoituksessa 1992 ja 1994 (Moisanen) on röykkiöiden ympäristöstä ja eteläpuolisesta pellosta tavattu myös asuinpaikkaan viittaavia keskittymiä sekä saviastianpaloja ja kvartsia. Mäen etelä- ja kaakkoisrinteestä on kartoitettu lisäksi kiveyksiä, joiden luonne ja tarkoitus on toistaiseksi selvittämättä.

Halckohagen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen itärannalla Mangårdintiestä 450 m kaakkoon ja Lammansin päärakennuksesta 250 m itään Halkbergetin lounaispuolella, metsä- ja peltoteiden väliin jäävässä saarekkeessa. Paikka on suurehkon moreeni-kallioalueen eteläreunassa oleva kuusivaltaista metsää kasvava matala kallioharjanne, jonka eteläpuolella avautuu laaja savipeltoaukea. Pellon keskellä virtaa Halkbäcken -niminen oja Mustionjokeen. Aukean alavimmat kohdat lähellä jokivartta ovat mahdollisesti vielä rautakauden alussa olleet veden peitossa tai kosteikkoina.
Pienen kalliopaljastuman kainalossa sijaitseva jäännös on kartoitettu 1922 (Svaetichin). Inventoinnissa 1932 (Cleve) paikalla on todettu pohjoisluode - eteläkaakko -suuntainen nelisivuinen latomus (3 x 3 m). Lounaissivussa reunakivet erottuvat selvästi, mutta muuten jäännös erottuu heikosti ympäristöstään. Koillisessa rakennelma rajoittuu pitkänomaiseen kallionkielekkeeseen. Latomuksen sisusta on täytetty pienemmillä kivillä ja sen keskellä on kuoppa. Jäännöstä ei ole tutkittu, mutta rakenteen perusteella kyseessä on luultavasti rautakautinen latomus.

Vikhagsberget (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen itärannalla Mangårdintin itäpuolella olevassa metsäsaarekkeessa 300 m Vikkullan päärakennuksesta koilliseen. Paikka on havumetsäisen kallio-moreenimäen kaakkoisreunan kalliolakea. Saarekkeen eteläpuolella avautuu laaja savipeltoaukea, jonka alavimmat kohdat ovat mahdollisesti vielä rautakauden alussa olleet veden peitossa tai kosteikkoina.
Jäännös on kartoitettu 1922 (Svaetichin). Inventoinnissa 1932 (Cleve) paikalta on todettu pohjoisluode - eteläkaakko -suuntainen nelisivuinen latomus (7 x 5.5 m). Lounais- ja kaakkoissivuissa on selvät muita suuremmat reunakivet, muuta sivut ovat epäsäännöllisempiä. Koillisosaan on kasattu pienempiä kiviä röykkiöksi. Myös lounaispuolelle on koottu muutamia kviiä, mutta muuten sisustassa ei ole havaittu täytekiviä. Muinaisjäännös on toistaiseksi tutkimaton, mutta se voidaan voidaan rakenteen ja sijannin perusteella tulkita rautakautiseksi latomukseksi.

Fängkärrsberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen itärannalla Mangårdintieltä 300 m länsiluoteeseen Fängkärrsberget -nimisellä mäellä. Paikka on korkean ja lähes kauttaaltaan jyrkkärinteisen, mäntyä kasvavan kalliomäen laen luoteisreunassa erottuva pieni tasanne. Kohdasta on hyvä näkyvyys länteen jokivarteen. Vesi on luultavasti vielä historiallisella ajalla ulottunut mäen juureen.
Jäännös on todettu 1879 (Wefvar), jolloin paikalla havaittu pieni pyöreä röykkiö on ilmeisesti ollut ehjä. Inventoinnissa 1932 (Cleve) röykkiön keskellä on havaittu kuoppa, jonka reunoihin nuoriso oli tehnyt istuimet. Röykkiön pohjaa on tutkittu 1977 (Sarvas). Tutkimusten perusteella on otaksuttu, että röykkiön keskellä on ollut laakakivistä koottu paasiarkku, joka on sittemmin purettu istuimia varten. Kaivauksissa on tutkittu ainoastaan röykkiön keskiosaan jäänyt maakerros, josta tavattiiin runsaasti hiiltä ja jonkin verran palanutta luuta. Muinaisjäännös on sijainnin ja rakenteen perusteella tulkittu pronssikautiseksi hautaröykkiöksi.

Slätberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen itärannalla Brasbyn sillasta 300 m kaakkoon, Slätbergetin eteläreunassa. Paikka on korkeahkon ja jyrkkärinteisen kalliomäen eteläistä reunaa, jossa kasvaa kuusivaltaista metsää. Mäen eteläpuolella leviävät jokivarren peltoaukeat. Mäki rajautuu luoteessa Mustionjokeen muodostaen itärannan kallion kanssa kapeikon, jonka pohjoispuolella avautuu Päsarträsket.
Jäännös on todettu 1993 (Moisanen), jolloin Slätbergetin eteläreunassa rinteen puolivälissä on havaittu noin 126 m pitkä, harvakseltaan ladottu kapeahko ja melko matala (0.5 - 1 m) kivimuuri. Se on rakennettu länsi - itä -suuntaiseksi kahden kallion väliin. Muuri jatkuu mahdollisesti joen länsirannalla, Botilsin tilan pohjoispuolella olevalla harjanteella. Rakennelman ajoitus ja tarkoitus on toistaiseksi epäselvä. Jäännös vaikuttaa kuitenkin historialliselta.

Grågälan - Tröskhusåkern (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen länsirannalla, Brasbyntien ja Romsarbyntien risteyksestä 100-300 m eteläkaakkoon ja Brasbyn sillasta 300 m lounaaseen. Paikka on savi-, hiesu- ja hiekkapeltojen ympäröimää, kaakkoon ja etelään viettävää kallio-moreeniharjannejaksoa, jonka eteläpuolella avautuu jokivarren laaja viljelyaukea. Harjanteilla kasvaa enimmäkseen kuusivaltaista sekametsää. Eteläpuolisen pellon notkossa virtaa Storängsbäcken -niminen puro Mustionjokeen. Kivi- ja metallikaudella harjanteet ovat muodostaneet merenlahden ja myöhemmin jokisuun pohjukan, johon vesi on virrannut pohjoisesta kallioiden reunustamasta kapeasta salmesta. Grågälan sijaitsee alueen itäosassa joen ja harjanteen välisellä peltoterassilla ja sitä reunustavissa metsäsaarekkeissa. Harjanteen luoteispuolelta Tröskhusåkernin ja Körsbärsåkernin pelloista todettu muinaisjäännös muodostaa alueen länsiosan, josta on käytetty nimeä Tröskhusåkern.
Paikka on todettu 1991 (Moisanen) Grågälanin pellon kyntötöissä esiin tulleiden kvartsien perusteella. Alueella on tehty koekaivauksia ja kaivauksia 1992-1993 (Moisanen). Niissä on tavattu asuinpaikka, röykkiö, kvartsilouhos, kuppikivi ja polttokalmisto. Peltoterassin länsilaidassa sijaitseva asuinpaikka on ajoitettu naarmupintaisen ja tekstiilikeramiikan sekä korkeuden perusteella (alaraja 17-18 m mpy) pronssikaudelle tai rautakauden alkuun. Samanaikaisiksi sijoittuvat mahdollisesti myös latomusmainen röykkiö (16 x 12 x 0.5 m) ja isoon kiveen hakattu kvartsilouhos asuinpaikan länsipuolisessa metsikössä. Peltoterassin keskellä olevasta saarekkeesta löydetyn irtokivessä olevan kuppikiven (56 x 46 x 20 cm) ajoitus ja alkuperä on epäselvä, sillä paikalle on tuotu maata ja kiviä. Kivessä on yksi kuoppa ja pitkänomainen syvennys. Pellon itälaidasta hiekkakuopan reunasta todettu pahasti tuhoutunut polttokalmisto ajoittuu rautakauden alkupuolelle. Matala, maanalainen kalmistokiveys on tehty asuinpaikkakerroksen päälle. Kaivauksissa on löydetty pronssisormuksia, keramiikkaa ja palanutta luutta. Morbyn ryhmään kuuluva keramiikka voi olla peräisin myös asuinpaikasta.
Tröskhusåkernin puolelta on havaittu tarkastuksissa 1992 ja 1995 sekä koekuopituksessa 1993 (Moisanen) kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, muun muassa kourutaltan katkelma, piitä ja kvartsia. Kyseessä on ilmeisesti melko suppea-alainen asuinpaikka. Grågälan-Tröskhusåkern muodostaa maisemallisesti edustavan ja muinaisjäännöksenä monipuolisen kokonaisuuden.

Gråströmberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen itärannalla Päsarträsketiin kuuluvan Gråströmmenin eteläpään itärannalla, Brasbyn sillasta 100 m koilliseen, maantien pohjoispuolella kohoavalla mäellä. Paikka on pieni metsäinen ja jyrkkärinteinen kalliomäki, joka muodostaa joen länsirannan kallioiden kanssa kapean salmen. Salmen ja kalliomäen pohjoispuolella avautuu Päsarträsketin lounainen jatke Gråströmmen. Kapeikon eteläpuolella vesistö jatkuu jokiuomana. Mäkeä on käytetty uimarantana.
Paikka on todettu 1922 (Svaetichin) ja inventoinnissa 1932 (Cleve), jolloin mäen laelta on todettu pyöreä, pienehköistä kivistä koottu matala röykkiö (4 x 4 m). Inventoinnissa 1996 (Seppälä) jäännöstä ei ole varmuudella löydetty, mutta kalliokohouman koillisreunasta on tavattu pohjakiveystä. Paikalla on oleskeltu paljon ja mahdollisesti siinä yhteydessä röykkiötä on hajotettu.

Camillaskog (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen länsirannalla Romsarbyntien länsireunassa, Brasbyntien ja Romsarbyntien risteyksestä 150 m pohjoiseen ja Botilsin talosta 50 m länteen. Paikka on peltojen ympäröimä kallio-moreenisaareke, jossa kasvaa rehevää lehtimetsää. Saarekkeen eteläosassa on keskeneräiseksi jääneen navetan perustukset ja itäreunassa vanha omenatarha, jonka keskellä on ollut rakennus.
Paikka on todettu hoitotyön yhteydessä 1991-1992 (Moisanen), jolloin metsäsaarekkeen länsipäässä havaittiin kivilatomus.
Raivauksen ja kartoituksen jälkeen alueelta on todettu viisi-kuusi matalaa ja epämääräistä röykkiötä (halk. 3-8 m).
Röykkiöiden välimaastoon ja kaakkoispuolelle tehdyissä koekaivauksissa 1994 (Moisanen) on tavattu varhaisrautakautiseen asuinpaikkaan viittaavaa keramiikkaa ja kvartsia, jota on löydetty myös metsän länsipuoliselta pellolta.

Bengts (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen länsirannalla, Päsarbyn ja Brasbyn kylien rajan tuntumassa, noin 500 m Brasbyn sillalta luoteeseen Bällarby - Brasby -tien länsireunassa. Paikka on itä - länsi -suuntaisen moreeni-kalliomäen itäpäätä, joka kasvaa sekametsää. Paikoin melko jyrkkärinteistä mäkeä etelässä ja kaakossa ympäröivät kapeat peltolohkot ovat enimmäkseen savea.
Röykkiöt on todettu 1991 (Moisanen) tienleikkauksesta talteen otetun kivikirveen löytöpaikan tarkastuksessa. Jyrkkärinteisessä löytökohdassa ei ole havaittu merkkiä muinaisjäännöksestä, mutta tieleikkauksesta 100 metriä pohjoiskoilliseen on kalliopohjalla kaksi pienistä kivistä koottua röykkiötä. Niiden tarkoitus ja ajoitus on toistaiseksi selvittämättä. Sijainnin ja ulkomuodon perusteella jäännökset eivät vaikuta haudoilta tai esimerkiksi viljelyröykkiöiltä. Mahdollisesti kyse on jonkinlaisista rajamerkeistä, vaikka rakennelmat eivät osukaan aivan nykyiselle rajalinjalle. Paikalta noin 250 metriä lounaaseen sijaitsee Camillaskogin varhaisrautakautinen röykkiöryhmä (KARJAA 84).

Finnmalmen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan luoteisosassa Bastsjön kaakkoispuolella Linhamarintieltä 150 m itäkoilliseen Finnmalmenin hiekkakuopan itäreunassa. Kuopan eteläpuolelta kulkee metsätie koilliseen. Paikka on etelä - pohjois -suuntaista harjua, jossa kasvaa havupuuta. Harjun keskiosaan tehtyä hiekkakuoppaa on laajennettu viime aikoina itään. Harjun itäpuolella oleva laakso on kivikaudella muodostanut pitkänomaisen merenlahden tai salmen. Nykyisin kohdalla virtaa Krabbäcken Mustionjokeen. Harjun koillisrinteissä on havaittu eri-ikäisiä rantaterasseja.
Paikka on todettu 1993 (Moisanen) ja tutkittu osittain 1994 (Moisanen) kaivauksin ja koekuopituksin. Alueella on tällöin havaittu kivikautinen asuinpaikka, jonka hiekanotto on osaksi tuhonnut. Kaivaus on tehty kuopan koillisreunaan maastossa toiseksi ylimpänä erottuvan rantaterassin päälle, josta on tavattu eniten löytöjä. Ne keskittyvät kapealle muinaista rantaa noudattelevalle vyöhykkeelle 37-40 metrin korkeuskäyrien tuntumaan. Kaivauksissa on tavattu myös liesiä - suurin yli 2 m:n laajuinen kuoppaliesi - sekä syviä likamaakuoppia, joiden pohjalta on löydetty melko runsaasti palanutta luuta. Kaivauksissa on saatu talteen jonkin verran keramiikkaa, mutta kvartsimateriaalin ja korkeuden perusteella asuinpaikka on ollut käytössä jo mesoliittisella ajalla. Mikäli soranottoa jatketaan, muinaisjäännöksen mahdollisesti säilyneet osat ovat vaarassa tuhoutua.

Finnängsskogen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjokeen kuuluvan Päsarträsketin itärannalla ja Ingvalsbyntien pohjoispuolella kohoavassa Husnäseskogenin metsässä, Junkkarintien risteyksestä 300 m luoteeseen. Paikka on suurehkon itä - länsi -suuntaisen kallio-moreenialueen lounaisrinteen lakea. Havupuuvaltaisen mäen eteläpuolella avautuu alava savilaakso, jonka länsiosa on mahdollisesti vielä rautakaudella ollut veden peitossa. Nykyisin sen pohjalla virtaa oja Päsarträsketiin.
Paikka on todettu ensi kerran inventoinnissa 1932 (Cleve), jolloin Finnängin talon luoteispuolisesta rinteestä on havaittu kaksi pienistä kivistä koottua ja osittain purettua pyöreätä röykkiötä (3.5 x 3.5 m) noin 10 m etäisyydellä toisistaan. Todennäköisesti sama paikka on löydetty uudelleen muinaisjäännösten hoidon yhteydessä tehdyssä inventoinnissa 1993 (Moisanen). Alueelta on kartoitettu 1994 (Moisanen) ainakin 18 matalaa, eri kokoista ja muotoista röykkiötä. Osa niistä on vahingoittunut metsän hakkuissa ja äestyksessä. Röykkiöiden ajoituksen ja tyypin selvittämiseksi on kartoituksen yhteydessä tehty suppea koekaivaus, josta on saatu talteen vain vähän ajoittamatonta kvartsia. Muinaisjäännösryhmä muistuttaa rakenteeltaan ja sijainniltaan muualla Mustionjokilaaksossa tavattavia varhaiseen rautakauteen ajoitettuja röykkiöitä.
Mustionjokilaakson osayleiskaavan inventoinnissa 2004 röykkiöalueen todettiin jatkuvan edelleen Junkkarintien risteyksen koillis- ja itäpuolelle. Tällä alueella on mahdollisia röykkiöitä ja todennäköisesti historiallisen ajan kivirakenteita. Myös täältä on muutamia kvartsia-iskoksia osoittamassa mahdollista asuinpaikkaa. Inventoinnin perusteella muinaisjäännösalue on n. 500 m korkeuskäyrien suunnassa (länsi-itä) ja n. 100-150 m. rinteen nousun suunnassa. 1990-luvun hoito- ja kartoitusalueella paikannettiin lisäksi 7 ennestään tuntematonta röykkiötä vuonna 2006 hoidon yhetydessä.

Junkarsborg (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Romsarbyn kylässä keskellä Mustionjokea, Päsarträsketin koillispäässä olevassa kapeikossa. Paikka on alun perin joen länsireunasta kaakkoon pistänyt matalahko niemeke, jonka itäpuolella on virrannut vuolas koski. Mustion ruukin aikana koskea on perattu ja kanavoitu useita kertoja. Niemekkeen luoteisosaan on 1800-luvulla kaivettu Junkarsborgin halkaiseva kanava. Hoidon jäljiltä harvaa lehtimetsää kasvavaan linnaan johtaa silta kaakkoisreunasta kanavan poikki ja luoteispuolelta joen yli.
Linna muodostuu korkein maavallein rajatusta neliömäisestä päälinnasta (20 x 20 m) ja 50-60 m sen luoteispuolella sijaitsevasta esilinnasta, jota kiertää 60 m pitkä, 5-10 m leveä ja 1.5 - 2 m syvä syvänne, mahdollinen vallihauta. Valli on korkeimmillaan (6.3 -6.8 m), paksuimmillaan ja jyrkimmillään (36°) linnoituksen eteläosassa.
Linnoituksen puolustusvarustukseen on kuulunut vedenalaisia estevarustuksia. Mustiojoessa linnan koillispuolella on paalutusta ja hirsiarkku. Vuonna 2016 on todettu, että paalutuksia on kaksi erillistä paalukehää, jotka sijaitsevat noin 10 metrin pässä toisistaan. Lähempänä linnaa oleva kehä on yksirivinen, kun taas ulompi muodostuu kahdesta toisistaan noin metrin päässä olevasta paalurivistä. Paalut ovat parittain ja noin 1,3 metrin päässä toisistaan. Korkeutta paaluilla on nykyisin maksimissaan noin 90 cm, josta noin 60 cm on maanpinnan yläpuolella.
Kaivauksissa on tavattu rakennusten jäännöksiä, pronssi- ja rautaesineitä, keramiikkaa, tiiltä, luita ja kuonaa sekä hopearahoja. Nykykäsityksen mukaan Junkarsborg on löytöaineiston perusteella rakennettu 1300-luvun toisella neljänneksellä, ja sen jäänyt pois käytöstä 1400-luvun alussa. Linnan pihalla on paljastettu rakennusten perustuksia ja kaivo, joka on jätetty näkyviin. Kasvillisuuskartoituksessa 1994 (Nummi) on havaittu useita ihmisen toimintaan liittyviä kasveja. Näistä ainakin humalalla (Humulus lupulus) ja mäkikauralla (Avenula pubescens) on selvästi liittymäkohtia linnan varhaishistoriaan.
Keskeisen rannikkoa ja sisämaata yhdistäneen vesireitin keskellä sijainnutta Junkarsborgia on pidetty Raaseporin edeltäjänä, mutta ajatusta ei ole täysin hyväksytty. Perimätiedon mukaan Romsarbyssä Junkarsborgin lähistöllä olisi ollut kalkkiuuni ja paja. Tarinoiden mukaan Junkarsborgista olisi mennyt Romsarbyn suuntaan niityn yli kivetty tie, joka olisi tullut esiin kaivuutyössä. Mustionjoen itärannalla sijaitsevan Strömbergin talosta etelään ja lounaaseen viettävästä rinteestä on todettu 1937 tutkimuksissa tiiliuuni. On otaksuttu, että Junkarsborg olisi myöhemmässä vaiheessa saattanut olla kalkinpolton keskus, jonka tuotteita olisi tarvittu esimerkiksi Raaseporin, Karjaan kirkon ja Grabbackan kartanon rakentamisessa.

Ribacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan luoteisosassa Bastsjön koillisrannalla Torsbölen yksinäistilalla päärakennuksesta 200 m luoteeseen ja noin 200 m Linhamarintieltä länsilounaaseen kohoavalla Ribackenin mäellä, jonka laella on tilan talousrakennus. Paikka on selvästi ympäristöstään erottuvan korkean kalliomäen lounaispuolisessa hiekkapellossa. Maasto viettää jyrkästi koilliseen, pohjoiseen ja luoteeseen, mutta lounaaseen pelto laskee loivasti. Koillisessa avautuvassa notkelmassa on ollut kivikaudella meren tai järven lahden pohjukka. Nykyisin pellon pohjalla virtaa oja mäen koillispuolelta Bastsjövikeniin.
Ensimmäiset löydöt Torsbölen tilalta on toimitettu jo 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa, mutta niiden tarkkaa sijaintia ei tunneta. Myöhemmin paikalta on saatu talteen kaksi kirvestä ja kolme talttaa, joiden löytöpaikaksi on ilmoitettu Ribacken. Inventoinnissa 1932 (Cleve) Ribackenin lounaispuolisesta peltorinteestä on todettu kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa kampakeramiikkaa. Inventoinnissa 1996 (Seppälä) peltoon tehtiin kolme koekuoppaa, joista ei yhden kvartsi-iskoksen ohella tavattu mitään merkkiä kulttuurikerroksesta. Rinteessä sijainnut asuinpaikka on todennäköisesti suurimmaksi osaksi tuhoutunut viljelyn aiheuttaman eroosion takia. Säilyneitä osia saattaa vielä olla viljelemättömässä saarekkeessa tai rinteen alaosissa, joissa muokkauskerros on muodostunut huomattavan paksuksi. Myös lähiympäristön matalat kumpareet Ribackenin lounaispuolella ovat asuinpaikoiksi sopivia.

Hemhagen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Romsarbyn kylässä Mustionjoen pohjoisrannalla, Romsarbyntieltä 200 m pohjoiseen Skogbyn tilan pihalla karja-aitauksen sisällä päärakennuksesta 50 m pohjoisluoteeseen. Paikka on savipeltojen ympäröimä lounais - koillis -suuntainen moreeniharjanne, joka viettää eteläkaakkoon Mustionjoen pohjoispuolella leviävälle aukealle.
Paikka on todettu inventoinnissa 1932 (Cleve), jolloin pihamaalta on havaittu länsilounais - itäkoillis -suuntainen nelisivuinen latomus (8 x 6.5 m). Latomuksesta on tuolloin ollut jäljellä vain reunakivet, mutta kertoman mukaan se oli alun perin ollut yli metrin korkuinen. Kivet oli purettu jo ennen kuin Skogbyn tila siirrettiin mäelle. Pihalta on otettu 1995 (Moisanen) talteen mahdollisesti latomukseen kuuluva luun palanen.

Hemängshagen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Romsarbyn kylässä savipeltojen ympäröimällä luode - kaakko -suuntaisella moreeniharjanteella. Muinaisjäännöksen tarkka sijaintitieto on epävarma. Muinaisjäännös on aikanaan sijainnut 100 m itäkoilliseen Jusslan päärakennuksesta. Eräiden tietojen mukaan inventointikertomuksessa mainittu Jusslan tila on nykyisin peruskartassa nimellä Antta, joka sijaitsee 80 m Romsarbyntieltä pohjoiseen. Sen perusteella muinaisjäännös sijaitsisi mahdollisesti nykyisestä Anttan talosta itäkoilliseen olevassa metsäsaarekkeessa.
Paikka on todettu inventoinnissa 1932 (Cleve), jolloin kalliomäeltä on havaittu luode - kaakko -suuntainen nelisivuinen latomus (6 x 4 m). Lounaisosastaan kallioon rajautuvassa latomuksessa on ollut selvät reunakivet varsinkin koillis- ja kaakkoissivussa. Reunakehän sisusta on ollut täytetty melko pienillä kivillä. Hauta on viettänyt kohti itää. Inventoinnissa 1996 (Seppälä) latomusta ei voitu varmuudella paikallistaa. Koordinaattien osoittamasta paikassa talosta 120 m itäkoilliseen on kalliolle tehty matala, ruohoston peittämä kiveys, joka saattaa sopia aiempaan kuvaukseen. Toisaalta talosta 80 m koilliseen ja edellisestä 100 m länteen on pienellä kallionyppylällä lähes täysin tuhoutunut röykkiömäinen jäännös.

Alabackshagen (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen luoteisrannalla Romsarbyn kylässä, Skogbyn tilan päärakennuksesta 200 metriä koilliseen. Paikka on lounais - koillis -suuntaisella savipeltojen ympäröimällä moreeniharjanteella, joka viettää eteläkaakkoon Mustionjoen pohjoispuolella leviävälle aukealle. Laitumeksi aidatulla, harvaa sekametsää kasvavalla hakamaalla on muinaisjäännösten lisäksi kaksi talousrakennusta, sähkölinja sekä erilaisia rakennelmia ja kuoppia. Laidunnuksen ja hoidon ansiosta avoin alue muodostaa kuitenkin melko eheän maisemallisen kokonaisuuden, jossa muinaisjäännökset erottuvat selvästi ympäristöstään.
Paikka on todettu inventoinnissa 1931 (Cleve), jolloin mäen lounaisosassa on havaittu kaksi epämääräisen muotoista röykkiötä. Toinen niistä on maansekainen ja todennäköinen hautaröykkiö. Alueella on hoidon yhteydessä 1994 (Moisanen) tehty kartoitus ja koekaivaus, jossa on todettu kaksi ennestään tuntematonta röykkiötä ja merkkejä rautakautisesta asuinpaikasta, muun muassa keramiikkaa. Kaikki neljä röykkiötä - kooltaan 3 x 3 m ja 7,5 x 5,5 m väliltä - sijaitsevat Alabackshagenin korkeammassa lounaispäässä ja asuinpaikka niiden itäpuolella hieman matalammalla.

Storskärrshagen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Romsarbyn kylässä Romsarbyntien ja Pertuntien risteyksestä 200 m koilliseen. Paikka on savipeltojen ympäröimä luode - kaakko -suuntainen matalahko kallio-moreenisaareke, jossa kasvaa tiheätä sekametsää. Kivikkoisen mäen keskellä on vanha sorakuoppa.
Paikalta on mainittu jo 1879 (Wefvar) röykkiö, jonka on kerrottu olevan suurin Romsarbyn alueella. Inventoinnissa 1932 (Cleve) mäen sorakuopan reunoista on todettu kolme latomusta. Inventoinnin mukaan koillisreunassa oleva latomus 1 (5 x 2.5 m) on ollut länsiluode - itäkaakko -suuntainen. Itään rinteen suuntaan viettävässä jäännöksessä on ollut vaihtelevan kokoisista kivistä koottu reunakehä, joka on reunustanut matalampaa sisustaa. Pahasti tuhoutuneen latomuksen 2 rippeet ovat roikkuneet kuopan länsireunassa latomuksesta 1 noin 10 m etelään. Jäännöksessä ei ole erottunut selviä reunakiviä, mutta leikkauksesta on löydetty saviastianpala. Epävarma, suurista ja pienistä kasattu epäsäännöllisen neliömäinen länsiluode - itäkaakko -suuntainen latomus 3 (5 x 4 m) on havaittu latomuksesta 1 noin 15 m pohjoiskoilliseen. Inventoinnissa 1996 (Seppälä) jäännöksiä ei voitu varmuudella paikallistaa, sillä mäki on paikoin lähes umpeenkasvanut ja kivien reunustama sorakuoppa pintakasvillisuuden peitossa. Muinaisjäännösten kunto jää toistaiseksi selvittämättä. On kuitenkin epätodennäköistä, että sorakuoppaa olisi laajemmalti käytetty 1930-luvun jälkeen.

Källkärr 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Päsarträsketiin luoteesta laskevan Bråtabäckenin koillisrannalla Källkärret -nimisellä peltoaukealla, jota ympäröivät kallioiset metsäseudut. Paikka erottuu pellosta melko loivarinteisenä luode - kaakko -suuntaisena kohoumana. Niemekkeen pohjoisreunaa kiertää Bråtabäckeniin virtaava oja. Ympäristö on muinaista merenlahtea, joka on kapeana ja poukamaisena ulottunut pitkälle luoteeseen.
Pellon pinnasta on poimittu 1992 (Salonen) ja 1995 (Moisanen) kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia kiviesineitä ja kvartsia. Alueella ei ole tehty tutkimuksia, joten muinaisjäännöksen tarkka laajuus ja luonne on toistaiseksi selvittämättä. Topografian perusteella kyseessä on melko pienialainen niemiasuinpaikka.

Lillmalmen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjoen pohjoisrannalla Romsarbyn kylän pohjoispuolella Romsarbyntien ja Pertuntien risteyksestä 500 m luoteeseen ja Persin talosta 250 m länsilounaaseen. Paikka on suurehkon moreeni-kallioalueen luoteisreunassa erottuva kapea luode - kaakko suuntainen harjanne (60 x 30 m). Kuusivaltaista metsää kasvavan ja kosteikkojen reunustaman harjanteen kaakkoispäässä kulkee Persin talosta lounaaseen menevä metsätie. Metsän pohjoispuolella avautuu kapea savilaakso, joka on peltona.
Paikka on todettu muinaisjäännösten hoidon yhteydessä tehdyssä inventoinnissa 1993 (Moisanen) sekä kartoitettu ja osin tutkittu 1993-1994 (Moisanen). Harjanteelta tunnetaan viisi röykkiötä ja niistä erillään idässä yksi röykkiö. Röykkiöt ovat matalia ja pyöreähköjä (halk. 4-5 m). Kaksi niistä on osittain vahingoittuneita. Kahden suurehkon kiveen varaan tehty maansekainen röykkiö 4 on tutkittu 1994. Löydöt koostuvat naarmupintaisesta keramiikasta, joka voi olla peräisin myös asuinpaikkakerroksesta. Röykkiöiden ympäristöön tehdyistä koekuopista on tavattu vähäisesti asuinpaikkamateriaalia ja joistakin myös likamaata. Muinaisjäännös on ajoitettu löytöjen ja röykköiden sijainnin perusteella rautakauden alkuun. Röykkiöryhmän kaakkoispuolella samalla metsäalueella on ilmoitettu olleen myös muita röykkiöitä (Lillmalmen 2), mutta 1993 tarkastuksen (Moisanen) perusteella tieto on virheellinen tai mahdolliset muinaisjäännökset tuhoutuneet.

Källkärr 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Mustionjokeen kuuluvaan Päsarträsketiin luoteesta laskevan Bråtabäckenin koillispuolella Källkärret -nimisellä peltoaukealla, jota ympäröivät kallioiset metsäseudut. Paikka on etelä - pohjois -suuntaiselle kalliomäelle rakennetun Källkärrin tilan itäpuolella avautuvassa savipellossa. Pellon keskellä kulkee Bråtabäckeniin virtaava oja. Ympäristö on muinaista merenlahtea, joka on kapeana ja poukamaisena ulottunut pitkälle luoteeseen.
Epävarma muinaisjäännös on todettu 1990-luvulla, jolloin Källkärrin tilalta kaivettiin oja pellossa sijaitsevaan saunaan. Tällöin 0.5 metrin syvyydessä havaittiin 5-10 cm:n hiilimaakerros, johon liittyi kiveys. Jäännös tuhoutui kaivuussa ilmeisesti lähes kokonaan. Hiilimaasta otetusta näytteestä on tehty kokeellinen radiohiiliajoitus (Turun yliopisto), jonka tulokseksi on saatu 1300 BP. Mikäli ajoitusta pidetään luotettavana, jäännös olisi rautakauden keskivaiheilta.

Storskogen (220010097) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Romsarbyn kylän pohjoispuolella kohoavalla Romsarskogenin alueella, 800 m Romsarbyntien ja Pertuntien risteyksestä luoteeseen. Paikka on suuren moreeni-kallioalueen melko jyrkästi kaakkoon viettävää kivikkoista rinnettä. Paikoin hyvinkin tiheää kuusimetsää kasvavan rinteen eteläpuolella avautuu kapea savilaakso, joka on raivattu pelloksi. Pellon pohjoisreunassa rinteen alapuolella erottuva terassi on hiekkaa.
Paikka on todettu 1993 muinaisjäännösten hoidon yhteydessä tehdyssä inventoinnissa ja kartoitettu 1994 (Moisanen), jolloin alueelta on todettu yli 20 röykkiötä. Suurimpien halkaisija on yli 10 metriä ja korkeus 2 metriä, pienemmät ovat matalia ja vain parin metrin laajuisia. Röykkiöt ovat pääasiassa soikeita. Ne muodostavat tiiviin keskittymän ja rajoittuvat 130 x 60 metrin alalle lounaispuolella erottuvan terassinreunan partaalle. Jäännökset on ajoitettu sijainnin ja koon perusteella myöhäiselle pronssikaudelle. Röykkiöryhmä sijoittuu kuitenkin kauas oletetuista pronssikauden rantalinjoista. Se voikin ajoittua myös rautakauden alkuun.

Svartå kyrka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan koillisosassa Mustionjoen länsirannalla Hållsnäsintien länsipuolella, Mustion kirkosta 70 m etelään. Paikka on etelään viettävää savipeltoa, joka rajautuu pohjoisessa kirkkoon, idässä maantiehen, etelässä Mustionjokeen virtaavaan ojaan ja lännessä metsäiseen Prästbackan mäkeen. Pelto jatkuu pitkin ojanvartta luoteeseen. Kivikaudella alue on ollut 1. Salpausselän pohjoispuolista suojaisaa sisäsaaristoa ja sijainnut luultavasti pienen lahden tai salmen rannalla.
Paikka on todettu 1988 (Saukkonen), jolloin kynnetyn pellon pinnasta on löytynyt kvartsiesineitä ja -iskoksia 40 x 15 metrin alalta rinteen pitkittäissuunnassa 30 metrin korkeuskäyrää noudatellen. Löytöalue on tulkittu kivikautiseksi asuinpaikaksi, joka on ilmeisesti ollut suppea-alainen ja lyhytaikainen.

Dåvits (220010099) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Karjaan koillisosassa Knapsbyn kylässä Mustionjoen pohjoispuolella nousevalla luode - kaakko -suuntaisella harjanteella. Paikka on Dåvitsin tilakeskuksesta luoteeseen, Stuvukärret -nimisen peltolaakson koillispuolella kohoavalla mäellä. Pellon suuntaan viettävää rinne on muhevamaista, ilmeisesti alkuaan kasvillisuudeltaan lehtomaista, mutta nykyisin kuusimetsänä.
Paikka on todettu 1993 (Moisanen), jolloin muinaisjäännösten hoidon yhteydessä tehdyssä inventoinnissa on havaittu kaksi kiviröykkiötä ja niiden välillä kiviaidan pohja. Röykkiö 1 (7 x 8 x 1 m) on aitauksen ulkopuolella pohjoisessa. Se on kasattu kolme maakiven varaan tasakokoisista kivistä ja on todennäköisesti peltoröykkiö. Toinen röykkiöistä jää aidoin rajatun alueen keskelle. Se on matala ja rajoiltaan epäselvä, laajahko (läpimitta alla 10 m) kiviladelma. Kyseessä on mahdollisesti peltoraunio. Neliömäistä alaa rajaava kiviaita on rakennettu L-kirjaimen muotoon luoteesta kaakkoon ja lounaasta koilliseen. Sen luode - kaakko -suuntainen sivu seuraa alueen halki kulkevan vanhan tien linjausta koillisessa olevalta peltolaitumelta röykkiön 1 kohdalle ja kääntyy sitten kohtisuoraan rinnettä alas jatkuen aina pellon reunaan saakka. Sekä röykkiöt että aita ovat todennäköisesti historialliseen viljelyyn liittyviä raunioita, joiden tarkka ajoitus on toistaiseksi selvittämättä.

Övergård (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan koillisosassa Mustion kirkolta 2.2 km pohjoiseen, Hållsnäsintien kaakkoispuolella olevalla Hemängshagenin mäellä 0.5 km Lohjanjärven rannasta. Paikka on luode - kaakko -suuntaista moreeni-kallioselännettä, jonka kummallakin puolella leviävät alavat, Lohjanjärven suuntaan laskevat pellot. Röykkiöt ovat harjanteen kahden korkeamman huipun välisessä notkelmassa loivasti kaakkoon viettävässä rinteessä, molemmin puolin mäen koillisreunaa kulkevaa polkua. Alue on kuusetettua lehtoa, jossa kasvaa tiheähkö pähkinävaltainen lehtipuusto sekä runsaasti taikinamarjaa.
Paikka on todettu 1994 (Moisanen), jolloin muinaisjäännösten hoidon yhteydessä tehdyssä inventoinnissa on havaittu 7-8 röykkiötä. Suurimmaksi osaksi turpeen peittämät röykkiöt ovat matalia (alle 0.5 m) ja läpimitaltaan 2-4 m. Muoto vaikuttaa pääasiassa soikealta. Joissakin röykkiöissä on yksittäisiä reunakiviä, mutta ei selviä reunarakenteita. Röykkiöt vaikuttavat koskemattomilta. Lehtomaisen maaston perusteella röykkiöryhmä saattaa olla tunnettua laajempi. Jäännökset muistuttavat sekä ulkoasultaan että sijainniltaan seudulle tyypillisiä, lähinnä esiroomalaiselle rautakaudelle ajoitettuja röykkiöitä.

Bällby (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan pohjoisosassa Bällbyn kylässä Karjalohjan ja Lohjan rajojen tuntumassa Lomanotko -nimisellä alueella, Lohjanjärven Hermalanselän lounaisrannalla. Paikka on havupuuvaltaista metsää kasvavaa kallio-moreenialuetta, jossa on kaksi ympäristöstään erottuvaa mäkeä ja niiden välinen notko. Alueella on Lomanotko -nimiseen yhteisöön kuuluva vapaa-ajan asuntojen taajama, jonka tontit on sijoitettu pääasiassa mäkien laelle ja kaakkoisrinteisiin. Muinaisjäännöksiä on sekä tonteilla että niitä ympäröivällä yhteiskäyttöalueella.
Paikka on todettu ennen Lomanotkon rakentamista 1973 (Hirviluoto), jolloin eri puolilta mäkiä on kartoitettu yli 40 matalaa röykkiötä. Osa röykkiöistä on mahdollisesti tuhoutunut rakentamisen takia. Alueella on 1995 (Moisanen) tehty kartoitus ja koekaivaus, jossa röykkiöiden lukumääräksi on saatu 74 Röykkiöt keskittyvät kolmeen ryhmään kallioisten mäkien luoteispäähän ja kaakkoisrinteisiin. Lounaisemmalle mäellä jäännöksiä on tavattu erityisesti järvenpuoleisessa sekä laella luoteispäässä ja keskiosassa että kaakkoisrinteessä. Koillisemmassa mäessä röykkiöitä on niin ikään järven suuntaan avautuvassa pohjoispäässä, mutta myös lounaisreunassa ja keskittymänä myös eteläisimmässä rinteessä. Koekaivauksissa on avattu yksi röykkiöistä sekä niiden ympäristöön koeojia ja -kuoppia, joista on saatu talteen rautakautiseen asuinpaikkaan ja kalmistoon viittaavaa materiaalia, erityisesti saviastianpaloja ja kvartsia. Lohjanjärven piirissä tunnettua röykkiöperinnettä edustava muinaisjäännös on ajoitettu sijainnin, rakenteen ja löytöjen perusteella varhaiselle metallikaudelle.

Brobacka 22 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee tuoreessa kangasmetsässä, kalliopaljastuman alle muodostuneella kapealla terassilla, osin ohuella maalajitepohjalla, osin mahdollisesti kalliopohjalla. Terassista alaspäin rinne viettää loivasti länteen. Maaperä on silttiä.
Röykkiö on vahvasti turpeen peittämä ja tehty kivistä ilman maatäytettä. Lohkareiden halkaisija vaihtelee 20-30 cm välillä. Röykkiötä eteläpäädyssä on kolme suurempaa, halkaisijaltaan n. 0,5-0,6 cm lohkaretta röykkiön pintaosassa. Päällä kasvaa halkaisijaltaan n. 30-35 cm haapa.
Röykkiö on suorakaiteen muotoinen. Näkyvän kiveyksen koko on noin 3 x 2,5 m, turpeen alaisen kiveyksen koko n. 4 x 2,5 m. Röykkiön korkeus on n. 0,5 m ja profiili on tasalakinen. Pituusakseli on pohjois-eteläsuuntainen. Maaperäkairalla kairatessa röykkiön pohjaosista tuli nokista silttiä, joka värjäsi voimakkaasti kädet.
Maaperän kairaus: pääasiassa humus ja sen alla puhdas pohjamaa. Humuksen alaosassa ja pohjamaan yläosassa hieman hiiltä. Vuonna 2006 löytyi röykkiön itäpuolelta polun vierestä sekä rinteen tasanteelta ennestään tuntemattomiaa matalia kiveyksiä, joiden luonteen ja ajoituksen selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia.

Brobacka 23 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Själdbergetin itärinteen alaosassa kalliorinteen alaupuolelta alkavassa loivasti viettävässä rinteessä, sen yläosassa tuoreessa kangasmetsässä. Maaperä on silttiä.
Röykkiö on osin turpeen peittämä ja sen raja on vaikea hahmottaa. Se on rakennettu kivistä ilman maatäytettä, kivien halkaisija on vaihdellen n. 15-30 cm. Röykkiön päällä on muutama suurempi kivi, halk. n. 40 ja 70 cm. Kiveystä on länsireunassa pengottu hajalla.
Röykkiön näkyvä kiveys on suorakaiteenmuotoinen ja mitoiltaan n. 6 x 3 m. Röykkiön korkeus on n. 25 cm ja profiili on hieman kupera, Röykkiön pituusakseli on n. kaakko-luodesuuntainen. Maaperäkairalla tuli nokista silttiä kiveyksen itäreunasta.
Röykkiöstä alaviistoon etelässä ja alapuolella rinteessä on melko paljon kiviä, josta tuli nokea ja hiiltä sisältävää maata maaperäkairalla. ympäristössä humuksen alla hieman likaiseksi värjäytynyttä hiesua. Mahdollisesti vanhaa viljelysmaata.
Inventointi 2023: Kuvauksen mukaisen kivikasan koordinaatteja korjattiin muutamalla kymmenellä metrillä. Muinaisjäännösrajaus vaikutti liian suurelta kuvaukseen nähden ja se määriteltiin uudelleen.

Skäldberget 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Skäldberget ja Brobackan kallioalaueiden väliin jäävällä alueella lähellä viljelyksessä olevan, Lepinjärven rantaan rajautuvan pellon reunassa käenkaali-mustikkatyypin metsässä. Maaperä on loivasti kumpuilevaa silttiä. Röykkiön yli kulkee Skäldbergetiä kiertävä Brobackaa kohden vievä polku.
Röykkiö on hyvin matala ja vaikeasti havaittavissa. Korkeus vaihtelee 15-20 cm välillä. Röykkiö on rakennettu kivistä ja maasta. Näykyvä kiveys on pyöreä ja halkaisijaltaan n. 4 m. Mahdollisesti kiveys jatkuu jonkin verran nykyisen maanpinnan alla helmakiveyksenä. Kiveys on välillä löysempi, välillä tiheämpi ja välilla siinä on omelko kivettömiä kohtia. Profiili on epämääräinen ja mahdollisesti röykkiön pintaosat ovat tuhoutuneet.
Röykkiötä kairatessa lähellä röykkiön koillisreunaa kahden isomman kiven välistä tuli maaperäkairalla reilu 20 cm tumaa nokimaata turpeen alta, nokimaan alla oli puhdas pohjamaa.
Ympäristöä kairatessa havaittin laajalle alueelle röykkiön ympärille ulottuva paksu nokisen maan kerros heti turpeen alla. Nokimaan alla oli sekoittunut vaalemmanharmaa siltti ja sen alla puhdas pohjamaa. Nokimaa-alueen rajoja ei määritetty, mutta nokimaata oli ainakin yli 12 x 12 m alueella. Kyseessä on mahdollisesti vanha viljelysmaa tai asumuksenpaikka. Läheiseltä pellolta on löydetty rautakaudentyypin keramiikkaa.
Inventointi 2023: Kuvauksen mukainen epämääräinen kiveys löytyi. Koordinaatteja korjattiin hieman.
Tarkkuusinventointi 2024: Aiemman aluerajauksen eteläpuoliselle pellolle tehdyissä koekuopissa havaittiin voimakasta hiilisyyttä. Kyntökerroksessa oli myös rapautuneita kiviä ja punasavikeramiikkaa. Aluerajausta laajennettiin ilmiöiden alueelle.

Timpa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Timpan talosta luoteeseen ja pohjoiseen. Löydöt on poimittu kahdesta eri kohteesta. RASI-inventoinnissa ne on käsitelty kahtena eri muinaisjäännöksenä. Koska löytökeskittymät ovat samasta pellosta ja vain 100 m:n päästä toisistaan oletetaan, että kyseessä on yksi muinaisjäännös.

Skräddarbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla n. 60 m Skräddarbackan talosta etelään. Löytöpaikalla maasto viettää loivasti etelään. Löydöt poimittiin oraspellolta n. 40 x 40 m:n kokoiselta alueelta.

Övergård 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee n. 400 m Övergårdin talosta kaakkoon ja n. 200 m pohjoiseen Båthusholmenista. Röykkiö on rakennettu etelään viettävälle kalliolle n. 20 m kallion korkeimmasta kohdasta etelään. Röykkiön halkaisija on n. 4 m ja se on koottu suurista kivistä. Kiviä röykkiössä on 2-3 kerroksessa. röykkiötä oli selvästi keskeltä hajoitettu.

Hållsnäs (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla n. 300 m Stora Hållnäsin talosta kaakkkon, Åkeruddenin vievän tien itäpuolella n. 20 m:n päässä tiestä. Maasto löytöpaikalla viettää loivasti kaakkoon.

Svartå slottspark (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka, joka löytyi Mustion puistokäytävään pystytettävien patsaiden perustuksia kaivettaessa v. 2000, jolloin maanomistaja havaitsi nokimaata ja palaneiden kivien keskittymän. Tarkastuksessa paikalta löytyi asuinpaikkalöytöjä ja liesi, joka tutkittiin samana syksynä. V. 2001 tehdyssä koekaivauksessa selvitettiin asuinpaikan laajuutta ja säilymisastetta. Koska asuinpaikka sijaitsee kartanon puistossa, on puiston muokkaus tasoittanut alkuperäisiä maastomuotoja ja siten osin tuhonnut asuinpaikkaa. Pinnan löydöttömän multakerroksen (n. 30 cm) alla havaittiin hieno kivetön hiekka, alempana hienompi aines. Asuinpaikkakerrokset ovat kuitenkin säilyneet varsin hyvin. Asuinpaikka ajoittuu tyypilliseen kampakeramiikkaan ja löydöt keramiikan lisäksi koostuivat kvartsista, piistä, kivilajista sekä palaneesta luusta. Kokonaisala arvioitiin 2500 - 3000 neliömetrin suuruiseksi ja hyvän säilymisasteen takia arvokas muinaisjäännöskohde. V. 2003 kaivettiin asuinpaikalle koeoja sekä koekuoppa sekä myös Mustijoen itärannalle 2 koekuoppaa, jotka osoittivat kivikautista asuinpaikka-aluetta olevan myös täällä. V. 2004 tutkimuksia jatkettiin asuinpaikan alarajalla.

Grabbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Grabbackassa Läppträsk-järven itäpuolella ovat yksityisen kivirakennuksen rauniot. Grabbe-suvun 1400-luvun lopun ja 1500-luvun alussa rakennuttama kartano saatiin yhdistelemällä (mahd.) Dalkarby -nimisessä kylässä olevia tiloja.
Raunio on kooltaan noin 22 m x 14 m, se noudattaa keskiajalle tyypillistä kaksihuoneista pohjakaavaa. Kivirakennus on ollut ilmeisesti kolmikerroksinen. Vuonna 1672 kivirakennus paloi ja pohjakerroksesta tehtiin puutalon kivijalka vuonna 1684, joka säilyi noin vuoteen 1865. Raunio on tutkittu kaivauksin vuosina 1937-1938 ja restauroitu vuonna 1938. Rauniota on korjattu ja uudelleenrestauroitu useaan kertaan 1930-luvun jälkeen.
Raunion pohjois- ja luoteispuolella on kylmämuuratulla kiviaidalla tai vastaavalla rakenteella rajattu piha-alue. Mahdollisesti piha-alueelle on tuotu maata ja sitä on tasattu muurin sisäpuolella. Tällä alueella näkyy mm. mahdollista toiseen rakennukseen kuuluvaa kivijalkaa ja kellarikuoppa. Rakennelmien jäännökset voivat ajoittua keskiajalta 1900-luvun alkuun.
Osa restauroitua muuria on sortunut vuonna 2023. Raunio on vaarallinen, eikä sen päällä tai sen välittömässä läheisyydessä tule liikkua.
Vuonna 2002 tehtiin Grabbackan raunion lounaispuoleisilla pelloilla inventointia. Löydöt ovat punasavikeramiikkaa ja lasia.
Kohteen rajaus on tarkistettava.

Jalkamäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö on ympäristöään korkeamman (n. 100 m mpy.) Jalkamäen laen itä- (-koillis-) puolella loivasti kaakkoon viettävällä kivikkorinteellä, jossa on paikoin useita kivikerroksia. Röykkiön läpimitta on n. 9x10 m ja korkeus n. 1 m. ja muodoltaan säännöllinen. Se on koottu 10-30 cm suuruisista kivistä, jotka ovat jäkälöityneet ja sammaloituneet ja siinä kasvaa myös puustoa. Röykkiöön on kaivettu 5 kuoppaa. Nykyisin (1997) röykkiössä on 6-7 kuoppaa ja se on muodoltaan enemmänkin epämääräinen. Röykkiön kaakkoispuolella on Yoldiameren rantalinjan pirunpeltoa, joka laskee kaakkoa kohti. Lounasta kohti on röykkiön sijaintikorkeutta ylempi kallionyppylä. Paikka tarkastettiin 2.10. 1997. Röykkiössä on 6-7 kuoppaa/kaivantoa, kivet pääasiassa 10-30 cm halkaisijaltaan. Se on lähinnä muodoltaan soikeahko, SW-NE-suunnassa n. 10-12 m, SE-NW-suunnassa n. 9-10 m. "Kaakkoiskulmassa" on kuopallinen uloke. Röykkiöstä kaakkoon on peruskartassakin näkyvää pirunpeltoa, ylintä ? rantaa, joka laskee kohti kaakkoa. Lähiympäristöä tarkastettaessa ei muita röykkiörakennelmia havaittu. Lounaaseen röykkiöstä on korkeampi kallionyppylä.

Pöykärin Linnamäki (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Linnamäki (Hevoshaan mäki) sijaitsee Tallaan kylän Pöykärin tilan maalla, mäen laki n. 600 m talosta SSE Lohjanjärven Hauravesi-nimisen lahden pohjukan pohjoispuolella, nykyisestä järvenrannasta n. n. 200 m NW ja lahteen laskevan Hotopohjanojan, entisen Lohjanjärven lahden, NE-puolella n. 200, matalan vesijätön erottamana. Itse linnavuori on isomman SW-NE-suuntaisen mäen SW-osa. Sen laki on runsas 30 m järvenpintaa ylempänä.
Mäki on länteen ja lounaaseen ojalle päin lähes äkkijyrkkä, koilliseen puolestaan varsin loiva. Mäen lakea kiertää pohjois- ja itäpäässä kivivalli. Valli on keskiosassaan 2,5-4 m levyinen ja 1 m korkuinen, kaikkiaan runsaan 80 m pituinen ja päissään epämääräisempi. Luoteessa on lisäksi erillinen 3-metrinen vallinpätkä kallioiden välillä. Vallissa on kaksi porttiaukkoa, leveydeltään n. 2 m, itä- ja koillisosassa. Linnavuoren vallien ja kallioiden rajaama laki on n. 70 m suunnassa SE-NW ja n. 45 m SW-NE-suunnassa. Pohjoisportin luona on kaiveltu kiviraunio. Vallien kattamaa aluetta on hoidettu vv. 1991-2007. Siihen liittyvät akenteet ovat hyvin havaittavissa.
Kallion laen itäpuolella on heinävaltainen kanervikko ja sen itäpuolella on maaperältään multavaa maannosta oleva, pähkinää kasvava kuivahko lehtomainen alue notkanteessa. Tällä alueella on matalia ja epämääräisiä röykkiötä/ladelmia. Yhteensä jäännöksiä on ainakin 17 (ks. alakohde).
Vuonna 2017 tehdyssä tarkastuksessa ei todettu suurempia muutoksia aiempiin verrattuna.

Uusipyölin linnavuori (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Pyölinniitun mäki sijaitsee Tallan kylän Tallaanniemen pohjoisosassa, n. 200 m Lohjanjärven rannasta etelään, etelässä, lännessä ja pohjoisessa peltoalueen reunustamana, idässä kallioiseen metsäalueeseen liittyvänä.
Mäen laki kohoaa noin 30 m Lohjanjärven pintaa ylemmäksi ja on ympäröity valleilla länsi-luoteisrinnettä lukuun ottamatta Vuonna 1937 tehdyssä tarkastuksessa todettiin, että vallien rajaama alue on WNW-ESE suunnassa 38 m pitkä ja n. 9-13 m leveä. Eteläsivun valli on ala- l. ulkoreunastaan isojen kivien rajaama ja sisäpuolella näiden päälle ja reunalle soritettu. Loivan itäsivun valli on edellisen kanssa suorakulmainen ja pienistä kivistä ja sortunut n. 5 m levyiseksi röykkiöksi. Pohjoisreunan valli on 16-metrinen ja tehty särmikkäistä kivistä, jotka ulkoreunalla huolellisesti ladottu päällekkäin. Myös tämä valli on sortunut. Pohjoisreunan valli jatkuu edelleen pienen kallionyppylän jälkeen n. 6 m. Maajoen mukaan perimätieto kertoo itäpuolen vallissa olleen portti vuorelle kulkua varten.
Linnavuoren länsipuolelta löytyi v. 1992 peltokynnöksestä peltotörmästä painokiven teelmän katkelma ja rautaterän katkelma n. 150 m linnan laelta. Tämän löytökohdan länsipuolella metsärinteessä on lisäksi matalia kiveyksiä, joista pääosa luontaisia tai/ja peltoraunioita, sekä aitamainen kiveys rinteen yläosassa.
Linnavuoren alla, heti sen länsipuolella kapeassa metsäalassa on pari kellari- tai sorakaivannetta sekä vanhan puretun ladon kohdalla siihen liittyvää purkujätettä, mutta myös palanutta savea ja 1-2 mahdollisesti esihistoriallista keramiikkapalaa.
Vuoden 1997 tarkastuksessa linnavuoren rinteiden ja laen todettiin kokonaisuudessaan kasvaneen umpeen, niin ettei sieltä enää ole näkyväisyyttä ympäristöön. Laella valllit olivat samassa tilassa, kuin vuonna 1937. Vuorta kolmelta ilmansuunnalta (etelä, länsi ja pohjoinen) ympäröivät pellot olivat nurmella, joten havaintomahdollisuuksia ei juuri ollut. Sekä linnavuoren länsipuolella että sen itäpuolella on vanhaa viljelyaluetta. Vuoren ja sen itäpuoleisen tien välimaastossa oli edelleen hahmotettavissa etelä-pohjoissuuntaiset pelto-ojat umpeenkasvaneessa lehtimetsässä. Viljelyalueen länsireunassa sijaitsee ainakin yksi isomman "silmäkiven" ympärille koottu kiviraunio.
Mahdollisesti Tallaasta peräisin oleva myöhäisrautakautinen keihäänkärki (KM 8837:162) on toiselta kylän linnavuorista.

Lauttaniitty (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lauttaniityn alueella sijaitsee ainakin 15 erimuotoista ja -kokoista kivirauniota, joista yksi kalliopohjalla on tarkastuksessa (Marianne Schauman-Lönnqvist 1996) todettu hautaröykkiöksi. Se on pyöreä, halkaisijaltaan n. 4,5 m ja 1,5 m korkea ja koottu n. päänkokoisista kivistä. Röykkiön NW-puolella on lisäksi siihen liittyvä tarhamainen kiviladelma, koillispuolella isompi kivi ja sen röykkiöön liittävä kiveys. Tämä röykkiö sijaitsee koilliseen viettävällä rinteellä.
Ympäristön muut kivirauniot ovat n. 100 x 300 m alueella ja ne voidana lähinnä luokitella viljelyröykkiöiksi. Alueella on vielä näkyvissä vanhoja pelto-ojia ja entistä peltoa/niittyä.
V. 1997 inventoinnissa alue tarkastettiin ja kalliopohjainen röykkiö kuvattiin. Suurin osa kivirakennelmista on selvästi liitettävissä viljelytoiminnan raivauksiin sijoittuen entisten peltojen reunoihin pitkänomaisina kiviladelmina. Osa on muodoltaan epämääräisiä ja kivien koko vaihtelee suurista lohkareista pieniin kiviin saakka. Osa ladelmista on säännöllisempiä, erityisesti ainoaksi esihistorialliseksi määritetty röykkiö kalliopohjalla, jossa siinäkin on erillisiä ulokkeita, ehkä myöhemmin syntyneitä. Lähinä kalliopohjaisuus erottaa tämän kaikista ? muista ladelmista, mutta sekin sijaitsee lähellä viljelyalueita. Vielä vanhassa peruskartassa viljelyksiä on merkittynä pelloksi.
Museoviraston tutkijan Heljä Järnefeltin isältä Antti Arvolalta sadun tiedon mukaan Lauttaniitty on ainakin 1930-luvulle ollut Nummijärven sahan omistuksessa, jolloin työntekijöitä sahantyön hiljaisina hetkinä komennettiin raivaamaan Lauttaniittyä. Raivauksista kerätyt kivet olisi velvoitettu latomaan huolellisesti. Ilmeisesti suuri osa kiviladelmista onkin vasta tältä ajalta.

Koivikko (223010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka, josta maanomistaja on 1970-luvulta lähtien löytynyt useampia esineitä, kuten alkeellinen kirves ja tasataltta. Tarkastuksessa vuonna 1996 löytöpaikka varmistui asuinpaikaksi. Se on rinnepeltoa, jonka perunamaasta löydöt ovat peräisin. Asuinpaikka tarkastettiin inventoinnissa 1997 maanomistajan kanssa. Taltta on löytynyt pellon alaosasta, kirves hieman pellon puolivälin yläpuolelta. Viimeksi mainitun löytökohdilta on sittemmin löytynyt keihäänkärkimäisen kiviesineen katkelma. Pellon yläosa on pääosin hiekkaperäistä rinnettä, joka selvästi näkyy sen yläosan leikkauksessa. Inventoinnissa asuinpaikan alueen arvioitiin jatkuvan kohti kaakkoa hieman korkeampaan peltoon. V. 2006 sen laajuutta selvitettiin koekuopituksella Luhjun asemakaavan takia. Asuinpaikan todettiin rajautuvan hiekkaiseen maaperään ja noin 40x60 m alalle. Löydöt olivat vähäiset koostuen kvartseista. Osa asuinpaikasta on tuhoutunut hiekaotossa ja ilmeisesti pintamaan kuorinnassa. Asuinpaikka ajoittunee aikaan ennen Lohjanjärven kuroutumista Litorina-merestä ennen 7000 BP.
Harjunreunan luoteislaidassa korkeammalla (Rn:o 3:32) havaittiin inventoinnissa kolme pientä, halkaisijaltaan alle 2-metristä ja n. 30-50 cm syvää kuopannetta harjunlaitaa kulkevan polun luoteispuolella, n. 50 - 100 m Koivikon talosta lounaaseen. Kuopanteet ovat mahdollisia pyyntikuoppia (ks. kohde Koivikko 2). Sen sijaan alempana, mainitun kaakossa olevan pellon yläosan metsänpuolella on ilmeinen hiekkakuoppa ja muita kaivantoja, jotka pääosin olivat tuoreempia. Alueella on kertoman mukaan ollut kansalaissodan aikana saksalaisten asemia.

Alminmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on Helsingin yliopiston arkeologian laitoksen RASI-projektiin liittyvän osainventoinnin yhteydessä löytynyt. Asuinpaikkaan viittaviat kvartsi- ja kivilaji-iskoslöydöt (KM 23672:1-2) ovat pellolta Lohjansaaresta, Kirkniemestä Pyöliin vievän maantien eteläpuolelta, n. 120 m Alminmäen talosta SSE ja n. 140 m Lammenrannan talosta NW. Maasto on löytöpaikalla etelään viettävä. Löydöt ovat kynnöspellosta. Kohde on RASI-projektin n:o 365.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 6.10. 1997. Tien kaakkoispuoellla havaittiin muutamia kvartseja samalla paikalla, kuin aikaisemmat löydöt. Näitä ei otettu talteen.

Lammenranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka löytyi RASI-inventoinnissa v. 1986 Lohjansaaresta Saarenpään kylän Lammenrannan talon puutarhan mansikkamaasta, talosta n. 20 m NW, josta löytyi 8 kvartsi-iskosta (KM 23673). Löytöpaikka on Innoonlammen pohjoisrannalla. Kohde n:o 366 (RASI-inv.). Paikkaa ei tarkastettu inventoinnissa v. 1997.

Salmenalho (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan KM 10962 on löytänyt 1930-luvulla ? Olavi Salmi Lohjansaaren Pyölin kylän Salmenalhon talon maalta, talosta n. 10 m pohjoiseen, ojaa kaivaessaan. Löytöpaikka on n. 110 m Lohjanjärven nykyisestä rantalinjasta itään, kallioisten mäennyppylöiden väliin muodostunut matalampi viljelty alue. Paikka tarkastettiin 6.10. 1997. Vain yksi kvartsi (ydin ?) löytyi (KM 30745) n. 10 m talosta pohjoiseen olevassa vanhassa viljelyksessä, joka nykyään on kesämökkinä palvelevan talon pihanurmikkoa, mutta myös palaneita kiviä havaittiin paikalla. Paikan nykyinen omistaja on Osmo Kangasmaa. Löydöt yhdessä voivat viitata mahdolliseen kivikautiseen pienialaiseen asuinpaikkaan talon pohjoispuolella. Tilalta on aiemmin myös tullut myös muita löytöjä, käyräselkäinen kourutaltta KM 17165, sekä eteläsuomalainen tasataltta KM 17166, jotka löytötietojen mukaan ovat opettaja Asko Kangasmaan (Kerava) Salmenahon talon maalta löytämiä v. 1955. Tapaamani A. Kangasmaan - jonka kesämökki on Salmenalhon naapurissa sen eteläpuolella n. 150 m - mukaan hän olisi tältä toiselta paikalta (Rintelä) löytänyt vain kourutaltan (KM 17165) ja liitupiipun, n. 450 m kaakkoon Salmenalhon talosta. Salmenalhoon liitettävät löydöt ovat siis ainakin kahdelta eri löytöpaikalta (vrt. erillinen irtolöytökohde: 51 Rintelä).

Pappila Kirkkoranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves KM 17004 (aik. Perttelin mus. kok.) on löytynyt v. 1918 Karjalohjan Pappilan kirkkorannasta, joka lienee pappilan kohdalla korkean niemennokan rannassa. Mahdollisesti löytöpaikkaan on liitettävä Jukka Moisasen tarkastusmatkan kvartsi-iskoslöydöt (KM 29030) Pappilanniemen rannasta, jossa tie laskee venelaiturille (Kirkkoranta ?). Kvartseja, mahdollisia kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, oli tieleikkauksessa Lohjanjärven vanhan rantelinjan korkeudella, jossa oli erotettavissa Lohjanjärven vanhaa rantatörmää. Paikka tarkastettiin myös inventoinnissa 1997, mutta havaintoja löydöistä ei tehty. Löytöpaikka vaikuttaa kuitenkin sangen pienialaiselta ja kapealta jyrkän korkean niementyven alapuolella. Arkeologian osaston pääluettelon mukaan kirves olisi kuitenkin Pappilan Kirkkopellosta ojankaivuussa löydetty. Siinä tapauksessa se olisi peräisin pellosta pappilan eteläpuolella osittain kannaksella kahden korkeamman mäen välissä, jossa Karjalohjan ensimmäinen kirkko 1500-luvulla lienee sijainnut. Tätä paikka ei tarkastettu inventoinnissa. Tarkastuskohtana oli kynnetty rinnepelto pappilan länsipuolella n. 250 m Vanhankylännokkaan vievän tilustien länsipuolella, mutta löytöjä ei havaittu.

Lahdenpohja (223010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka löytyi inventoinnissa 2.10. 1997 Linhamarin kylän kaakkoisosasta Lahdenpohjan tilalta, Rn:o 5:3. Talo on nykyään omistajan kuoleman jälkeen autiona ja purku-uhan alainen. asuinpaikkalöydöt ovat etelään viettävältä terassimaiselta peltokohdalta, n. 50-60 m itä-länsisuunnassa (korkeuskäyrien suunnassa) sekä enimmillään n. 20 m syvyydellä laajuiselta alueelta löytyi melko runsaasti kvartsi-iskoksia, - ytimiä ja -esineitä, kivilajiesineen katkelma sekä palanut luunpala. (KM 30740:1-7). Samalla alueella esiintyi myös siellä täällä palaneita kiviä. Löytöalue muodostaa länttä kohti hieman korkeamman maastokohdan (n. vajaa 1 m). Valtaosa löydöistä, ilmeinen asuinpaikan ydinosa, sijoittui jyrkän rantatörmän päälle. Paikka on Osa löydöistä oli - ilmeisesti kynnön ym. valumisen seurauksena - jyrkemmän törmän yläosassa. Törmän juuressa on ollut asuinpaikka-aikana vesistöreitti, muinainen salmipaikka, toisaalta vesistön nykyisen luoteisen laskusuunnan kautta Pohkia-järven ja Tulijärven suuntaan, toisaalta sitä vastaan kaakkoon. Kvartseja oli alueella havaittavissa suhteellisen runsaasti (useampia kymmeniä kaikkiaan), joista otettiin talteen vain osa. Asuinpaikka ajoittunee myöhäismesoliittiseen aikaan ja rantatörmä osoittanee Litorinameren korkeinta rantaa alueella. Läheisen (n. 300-400 m länteen) Pohkia-järven koillisrannalla on jyrkkiä kalliojyrkänteitä, osin pystysuoria, joiden tarkastuksessa ei kuitenkaan havaittu merkkkejä kalliomaalauksista. Kallio on kuitenkin hyvin voimakkaan mustan jäkälän peitossa parhailta kohdiltaan.

Peräahde-Hotopohja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on laajempi asuinpaikka-alue Peräahteen ja Hotopohjan tilojen alueella. Paikka tarkastettiin inventoinnissa 15.10.1997, jolloin inventoija sai haltuunsa maanomistajan vuosikymmenten kuluessa löytämiä kiviesineitä (KM 30568:1-3) ja kvartseja (:4), sekä keräsi muutamia uusia kvartsilöytöjä (:4, :6-8). Koko löytöalueen laajuus on itä-länsisuunnassa runsas 400 m ja etelästä pohjoiseen n. 400-500 m. Löytöalue jakautuu oikeastaan kolmeen eri alueeseen: 1. Länsirannan kivi- ja kvartsilöytöihin, 2. itäosan erillisen ns. Suosaaren kivi- ja kvartsilöytöihin sekä 3. suosta tulleisiin puunkappaleisiin ja -esineisiin. Talteen otetut löydöt ovat (alan:o 2) poikkikirves Peräahteen hiekkakuopasta 1950-luvulta, :4-7 tilan itään ja kaakkoon viettäviltä pelloilta sekä :3 ja :8 tilaan kuuluvan soituneen lahden keskellä olevan osin kallioisen Suosaaren laelta pellosta, talosta n. 280 m itään. Viimeksi mainittua voi vesialueen erottamana pitää erillisenä asuinpaikkana, vaikka se onkin tässä vain luettu Peräahteen-Hotopohjan erilliseksi alakohteeksi. Taltta (:1) on löytynyt Hotopohjan tilan (Rn:o 1:12) puolelta, heti talon ala-/itäpuolelta ulkorakennuksen vierestä pellosta.
Hiekkakuopan osat asuinpaikkaa lienevät pääosin tai kokonaan tuhoutuneet; ensin kotitarveotossa ja myöhemmin TVL:n ottaessa hiekkaa. Hiekkakuopan löydöt ovat n. 50-55 m korkeudesta. Peltolöydöt ovat alempaa, n. 35-45 m korkeudesta ja niitä on lähes suostaraivatun pellon rajaan saakka. Lisäksi Kostiainen on suosta löytänyt erilaisia työstettyjä puunkappaleita, osa ilmeisesti mm. liistekatiskoista suon länsireunaa ja pellon alareunaa noudattavan ojan kohdalta Peräahteen tilan puolella pohjoisessa, verkonkiveksiä (tuohipunoksia ja ilmeisesti urallisia painokiviä) Hotopohjan puolelta rajaa peruskartalle merkittyjen latojen kohdalta kauempaa suosta sekä mahdollisen veneen kylkikaaripuun Suosaaren itäreunasta. Puuesineiden ainakin osittainen liittyminen kivikautisen asutukseen on mahdollista. Hotopohjassa tiedetään kalastetun hauen kutuaikaan vielä 1900-luvulla veden ollessa korkealla keväällä. 1800-luvulla ennen Lohjanjärven vedenlaaskua (n. 1,5-2 m) varsinainen järven vesialue on ulottunut myös tänne saakka nykyisestä järvenlahdesta, Hauravedestä, yli 1,5 km päästä. Näyttää siis siltä, että paikalla on laaja-alainen kivikautinen asunpaikkasikermä, joka myös korkeuksien perusteella ajoittuu varhaismesoliittiselta ainakin myöhäöismesoliittiseen aikaan, ehä pidempäänkin. Hotopohjan muinaislahden alueelta löytyi inventoinnissa myös useita muita kivikautisia asuin- ja löytöpaikkoja v. 1997.

Alhola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikkaan viittaavat löydöt löytyivät inventoinnissa 14.10. 1997. Paikka on laajahkon peltoalueen eteläosassa olevan muinaisen korkeamman rantatörmän alapuolella, kahden metsäalueen välissä. Itäisempi kohta on pelloksi raivaamattoman törmän juurella. Paikka on loivempaa rinnepeltoa muinaisen Hotopohjan lahden pohjoisrannalla, joka alempana on soistunutta. Lounaassa on ruopattu vesiallas. Löytökohtien etäisyys toisistaan on n. 50-60 m: läntinen löytöalue metsänreunassan. 30x10-15 m ala, itäinen n. 15-20x10 m ala. Hotopohjan alueelta löytyi useita kivikautisia asuin- ja löytöpaikkoja, joista lähin Särkijärven kylän puolella n. 400 m länteen (Mäenpää) ja toinen n. 400 m kaakkoon Murron kylän puolella (Murto N). Mäenpään isännän Olli Hämäläisen mukaan Alholassa asunut Ilmari Hänninen olisi aikoinaan löytänyt näiltä main kivikirveen sekä tuohivirsun ja veneen keulan. Löytöpaikka on Rn:oa 1:90 uusimmalla peruskartalla.

Murto N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikkaan viittaavat löydöt KM 30728, kiviesineen teelmä ja kvartsit, löytyivät 14.10. 1997 tarkastuksessa. Paikka on Murron kylän pohjoisosaa Hotopohjanojan pohjoispuolella, osittain pelloksi raivaamattoman metsäsaarekeen etelä- ja kaakkoispuolella, itä-länsisuunnassa n. 140-150 m matkalla, loivasti etelään ja muinaiseen vesirajaan viettävässä peltokynnöksessä. Rn:o uusimmalla peruskartalla on 3:2. Ympäristöstä tunnetaan useampia asuin- ja löytöpaikkakohteita inventoinnin tuloksena, lähimpinä Alhola Immolan puolella n. 400 m WNW, Peräahde-Hotopohja Särkijärven kylässä n. 650-700 m etelään ja idässä Pellonkylän puolella kvartsilöytöpaikka Muronmäki N n. 300 m etäisyydellä.
Asuinpaikan tienoilla on sijainnut keskiaikainen autiopyöli, Haijanböle. Mainitaan ulkokylänmaana 1570-86.

Pellonkylänlahti 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pienialaiseen asuinpaikkaan viittaavat löydökset Tammiston kylän ja Tammiston tilan, Rn:o 2:16, eteläosasta Pellonkylänlahden pohjoisrannalta muinaisen Lohjanjärven rantatörmän päältä. Paikka on peltokumparetta, jonka kaakkoon viettävästä loivahkosta rinteestä löydökset ovat, heti muinasen rantalinjan yläpuolelta. Kaikkia paikalla havaittuja kvartseja ei otettu talteen peltokynnöksestä, joka oli osin hieman karkeammalta vaikuttavaakin maaperää. Pellonkylänlahden länsirannalta Pellonkylän puolelta löytyi vähäinen kvartsilöytöpaikka n. 650 m lounaaseen.

Verkniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavat kvartsi-iskokset löytyivät inventoinnissa 14.10.1997 Kourjoen kylän ja tilan, Rn:o 2:20, kaakkoisosasta, etelään ja muinaista salmipaikkaa kohti viettävästä peltokynnöksestä, talosta noin 460 m kaakkoon. Löytöalue oli noin 30 m itä-länsisuunnassa ja sen leveys oli 10-15 m. Itäpuolinen pelto oli kyntämättä itäisimpien löytöjen kohdalta, joten löytöalue voi jatkua tähän suuntaan. Paikka on pääosin Tammiston kylän puolella olevan Verkniemen kohdalla, nykyisestä Lohjanjärven Tammistonlahden länsirannan vesirajasta noin 140-170 m. Muinaissalmen etelärannalla olevan niemimäisen maastokohdan laelta löytyi yksittäinen talttalöytö, n. 200 m päästä Tammiston kylän puolelta. Kourjoen kylästä on aiempi kiviesinelöytö (KM 2794:37) vailla tarkempia löytöpaikkatietoja. Kivikirves on torppari Pihlin löytämä joskus 1800-luvun puolivälin maissa.

Paimensillanoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka-alue (Paimensillanoja 1-3) löytyi inventoinnissa 9.10. 1997 Karjalohjan länsiosan Puujärven kylän Kärkelän kyläosasta Kiskon puolella olevan Jylynjärven lasku-uoman, Paimensillanojan, koillispuolen rinnepeltojen kynnöksistä. Kaikki ovat samaan tilaan, Rn:o 2:28, kuuluvia ja tarkastuksessa kynnöksellä olleita alempana enemmän savi-, ylempänä karkeapohjaisempia peltoja. Kohde koostuu kolmesta erillisestä löytöalueesta n. 400 m matkalla Paimensillanojan puro-uoman koillisrannalla. Paimensillanoja 1 luoteessa, josta on enemmän selvään asuinpaikkaan viittaavia löytöjä (KM 30736:1-5), on kaakkoon ja lounaaseen viettävää peltotöyrästä, jonka löytöalue ulottui luoteessa metsänreunaan saakka, n. 70x20 m ala. Lounaassa tässä on enemmän rantatörmää, kaakossa loivempaa muinaisrantaa pellon alareunan ja purouoman suuntaan. Toinen löytökohta, Paimensillanoja 2 (KM 30737:1-3), on edellisestä hieman matalamman maastokohdan erottamana n. 100- m kaakkoon, samalla peltoalueella. Tämän löytöala oli n. 40x15 m laajuinen kapean purouoman suuntaisen peltolohkon keskellä korkeamman hiekkapohjaisen metsikön alapuolella. Tässä löydöt olivat vähäisemmät. Kolmas löytöalue, Paimensillanoja 3, on edellisen itäosasta n. 120-130 m kaakkoon, välissä olevan metsikön kaakkoispuolella. Löytökohta tässä oli korkeamman pelto-osan alapuolella rinnepellossa, alaltaan n. 20x10 m yhden iskoksen tullessa muista n. 25-30 m kaakkoon. Vaikka löydökset on luetteloitu eri päänumeroille, on ne katsottu tässä samaan asuinpaikkakompleksiin kuuluviksi kolmeksi kohteeksi.

Jylynjärvi N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka-alueeseen viittaavat löydöt KM 30739:1-8 havaittiin inventoinnissa 9.10. 1997 Puujärven kylän länsiosassa Kärkelän kyläosassa Jylynjärven pohjois-koillisosan läheltä kahdelta eri kohdalta terasseilta. Luoteisempi löytöalue on laajemman hiekkaperäisen rinnepellon alaosan terassilta järvenrantaa vievän tilustien yläpuolelta, paikasta, jossa oli kuitenkin merkkejä syyssateiden aiheuttaman eroosion mukanaan tuomasta hiekasta. Tässä oli mm. liuskekärjen kappale ja kvartseja (löydöt :1-4). Ylempänä löytöjä ei havaittu pimenevässä illassa. Toinen löytökohta on edellisestä n. 70 m kaakkoon hieman korkeammalla, koillisesta Maijansuolta tulevan purokanjonin erottamana. Tässä kohdassa oli niin ikään hiekkainen viljelys, osittain peitetty mansikkamaa. Löytöalue oli sen alaosa ja löydöt koostuivat muutamista kvartseista ja palaneesta luunpalasta, sekä mahdollinen kivilaji-iskos. Mansikkamaan alapuolella terassin peittää mainittu tie ja tien lounaispuoli, mahdollinen asuinpaikan osa, on muodostettu osittain lentopallokentäksi. Paimensillanojan asuinpaikkakompleksi on n. 430-830 m luoteeseen samaisen Jylynjärven lasku-uoman koillisrannalla. Suhteellisen vähäisistä löydöistä huolimatta paikkaa voi pitää kivikautisena asuinpaikkana.

Linhamarinjärvi N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautiseen mahdolliseen asuinpaikkaan viittaavat löydökset havaittiin inventoinnissa 15.10. 1997 Linhamarin kylän Linhamarinjärven pohjoisrannalta pienestä kynnetystä hiekkaperäisestä viljelyksestä, maantien (Karjalohja-Pohja-tie) ja järven välistä. Löydöt olivat melko vähäiset, kuten myös viljelyskin. Löytöalue ulottunee tien alle ja sen pohjoispuoleiselle nurmella olleelle pellolle. Löytöalue on loivasti järveen ja kaakkoon viettävää. Tien kaakkoispuolelta ja kauempana järvestä löytyi yksittäinen epämääräinen kvartsilöytö. Ylempänä maasto on alkuperäistä harjumaastoa, sisempää Salpausselkää. Tien luoteispuolella asuva lähes 90-vuotias Evald Lahtiranta kertoi kolmesta 1930-luvulla löytämästään kiviesineestä, jotka ovat muualta Linhamarin kylästä (vrt. kohde Myllymäki).
Vuoden 2007 tarkastettiin aluetta löytökohdasta noin 40-100 m koilliseen. Koekuopituksessa ja viljelyksen pintatarkastuksessa asuinpaikan ei todettu ulottuvan tänne saakka.

Tammistonniemi (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Pieni röykkiö löytyi inventoinnissa Tammistonmäen itäisimmän laen kalliopaljastuman luoteisreunasta. Se on halkaisijaltaan n. 2-metrinen, pyöreä ja matala koostuen ainakin 2 kivikerroksesta. Röykkiö on vaatimaton, vaikeasti havaittava ja ruohottunut, kohdassa, jossa kalliopaljastuma päättyy. Kasvillisuus sen lähiympäristössä on lähinnä pensaikkoa. Röykkiön vaiheilla maasto laskee sisämaahan ja kohti kuusikkoa, jota voi ajatella vanhan viljelyksen paikaksi. Röykkiö muistuttaa varhaismetallikautisia vaatimattomia hautaröykkiöitä, mutta voi liittyä viljelytoimintaankin. Luontaisena kivimuodostumana sitä ei kuitenkaan voi pitää. Kallioalueella ei havaittu muita röykkiöitä, mutta laen pohjoisosan länsipuolella oli 1-2 epämääräistä ja epävarmaa kivirakennetta n. 50-70 m päässä likimain pohjoiseen.
Paikalla tehtiin metsänkäyttöön liittyvä tarkastus kohteen paikantamiseksi. Muinaisjäännösrekisterin osoittamilla koordinaateilla löytyi matala ja muodoltaan lähinnä pyöreä röykkiö joka on koottu aivan kalliopaljastuman reunaan. Röykkiö on mahdollisesti osin sortunut länsipuolella olevaan rinteeseen. Noin 25 metriä tästä kaakkoon paikannettiin toinen, hieman suurempi ´paksun sammaleen peittämä röykkiö, ja edelleen tästä noin 25 metriä kaakkoon muodoltaan epämääräinen, osin rauennut kivilatomus, mahdollinen raivausröykkiö. Röykkiöt reunustavat nykyisin kuusikkoa kasvavaa, osin raivatulta vaikuttavaa alaa. Kyse voi olla vanhasta pellosta tai kaskimaasta, johon myös röykkiöt liittyvät.

Koivikko 2 (Maarakenteet)
Esihistoriallinen; Kuopanteet tarkastettiin Koivikon mesoliittisen asuinpaikan tarkastuksen yhteydessä Ahti Perannon kanssa inventoinnissa 9.10. 1997. Ne sijaitsevat naapuritilalla, Rn:o 3:32 Lohjantaipaleen kylässä Pukkilanharjun koillisen nokan luoteisella reunalla, harjunlaitaa kulkevan polun luoteispuolella. Kuopanne 1 (valokuvattu) on arviolta 100 m Perannon talon Koivikon lounaispuolella ja 2 lähekkäistä alempana ja n. 50-60 m talosta lounaaseen. Kaikki ovat pieniä, alle 2 m halkaisijaltaan ja vajaan ½ m syvyisiä. Aivan tuoreita ne eivät ole, vaikkei niihin tehtykään koepistoja. Mahdollisesti ne ovat pieniä pyyntikuoppia. sen sijaan harjun koillispäässä koilliseen viettävässä kohdassa pellonreunan lähellä ja talosta etelään on vanha tienpohja ja sen ympärillä tuoreempia kaivantoja, ilmeisesti ainakin hiekkakuoppia, mahdollisesti myös muita kaivantoja, joissa on myös havaittu nokimaata. Alueella on kansalaissodan aikana ollut saksalaisten joukkojen puolustusasemia. Koivikon kivikautinen asuinpaikka sijaitsee talon eteläpuoleisessa peltorinteessä (kohde Koivikko).

Jätinpöytä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Peruskartallekin Jätinpöytänä merkitty kohde tarkastettiin inventoinnissa yhdessä Katteluksessa asuvan Martti Mäkelän kanssa 20.10. 1997. Kivirakennelma sijaitsee Kuusian kylän eteläosassa, Maihuntti-nimisen korkean kallioalueen luoteisosassa, kahden hieman korkeamman kaakko-luode-suuntaisen kallioselänteen välissäkalliopohjalla. Jätinpöytä on n. suunnassa ESE-WNW pituudeltaan 3-metrinen ja leveimmillään n. 1 m kivilaaka kolmen kulmissa olevan kivijalan varassa, joista yksinäinen kapeammassa luoteispäässä ilmeisesti korvattu vahingoittamisen jälkeen. Pöydän pinta on horisontaalinen ja rakennelma on kuorittu sammalpeitteestä. Pöytälevy on irronnut/irrotettu alustanaan olevasta kalliosta, ja nostettu jalkojen varaan. Alle muodostuu miehenmaattava matala tila. Mitään muita rakenteita ei lähialueella ollut havaittavissa eikä myöskään opas tuntenut sellaisia. N. 250-320 m SSW on kuitenkin huomattavasti matalammalla röykkiöitä/kivirakenteita (kohde Maihuntti).

Kuusia Maihuntti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde käsittää historialliseen aikaan kuuluvia röykkiöitä ja kivikasoja kahdessa kohdassa Kuusian kylän eteläosaa, Maihuntin kallio- ja metsäalueen länsiosassa.
Luoteisin, yksittäinen röykkiö on pienen pellon kaakkoislaidassa, metsäisen matalahkon kallion pohjoispäässä. Se on kooltaan n. 5 x 3 m etelä-pohjoissuuntaisesti. Reunoilla on isoja, n. ½-metrisiä kiviä, ja röykkiön keskellä on pienempiä kiviä. Ilmeisesti se on koottu peltoraivion kivistä, kuitenkin hankalasti korkeammalle kalliolle.
Useampia pieniä kivikasoja on lisäksi n. 100-120 m em. röykkiöstä kaakkoon, korkeimmassa maastokohdassa kalliopohjaisella, pääasiassa kuitenkin maapeitteisellä mäellä (koord. n. x=6673 43, y=2483 43, z=55). Alueella havaittiin ainakin 3 kpl halkaisijaltaan n. 2-metristä kasaa, jotka olivat pääasiassa kasvillisuuden peitossa. Kasat ovat jyrkän rinteen länsilaidassa.
Lähistöllä tasaisemmassa maastossa idän ja koillisen suunnassa on pieniä maahan kaivettuja kuoppia ja etelän suunnalla pari torpanpaikkaa. Mahdollisesti kaikki kiveykset ja röykkiöt ovat liitettävissä tähän torppaan ja sen viljelyraivauksiin, ja ovat peräisin ehkä vasta viime vuosisadalta.

Kultsuo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella, joka on matalaa ja kalliopohjaista paikottaisine kalliopaljastumineen, on ilmeisesti ollut torpan paikka. Suohon ulottuvassa niemekkeessä on etelälaidassa, suon reunassa loivassa rinteessä ainakin 1 pienehkö röykkiömäinen kiviladelma, joka on mahdollisesti kiuas. Kivirakenne on n. 2.5 m halkaisijaltaan ja n. 0,5-0,7 m korkea (valokuvattu). Suunnilleen mahdollisen kiukaan kohdilta alkaa osin epämääräinen kivirivi kohti pohjoista ja pientä kallioharjannetta.
Em. jäännöksistä n. 150 m länteen on maastossa kaivettuja kuoppia sekä epämääräisiä kivikasoja. Myös näiden välialueella niemen etelärinteessä on kuoppia. Kaikki liittynevät paikalla historiallisella ajalla olleeseen asumukseen, joskin viljelysten sijoittuminen alueelle on mm. paikan karuuden vuoksi vaikeasti ymmärrettävissä.
Oppaana toimineen Martti Mäkelän mukaan 1 tai 2 pientä epämääräistä röykkiötä tai kiviladelmaa on myös Langnastenmäellä, sen länsireunalla, mahdollisesti kalliopohjalla, n. 770 m Kultsuon paikasta NNW (likim. koord. x=6674 16, y=2485 14, z=60). Tätä paikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Uurniemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jyrkän Lohjanjärveen viettävän rinteen tasaisemmassa kohdassa on pieni röykkiö. Se on halkaisijaltaan n. 2-metrinen ja pienehköistä kivistä varsin säännölliseksi koottu. Tämän pohjois- ja luoteispuolella pienen peltolohkon itäreunoissa on ainakin 3 isompaa röykkiötä, jotka ovat selvästi viljelyröykkiöitä.
Näiden ympärillä on myös vanhan metsittyneen viljeyksen aluetta ja yläpuolella idässä on tervahauta sekä kaivettuja kuoppia. Aivan Karkaliin menevän tien vieressä, sen eteläpuolella on pitkänomainen kiviladelma. Tien pohjoispuolella, edellisestä n. 50 m koilliseen on lisäksi mäenlaella metsikössä selvä rakennuksenpohja. Mahdollisesti kaikki em. röykkiöt ovat liitettävissä tähän mahdolliseen vanhan torpan paikkaan.

Pyölniitunlahti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin inventoinnissa 14.10. 1997. Se on Lapin maakunta-arkeologi Hannu Kotivuoren v. 1992 tarkastama Pyölniitunlahden kohde 1a. Paikka on linnavuoren länsipuolella, pellon erottaman itään viettävän mäen rinteessä. Kotivuori löysi useampia matalia kiveyksiä, joita hän piti joko luontaisina tai peltoraunioina, osaa ehkä hautoinakin, sekä yhden aitamaisen kiveyksen ylärinteessä.
Inventoinnissa rinteessä havaittiin useita kiviladelmia, jotka lienevät pellosta raivatuista kivistä koottuja, mm. aivan pellon reunan leikkauksessa oli aivan hiljan koottuja kasoja. Kuitenkin ainakin 2 kiveyksistä oli varsin säännölliseksi tehtyjä. Näistä toinen pellon reunan lähellä valokuvattu röykkiömäinen kivirakenne oli melko tasakokoisista kivistä muodostettu, soikeahko ja n. 3 x 4 m, osa siitä kuitenkin rinteessä maansekaisena kumpareena. Nykyään metsää kasvavalla alueella on ilmeisestikin ollut pieniä viljelysaloja kivistä raivatuilla kohdilla. Aitamainen kivirivi tilustien vierellä on muodostettu erikokoisista, kuitenkin pääosin suurista lohkareista, ja on ilmeisesti moderni.
Kotivuoren mukaan kiviladelmia on vielä yli 200 m pellonreunasta länteen; näitä ei kuitenkaan tarkastettu 1997. On mahdollista, että osa kiveyksistä on hyvinkin varhaiselta ajalta, jopa linnavuoren käyttöaikaan liittyviä. Vertailukohtana ovat Pöykärin Linnamäen länsipuolella Lammashaanmäen rinteessä olevat viljelykset ja kivirakenteet, joista viimeksimainitut eivät kuitenkaan ole yhtä selviä kuin Pyölniitunlahden kohteessa. Metsittynyttä viljelyaluetta on myös heti Uuspyölin linnavuoren itäpuolella (ks. kohde 3 Uusipyölin linnavuori).
Alueella on mahdollisesti sijainnut keskiaikainen autiopyöli.

Tulimäki (224010001) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Karkkila-Pilpalan maantien kaakkoispuolella, Saavajoen luoteispuolella ympäristöstään 15 m korkeammalla, jyrkähköllä koillinen - lounas -suuntaisella harjanteella. Tällä Tulimäen lounaisosassa 105 m tasanteella on kaksi matalaa röykkiötä, jotka erotuttuvat muutenkin kivikkoisesta maastosta.
Toivolan talon vanhan isännän mukaan oli vielä hänen nuoruudessaan mäellä poltettu helavalkeita ja juhannustulia. Mitään rakennusta tai peltoa ei hänen tietämänsä mukaan ole mäenharjalla ollut.

Märsy (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pyhäjärven pohjoisrannalla, järven eteläosassa, Märsyn talosta n. 220 m kaakkoon. Rantaterassi on jyrkähkön mäen etelärinteen alla. Maalaji on hiekkaa.
Asuinpaikasta on toistaiseksi havaittu merkkejä kahdessa erillisessä kohdassa (vuoden 1984 inventoinnissa Märsy 1 ja 2). Molemmat löytöalueet ovat noin 50 x 50 m:n laajuisia, niiden välinen alue on ilmeisesti tuhoutunut rakentamisen takia.
Läntinen löytöalue sijaitsee osittain tontilla Mukulamäki 10 ja siitä länteen (Märsy 2?). Inventoinnissa havaittiin hyvälaatuisia kvartsi-iskoksia talosta noin 50 m lounaaseen sijoittuvassa rantapellossa (GPS-paikannus: 6718240/3346708). Myös Mukulamäentien ja Märsyntien risteyksen eteläpuoliselta pellolta löytyi kvartsia (Märsy 1?). Löydöt tulivat hiekkaisesta pellon reunasta Mukulamäen ja voimalinjojen väliseltä alueelta (GPS-paikannus: 6718207/3346885).

Liimamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Viljelyn liittyvät röykkiöt sijaitsevat Jussilan talon ja tanssilavan välillä olevan mökin ja sille vievän tien länsipuolella, Liimamäen kaakkoisrinteen alemmilla osilla, jossa muuten jyrkkä rinne loivenee. Rauniot ovat päänkokoisista kivistä kasattuja, osin sammalpeitteisiä, kooltaan eri kokoisia, halkaisija 4 - 1,5 m, korkeus 0,3 - 0,6 m. Suurin raunio on mökin kaakkoisnurkalla.

Vuorensyrjä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Pyhäjärven luoteisrannalla, muinaisella rantatörmällä. Kaksi eri kohdetta erottuu kynnöspellosta hiekkalinsseinä. Kvartsit löytyivät kahdelta suppealta, noin aarin kokoiselta alalta.

Uoma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pyhäjärveen laskevan ojan ja Karkkilan keskustaan vievän Vattolantien (11219) välissä kapealla kannaksella muinaisessa jokisuussa. Jokitörmä on jyrkkä. Sen päällä on kapea peltokaistale tien laidassa. Suurin osa asuinpaikasta lienee jäänyt tien alle.

Kaupinnokka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuunit sijaitsevat länteen, kohti Vuotinaisten järveä viettävällä, sekametsää kasvavalla rantarinteellä kesämökin pihapiirissä, toinen noin 10 m mökistä etelään aivan tilustien vieressä, noin 25 m rannasta itään ja toinen noin 25 m pohjoiseen ja noin 15 m järven rannasta itään. Molemmat ovat erittäin hyvin säilyneitä ja paksun sammalakerroksen peittämiä. Eteläisempi on kooltaan runsaat 2 x 2 m, korkeus noin 0,75 m ja sen pohjoiseen avautuva suuaukko on näkyvissä sammaleen alta. Pohjoisempi on kooltaan hiukan edellistä suurempi, suunnileen saman korkuinen ja kokonaan sammaleen peitossa.

Björkhyddan (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 50 m Kylmälän ja Evitskogin välisen tien länsipuolella, noin 20 m tältä tieltä Siuntion Andbyhyn erkanevasta tiestä etelään. Paikalla on etelään viettävä hiekkarinne. Löydöt kvartsikaavin ja -iskoksia.

Aspnäs (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Evitskogissa, noin 750 m Kylmälän ja Evistskogin väliseltä maantieltä länteen, Siuntion Harvsiin johtavan tien eteläpuolella ja noin 200 m Stora Lannoträsketistä koilliseen. Paikalla on luode-kaakkosuuntainen matalahko hiekkaharju, jossa on joitakin hiekkakuoppia. Harjun rinteestä ja rinteen lounaispuolisesta pellosta on löytynyt mm. nelisivuinen poikkiteräinen kirves, hioimia ja kivilaji-iskos.
Harjun itäpuoliselta pellolta löydettiin vuoden 2009 inventoinnin yhteydessä muutamia kvartseja. Suurin osa löydöistä tehtiin pellon idän puoleisesta päädystä, heti siellä sijainneen talon pihamaan alapuolelta, mutta muutamia löytöjä tehtiin myös pellon alarinteestä. Alueen topografian ja löytöjen levinneisyyden perusteella asuinpaikka on mitä ilmeisimmin ulottunut metsäsaarekkeelta itään aina pellon itäpuolella sijaitsevan talon paikkeille ja mahdollisesti vielä parikymmentä metriä siitä itään. Alueen topografian perusteella kohde on asutusajankohtanaan sijainnut pienen poukaman pohjukassa.

Alis (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Evitskogissa, noin 300 m Helsinki–Hanko-maantieltä pohjoisluoteeseen, Eskilsin talon luota Eriksnäsiin lähtevän tien varrella, noin 200 m Stora Lonnoträsketistä itään. Paikalla on kaakkoon viettävä peltorinne, ja asuinpaikkalöydöt on tehty sen alaosasta kahden puolen paikallistietä, mutta pääasiassa kuitenkin tien koillispuolelta. Löydöt eteläsuomalainen poikkikirves ja kvartsi- ja kivilaji-iskoksia.
Kohteelle tehty 2022 aluerajaus Lehtosalon inventointiraportin perusteella, aluerajaus suuntaa antava.

Erikas (257010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evitskogissa, noin 600 m Helsinki–Hanko-maantieltä luoteeseen, Stora ja Lilla Lonnoträsketin välisellä kannaksella, noin 300 m Stora Lonnoträsketin ja noin 120 m Lilla Lonnoträsketin rannasta. Paikalla on peltojen yläpuolelle kohoava laajahko kumpu, jonka laella on kesämökki. Asuinpaikka sijaitsee kumpareen etelärinteen puolivälissä noin 35 m korkeudella merenpinnasta. Alueen maaperä on savea. Löydöt viisi kivikirvestä, kaksi kourutalttaa, hioinlaaka ja iskoksia (ks. myös lisätiedot).

Lönnbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 400 m Petäjärvestä länteen ja noin 100 m lännestä Petäjärveen virtaavasta purosta pohjoiseen sekä noin 40 m itäpuolella olevasta metsänreunasta. Asuinpaikan itäpuolella metsänreunassa on kesämökki. Paikka on loivasti etelään viettävällä peltorinteellä. Maaperä on savea. Löydöt mm kaksi alkeellista kirvestä, poikkitaltta, pii-iskos.

Munkkullabergen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee jyrkän kalliorinteen päällä noin 100 m vuoren korkeimmasta huipusta lounaaseen varsin vaikeapääsyisellä paikalla. Sen läpimitta on noin 7 m ja keskellä on aarteenkaivajankuoppa. Sitä tehtäessä on kiviä vieritelty länsipuolella olevan jyrkänteen alle. Pienuudestaan huolimatta röykkiö on jylhän sijaintinsa takia nähtävyys.

Tullandet (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Mahdollinen hautaröykkiö sijaitsee Tullandet-nimisen saaren luoteisosassa, korkealla kalliomäellä, kallioterassin reunalla. Se koostuu kulmikkaista kivistä ja sen muoto on epämääräinen. Röykkiö on rakennettu kalliohalkeaman ylitse.
Aivan röykkiön vieressä kasvaa kuusi. Röykkiön mitat ovat 3,7 x 2,8 x 0,3 m. Kyseessä saattaa olla hautaröykkiö.

Kyrkogårdsön (Kivirakenteet)
Historiallinen; Saaren pohjoispään kalliolla on Äyräpään kertomuksen mukaan ryssänuuni.

Räfsö 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Räfsö-nimisen saaren pohjoisosassa, avokalliolla. Alueella on useita kivikasoja. Juhani Rinteen mukaan alueella on sijainnut myös jatulintarha. Röykkiöiden luonne on epäselvä.
A. Pitkänomainen röykkiö, joka on rakennettu luonnon muovaamista kulmikkaista kivistä. Sen koko on 2,6 x 2,2 m, korkeus 0,5 m.
B. Suorakulmainen röykkiö, joka on rakennettu luonnon muovaamista pyöreistä kivistä. Sen koko on 3,2 x 3 m, korkeus 0,7 m.
C. Epämääräinen kiveys, joka on paksun sammaleen peitossa.
D. Pieni pyöreä röykkiö, jonka halkaisija on 1 m. Korkeus 0,4 m.
F. Avoterassilla oleva kiveys, joka on halkaisijaltaan noin 1,1 m. Mahdollisesti jatulintarhan jäänne.
G. Korkea röykkiö, joka on rakennettu luonnon muovaamista pyöreistä kivistä. Sen koko on 3,1 x 3 m, korkeus 0,9 m.
Tarkastus 2024:
Kohde jokseenkin aiemman mukaisessa kunnossa.
Alueella on runsaasti pienempiä kivikasoja ja irtokiviä siellä täällä, röykkiöitä on mahdollisesti ajan saatossa purettu ja kasattu uudelleen. Paikallistettiin yksi uusi maantasainen röykkiö joka lähes kokonaan voimakkaan sammalkerroksen alla.

Korkkulla (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiöt sijaitsevat noin 600 m Korkkullan talosta itään, peltojen keskellä olevan pienen mäen lounaisrinteessä. Läntisin näistä on halkaisijaltaan noin 7 m ja korkeus 0,5 m. Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö, sen laidalla on muutama suuri maakivi. Edellisestä noin 30 m kaakkoon sijaitsee toinen röykkiö. Se on halkaisijaltaan noin 7 m ja korkeutta sillä on noin metri. Läntisimmästä röykkiöstä noin 30 m itään on mm. yksi suorakaiteen muotoa tavoitteleva latomus ja toinen, noin 4–5 m laajuinen röykkiö, joka ei kuitenkaan näöltään vastaa normaalia pronssikauden röykkiötä. Röykkiöiden tarkkaa lukumäärää ei tiedetä.

Brunniberg (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Trehörnsråbergetillä noin 50 m eteläkaakkoon paikasta, jossa Kantvikin, Getbergin ja Överbyn rajat kohtaavat. Röykkiö on pienellä kallionkukkulalla jyrkästi länteen laskevan kalliorinteen laella. Noin 9 m läpimittainen röykkiö on varsin hyvin säilynyt, keskellä ja sivulla on aarteenkaivajan kuopat. Röykkiön alkuperäinen korkeus on ollut ehkä noin 1,5 m. Sijaintipaikkansa vuoksi röykkiö tekee varsin mahtavan vaikutuksen.
Tarkastus 2011:
Röykkiössä on keskellä kuoppa (halkaisija 3,3 m, syvyys noin 80 cm). Röykkiö on tehty pyöreästä luonnonkivestä ja laakamaisesti lohjenneesta kivestä, joiden halkaisija on pääosin 30–50 cm. Lännen puoleisella reunalla erottuu paikoin kolmen kivikerran korkuinen (50–60 cm) reunakiveys. Röykkiön ympärillä on rauenneita kiviä 3–5 m etäisyydellä röykkiön reunasta.
Inventointi 2023:
Röykkiö on aikaisempien inventointien kuvailemassa, hyvässä kunnossa.

Getberg (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö on Getbergin huipulla, noin 500 m Getbergin talosta lounaaseen. Venäläiset ovat suorittaneet paikalla varustelutöitä ja käyttäneet kivet niihin, sekä kasanneet osan kivistä "röykkiöiksi" ylemmäs kallioille. Siten röykkiöstä on vain pohja ja muutamia suurempia kiviä jäljellä.
Tarkastus 2011:
Neuvostoliittolaiset ovat tuhonneet kohteen Porkkalan vuokra-aikana (1944–1956). Alkuperäistä röykkiön paikkaa ei pystytty varmuudella selvittämään inventoinnissa. Kallion laelta löytyi paras ehdokas, josta otettiin valokuva ja GPS-koordinaatit.

Pappila (257010027) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivi, pronssi- ja rautakautinen asuinpaikka sijaitsee pappilan välittömässä ympäristössä kahden puolen sen ohitse kulkevaa tietä. Maasto on etelään viettävä hiekkainen rinne. Vuonna 2001 tehtyjen koekaivausten perusteella asuinpaikan todettiin jakautuvan kahdeksi erilliseksi pienialaiseksi asutuspesäkkeeksi. Löytökerros oli paikoitellen jopa kuudenkymmenen senttimetrin paksuinen. Kohde rajattiin vuonna 2011 koekaivaustietojen (2001) perusteella.
Vuoden 2012 koekaivauksessa kohteen ajoituksesta saatiin lisätietoja. Asuinpaikalta saadut keramiikkalöydöt ovat ilmeisesti kahdesta eri vaiheesta, a) kivikautista myöhäiskampakeramiikkaa (n. 3600-3200 eKr.) ja/tai Kiukaisten keramiikkaa (n. 2300-1500 eKr.) ja b) pronssikautista Paimion keramiikkaa (n. 1500-800 eKr.) ja/tai rautakautista Morbyn keramiikkaa (n. 800 eKr.-300 jKr.). Vaikuttaa todennäköiseltä, että Pappila onkin ollut ranta-asuinpaikkana myöhäiskampakeramiikan aikana ja uudestaan asuttuna pronssi- tai rautakaudella, jolloin meren ranta ei ole enää ollut asuinpaikan välittömässä läheisyydessä. Radiohiiliajoituksen perusteella paikalla on asuttu vielä n. 300 eKr. Keramiikan lisäksi alueelta löytynyt useita kiviesineitä, kvartsia ja palanutta luuta.

Sällbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kvarnbyssä Ingelsån notkon lounaisreunalla. Paikalla on itään viettävä hiekkainen peltorinne. Löydöt mm. kirveitä, taltta yksi pala kampakeramiikkaa.

Nybäck (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lapinkylässä noin 300 m Hangon tieltä, Volsiin vievän tien varrella. Sen eteläpuolella kulkee tien poikki Juusjärveen virtaava puro, jonka pohjoispuolella, etelään ja kaakkoon viettävän rinteen päällä on vanha torpparakennus. Tämän torpan kohdalla, tien lännenpuolisessa maantieojassa oli havaittavissa liedenjälkiä. Löydöt kourutaltta ja hioinkiviä.
Vuoden 2009 inventoinnin aikana oli asuinpaikan ylittävän Volsintien (mt 11255) ojaleikkauksessa havainnoiminen mahdotonta kasvillisuuden vuoksi. Tien idänpuoleinen, kaakkoon viettävä pelto oli tarkastushetkellä äestetty ja se tarkastettiin, samoin kuin peltoon rajautuva alue, josta oli hiljattain kaadettu metsää ja maanpinta oli paikoin rikkoutunut. Pellolla on havaittavissa muinaista rantaterassia, mutta merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei havaittu sen enempää pellolta kuin metsästäkään. Tien länsipuolella kasvillisuus esti havainnoinnin.

Solvik (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Eviskogissa, noin 300 m Helsinki–Hanko-maantien eteläpuolella ja noin 150 m Backträskin lahdelmasta pohjoiseen. Asuinpaikan kautta kulkee tie Överkurkiin. Löytöjä on tien lounaispuolelta aivan tielle ulottuvan pienen peltokumpareen koillisreunasta. Löydöt mm. kourutaltta, kiviesineen teelmä, kvartsikaavin.
Vuonna 1989 paikalla tehtiin koekaivaukset paikallistien (mt 11255) leventämisen vuoksi. Kaivauksissa ei löydetty mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Tutkimuksen yhteydessä talteen otetut kvartsit ja pii löytyivät tutkimusalueen ulkopuolisilta peltokumpareilta.

Åkernäs (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evitskogissa, noin 300 m Helsinki–Hanko maantieltä etelään, noin 150 m Backtyräskin rannasta luoteeseen ja noin 150 m Åkernäsin tilan asuinrakennuksesta koilliseen. Asuinpaikan pohjoispuolella on matala, metsäinen mäki, jossa sijaitsee Riudden-niminen huvila. Asuinpaikka on noin 40 m metsänreunasta ja 40–50 m Riuddeniin johtavasta tiestä loivasti etelään viettävällä pellolla. Maaperä on hiekansekaista savea. Löydöt suurikokoinen reikäkivi, kvartsi-iskoksia.

Evitskog Solbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin kilometrin Petäjärven eteläpäästä etelälounaaseen aivan Kylmälä–Evitskog-maantien pohjoispuolella. Löydöt on tehty tilan asuinrakennuksesta pohjoiseen ja länteen päin olevalta, sen ja metsän reunan väliseltä, kaakkoon viettävältä rinnepellolta, etenkin metsän reunassa olevalle saunalle johtavan tien eteläpuolelta. Maaperä on ruskeaa moreenimaata. Löydöt mm. useita keihäänkärkiä ja kirveitä.

Karlsberg (257010034) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 800 m Petjärven eteläkärjestä ja noin 170 m Kylmälä–Evitskog-maantiestä etelään sekä noin 300 m Karlsbergin tilan päärakennuksesta luoteeseen olevalla Petäjärven kylän ulkopalstalla, vaikka tilan rakennukset ovat Evitskogin kyläalueella. Paikalla on varsin jyrkästi etelään viettävä rinne, jonka juurella virtaa puro. Löydöt, mm. kolme alkeellista kivikirvestä ja kolme alkeellista talttaa, on tehty rinteen yläosasta aivan pellon ja metsän rajasta. Maaperä savea.
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin, että pelto on nyttemmin metsittynyt.

Tengo Nyåker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lapinkylänjärven pohjoispuolella, noin 350 m järvenrannasta ja Hangontien eteläpuolella. Paikalla on peltoon pistävässä niemekkeessä pieni lato. Asuinpaikan kohdalla on eteläkaakkoon viettävässä rinteessä pieni harjanne. Löydöt: hiotun kiviesineen kappale, kvartsi-iskoksia.
Vuoden 2009 inventoinnissa kohde tarkastettiin. Kohde sijaitsee Lapinkylänjärven pohjoispuolella olevan harjun etelärinteellä. Paikalla olleesta ladosta on jäljellä kivijalat maassa. Harjun rinteellä kasvaa kuusensekaista mäntymetsää ja asuinpaikan alapuoliseen peltoon on istutettu koivua. Ympäristössä on omakotiasutusta. Asuinpaikan kohdalla erottuu mahdollinen muinainen rantaterassi, jota pitkin kulkee polku. Sen pohjoispuoleiselle rinteelle oli tehty kaksi hiekkakuoppaa, jotka ovat Porkkalan vuokra-ajan 1944–56 aikaiseen väliaikaiseen rajaan liittyviä tykkiasemia. Hiekkakuopissa oli jonkin verran paljastunutta maata, jossa ei kuitenkaan havaittu merkkejä asuinpaikasta.
Vuonna 2011 oli koekaivaukset Tengo Nyåkerin nuorakeraamisen asuinpaikan koillispuolella tulevan vesijohdon kohdalla, noin 30 m päässä asuinpaikasta. Koekaivauksissa ei havaittu merkkejä asuinpaikasta.

Västerkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 600 m Västerkullan kartanosta länsilounaaseen, Loojärven eli Isojärven luoteispään peltoaukeaman länsireunasta pohjoiseen pistävän puronnotkon itäreunalla. Löydöt on osaksi tehty länteen viettävältä peltorinteeltä, osaksi sen viereisestä metsästä. Maaperä on hiekkaa. Löydöt mm. saviastianpaloja, kiviesineen teelmä, iskoksia.

Nybacka Hemåker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 400 m Västerkullan kartanon päärakennuksesta koilliseen, Kauhalan joen itärannalla, länteen viettävällä rinteellä. Löydöt talttoja, kiviaseita, hioimia, iskoksia.

Turkhaudan pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kauhalassa melkein Västerkullan kartanon päärakennusta vastapäätä Kauhalanjoen itärannalla, varsin jyrkän rantarinteen päällä. Löydöt mm. mahdollinen kiviesineen teelmä, suuri hioinkivi, iskos

Råbacka (257010040) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 400 m Råbackan talosta koilliseen ja noin 120 m Bockträsketistä länsiluoteeseen, mökille vievän tien varrella. Kyseessä on peltojen väliin pohjoisesta pistävän ja etelään viettävän mäen reuna. Löydöt mm. alkeellisen kirveen teelmiä, alkeellinen taltta, poikkikirves ja saviastianpaloja.

Mäkipelto (257010041) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 200 m Kauhalan joen sillasta itään ja 200–300 m Isojärvestä pohjoiseen, järven rannasta pohjoista kohden tunkeutuvan kapean peltonotkelman länsireunassa, itään viettävällä rinteellä. Paikalta on tehty paljon löytöjä, mm. parikymmentä talttaa ja kirvestä, saviastianpaloja.

Överängen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Överängen sijaitsee Loojärven eli Isojärven luoteispuolella, Sikunsuon harjusta koilliseen, käsittäen Kauhalan tien, peltoaukeaman keskellä kulkevan laskuojan ja Sikunsuon harjun välisen alueen. Rinne nousee lounaaseen ja länteen metsäharjanteelle, vedenjakajalle, joka erottaa Överängenin peltolaakson Sikunsuon altaasta. Laakson pohjalla noin puolen kilometrin päässä idässä virtaa Kauhalanjoki. Laakso on muinainen merenlahti.
Överängenin asuinpaikalla on erotettu kolme alakohdetta. Vuoden 2008 koekaivauksissa todettiin, että alakohde 1 on kokonaan sekoittunut kyntökerrokseen, kuten myös alakohteen 2 pellolla sijaitsevat osat. Alakohteen 2 mahdollista laajuutta pellon länsipuolisessa metsässä ei tutkittu.

Sikunsuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sikunsuon asuinpaikka sijaitsee Loojärven luoteispään länsipuolisella peltoalueella, kuivatetun Sikunsuon syvänteen pohjoisreunalla, etelälounaaseen laskevan peltorinteen yläosassa ja päällä. Paikka on Västerkullan kartanosta yhden kilometrin lounaaseen oleva metsäharjanne, joka erottaa toisistaan suon ja Loojärven laakson. Asuinpaikka on tämän metsäniemekkeen lounaissivulla, 20–50 m sen kärjestä ja ulottuu metsänreunasta alkaen ehkä 20–30 m pellon suuntaan. Runsaimman löytöalueen kooksi on arvioitu 40 – 50 m². Sikunsuo on ollut Litorinameren lahdeke, kun merenpinta on ollut 34 metrin tasolla. Löytöalueen korkeus on 35 – 37 m mpy. Sikunsuon pohjan korkeus on noin 32 m mpy.
Vanhojen löytöjen perusteella Sikunsuon asuinpaikka on pääosin mesoliittinen, mutta paikalta on löytynyt myös nuorakeramiikkaa. Vuoden 2008 koekaivauksessa asuinpaikka todettiin suurimmaksi osaksi tuhoutuneeksi. Peltoalueella löydöt ovat sekoittuneet kyntökerrokseen ja pellon itäpuolelle on rakennettu taloja. Asuinpaikasta saattaa olla säilyneitä osia talon pihamaalla.

Koivistosveden (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Runsaslöytöinen asuinpaikka sijaitsee Kauhalassa, Kauhalantien ja Loojärven välissä. Merkittävä nuorakeraaminen asuinpaikka. Löydetty mm. ainakin 35:een eri nuorakeraamisen astiaan liittyviä paloja. Muut löydöt mm. alkeellisia kirveitä, oikokirveitä, kvartsiesineitä- ja iskoksia.
Lehtosalon inventointikertomuksessa käytetään nimeä Lovik.
Vuoden 2011 koekaivauksissa ei löytynyt merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä vesihuoltolinjan kohdalta ja on mahdollista, että kohde on tuhoutunut osittain. Jälkitöissä kohde rajattiin Aarne Äyräpään vanhan kartan.

Isolähteenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Isolähteenpelto on osa Iso- eli Loojärven pohjoispuolista peltoaukeamaa, jonka Kirkkonummen ja Espoon kunnanraja halkaisee. Tämän pellon pohjoisosassa on pieni, hiekkainen kumpu, jolla asuinpaikka sijaitsee. Joitakin löytöjä on myös hieman loitompaa tästä kummusta. Löydöt mm. saviastian paloja (KM 8286:18, 8321:13, 8532:8, 8711:5), oikokirves (KM 7587:4), talttoja (8575:17, 8631:12) ja useita iskukiviä.
Nykyiset koordinaatit osoittavat vinovalovarjostetarkastelun perusteella tasaiselle pellolle. Kuvausta vastaava kumpu olisi n. 170 kaakkoon nykyisestä muinaisjäännöspisteestä.

Onnimäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lappbölen maantien itäpuolella, noin 700 m Kalakosken sillalta länsiluoteeseen. Peltoalue ulottuu Isojärven eli Loojärven rannoilta aina maantielle asti kapeana kaistana juuri tällä kohden. Rinne on tieltä lähtiessä aluksi varsin loiva, mutta jyrkkenee sitten huomattavasti. Asuinpaikka sijaitsee juuri tämän jyrkän laskun yläpuolella koko pellon leveydeltä. Rinne viettää itään päin. Maaperä on hiekkaa. Löydöt mm. Jäkärlän-tyyypin kirves, alkeellinen taltta, kvartsi-iskoksia.
Vuoden 2009 inventoinnissa asuinpaikka vaikutti olevan luultua suurempi, sillä kvartsi-iskoksia löytyi pellon etelä- ja lounaisreunoista. Kvartsit keskittyivät aiemmasta löytöpaikasta katsoen laakson vastakkaiselle, luoteeseen viettävälle peltorinteelle. Löydöt jätettiin paikalleen. Alkuperäisen kuvauksen osoittama itään viettävä jyrkkä peltorinne oli kesannolla, eikä sitä ei voitu tarkastaa. Löytöjen levinnän perusteella on mahdollista, että asuinpaikka jatkuu myös peltoalueen eteläpuolella olevaan metsäsaarekkeeseen. Ympäristön topografisten piirteiden ja rannansiirtymistietojen perusteella alue on muodostanut kivikaudella suojaisan lahdenpohjukan. Maaperä on pellon yläosassa hiekkaista, alempana savea.

Oitbacka Kvarnåker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kalakosken myllyn länsipuolella, noin kilometri Oitbakcan kartanosta länsilounaaseen. Peltoalueen keskellä sijaitsee laaja hiekkainen kumpu, jossa on kolme hiekkakuoppaa. Sen eteläpuolinen, etelään viettävä peltorinne on myös varsinkin yläosaltaan hiekkaperäistä. Tästä kummusta koilliseen kulkee matala hiekkainen harjanne tienvarren metsässä sijaitsevaa asuinrakennusta kohden. Sekä kummun että tämän harjanteen tienoot ovat omakotialuetta. Kummulle ja sen eteläpuolelle sijoittuu erittäin suuri määrä löytöjä, mm. saviastianpalasia, kirveitä, talttoja ja iskoksia.
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin, että muinaisjäännös on todennäköisesti tuhoutunut alueen voimakkaassa maankäytössä. Paikalla on asuinrakennus.

Skåla åker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Oitbackasta Vitträskiin vievän tien varressa, noin 800 m Oitbackasta, kansakoulun eteläpuolella. Näyttää siltä, että alueella on itse asiassa ollut kolme erillistä asuinpaikkaa (ks. alakohteet):
1. Tien eteläpuolelle ulottuva kumpare, jolla kansakoulu sijaitsee. Sen etelään viettävälle hiekkaiselle peltorinteelle sattunee joukko aikaisempia löytöjä. Vuoden 2009 inventoinnissa Alueelta löytyi historiallisen ajan keramiikkaa ja hieman palanutta savea (KM 201011:1–3).
2. Pellon toisella puolen, metsänreunassa, kansakoulusta kaakkoon, Rapakärr-nimiselle peltoalueelle vievän tien varressa, on lato, jonka perustuksia kaivettaessa löydettiin kaksi kourutalttaa ja kaksoistaltta.
3. Lännempänä Vitträskin tie nousee metsään pohjoiseen viettävää rinnettä. Tältä rinteeltä on löydetty nuorakeramiikkaa.

Dubbeltorpet (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Rapakärr-nimisellä peltoaukealla noin kilometri Oitbackan kartanosta etelään. Dubbeltorp sijaitsee paikassa, jossa metsän kautta tuleva tie kohtaa peltoalueen reunan, purolle laskeutuvan rinteen puolivälissä. Tämän rakennuksen liepeiltä on tehty useista eri kohdin 200 m:n matkalla itään päin kivikautisia esinelöytöjä, mm. kaksi oikokirvestä ja kaksi oikokirveen kärkiosaa. Etelään viettävä rinnealue, jossa maaperä ylempänä on hiekkaista, mutta alempana savimaata.

Storsbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Isojärven eli Loojärven eteläisimmän rannan ja Helsinki–Hanko-maantien välisen kukkulan rinteillä. Lähinnä etelärinteen jyrkästi viettävä länsipää, mutta myös kukkulan itäpuoliselta pellolta on löytö. Maaperä savea. Löydöt mm. nuorakeraamisia saviastianpaloja, eteläsuomalainen tasataltta, reikäkiven puolikas.
Vuoden 2009 inventoinnissa kohdetta ei voitu tarkastaa, koska pellot olivat kesannolla. Maankäyttö on kuitenkin jatkunut ennallaan.

Aavaranta (257010054) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 140 m Vitträskistä pohjoiseen Aavarannan kurssikeskuksen välittömässä läheisyydessä, jollei osittain sen rakentamisen myötä tuhoutunut. Löydöt nelisivuinen poikkikirves ja kvartsi-iskoksia.
Kohde sijaitsee Vitträskin järven pohjoisrannalla, Österbyntien eteläpuolella, hotelli Aavarannan piha-alueella, järvelle laskevassa rinteessä. Paikalla on rantametsään rajautuva nurmialue, jota halkoo valaistu lenkkipolku. Asuinpaikka tarkastettiin inventoinnissa 2012 ja se oli vuoden 2009 mukaisessa kunnossa. Löytö on saatu aikoinaan talteen Vitträskin tilan hiekkaisesta pellosta. Kohteen säilyneisyyden tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.

Rauhala 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asunpaikka sijaitsee Vitträskin pohjoisrantaa noudattelevan maantien pohjoispuolella noin 200 m Rauhalan tilan päärakennuksesta länsiluoteeseen. Tien pohjoispuolisessa pellossa on pieni metsäsaareke, jonka itäpuolitse tuleva puro lähenee tällä kohtaa maantietä. Puronotkossa on kaivo. Asuinpaikka on kaivosta lounaaseen olevan, koilliseen viettävän rinteen keskivaiheilla. Maaperä on savea. Löydöt mm. kvartsi-esineitä ja iskoksia. Vuoden 2009 inventoinnissa havaittiin, että alueelle on istutettu koivikkoa.
Kohde sijaitsee Vitträskin järven pohjoisrannalla, Rauhalantien pohjoispuolella, pienen peltoalueen keskellä olevan notkelman reunassa. Paikalla on muutama vuosi sitten istutettu koivikko, joka laskee purouomaan kohti koillista. Asuinpaikka tarkastettiin 2012 inventoinnissa ja se oli ennallaan edellisen, vuoden 2009 inventoinnin mukaisessa kunnossa. Maanpinnan peitteisyys haittasi kohteen tarkempaa tarkastelua ja kairatessa saatiin havaintoja vain vanhasta peltokerroksesta. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.

Björkhälla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Luomassa, noin 200 m Fasan tienhaarasta itään, Bobäckeniin laskevan puron itäpuolisen rinteen päällä. Asuinpaikka näyttää olevan Luoman aseman suuntaan vievän maantien pohjoispuolella, koska tienpenkassa oli näkyvissä liedenjälki ja samasta penkasta on löytynyt myös saviastianpaloja. Mahdollisesti asuinpaikka ulottuu myös tien eteläpuoliselle pellolle.
Kohde sijaitsee Vitträskin ja Luoman välisellä peltoalueella, Hvitträskintien ja Storlandintien risteysalueella ja sen eteläpuolella. Paikalla on loivasti lounaaseen, kohti Bobäck bäckenin puronotkoa laskeutuva hiekansekainen peltorinne. Inventoinnissa 2012 kohteen osin umpeen kasvaneet ojaleikkaukset tarkastettiin, mutta niistä ei saatu havaintoja muinaisjäännöksestä. Tien eteläpuoleisen pellon yläosassa ja osin rinteessä havaittiin kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, joiden perusteella muinaisjäännös rajattiin. Löydöt jätettiin paikoilleen. Kohteen sijainti on hyvin tyypillinen kivikautiselle asuinpaikalle. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.

Haapaniemi (257010059) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kylmälässä välittömästi Haapaniemen tilan kasvihuoneitten takana olevalla peltosaralla asuinrakennuksesta kaakkoon. Paikalta on noin 100 m Petäjärveen sekä pohjoisessa että idässä. Maaperä viettää loivasti kaakkoon. Savimaata. Paikalta on löydetty mm. useita kirveitä ja talttoja.
Kohteelle tehty aluerajaus Lehtosalon vuoden 1963 inventointiraportissa antamien tietojen, topografian sekä historiallisen ilmakuva-aineiston perusteella. Kohteen laajuuden varmistaminen vaatii kajoavia tutkimuksia.

Nybacka (257010060) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Heparinjärven luoteispuolella noin 300 m järvenrannasta. Sen pohjoispuolella on korkeahko mäki, jonka juurella kulkee tie. Nybackan talo on tämän tien pohjoispuolella ylempänä mäenrinteessä, mutta tien eteläpuolella samalla kohtaa on pienempi rakennus. Asuinpaikka sijaitsee tämän rakennuksen ja Nybackan länsipuolisen naapurin alueen välillä, aivan tien eteläpuolella, ehkä noin 15 m leveällä vyöhykkeellä. Asuinpaikan kohdalla on rinteen vietto muuttunut loivaksi kohden etelää ja Heparinjärveä. Maaperä on savea. Löydöt mm. kiviesineiden katkelmia ja kvartsi-iskoksia.
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin, että alueelle on rakennettu useita rakennuksia aiempien tarkastusten jälkeen. Asuinpaikka on luultavasti suurimmaksi osaksi tuhoutunut. Sen rippeet sijainnevat nykyisten piha-alueiden alla. On mahdollista, että kohteen alaosa ulottuu pelloille asti. Pelloilla oli kasvillisuutta, joten pintapoimintaa ei voitu tehdä ja havaintojen teko oli vaikeaa. Asuinpaikan rajaus on tehty aiempien tarkastusten, vuoden 2009 inventoinnin ja topografian perusteella.

Nedergård (257010064) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Turun valtatieltä Kalljärven taakse johtavan tien itäpuolella, noin 50 m viimeisestä tienvarressa olevasta ulkorakennuksesta etelään. Pellolla on rinteen päällä suuri kivi, jonka alapuolella, jyrkemmän rinteen yläosassa asuinpaikka sijaitsee. Löydöt: kaksi saviastianpalaa, kvartsiesineitä ja -iskoksia.
Inventoinnissa 2012 peltoalueet olivat laajalti kynnetty tai ohuen kasvillisuuden peitossa, joten pintapoiminta oli mahdollista. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä havaittiin noin 350 x 150 m laajuisella alueella pellon ylärinteessä hiekansekaisessa mullassa. Löytöjä ei otettu talteen, mutta niiden löytökohdat tallennettiin gps-laitteella. Vaikuttaisi siltä, että asuinpaikka on hyvin laaja-alainen tai siihen liittyy useita eri asutusvaiheita.
Kivikautisen asutuksen lisäksi paikalla on historiallisen ajan kylänpaikka. Uudenmaan historiallisten paikkatietoaineistojen perusteella Kalljärvi
on ollut suuri kylä 1560-luvulla, jolloin paikalla oli viisi taloa. Kuninkaan kartastossa 1780-luvulla kylän kokoluokka oli 1. Vanhaa kylätonttia on saattanut säilyä Alitalontien eteläpuolella sijaitsevan maatilan pihapiirissä. Kivikautinen asuinpaikka on laaja-alainen, mutta lienee osittain tuhoutunut pitkään jatkuneessa peltoviljelyssä. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muut-tuessa edellyttäisi koekaivauksia.

Sollbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vähäjärven peltoalueen itäpuolella, peltojen ympäröimän kumpareen kaakkoisrinteellä, välittömästi talon piha-alueen kulmauksesta kaakkoon. Löydöt: pienikokoinen taltta ja kvartsia.
Kohde sijaitsee Veikkolan Haapajärven itärannalla, kuivatetun Vähäjärven pohjoispuolella. Paikalla on melko jyrkkäpiirteinen peltoalue, jonka ylimmät rinteet ovat hiekkaisia. Asuinpaikkalöydöt ovat peräisin peltorinteen yläosasta, läheltä pihamaan reunaa. Sijainti on hyvin tyypillinen kivikautiselle asuinpaikalle. Inventointiajankohtana pellot olivat sängellä ja havaintoina saatiin vain muutama palanut kivi peltorinteen yläosasta. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.

Maula (257010066) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 400 m Maulan talosta kaakkoon, Vähäjärven peltoalueen pohjoisosassa olevan metsäisen kumpareen itäpuolella, Vähäjärven itäpuolelle vievästä tiestä noin 80 m pohjoiseen, suunnilleen kumpareella olevan metsän reunan ja pellolla olevan ladon puolivälissä. Itään viettävässä rinteessä on pieni harjanne, jonka kärkiosassa asuinpaikka sijaitsee. Löydöt 40 saviastianpalaa ja kvartsi-iskoksia.
Inventointikertous 2012:
Kohde sijaitsee Veikkolan Haapajärven itäpuolella, kuivatetun Vähäjärven pohjoisrannalla, lähellä vielä historiallisella ajalla paikalla sijainnutta salmea. Alueella levittäytyvät laaja-alaiset peltorinteet, joita halkoo Haapapurolle johtava tie. Inventoinnissa peltorinteitä tarkastettiin ja paikalta löytyi muutamia kvartsi-iskoksia terassin päältä korkeustasolta n. 50 m mpy. Alueelta ei saatu muita havaintoja. Vesijätöstä, kuivatetun Vähäjärven ranta-alueelta on löytynyt 1900-luvun alussa yksipuinen ruuhi, jota säilytettiin tuolloin Maulan talon pihamaalla. Ruuhilöytö on todennäköisesti peräisin historialliselta ajalta, koska se oli Europaeuksen mukaan valmistettu metallityökaluilla.

Myllhaloåker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kauhalassa, Myllhalon peltoalueen itäreunassa, noin 200 m Myllhalon harjun kärjestä pohjoisluoteeseen, lounaaseen viettävällä rinteellä, metsänrajassa. Löydöt mm. kivikirves, kourutaltta, kiviesineen katkelmia, iskoksia.

Myllhaloåsen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Myllhalon harju sijaitsee Kauhalassa peltoaukeaman itäreunassa Myllhalokullenin itäpuolella Kakarbäckenistä länteen. Sekä harjun kärjestä että noin 100 m pohjoiseen ylempää harjulta on tehty asuinpaikkalöytöjä. Harjun kärki on suureksi osaksi hiekkakuoppina. Löydöt mm. poikkiteräinen kvartsinuolenkärki, taltta, kvartsi-iskoksia.

Myllhalokullen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kauhalassa, Myllhalon peltoaukean keskellä kohoavan kukkulan etelärinteellä. Löydöt mm. alkeellinen kirves, kaksi talttaa, kiviesineen katkelmia.

Björkkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin kilometri Västerkullan kartanosta pohjoisluoteeseen, Kauhalanjoen länsipuolella, Myllhalon peltoalueen länsiosassa olevan varsin korkean ja jyrkkärinteisen kukkulan rinteillä. Eniten löytöjä on tehty kukkulan kaakkoisrinteeltä. Löydöt mm. kaksi kiviaseen jäännöstä, iskoksia, hioimia

Raskiskya (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kauhalassa noin 400 m Västerkullan kartanosta pohjoiseen, Myllhalon alueelle vievän tien varressa, sen länsipuolella. Paikalla on itäkoilliseen viettävä rinne, joka on ollut peltona. Löydöt mm. useita talttoja.

Kvarntorpsåkern (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kauhalassa noin 400 m pohjoiseen Västerkullan kartanosta, Kauhalan joen itäpuolella, joen rantaan pistävän niemekkeen kaakkoispuolella olevan pellon läntisessä kulmauksessa. Maaperä on savea. Asuinpaikalta on tehty runsaasti löytöjä.

Sarfvik (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiön pohja sijaitsee Espoonlahden rannalla, Espoosta Kirkkonummen puolelle johtavasta Kivenlahden sillasta n. 300 m etelään, meren äärellä kohoavan kallioalueen pohjoiskärjessä, huvilan länsipuolella kohoavan kallion päällä. Röykkiön ympärillä on avokalliota ja kuivaa kangasta.
Röykkiö on pyöreä ja sen halkaisija on noin 6 m. Röykkiön keskellä on 1,5 x 2,5 m:n kokoinen kivikeskittymä, jossa on useita kivikerroksia. Röykkiössä erottuu kaksi kivikehää.
Tutkittu vuonna 1986.
Jussila 2017:
Ennallistettu röykkiö on hyväkuntoinen ja selkeästi näkyvissä. Aiemmat koordinaatit muutettu.

Tyris 1-2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tyris 1 sijaitsee noin 150 m Espoon kartanon ja Jorvaksen väliseltä maantieltä Vitträskiin vievän tien varrella, paikalla, jossa Tyriksen pihan kautta kulkeva tie yhtyy viimeksi mainittuun tiehen. Paikalla on loivasti viettävä hiekkainen etelärinne. Löydöt kvartsi-iskos, hiotun kiviesineen pala ja hioinkivi. Alakohde Tyris 2 sijaitsee noin 50 m Tyriksen päärakennuksesta länsilounaaseen, loivasti etelään viettävällä hiekkarinteellä, jonka vietto alempana jyrkkenee. Löydöt saviastianpaloja ja palanutta savea.
Maanpinta oli kasvillisuuden peitossa, mutta topografian perusteella paikka soveltuisi hyvin kivikautiseksi asuinpaikaksi ja liittynee samaan asutusvyöhykkeeseen läheisen Björkhällan kanssa. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia. Tyris 1 ja Tyris 2 -kohteiden välimatka on alle 100 m, joten ne voitaisiin yhdistää yhdeksi muinaisjäännöskohteeksi

Seppis (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kauhalassa Myllhalon peltoalueen pohjoispuolella olevan laajahkon kukkulan etelärinteellä, todennäköisesti taloon johtavan tien itäpuolella. Maaperä on hiekkaa. Löydöt mm. alkeellisia talttoja, kivikirveitä.

Bölsön (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kalliolla. Vähäiseen notkelmaan kasattu matala raunio, jossa reunakivet. Koko 7 x 2,5 m, korkeus 0,4 m.

Övre Pulkus (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Maansekainen, halkaisijaltaan 8 metrinen röykkiö sijaitsee Nedre Pulkuksessa, noin 100 m Gesterbyntieltä kaakkoon. Röykkiö on rakennettu pellon keskeltä kohoavan mäenkumpareen juurelle pienelle peltosaarekkeelle. Mäenkumpareella noin 20 m päässä röykkiöstä sijaitsee asuintalo.

Kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Kirkkonummi mainitaan ensimmäisen kerran kirkkopitäjän vuodelta 1330 peräisin olevassa lähteessä, mutta on mahdollista, että se perustettiin jo 1200-luvun puolella. Kirkko on ilmeisesti sijainnut samalla paikalla perustamoisesta saakka. Vanhin paikalla tehdyissä tutkimuksissa löydetty raha ajoittuu peräti 1200-luvun alkupuolelle. Paikalla on sijainnut useampia puukirkkoja ennen keskiajan lopulla rakennettua kivikirkkoa.
Ensimmäisessä rakennusvaiheessa kirkkorakennuksessa oli pieni tiilinen runkohuone ja pääosin harmaakivestä rakennettu kuoriosa. Kuorin pohjoispuolella on ilmeisesti sijannut pieni sakaristo ja runkohuoneen eteläpuolella asehuone.
Kirkko on vaurioitunut useaan otteeseen. 1572 tuli suuria vaurioita sekä venäläisten hyökkäysestä ja sitä vuonna 1573 seuranneesta tulipalosta. Siellä on myös tehty laajoja muutoksia useaan otteeseen. 1637 on tehty peruskorjaus, jolloin kuoriosaa on levennytty runkohuoneen laajuiseksi. Runkohuonetta laajennettiin länteen päin vuosina 1760-61.
Porkkalan vuokra-aikaan kirkkoa oli käytetty kulttuuritalona, jossa oli mm. elokuvateatteri. Vuokra-ajan jälkeen kirkkoa on tutkittu sekä rakenteiden osalta että arkeologisesti. Se otettiin alkuperäiseen käyttönsä 1960-luvulla.
Kirkkomaalle tehdyn viemärikaivannon yhteydessä havaittiin kirkkomaan pohjoispuolella itä-länsi -suuntaisen aidan löyhästi kalkkilaastilla 40 - 80 cm kivistä muurattu n. 140 cm leveä perustus. Kirkon pohjoissakaran lähellä havaittiin jäänteet vastaavanlaisesta länsiaidasta. Muuriaidan etäisyys runkohuoneesta on etelärannikon keskiajalle tyypillistä (1. kirkko paikalle rakennettiin 1400-luvun alkupuolella), mutta sama käytäntö on jatkunut aina 1700-luvulle.

Kaunisto (407010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kunnan luoteisosassa, muinaisen merenlahden rannalla, loivasti lounaaseen viettävässä rinteessä kalliomäen ja radan välillä. Korkeuden ja löytöjen (keihäänkärkiä, kivikirveitä ja -talttoja, hioin, kvartsiesineitä ja -iskoksia) perusteella asuinpaikka on esikeraaminen.

Strandas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lapinjärven pohjoisrannalla metsänreunassa, loivasti kohti järveä viettävässä etelärinteessä. Löytöinä saatu nuorakeramiikkaa, kvartsia, kivikirves, piitä, reikäkivi, palanutta luuta.

Nybacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lusibäckenin ja Svartbäckenin välisen mäen lounaisrinteessä. Löydöt nuorakeramiikkaa, kvartsia, palanutta luuta, hioin. Ilmeisesti vasarakirveskulttuurin asuinpaikka.

Långängsbacka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuuni sijaitsee Kirkonkylästä Pekinkylään vievältä tieltä koilliseen, pienen mäen itärinteellä. Luonnonkivistä rakennetun uunin pesä on n. 50 x 50 x 50 cm.

Snyggsgärdan (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Storbackenin lounaisrinteellä Lindkosken tasangon itälaidalla. Löydöt varhaiskampakeramiikkaa, yksi pala myöhäiskampakeramiikkaa, palanutta savea, iskoksia, kvartsiesine.

Hannusbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Taasianjoen itärannalla, Hannusbackenin länsirinteessä puutarhassa. Paikalla on ollut asutusta sekä merivaiheessa varhaiskampakeraamisena aikana että tasangon syntymisen jälkeen vasarakirveskulttuurin aikana. Löydöt iskoksia, saviastianpaloja, palanutta luuta, tasataltta, palanutta savea, savi-idolin katkelma, hioin, iskukivi yms.

Hemängen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 500 m Lapinjärven itärannasta. Paikka on Högbergetin eteläpuolella pellon ja metsän rajassa erottuvan muinaisrantavallin päällä. Löytöaineiston perusteella alueella on asuttu esikeraamisessa ja varhaiskampakeraamisessa vaiheessa, jolloin paikka on ollut merenrantaa, sekä vasarakirveskulttuurin aikana tasangon syntymisen jälkeen.

Heimåsa (Katajala/Heimåsberget) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lindkosken peltotasangon eteläpäässä Högbergetin pohjoispuolella. Alue on pienen kalliokohouman länsireunalla loivasti viettävässä rinteessä, talon pihapiirissä ja puutarhassa. Löydöt viittaavat sekä varhaiskampakeraamiseen merenranta-asutukseen että vasarakirveskulttuurin aikaan tasangon syntymisen jälkeen.

Liden (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee valtatien 6 ja Lapinjärveltä Ruotsinpyhtäälle vievän tien risteyksen eteläpuolella, valtatien molemmilla puolilla. Maasto viettää loivasti etelään ja paikalla on havaittavissa heikko rantavalli. Löytöjen joukossa on sekä varhaiskampakeramiikkaa että nuorakeramiikkaa.
Asuinpaikkaa tutkittiin vuonna 2000 valtatien 6 parantamisalueella.

Gammelby (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lapinjärven pohjoisrannan tuntumassa paikallistien ja järven välisessä tiheää kuusimetsää kasvavassa rinteessä, jossa erottuu selvä muinainen rantatörmä. Runsaslöytöinen varhaiskampakeraamisen ajan asuinpaikka.

Malm (Malmbacken/Malms) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lindkosken peltoaukeiden eteläreunassa olevan rikkonaisen soramäen kaakkoisreunassa. Paikalta on vuosikymmeniä ajettu soraa ja alue on pahasti tuhoutunut. Kaivauksissa on paljastunut yksi kodanpohjaksi tulkittu kiveys, kaksi asuinkuoppaa ja tulisija. Varhaiskampakeramiikan ja vasarakirveskulttuurin asuinpaikka. Muinaisjäännöksen halkaisee valtatie 6. Vuonna 2000 suoritettiin kaivaus (140 m2) tienlinjan uudelleenjärjestelyjen vuoksi. Saviastia-aineisto käsitti nuorakeramiikkaa ja varhaiskampakeramiikkaa.

Backmansbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lindkosken tasangon pohjoispäässä sijaitsevan kallioisen kumpareen länsi- ja pohjoislaidoilla. Kumpareen ympärillä on alavaa peltoa. Saviastianpalat ovat nuorakeramiikkaa, mutta muiden löytöjen ja korkeuden perusteella alueella on voitu asua myös esikeraamisena aikana, jolloin se on ollut matalan ja pitkän lahden länsirannalla.

Fällismalm (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lapinjärven kunnan itäosassa Djupesliden-nimisen ison mäen kaakkoisrinteessä, soistuvan alueen keskellä olevan hiekkakuopan reunamilla. Löytöjen perusteella paikalla on sekä varhaiskampakeramiikan että vasarakirveskulttuurin asuinpaikka. Varhaiskampakeraamisena aikana paikka mäki on ollut matalahko saari meressä, vasarakirveskulttuurin aikana sisämaassa.

Antasbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lindkosken tasangon eteläpäässä Hannusbackenin itäpuolella kohoavan mäen länsireunalla. Paikka on pellon ja metsän rajalla länteen viettävässä rinteessä. Asuinpaikka jatkunee lounaaseen viettävässä rinteessä. Löytöjen ja korkeuden perusteella kyseessä saattaa olla esikeraamisen ajan asuinpaikka.

Kronhaga (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lindkosken tasangon itäreunamilla loivasti lounaaseen viettävällä rinteellä, lähellä pellon rajaa. Kaivauksissa on löytynyt tulensäilytyskuopaksi tulkittu jäännös. Varhaiskampakeramiikan sekä vasarakirveskulttuurin asuinpaikka.
Pihapiirin pohjoispuolelta on tutkittu ns. ylempää asuinpaikkaa ja alempaa asuinpaikkaa. Niiden sijainnit on arvioitu alakohteina.

Storholmen (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Storholmenin saari on 1980-luvulla tehdyn vedenpinnan keinotekoisen noston vuoksi huuhtoutunut reunoiltaan osaksi järveen. Storholmenin saaren lounaispäästä, veden kuluttamasta sortuneesta törmästä, on löytynyt kokonainen rautakautinen saviastia. Löytöjä (keramiikkkaa, kvartsia, palanutta luuta) on tehty myös eri puolilta saarta. Suojakiveyksestä huolimatta saaren reunat ovat jatkuvasti sortumisvaarassa.

Kattilaoja (407010019) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee kunnan pohjoisosassa Kimonkylästä Artjärvelle vievän paikallistien (11919) koillispuolella, Pekkolan ja Kalliorinteen talojen väliltä koilliseen lähtevän metsäautotien vieressä olevalla matalalla kallionyppylällä, tien länsiluoteispuolella. Röykkiö on kooltaan noin 6 x 5 m, ja maansekainen. Tarkastuksessa siinä havaittiin mahdollista reunakehää. Röykkiö on merkitty peruskarttaan muinaishautana.

Lindbacka (Heikantas) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kaakkoon viettävällä päivänpuoleisella rinteellä, jonka alapuolella noin 500 m asuinpaikasta itään on Koskenkylän joki. Löydöt saviastianpaloja, kvartsia.

Tallbacka (424010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lounaaseen viettävällä päivänpuoleisella rinteellä, jonka alapuolella virtaa Koskenkylän joki. Löydöt on tehty Tallbackan pihalla v. 1955 sitä tasoitettaessa. Paikalla on runsaasti täytemaata alkuperäisen maanpinnan peitteenä. Löydöt kaksi länsisuomalaista oikokirvestä ja kolmannen teräkatkelma.

Bomåkern (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee n. 100 m Koskenkylän joesta länteen, metsän reunassa, pellolla, joka loivasti viettää jokeen. Löydöt saviastianpaloja, kvartseja, piitä, kivilaji-iskoksia, savi-idolin katkelma, pyöreä kiviesine.

Palasbackan (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 100 m Koskenkylän joesta itään, metsän reunassa, peltoaukeaman laidalla olevan tontin puutarhamaan kohdalla, josta rinne viettää loivasti lounaaseen. Löydöt saviastianpaloja, kiviesineen katkelmia.

Andersby Kvarnbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee soraharjulla Hommansbyn tasangon luoteislaidalla, Rutuminjoen eteläpuolella. Alueella on todettu ja tutkittu asuinpainanteen tapaisia syvennyksiä sekä lukuisia tulisijoja. Löydöt saviastianpaloja, kvartseja, kivilaji-iskoksia, hioimia, kiviesineitä, savi-idoleja, meripihkakoruja, luuta ym.
Paikalta on toimitettu uusia löytöjä vuonna 2010 ja 2012. Tämä löytökohta sijaitsee noin 100 metriä luoteeseen muinaisjäännösrekisteriin merkitystä asuinpaikan sijaintipisteestä. löydöt ovat peräisin uuden tien pinnasta ja tien reunasta, pääosin 30 metrin mutta myös 100 metrin matkalta vanhan tilustien ja uuden yksityistien risteyksestä etelään. Uusi tilustie on rakennettu mahdollisesti joskus 2000-luvulla Trollmossan-suon itä- ja etelälaitaan siirtämällä pintamaa syrjään. Tien risteyksen koordinaatit p=6715004, i=453764 ETRS-TM35FIN.

Hommansby Kvarnbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hommansbyn tasangon lounaisreunassa, Rutumin joen pohjoisepuolella, jossa sorakuoppa. Löydöt saviastianpaloja, kvartsia, piitä ym.

Sandkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee metsäisellä hiekkamaalla Hommansbyn tasangon pohjoispäässä. Löydöt saviastianpaloja, kiviesineitä.
Pohjakallion raportin mukaan löytöjä on tullut traktoritallia rakennettaessa ja traktoritallin sekä maitotonkkatelineen (tien varressa) välimaastossa sekä muualla pihamaalla. Näiden tietojen perusteella asuinpaikalle on luotu aluerajaus pihapiiriin. Rajaus on kuitenkin ohjeellinen ja sitä tulisi tarkentaa tutkimuksin.

Palikberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Laaja-alaisen enemmän tai vähemmän yhtenäisen kalliopaljastuman laella sijaitsee röykkiöitä, röykkiöiden pohjakiveyksiä ja hajotettujen röykkiöiden jäännöksiä kuudessa paikassa. Pohjoisin röykkiö (kohde 1) on parhaiten säilynyt, kraaterikeskustainen, halkaisija 5–6 m, korkeus 0,7–0,8 m. Kohteessa 3 on kaksi pitkänomaista kivilatomusta. ks. erilliskohteet.

Lekarbergen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallion laella on laaja, suhteellisen matala ja jokseenkin epäselvärajainen, puolikaaren muotoinen kivikko, joka on kooltaan noin 17 x 6 m. Tästä alle 10 m itään on pienempi halkaisijaltaan 4 m:n suuruinen kivikko, jossa on keskellä kraaterimainen kuoppa (ilmeisesti pirunpeltoon ihmisen tekemä). Kivikosta lounaaseen on komeita silokallioita. Koilliseen ja itään päin on Stormossenin suohon jyrkkenevä rinne.

Arorinne (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kalmistoalue muodostaa etelä-pohjoissuuntainen harjanne, jonka itärinteellä röykkiöt sijaitsevat. Idässä kalmisto on ulottunut ns. Kraatarinpeltoon saakka, jossa Heikenl mainitsee olleen pahasti hävitettyjä röykkiöitä. Maaperä on kivikkoista hiekkamaata, jossakin kohdassa kallio tulee näkyviin ja osa röykkiöistä on kalliophjalla. Kalmisto käsittää vanhastaan ainakin 35 röykkiötä, joista 10-11 on tutkittu. Tunnettujen röykkiöiden suhteen kalmisto on pohjois-eteläsuunnassa n. 235 m ja itä-llänsisuunnassa n. 100 m. Hoitoryhmän työn yhteydessä on havaittu 51 matalaa kivistä röykkiötä

Tamminiemi (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Jalasaaaren itäisimmässä kärjessä, Lohjanjärveen pistävällä niemellä, Jalassaaaren tilalta tulevan metsätien päässä, luonnonsuojelualueen itärajan välittömässä tuntumassa.
Paikka on tiheää metsää, etelään ja itään viettävät rinteet, jotka päättyvät pellon laitaan. Maaperä on hiekkaa.
Tallgren luettelee kaivauskertomuksessaan kuuden röykkiön lisäksi vielä 2-3, joita ei myöhemmin pystytty löytämään. Rauniot ovat hyvin maatuneita ja enemmän pyöreitä kuin neliskulmaisia. Suurin raunioista, n:o 1, on tutkittu vuonna 1919. Siitä löydettiin pieni rautarengas ja luunpala.
Aluella saattaa olla hyvinkin useampia raunioita, sillä aluskasvillisuus on varsin muhevaa ja peittävää. Paikka vaikuttaa myös sopivalta asuinpaikalle.

Jönsböle Mangs (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Lohjanjärveen pistävän niemekkeen korkeimmalla kohdalla, vastapäätä Pensaarta tehdasalueen aitauksen sisäpuolella.
Kohde on melko jyrkästi sekä etelään, länteen että itään viettävä harjanne, jolla kasvaa pähkinäpensasta ja koivua, lehmusta, vaahteraa sekä kuusia. Maaperä on erittäin kivistä karkeaa hiekkaa. Kivenlohkareita on siellä täällä maastossa. Ella Kivikosken tutkimat 4 röykkiötä ja Seija Sarkin tutkimat kaksi röykkiötä sekä vm. osaksi tutkima asuinpaikka sijaitsevat mäen korkeimmalla kohdalla yhtenäisenä muinaisjäännösalueena. Tutkimaton röykkiö sijaitsee n. 40 m röykkiöstä IV koilliseen. Röykkiön mitat ovat n. 2 x 2 m, korkeus n. 0,3 m ja koostuu n. 0,2 m kokoisista kivistä. Alueella lienee vielä jäljellä tutkimatonta asuinpaikka-aluetta.

Brännäsudden (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat tiheää, paikoin läpitunkeutumatonta kuusimetsää kasvavalla Lohjanjärven rantaan viettävällä rinteellä, 35 m:n koreuskäyrän yläpuolella olevalla terassilla. Ne ovat halkaisijaltaan n. kolmimetrisiä ja vaikuttavat koskemattomilta. Pohjoisen röykkiön keskellä kasvaa suurehko kuusi. röykkiöiden ypärillä on lisäksi useita matalia, hyvin epämääräisiä kivikasautumia, joiden päällä kasvaa tiheää näreikköä ja joiden luonnetta on mahdoton määritellä.
Pohjoisempi röykkiö sijaitsee n. 10 m Virkin huvilan tasoitetusta pihamaasta itäkaakkoon, eteläisempi edellisestä n. 10 m samaan suuntaan, molemmat 20 m Lohjanjärven rannasta.

Guntorp (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee luode-kaakkoissuuntaisella matalalla kivikkoisella hiekkaharjanteella Guntorpin taloon ja sen takaiselle laajalle peltoaukeamalle johtavan tien päässä; raunioita on ainakin sen itäpuolella.
Vuoden 1938 inventoinnissa todettiin viisi varmaa, hieman nelikulmaista hautarauniota sekä lisäksi eräitä epämääräisia maatuneita kiviröykkiötä. V. 1991 havaittiin useita erilaisia kivikasoja, joista ehkä kahta voidaan pitää mahdollisina hautaraunioina.
1. Laajuus n. 4 x 4 m, suuri maakivi keskellä, raunion kivet kooltaan n. 0,2 m, raunion korkeus n. 0,6 m.Sijaitsee n. 15 m kaakkoon Guntorpin talolta etelään pellolle johtavalta polulta ja n. 25 m röykkiöstä 2 luoteeseen.
2. Edellisestä n. 25 m kaakkoon. Laajuus n. 4 x 4 m, kivet kooltaan n. 0,2 m, korkeus n. 0,3 m, maansekainen. Siitä koilliseen lähtee kiviaitaa navetalle päin. Röykkiön 2 etäisyys navetasta n. 25 m lounaaseen.

Sjökulla (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Röykkiöt sijaitsevat Kokka-ahon talosta Hållnäsfjärdenin rantaan vievän tien eteläpuolella, n. 190 m Sjökullan talosta luoteeseen. Maasto on etelään viettävää rinnettä, kasvillisuus on rehevää lehtometsää ja muodostaa erillisen ilmastollisen saarekkeen ympäröivässä sekametsässä. Röykkiöt ja muutkin mäkialueella olevat rakenteet liittyvät todennäköisimmin 1500-luvulla paikalla on sijainneeseen kuuden talon kylään.
1. Halkaisijaltaan n. 2,5 m, korkeus 0,5 m. Neljä metriä röykkiöstä kaakkoon on suuri kivi. röykkiö on tehty pienistä kivistä ja maasta.
2. sijaitsee alempana rinteessä, 18 m röykkiöstä 1 kaakkoon. Se on halkaisijaltaan n. 2,5 m jak orkeudeltaan n. 0,5 m.
Alueella on lisäksi useita muita asutuksen merkkejä. Mäkialueen koillisosassa ainakin kolmen rakennuksen perustat sekä seitsemän kellarinpohjaa, joista neljä on kivettyjä

Toivari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Muinaisjäännösalue sijaitsee Toivarin talosta 250 m SSE, Jalassaaresta Lohjansaarelle tulevasta maantiestä Salmenrantaan erkanevan tien molemmin puolin.
Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Salmenrannan tien eteläpuolella, noin 80 m tienristeyksestä itään. Paikka on loivasti kaakkoon viettävä pelto. Löydöt tehtiin pellon luoteisreunasta, pellon luoteispuolella olevan viljelemättömän alueen reunasta.
Röykkiö 1 sijaitsee tien eteläpuolella, 40 m tienhaarasta koilliseen. Röykkiö on maansekainen kiviröykkiö, ilmeisesti osittain tehty kalliopohjalle. Länsi-itäsuunnassa röykkiön halkaisja on 5 m ja pohjois-eteläsuunnassa 6,5 m.
Röykkiö 2 on sijainnut tien pohjoispuolella, noin 10 m tienristeyksestä pohjoiseen. Se on tutkittu vuonna 1986 tienlevennyksen takia.
Röykkiö 3 sijaitsee tienhaarasta noin 60 m länsiluoteeseen. Röykkiö on säännöllisen pyöreä, halkaisijaltaan noin 3 m ja verraten matala, rautakautistyyppinen.

Keinumäki (444010008) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Hermalanselän eteläpuolella kohoaa Piispalan Riihimäki, jonka itäisin huippu on nimeltään Keinumäki. Paikkaa on käytetty kylän yhteisenä keinumäkenä, josta nimi periytyy. Keinumäen korkeimman kohdan laitamilla on neljä rajoiltaan epämääräistä, mutta muuten selvää kiviröykkiötä. Röykkiöt ovat suurimmaksi osaksi turpeen peittämiä, mutta osa niiden kiveyksestä näkyy turpeen alta Kivet ovat pieniä, lähinnä nyrkin kokoisia,mutta joukossa on suurempiakin.
Röykkiöistä kaksi sijoittuu Lohjanjärvelle antavan rinteen yläreunan tuntumaan ja kaksi Keinumäen lounaispuolella olevan pienen peltotilkun reunaan.
Röykkiöt sijoittuvat maastollisesti hyvin komeaan paikkaan, mutta eivät kuitenkaan sijaitse maaston maisemallisesti näkyvimmillä paikoilla, vaan ikään kuin rinteiden katveessa.
Röykkiöiden luonne jää ilman tarkempia tutkimuksia epäselväksi. Keinumäellä olevat neljä röykkiötä ovat joko osia alunperin laajemmasta kalmistosta tai sitten niiden synnyn taustalla on mäen käyttö kylän yhteisenä kokoontumispaikkana tai viljeltynä peltona.

Tokinniemi (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Virkkalan Lehtisaarella n. 250 m Lindön talosta lounaaseen, Lindön talosta Tokinniemeen vievän polun länsipuolella metsäsaarekkeen korkeimalla kohdalla. Röykkiö on matala ja pienikokoinen, halkaisijaltaan n. 2 m ja tehty isokokoisista kivistä. Kivien välissä oli täytteenä maata, eikä se vaikuta peltorauniolta, varsinkin kun pellon reunaan oli paikalta matkaa useampia kymmeniä metrejä. Röykkiön viereen länsi- ja kaakkoispuolelle tehdyt koekuopat olivat löydöttömiä. V:n 2005 tarkastuksessa röykkiö todettiin ehjäksi. Muita röykkiöitä ei havaittu alueella. Eteläpuolella sijaitseva peltolohko on umpeen kasvanut.

Ristmäensalmi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Jalassaaresta Huhtasaareen tulevan tien pohjoispuolella, aivan Huhtasaaren eteläkärjessä. Löytöpaikka on n. 40 m pohjoiseen kohdasta, jossa tie sillan jälkeen kääntyy koilliseen. Maasto löytöpaikalla viettää loivasti lounaaseen. löydöt olivat hajallaan n. 40 x 50 metrin laajuisella alueella.

Salmensuu (444010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinapikka sijaitsee harvaa mäntymetsää kasvavassa loivasti etelään viettävässä rinteessä Jalasssaaren itäpäässä n. 60 m NNE Ahtialansalmen sillasta. Paikalla on vanha hiekanottopaikka, joten ilmeisesti osa asuinpaikasta on tuhoutunut hiekanotossa. hiekka on mahdollisesti ajettu läheisen Ahtialansalmen sillan pengerryksiin.

Kalla (444010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee loivasti etelään viettävällä pellolla n. 200 m Kallan talosta kaakkoon. Löyötpaikalla 40 m:n klrekuskäyrä muodostaa etelään pistävän niemekkeen. Löytöinä tullet kuusi kvartsi-iskosta olivat hajallaan peltotasanteella, eivätkä ne muodostaneet minkäänlaista selvää löytökekistyymää.

Nikkilä (444010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla n. 300 m Nikkilän talosta lounaaseen, kylänalustan pellon luoteispuolella olevan laajan metsäsaarekkeen kaakkoisreunassa. Maasto löytöpaikalla viettää melko jyrkästi kaakkoon. Löydöt kerättiin pellon yläreunasta n. 10 m metsän reunasta.

Painiemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; löyötpaikka on n. 200 mPainiemen talosta louanaaseen. Löytöinä tulleet neljä kvartsi-iskosta olivat hajallaan loivasti etelään viettävällä pellolla n. 40 korkeuskäyrällä.

Kukkumäki (444010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee heti Lohja-Karjaa-valtatien etelä- ja itäpuolella, Kukkuberget-nimisen kallion eteläpuolella, n. 200 m:n päässä kalliosta. Kohde on peltomaastoa, joka viettää hyvin loivasti lounaaseen, mutta rinne paljon jyrkempi löytöalueesta lounaaseen. Maaperä savi, paitsi, että löytöalueen koillisosassa, josta runsaasti löytöjä, maaperä osaksi silttiperäistä

Arorinne S (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Aronrinteen rautakautisesta kalmistosta noin 200 m etelään peltomaastossa, joka löytöpaikalla on suurinpiirtein tasainen. Heti löytöpaikan lounaispuolella maasto viettää jyrkästi kohti soistunutta lampea. Maaperä on peltomultaa, mahdollisesti silltiperäistä.
Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia.

Jääkellarinmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on peltorinnettä, joka viettää suurimmaksi osaksi loivahkosti etelään, alueen itäosassa vietto on kuitenkin hieman jyrkempää lähinnä eteläkaakkoon. Löytöjä tavattiin kyynetyn pellon pinnalta, kolmelta erilliseltä alueelta, jotka kaikki ovat E-W-suuntaisesti samalla korkeudella em. pletorinteellä. Maaperä on kauttaltaan lähinnä mullansekaista savea ja väriltään tumma. Läntisin löytöalue A oli laajuudeltaan n. 10 x 10 m:n laajuinen ja itäisin C oli laajuudeltaan n. 20 x 20 m. Alue A oli pellon länsireunassa, B tästä n. 50 - 60 m itään ja C B:stä n. 40 - 50 m itään. Äärimmäiset löydöt poimittiin n. 110 m:n päästä toisistaan. Myös löytöalueiden väliset alueet tarkastettiin, mutta löytöjä ei havaittu. Tarkastuksen perusteella ei voida varmasti sanoa, johtuuko löytöalueiden välsiten alueiden löydöttömyys satunnaisista tekijöistä vai käsittääkö alue todella erillisiä osia, joita erottavat löydöttömät laueet. Löytöalueiden välisten löydöttömien alueiden topografia tai maaperä eivät eronneet löydöllisistä alueista.

Maret W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Maret-nimisen suoperäisen vesijätön länsipuolella. Pohjoispuolella mäen lakialue, joka metsikköä, idässä ja etelässä peltomaastoa, lännessä menee heti paikan länsipuolelta maantie S-N-suuntaisesti ja tämän länsipuolella metsämaastoa ja Slåttnäsvikenin ranta n. 100 m:n päässä.
Paikka on peltorinnetta, jossa maasto viettää etelään, paikan itäosassa myös kaakkoon. Tarkastuksessa tavattiin löytöjä kynnetyn pellon pinnalta, kolmelta erilliseltä alueelta, jotka ovat kaikki E-W-suuntaisesti samalla korkeudella. Rinteen vietto on loivahkoa, paitsi itäosassa, jossa se on hieman jyrkempää kuin muualla. Maaperä on alueella kauttaaltaan lähinnä mullansekaista savea.

Pensaari 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 220 m kaakkoon osuniemen Pensaaren talosta. löytöinä tulleet saviastianpala, kvartsi-iskokset ja pii-iskos kerättiin etelään viettävältä pellolta. Pensaari 2 sijaitsee n. 100 m länteen Pensaari 1:stä. Löytöpaikkojen välissä olevan peltonotkelman alueelta ei tullut löytöjä ja löytöpaikkoja pidetään kahtena erillisenä asuinpaikkana, viakka ne ovatkin melko lähellä toisiaan.

Pensaari 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 500 m ESE Osuniemen kylän Pensaaren talosta, Saarelan taloon vievän maantien koillispuolella, kohdassa jossa maantie metsästä tullessaan kääntyy kohti Saarelan taloa. Löydöt kerättiin loivasti itään viettävältä pellolta.

Pohjanpirtti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Osuniemen Pensaarella, n. 100 m SSW Pohjanpirtistä, Osuniemen kylän Pensaaren taloon vievän tien lounaispuolella. Kvartsi-iskokset kerättiin Pohjanpirtin talon lounaispuolella olevan pellon korkeimmalta kohdalta, kohdasta jossa pelto muodostaa pienen tasanteen.

Tegelbruket (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Gerknäsin kartanosta 800 m etelään peltomaastossa, joka viettää loivasti länteen ja luoteeseen. Heti löytöpaikan eteläpuolella maasto viettää jyrkemmin etelään. Maaperä lähinna siltinsekaista savea.

Koivuaho (444010024) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee n. 60 m Koivuahon talosta luoteeseen. löytöinä tulleet kaksi saviastianpalaa ja viis kvartsi-iskosta poimitiin länteen viettävältä pellolta, läheltä pellon yläreunaa.

Peltoniemi (444010025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltokumpareella n. 220 m Peltoniemen talosta WSW. Löytöpaikka on aivan Peltoniemen talon pohjoispuolitse kulkevan valtaojan luoteispuolella n. 150 m Osuniemenlahden rannasta.

Pundarsängen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla n. 40 m Puntarin talsta SSW. Löytöinä tulleet kuusi kvartsi-iskosta ja kivilaji-iskos poimitiin etelään viettävältä kynnöspellolta.

Vappulanlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee n. 150 m Vappulan Jusolan talosta SSW, Vappulasta Vieremään vievän maantien länsipuolella n. 50 m:n päässä tiestä. Löydöt kerättiin loivasti etelään viettävältä pellolta aivan pellon pohjoisreunasta.

Linnanmäki (444010028) (Puolustusvarustukset)
Kivikautinen; Linnavuori sijaitsee välittömästi Lohja-Sammatti -maantien varressa, tien itäpuolella Karstun tilan kohdalla Lohjanjärven Karstunlahden pohjassa.
Vuoren seinämät ovat lähes pystysuorat, paitsi koillisrinne. Karstun lahti on aikoinaan ulottunut vuoren juurelle. Vuoren laen koillisreunalla on pieni lampi ja kosteikko. Linnamäellä on hajanainen 20-30 m pitkä, 5-6 m leveä kivirivi, joka yläosastaan rajoittuu matalaan kalliorinteeseen. Tämä kivikko vaikuttaa Ancylus-rannalta. Vuoren huipulta ei ole löydetty mitään esihistorilliseen kauteen viittaavaa. Em. kivirivin läpi on raivattu tie, jonka reunat erottuvat kivettyinä. tien pituus on noin 20 m. Vuoren NW-reunassa on kalliota lohkottu poralla.
Linnamäen eteläsivulle kääntyvän tien pohjoispuolella on pelto, jonka koillisreunaa vastapäätä mahdollinen kalliomaalaus sijaitsee vuoren seinämässä. Ks. alakohteet

Ranta-Seppä (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Muinaisjäännösalue sijaitsee Lylyistenniemellä, suurempi ryhmä Ranta-Sepän talon pihahaassa sekä näistä ruinsaat sata metriä länteen mäellä yksi röykkiö.
Maasto viettää loivasti röykkiöalueelta I pellolle etelään ja länteen. Röykkiöiden puolella on matala mäki ja asuinrakennus. Alueella on pari isoa siirtolohkaretta ja paikoin kiintokallio on paljastunut. Röykkiöalue on ilmeisesti aikaisemmin ollut hakamaana, nyt osittian umpeenkasvanut ja osittain puutarhana, maaperä on alueella hiekkaa, jonka päällä vahvahko multakerros. röykkiöalue II sijaitsee erillisellä mäennyppylällä, edellisestä paikasta n. 100 m länteen peltonotkelman tisella puolella.
I ryhmä. Röykkiöt sijaitsevat peltorinteen päällä tasanteella.
1. Koko 5 x 4 m, korkeus n. 0,3 m, epämääräisen muotoinen, sijaitsee aivan ajotien reunassa.
2. Koko 5 x 3 m, korkeus n. 0,5 m, muodoltaan soikeahko.
3. Koko 2,5 x 2 m, kokreus 0,3 m, suuri silmäkivi, jonka toisella puolella vain muutmaia pienempiä kiviä.
4. Koko 4 x 4 m, korkeus 0,6 m, muodoltaan kolmikulmainen.
5. Koko 4 x 3 m, korkeus 0,5 m, silmäkivi röykkiön laidassa, muodoltaan soikea.
6. Koko 5 x 4,5 m, korkeus 0,3 m, muodoltaan soikea.
7. Kok 7 x 3 m, korkeus 0,2 m.
8. Koko 3 x 2,5 m, korkeus 0,5 m.
9. Kok 5 x 3 m, korkeus 0,3 m.
10. Koko 4 x 4 m, korkeus 0,5 m.
11. Koko 6 x 4 m, korkeus 0,3 m.
12. Koko 3 x 3 m, korkeus 0,2 m, muodoltaan epämääräinen.
13. koko 2 x 2 m, korkeus 0,2 m.

Martin Riihipelto (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälänsaaren ja Toralahteen johtavien teiden risteyksessä n. 20 - 50 m koilliseen Toralahden tien pohjoispuolella Martin talosta 120 - 150 m itäkoilliseen. Ympäristö on pohjoisessa peltoa muualla metsää. Pelto on raivattu Maajoen inventoinnin tietojen mukaan 1900-luvun toisella vuosikymmenellä.
Tien ja pellon välissä on n. 20 metrin levyinen alue, joka vaikuttaa erittäin myllätyltä. Siellä on suuria kiviä ja kiviaitaa erilaisissa ryhmissä. Maaston muodoiltaan paikka on tasainen, etelässä tien ja vanhan rakennuksen takana kohaa jyrkkä rinne. Maaperä on myllätyissä paikoissa savea/hiesua. Kasvillisuus on rehevää sekametsää. raunioita on n. 20 x 50 m laajuisella alueella.

Ylitalo (444010032) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla n. 200 m Askolan päärakennuksesta NNW ja n. 20 m W Askolan talosta Lohjanjärven rantaan vievästä tilustiestä. Löytöpaikalla pelto viettää loivasti länteen. Löydöt modostivat selvän löytökeskityymän 40 metrin korekuskäyrälle ja sen yläpuolelle.

Hemmilä (444010033) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lohjanjärven Karstunlahdesta pohjoiseen, Karstun linnamäestä noin 200 m länsilounaaseen.
Löydöt, saviastianpala, pii- ja kvartsi-iskokset poimittiin lounais-koillis -suuntaisen harjanteen laelta ja sen kaakkoispuoliselta ylärinteeltä.

Lahdennummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lahdennummen päärakennuksesta 400 m etelään, Outamonjärven länsipuolella, 100 m:n päässä rannasta. Ympäristö on peltomaastoa, loivahkosti itään viettävää rinnettä. Löytöpaikan länsipuolella rinne on jyrkempi kuin löytöalueella. Maaperä on hienoa hiekkaa. Löytöalueella on pellon pinnalle noussut kynnettäessä enemmän hiekkaa kuin ympäristöön.

Isoniittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaika sijaitsee Seppälänsaaren länsipäässä olevalla Isoniittu-nimisellä pellolla n. 250 m Seppälän talosta luoteeseen ja n. 20 m etelään Isonniitunlahteen laskevasta purosta. Asuinpaikka sijaitsee aivan 40 metrin korkeuskäyrällä. Kvartsi-iskokset poimitiin pellolta pieneltä kumpareelta, joka selvästi muodostaa Isonniitun korkeimman kohdan.

Ketonokka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ketonokan asuinpaikan muodostaa kaksi erillistä löytökeskittymää, joista läntisempi (x = 6680 50; y = 2491 32; z = 40 m) sijaitsee pellolla Seppälän talosta Ketonokkaaan vievän tien eteläpuolella n. 10 m tiestä etelään ja n. 250 m Seppälän talosta WSW. Löydöt kerättiin kynnyspellolta tien eteläpuolella olevan suuren siirtolohkareen ympäriltä. Löytöpaikalla pelto vietti loivasti etelään.

Savilahdenranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Siltalasta Kerningnokkaan vievän tien eteläpuolella n. 40 m tiestä etelään ja n. 110 m Siltalan talosta ENE. Löydöt poimittiin etelään viettävän pellon keskellä olevan kalliopaljastuman etelä- ja länsipuolelta.

Seppälä (444010038) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Seppälän päärakennuksesta n. 100 m kaakkoon jyrkästi etelään viettävällä pellolla aivan Seppälän talon kaakkoispuolella olevan viljelemättömän alueen kaakkoispuolella. Löydöt poimittiin kynnöspellolta rinteen puolivälistä 45 metrin korkeuskäyrän tuntumasta.

Siltala (444010039) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla 40 m lounaaseen Siltalan talosta, Seppälänsaarelle tulevan maantien ja Siltalan talon puolivälissä. löydöt poimittiin loivasti kaakkoon viettävältä kynnöspellolta 40 m:n korkeuskäyrän tuntumasta.

Isotalo (444010040) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Isotalon päärakennuksesta vajaat 200 m koilliseen, Hiidenveden Talpelanlahdesta n. 30 m luoteeseen. Maasto on peltoa, loivahkosti kaakkoon viettävä rinne. Maaperä on saviperäsistä. Löytöjä tavattiin kahdelta alueelta, jotka sijaitsevat n. 30 m:n etäisyydellä toisistaan. Lounaisen löytöalueen pituus on n. 10 m ja koillisen löytöalueen laajuuus n. 20 x 5 - 10 m. V. 2003 tehtiin valtatie 1 moottoritierakentamisen edellyttämien paikallistiejärjestelyjen takia koekuopitusta, jolla selvitettiin asuinpaikan mahdollista ulottumista edelleen länsi-lounaasen rakennettavalle Maimianniementien linjaukselle, mutta mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa ei täällä havaittu.

Pitkäperänlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Muinaisjäännös sijaitsee torholan tilasta 1200 m koilliseen Lohjanjärven Pitkäperänlahden pohjukassa peltoalueen luoteiskulmassa. Kohde on pletokumpare, joka löytööpiaklla viettää loivasti lounaaseen ja etelään, löydöt ovat peltokumpareen laelta ja rinteiltä. Kvartsi-iskoksia poimittiin pellon pinnalta n. 150 x 40 metrin matkalta. Maaperä kumpareen laella hiekansekaista savea, muualla hiesunsekaista savea. Topografian perusteella asuinpaikka voisi ulottua vielä n. 100 m länteen.

Virmonsaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Virmonsaari sijaitsee Vohloisten, Pietilän ja Ahtialan kylien rajallla Lohjanjärven selällä. Saarella on nykyään kaksi kesämökkiä, toinen saaren pohjoispäässä Vohloisten kylän alueella ja toinen saaren eteläkärjessä Ahtialan kylän puolella. Saaren keskellä olleesta pienestä pellosta on vuosisadan alussa löytynyt kivikautista esineistöä. A.m. Tallgren tutki kolmanneksen saarella olleesta 4 x 5 metrin kokoisesta kivistä ja palomaasta tehdystä röykkiöstä. Vuoden 1986 inventoinnissa Tallgrenin mainitsemaa röykkiötä ei enää löytynyt ja se onkin ilmeisesti tuhoutunut. Saaren pohjoispäässä olevan kesämökin pihamaan itäreunalla oli suurista kivistä tehtyä kiviaitaa, jonka kivet voisivat olla peräisin em. röykkiöstä. A.M. Tallgrenin vuoden 1914 kaivauskertomuksessa ja Väinö Maajoen vuoden 1938 inventointikertomuksessa mainittu pelto on nykyään kokonaan metsittynyt. Kesämökin eteläouolella olevalla pihamaalla oli kuitenkin hieman muokattua puutarhamaata josta löytyi neljä pientä saviastianpalaa.

Hevossaari (444010044) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Ristiselän Hevossaaren korkeimman tasanteen reunassa, kalliopaljastuman kupeessa, saaren etelärannalla, 30 m rantatörmastä kesämökkien takana. röykkiö on kolmiomainen, sivuiltaan n. 10 x 10 x 10 m, 0,5 - 0,8 m korkea, kivistä ladottu.

Hiittisten kartano (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Länsi-Uudenmaan SKL, kohde 18:3

Kittiskoski W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hiidenveden ja Lohjanjärven välisen Kittiskosken länsirannalla, Kutsilanselän ja Koivulanselän välissä. Vahva noki- ja likamaakerros on havaittu mökkitien länsipuolella jätekuopan leikkauksessa. Myös koekuopat osoittivat noki- ja likamaata. Löytöjä kerättiin mökin yläpuolelle tehdyn auton paikoitusalueen ylärinteen leikkauksesta.
V. 2004 eteläisen naapuritilan kesämökkihankkeen aiheuttamassa tarkastuksessa havaittiin palanutta luuta tilanrajojen vaiheilta, tienmutkan yläpuolisesta leikkauksesta, sekä tästä kohti etelää nousevasta tienpohjasta mm. kvartsikaavin, palanutta luuta, keramiikkaa ja kvartsia. Löytöalueen pituus lienee 45-50 m luokkaa. Asuinpaikka sijaitsee jyrkähkön rinteen loivemalla terassilla, jota on eteläosassa uudelleen muotoiltu koskea ruopattaessa. Aluetta koekaivettiin kesäasunnon rakentamisen takia v. 2005 runsaan 15 neliömetrin ala. Löytöinä saatiin noin 1 kg lähinnä varhaiskampakeramiikkaa, kvartseiesineitä, -ytimiä ja -iskoksia sekä kivlaji-iskoksia ja palanutta luuta. Kiinteitä rakenteita ei tavattu, mutta värjäytynyttä kulttuurikerrosta oli selvästi havaittavissa.

Kittiskoski E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kittiskosken itärannalla on Honkamäen lounaisliepeellä kesämökki, jonka takaa nousee jyrkähkö noin kolme metriä korkea koillis-lounais-suuntainen törmä, jonka päällä on pienehkö puutarha ja perunamaa. Tältä törmän päälliseltä tasanteelta maasto loivenee etelään, mutta jyrkkenee voimakkaasti itään ja itäkaakkkoon. Mökin piha-aluetta ja perunamaata lukuunottamatta alueella kasvaa sekametsää. Lännessä on varsinkin etelämpänä jyrkkä usean metrin pudotus Kittiskoskeen. Maaperä on hiekkaa, mutta muuttuu etelään mentäessä saveksi.
Vuoden 1990 kaivauksissa havaittiin koekuopassa tumma likamaakerros. Aikaisemmista löydöistä KM 19656, 23149 ja 25289 ovat tulleet pelkästään Kittiskosken sortuvasta törmästä n. 100 metrin matkalta mökiltä etelään päin. Löydöistä KM 25769 suurin osa on taas kerätty tai kaivettu perunamaalta. Inventoinnissa 1991 kerätyistä löydöistä myös yli puolet on peräisin perunamaalta, lähinnä sen etelälaidalta. Törmästä tulleet löydöt ovat n. 100 metrin matkalta mökiltä etelään päin. Pohjoisessa tulee vastaan louhikkoinen ranta, mutta hieman ylempänä taas asuinpaikalle sopivaa tasaista maastoa. Täältä alueelta ei kuitenkaan löytöjä ole todettu.
Todennäköisesti säilynyttä asuinpaikka-aluetta on lähinnä ehkä perunamaan eteläpuolisella metsäalueella. Törmälle v. 1990 kaivetut koekuopat olivat vähälöytöisiä, mutta ne sijaitsivat myös hieman korkeammalla kuin em. perunamaa. Kyse saattaisi täällä olla asuinpaikan reuna-alueesta. Kittiskosken virtaama lienee syönyt lännessä jonkin verran asuinpaikkaa, koska löytöjä tulee sortuvasta törmästä. Myös kosken ruoppaus, jonka yhteydessä paikka löytyi, tuhosi jonkin verran asuinpaikkaa.
Kaikesta edellä olevasta päätellen muinaisjäännös rajoittunee n. 200 x 40 metrin suuruiselle alueelle, rajoinaan lännessä Kittiskoski, idässä perunamaan/metsän ja mäen taitekohta, pohjoisessa piha-alue ja etelässä kohta, jossa hiekka muuttuu saveksi.
Uudenmaan ympäristökeskuksen poikkeusluvalla rakennetun saunan perustuksia kaivettaessa n. 60 m mökistä etelään tasanteen ja tien väliseen rinteeseen ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Vuonna 2006 perunamaan kohtaan tehdyssä pienessä kaivauksessa todettiin asuinpaikkalöytöjä, muttei kiinteitä rakenteita. Kahden koekuopan perusteella perunamaan itäpuolella lienee vielä tuhoutumatonta asuinpaikkaa säilyneenä.
Vuonna 2019-2020 tehtyjen koekaivausten löytöjen perusteella alue on ollut asutettuna ainakin varhaiskampakeraamisena aikana, tyypillisen ja myöhäisen kampakeramiikan, Kiukaisten kulttuurin sekä nuorakeraamisena aikana.
Vuoden 2021 kaivauksissa löydettiin varsinkin tyypillisen kampakeramiikan aikaan ajoittuvia löytöjä. Löytöjen joukossa on myös Sarsan keramiikkaa sekä mahdollisesti eriaikaisia myöhäisneoliittisia saviastianpaloja. Kaivauslöytöjen joukossa on ensimmäinen Läntiseltä Uudeltamaalta löytynyt ehjä käyrä savi-idoli (KM 43258:278). Lisäksi löytyi kivetty tulisija.

Kutsila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kutsilan päärakennuksesta 300 m luoteeseen, Kutsilanselän eteläosasta 200 m kaakkoon ja ko. selän eteläpuolella olevasta Rasvakalliosta myös n. 200 m itään. Paikka on peltomaastoa, joka viettää luoteeseen ja itään, kohti Kutsilanlahtea. Löydöt poimittiin neljältä kohdalta, ks. koordinaattilista.

Asemanrinne (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavien kvartsi-iskosten löytöpaikka Laakspohjan kartanon pellossa, 650 m kaakkoon kartanosta. Löytöpaikka on kartanolle vievän puukujan lounaispuolellla olevan saarekkeen kohdalla, Lohjanjärveä kohti laskevassa pellossa. Länsi-Uudenmaan SKL kohde 18:1

Harvakkalanlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Laakspohjan kartanon pohjoispuolella olevasta Lintumäestä noin 200 metriä itäkoilliseen. Löytöinä tulleet 9 kvartsi-iskosta poimitiin loivasti lounaaseen ja länteen viettävältä kynnöspellolta n. 20 x 30 metrin kokoiselta alalta. Asuinpaikan lounaispuolella pellon ja Lintumäen välisellä alueella on vesijättöalue, joka on ilmeisesti muodostanut Harvakkalanlahden jatkeen kaakkoon päin. Maaperä on savikkoa.
Länsi-uudenmaan SKL kohde 18:2. V. 2003 kaivettiin Vt-1 moottoritierakentamisen yhteydessä alueelle sijoitettavan läjitysalueen takia pohjoisinta löytöaluetta C lahden koillisrannan yläpuoleisessa pellossa. Savipellossa olevalta kynnössä tuhoutuneelta asuinpaikalta löydettiin kvartsien lisäksi kivilajiesineitä ja -iskoksia sekä hieman palanutta luuta ja palaneita kiviä kyntökerroksesta. Kiinteitä säilyneitä rakenteita ei tavattu. Asuinpaikka jatkuu kuitenkin pellon pohjoispuolella olevaan metsään.

Kalkkipelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla, n. 40 m pohjoiskoilliseen Laakspohjan kartanon päärakennuksesta, n. 80 m kartanosta Lintumäelle vievän tilustien itäpuolella. Löytöpaikka on Kalkkipellon pohjoisreunalla, tien itäpuolella olevan etelään pistävän kapean metsäsaarekkeen eteläkärjessä. Löytöpaikalla pelto viettää melko jyrkästi etelään ja kaakkkoon. Löydöt poimittiin kynnöspellolta n. 20 x 20 metrin kokoiselta alueelta.

Pappilanlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lohjan museosta (ent. Pappila) Kalkkilouhimolle vievän tien itäpuolella olevalla pellolla n. 30 m itään tiestä ja n. 700 m NNE Lohjan museosta. Peltomaastoa, etelään viettävän rinteen yläosa. Maaperä kevyttä peltomultaa.

Ruoksionmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vaanilan kartanosta 1,1 km lounaaseen, metsäisen Ruoksionmäen lounaispuolella, peltomaastossa. Paikka on moreenimäkeä, jonka lakialueen laajuus on n. 80 x 30 m ja jonka rinteet viettävät verraten jyrkästi. Mäki on luode-kaakko -suuntainen ja korkeimmillaan ja laajimmillaan kaakkoispäässään, josta lakialaue laskee hyvin loivasti ja tasaisesti mäen luoteispäähän, jossa on lakialueen ulkopuolella pieni metsikkö. Maaperä lakialueella on silttiperäistä, mutta rinteet heti lakialueen alapuolella ovat savea. Maanomistan mukaan mäen laki selvästi tasaantunut kyntämisen johdosta. Maanomistaja kertoi myös ajaneensa mäeltä pois runsaasti kiviä. Asuinpaikan kulttuurikerros lienee siten tuhoutunut.
Vuoden 2019 inventoinnin aikaan alue oli härkälaitumena eikä kohdetta lähemmin tarkastettu. Kauempaa katsottuna paikka vaikutti olevan ennallaan.

Mikkola (444010054) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Mikkolan päärakennuksestan. 350 m itäkaakkkoon, Vaanilanlahden eli Vasarlanlahden länsipuolella, n. 60 m:n päässä rannasta peltomaastossa, joka loivahkosti viettää itään. Maaperä lähinnä saviperäistä.
Vuoden 2019 inventoinnin aikaan alue oli viljelyksessä olevaa peltoa eikä kohdetta voitu tarkastaa. Kauempaa katsottuna paikka on ennallaan.

Jokipellonharja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee maantien itäpuolella, joen W-rannalla olevalla niemimäisellä W-E-suuntaisella harjanteella.

Lepokoti (444010056) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jokelan lepokodin pohjois- ja koillispuolella, Väänteenjoen länsipuolella, pellolla. Toinen löytökeskittymä pihatien länsipuolella, toinen lähempänä rantaa.

Salimäenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asunpaikka sijaitsee korkeiden kallioiden juurella olevassa peltorinteessä, entisen Pöykänjärven rannala, Kosken kartanon itäpuolella, Salimäen juurella. Pellossa kaksi eri löytökeskittymää

Koivistonhaka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Maikkalan päärakennuksesta 0,5 km luoteeseen, Koivistonhaka-nimisessä metsäisen mäen kaakkoispuolella, Hiidenvedestä vajaan 200 m:n päässä. Kohde on melko tasaista peltomaastoa.

Kotikumpu (444010059) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee heti valtatie 1:n pohjoispuolella, itään viettävällä rinteellä, peltoalueella.

Länsirinne (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kaksi röykkiötä kallionpaljastuman päällä mäennyppylällä, jonka kaakkoispuolella maaasto laskeutuuu Lohjanjärven Pappilanlahden rantaan. Röykkiöiden sijaintipaikalla on näköyhteys järvelle. Röykkiöt aivan vierekkäin. Molempia on pengottu ja kiviä heitelty pois, joten näyttäisi olevan vain röykkiöiden pohjat jäljellä.
Röykkiö 1 lounaassa on mouodoltaan soikeahko ja kooltaan n. 4 x 5 m. Se on koottu reilun miehenpään suuruisista ja sitä pienemmista kivistä. Keskelle on kaivettu kuoppa.
Röykkiö 2 koillisessa on muodoltaan epämääräisen soikeahko ja kooltaan n. 6,5 x 5 m. Alueen yli on vedetty sahkölinja ja yksi tolppa on sijoitettu röykkiöön.

Paloniemi 1 (444010061) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee 110 m Paloniemen vanhainkodin päärakennuksesta lounaaseen ja Lohjanjärven rannasta 250 m koilliseen. Paikka on vanhan Sammatintien eteläpuolella, ympäristöstään 6–7 metriä korkeammalle kohoavalla kalliomäellä (47 m mpy). Maasto on moreeni-kallioaluetta, joka on ollut kartanon hakamaata ja puutarhaa. Nykyisin alue on osittain hoidettua puistomaista sekametsää. Röykkiöt sijaitsevat runsaan 20 metrin päässä toisistaan laen länsi- ja itäreunassa.
Kallion länsiosassa sijaitseva röykkiö 1 (3-5 x 5 x 0,5 m) on soikeahko tai kolmiomainen. Keskustassa näkyy pelkkiä kiviä (halk. 30–60 cm), reunat ovat matalia, maansekaisia sekä heinikon ja sammalen peitossa. Kivet vaikuttavat rapautuneilta. Kallion itäreunan röykkiö 2 (4-5 x 4 x 0,5 m) on pyöreähkö ja kokonaan ruohopeitteinen.

Ribacken (444010062) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ribacken (nyk. Karhumäki) on ympäröivää maastoa muutaman metrin ylempänä oleva mäennyppylä, joka on rautakaudella ollut osa Lohjanjärveen pistävää niemeä. Lohjalta Sammattiin menevä tie kulkee mäen eteläpuolitse. Rivitalojen rakentamisen yhteydessä 1986 mäen maasto-olosuhteita on suuresti muutettu.
A.M. Tallgren kaivoi paikalla röykkiötä vuonna 1914 ja selostaa seuraavasti: ... on tien laidassa sen N-puolella Kullahden niityn takana mäentöyräs - Ribacken - , jolla ennen on ollut kylän talot. sen alaliepeellä, kymmenkunta metriä tiestä on matala kumpu, 4 x 5 m suuri ja n. 50 cm korkea. Se on tehty palaneista meloisista kivistä ja palomaasta. Nähdäkseni onko se muinaisjäännös kaivoin siitä kolmanneksen, löytämättä muita esineitä kuin muutaman polttamattoman luun. Kumpu on tehty useasta kerroksesta kiviä päällekkäin ja on varmasti ihmistyön tulos, mutta onko se hautaroukkio sen voi vain kokonainen tutkimus osottaa.
Helena Edgren suoritti 1986 koekaivauksen kolmeen röykkiöön, eikä löytänyt muuta kuin resenttia materiaalia.
27.10.2000 toimitettiin Lohjan museoon miekka ja keihäänkärki (KM 32250), jotka oli löydetty rivitalojen valmistuttua kaapeliojaa kaivettaessa. Eräiden tietojen mukaan olisi pohjoisemman rivitalon länsipäädyn kohdalla vuosikymmeniä sitten löytynyt nyttemmin hukassa olleita esineitä. On siis täysin perusteltua pitää kohdetta kalmistona, joskin osa röykkiöistä on viljylysröykkiöitä tai, että niiden päälle on myöhemmin kasattu lisää materiaalia. V. 2003 koekaivettiin suunnitellun vt-1- moottoritielinjaukseen liittyvän Roution sisääntulotien risteysaluetta, mutta muinaisjäännökseen viittaavaa ei löydetty.

Taka-Hikiä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöalue sijaitsee Lohjanjärven Pensaarensalmen ja Bredvikenin välisessä Osuniememen pohjoisosassa, Taka-Hikiän talon pohjoispuoleisessa mäenrinteessä metsässä. Se on talosta n. 200 m luoteeseen-koilliseen ja n. 400 m matkalla länsi-itäsuunnassa. Paikka on osittaista luonnonsuojelualuetta. Maasto kohoaa talolta jyrkähkösti luoteeseen ja röykiöt sijaitsevat pääosin rinteen yläosassa tasaisemmassa maastokohdassa. Maaperä on hiekkaa ja kasvillisuus rehevää sekametsää, mm. pähkinäpensasta ja tammia. Röykkiöitä on havaittu ainakin 16 kpl. mutta kasvillisuuden takia niiden todellinen lukumäärä on epäselvä. Ne ovat yleensä halkaisijaltaan n. 5-6-metrisiä, osin myös pienempiä. Osaa on pengottu. Osassa on silmäkivi tai muu suurempi maakivi. Ne sijainnevat kolmessa ryhmässä, joista ensimmäisessä röykkiöt 1-4 ja 13, toisessa 5 ja 14-16 sekä kolmannessa ryhmässä ainakin röykkiöt 11-12 luonnonsuojelualueen rinteessä. Keskimmäisen ryhmän tienoilla on myös epämääräistä kiviaitaa osoittamassa mahdollista viljelytoimintaa aliueella. Muinaisjäännösalueen selvittäminen edellyttää tarkempaa kartoitusta.

Ruolahti (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kiviröykkiö sijaitsee n. 200 m Lohjanjärven Ruolahden rannasta luoteeseen ja Lylyistenlahden rannasta vajaa 200 m koilliseen pienen peltoalueen pohjoislaidalla olevalla kalliolla. Röykkiön halkaisija on n. 3 metriä. Siinä on yksi suurempi kivi pienempien sammalpeitteisten kivien päällä. Muodoltaan röykkiö on likimain soikea. Lylyistenlahden länsirannalta tunnetaan Ranta-Sepän röykkiöalue sekä lahden pohjoisrannan korkean kallion huipulta ilmeisesti myöhäisen historiallisen ajan kivilatomus.

Mansikka-aho (504010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kankkilan kylässä Humalkoskelta Pukkilaan johtavan tien eteläpuolella loivasti etelään viettävällä pellolla, laajojen kallio- ja metsäalueiden eteläpuolella. Paikalta on löytynyt kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Myrskylän kotiseutumuseon kokoelmissa olevat kivikirves, kaitataltta ja liuskekärki ovat löytyneet Mansikka-ahon metsäojituksen yhteydessä.

Yrjäs (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kankkilan kylässä Hemträskinojan pohjoispuolella, noin 600 m länsilounaaseen Mansikka-ahon kivikautiselta asuinpaikalta. Kivikautisesta asuinpaikasta kertovat löydöt, kvartsi-iskokset, on kerätty loivasti etelälounaaseen viettävältä pellolta, laajojen kallio- ja metsäalueiden lounaispuolelta.

Ojala (504010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Myrskylän kirkonkylässä, Kirkkojärvestä Myrskylänjokeen yhtyvän Järvenojan pohjoisrannalla. Paikalla on selkeästi ympäröivästä pellosta erottuva muinainen niemi. Hietainen rantatöyräs on laajuudeltaan noin 40 x 30 m ja se laskee jyrkästi ympäröivälle pellolle. Asuinpaikalta on löydetty useita kiviesineitä sekä kvartsi-iskoksia, -esineitä ja palanutta luuta. Suomusjärven kulttuurin aikainen asuinpaikka rajautuu selkeästi hieta-alueen reunojen mukaan päättyen terassin jyrkille reunoille. Löytöjä on myöskin valunut rinteisiin peltoviljelyn vaikutuksesta.

Somalimaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kirkonkylän länsiosassa, laajojen metsien ympäröimällä, Takusenojaan idässä rajoittuvalla peltoalueella. Peltoalueen itä- ja eteläosissa havaittiin tarkastuksen yhteydessä kvartsi-iskoksia. Asuinpaikkaa on mahdollisesti säilynyt myös metsän puolella.

Koskela (504010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Myrskylän kirkonkylältä länsiluoteeseen, Paavolan kylän alueella. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, kvartsi-iskoksia, on kerätty talteen noin 20 x 30 m laajuiselta alueelta Takusenojan länsirannalta, loivasti itäkaakkoon viettävältä peltorinteeltä. Alue on kivikaudella muodostanut kapean, leveydeltään noin 100–200 m levyisen solan korkeiden kallioiden välille.

Järvenoja S (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Myrskylän kirkonkylän länsiosassa, Myrskylän ja Pukkilan välisen tien pohjoispuolella, peltoaukean reunassa. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, kvartsi-iskoksia ja -ydin, sekä hiotun kiviesineen katkelma, on kerätty talteen Järvenojan etelärannan hietaiselta terassilta, suhteellisen jyrkästi itään viettävältä peltorinteeltä. Löydöt sijoittuvat suhteellisen suppealle, noin 20 x 20 metrin laajuiselle alueelle 40 metrin korkeuden alapuolelle.

Järvenoja SE (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Myrskylän kirkonkylän itäosissa, Myrskylän ja Pukkilan välisen tien pohjoispuolisella peltoaukealla olevan metsäsaarekkeen luoteisreunassa. Kivikautisesta asuinpaikasta kertovia löytöjä, kvartsiydin ja -iskoksia, kerättiin talteen Järvenojan kaakkoisrannalta, kohdasta, jossa länsi-itä-suuntainen vesiuoma tekee mutkan etelään. Paikalla on loivasti luoteeseen viettävä peltorinne. Savisen pellon ylärinteellä havaittiin hiekansekaisen terassin reuna noin 37,50 m tuntumassa.
Ojalan asuinpaikka sijaitsee Järvenojan toisella puolella, noin 200 metrin etäisyydellä lounaaseen.

Järvenoja N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Myrskylän kirkolta Paavolaan johtavan maantien eteläpuolella. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, lehdenmuotoisen liuskekärjen katkelma ja kvartsi-iskos ja -ydin, on kerätty talteen suppealta alalta Järvenojan pohjoispuolella sijaitsevan pellon loivasti etelään viettävältä rinteeltä, Paakanojan ja Järvenojan yhtymäkohdan länsipuolelta. Löytöalue on terassin päällä. Maaperä on hiekansekaista multaa.

Svennilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Myrskylän kirkolta itään, Paavolaan johtavan maantien eteläpuolella. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, hiomalaaan katkelma ja kvartsi-iskos, on kerätty talteen Järvenojaan yhtyvän Pakaanojan itärannalta, loivasti lounaaseen viettävältä pellolta. Paikalla on havaittavissa muinainen rantaterassi noin 40 m korkeudessa. Havainnot tehtiin terassin alarinteestä.

Seikkala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka Myrskylän kirkosta länsiluoteeseen, Paavolaan johtavan maantien pohjoispuolella. Lounaaseen viettävällä peltorinteellä Pakaanojan itärannalla on kaksi muinaista rantaterassia, joilta on löytynyt kivikautisia asuinpaikkalöytöjä.
Hietaisella rinteellä havaittiin runsaasti kvartsi-iskoksia, Alempi, noin 50 metrin korkeudella sijaitseva terassi oli ylempänä, noin 55 metrin korkeudessa sijaitsevaa rantaterassia runsaslöytöisempi. Löytöalue on suhteellisen laaja, yhteensä noin 120 x 200 m. Viljelytoiminta on liikutellut löytöjä, mutta kyseessä lienee kaksi erillistä asutusvaihetta. Rinteessä havaittiin myös palaneita kiviä.
Koekaivauksissa vuonna 2011 selvitettiin, jatkuuko asuinpaikka metsän puolelle. Koekuopista ei saatu havaintoja asuinpaikasta, joten se rajautuu pellon terasseille.

Malminharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Pyyntikuopat sijaitsevat Myrskylän kunnan länsinurkassa, Kankkilasta Pukkilaan johtavan maantien pohjoispuolella. Kuusikkoisella rinteellä on pienehkö sorakuoppa ja sen yläreunalla neljä pyyntikuoppaa. Kuopat ovat loivareunaisia, symmetrisen pyöreitä, halkaisijaltaan noin 1,7 m ja syvyydeltään noin 0,5 m. Ne ovat keskenään samankokoisia ja -syvyisiä

Tasakallio (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Louhos sijaitsee Kellokoskelta Mäntsälään johtavan tien länsipuolella olevalla, länsi- ja itäpuoleltaan soiden ympäröimällä kallioaluella. Kallion länsiosassa, sen korkeimmalla kohdalla kvartsisuoni kulkee kallionnyppylän läpi. Löydöt kvartsia.

Jortinkallio (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Kvartsilouhos sijaitsee Koivulan tilan päärakennuksesta noin 800 m länsiluoteeseen kallion korkeimmalla kohdalla. Löydöt kvartseja.
Kallion korkeimmalla kohdalla oli havaittu 1971 merkkejä mahdollisesta kvartsilouhoksesta. Inventoinneissa 1984 ja 2019 ei jälkiä siitä enää havaittu. Vuoden 2019 inventoinnin aikaan alueella kasvoi mäntytaimikkoa. Alueella oli muutamia kalliopaljastumia, joita inventoinnissa käytiin läpi. Pääosin alue on sammalen ja jäkälän peitossa. Kalliossa voi olla kvartsijuonteita, mutta niitä on mahdoton havaita peitteisyyden takia. Kohteelle ei voi tehdä aluerajausta, koska sen sijainti ei ole tiedossa.

Ylikartano (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Mäntsälänjoen itärannalla, jokea kohti viettävällä peltoaukeamalla, Alikartanosta Ylikartanoon ja Pornaisista Mäntsälän kirkolle johtavien teiden risteyksessä, 300 m kartanon päärakennuksesta luoteeseen. Löydöt vasarakirves, kivinuija, kvartsiitti-iskoksia, kvartsiesineitä ja -iskoksia.
Kohde tarkastettiin vuoden 2020 inventoinnissa. Pellolla erottuu hiekkaisempi alue muinaisen rantatörmän päällä tien ja joen välissä. Alue on kooltaan noin 100x50 metriä. Pelto oli tarkastusaikana kynnetty ja em. alueella havaittiin pikaisen läpikäynnin aikana kolme selvää kvartsi-iskosta, jotka jätettiin paikalleen. Pelto on ollut käytössä pitkään mutta kivikautisen asuinpaikan alue erottuu kohtalaisen selkeästi. On mahdollista, että kyntökerrosten alla on vielä säilynyt hieman kivikautista asuinpaikkakerrosta. Kohteen aluerajaus tehtiin pintapoimintalöytöjen, topografian ja maaperän perusteella. Aikaisempi vasakirveslöytö viittaa siihen, että kyseessä on kivikauden lopun vasarakirveskulttuurin asuinpaikka, joka on sijainnut joen tuntumassa eikä mesoliittinen Ancylusjärven rannalla sijainnut kohde. On kuitenkin mahdollista, että paikalla on ollut molempien aikakausien asutusta.

Pikkusuo (505010005) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee soiden ja mäkien ympäröimänä matalan kannaksen eteläreunalla 400 m koilliseen Ilolan tilan päärakennuksesta. Röykkiön koko on noin 2 x 2 x 0,5 m ja sen muoto on säännöllinen. Röykkiö on hyvin säilynyt.
Tiainen 2015: Röykkiön luoteispuolelta kulkee polku, jota käytetään mitä ilmeisimmin myös maastoajoneuvourana. Polku on urautunut ajamisen seurauksena. Pikkusuon röykkiön ja ajouran välillä on kulumatonta maata jäljellä alle puoli metriä. Muuten nyt tehdyt havainnot yhtenevät mj-rekisterin kuvauksen kanssa.

Rajaniitty (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee 1,4 km Ilomaan päärakennuksesta pohjoiseen soiden ja peltojen ympäröimän mäen pohjoisreunalla kalliopohjalla. Se sijaitsi 50 metriä itäkaakkoon vuoden 2020 peruskartassa olevasta muinaisjäännösmerkistä. Alue on kuusimetsää.
Kohde tarkastettiin viimeksi vuoden 2020 inventoinnissa. Röykkiön halkaisija oli noin 2,5 metriä ja korkeus alle puoli metriä. Röykkiö ei sijatse nykyisellä rajalla, joten rajaröykkiö se tuskin on. Röykkiön tarkoitus on epäselvä.

Vierumäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Jatilan tilan uudesta päärakennuksesta 400 m etelään, Sälinkään– Hirvihaaran tien länsipuolella, noin 20 m:n päässä tiestä männikköä kasvavan kallioalueen kaakkoisreunalla.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Röykkiö on merkitty virheellisesti vuoden 2020 peruskartalle. Se sijaitsee peruskartan muinaisjäännösmerkistä noin 60 metriä itään. Röykkiö on melko huomaamaton. Se on sammaleen ja heinikon peittämä. Röykkiön koko on noin 2x2 metriä ja korkeus noin 80 cm.

Tammisto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Uuni sijaitsee metsässä loivasti pohjoiseen viettävän mäen rinteellä, noin 400 m etelään Tammiston tilan päärakennuksesta. Uunin suuaukko on etelään.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Uuni on puolisen metriä korkea ja yli metrin leveä. Takaseinänä on iso pystykivi. Uunin suuaukko on romahtanut. Uunin itäpuolella, kuuden metrin päässä kallion sivussa on pieni notkelma, joka on mahdollisesti rakennuksen pohja, joka on kooltaan noin 2x3,5 metriä. Näyttää siltä, että kallion kulma on toiminut rakennuksen yhden seinän perustana. Muilla sivuilla näkyy epämääräistä kiviperustaa. Kulku rakennukseen on ollut pohjoisesta.

Kerlamminkalliot (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Kerlamminkalliot sijaitsevat noin 700 m länsilounaaseen Seppälän tilan päärakennuksesta. Paikalla on kaksi kvartsisuonta. Kohde a on kalliolla aikanaan sijainneen kolmiomittaustornin juurella pystyssä kalliopinnassa. Kohde b sijaitsee noin 20 m tornista itään loivassa kalliorinteessä. Kohteesta tehdyt löydöt ovat kvartsin kappaleita, joista osassa on iskujälkiä.
Inventoinnissa 2019-2020 tornista ovat jäljellä enää lahonneet jäännökset kallion päällä. Kalliot olivat peitteiset, joten havaintoa kvartsilouhoksesta ei tehty. Kohteeseen lisättiin muinaisjäännösalueen rajaus aiempien tietojen perusteella. Kvartsilouhoksen tarkka paikantaminen selviäisi poistamalla pintaturvetta laajalta alueelta.

Kerlamminkalliot NW (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Uuni sijaitsee Kerlamminkallioiden luoteispuolella, noin 100 m:n päässä kalliolla aikanaan sijainneesta kolmiomittaustornista, heinää kasvavalla hakkuuaukealla. Se sijaitsee noin noin 50 metriä vuoden 2020 peruskartan muinaisjäännösmerkistä länteen. Uunin länsipuolella, siitä noin 50 m:n etäisyydellä, kulkee metsäautotie.
Ryssänuuni on sammaleen peittämä, se on halkaisijaltaan noin 1,5 metriä ja korkeudeltaan noin puoli metriä. Uunin päältä on nostettu yksi kivi ja sen kohdalla olevasta aukosta näkee uunin sisään, jolloin voi todeta, että rakenne on latomalla tehty ja sisällä on uunimainen tyhjä tila. Hakkuuaukealla havaintomahdollisuudet olivat hyvin huonot, joten havaintoja esim. uunin läheisyydessä olevista rakennuksen pohjista ei saatu. Noin kilometrin päässä Kerlamminkallioiden kaakkoispuolella on myös ryssänuuni kohteessa Tammisto 505010009. Uunit voivat liittyä levottomien aikojen piilopirtteihin historiallisella ajalla.

Olkkostenmäki (Raaka-aineen hankintapaikat)
Esihistoriallinen; Kvartsilouhos sijaitsee Olkkostenmäellä Kaukalammilta Hautjärvelle johtavan tien eteläpuolella, noin 200 m:n päässä tiestä. Louhos on kallioalueen kaakkoon viettävällä puolella, mäkialueen koillispäässä. Etelään viettävän avokallion laakealla pinnalla on 20–24 m pitkä kvartsisuoni. Löydöissä on kvartsi-iskoksia, joissa on työstön jälkiä.
Vuoden 2016 inventoinnissa kohde pyrittiin tarkastamaan, mutta sitä ei pystytty paikallistamaan tarkasti. Oletettu louhoksen paikka käytiin kuitenkin valokuvaamassa.

Vähäsuo (505010013) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee 220 m pohjoiskoilliseen Kuuselan tilalta, soiden ympäröimällä kalliopohjaisella maastonkohoumalla. Röykkiö on mäen itälaidalla, mäen korkeimmalla kohdalla. Sen koko on 2 x 3 m ja korkeus 1 m. Röykkiö on rakennettu tasakokoisista kivistä, jotka ovat sammaloituneita. Keskellä kiveystä on kuopanne. Röykkiön lounaislaidalla on näkyvissä kivilatomusta.

Hunttijärvi (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee etelään viettävässä kalliomaastossa. Louhos on kallion etelä-kaakkoisreunalla, jyrkän kalliokielekkeen päällä. Osa kvartsisuonesta on näkynyt paljaana. Alueen pohjoispuolella, siitä noin 500 m etäisyydellä, kulkee Levannon–Hautjärven tie. Löydöt kvartsia.
Kohde pyrittiin tarkastamaan vuoden 2016 inventoinnissa, mutta sitä ei pystytty paikallistamaan. Mahdollisesti suoni on sammaleen peitossa.

Vähämaa (505010015) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee Vähämaan tilan alueella, Vähätalo-nimisen tilan rakennukset ovat noin 50 m:n päässä lounaassa kuusi- ja mäntymetsässä. Röykkiön halkaisija on 3 m ja korkeus noin 1 m. Raunion lähellä on useita pitkänomaisia painanteita.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Röykkiö sijaitsee Vähätalon pohjoispuolella lehtimetsässä. Röykkiötä etsiskeltiin hetken aikaan ja ainoa röykkiöksi sopiva rakenne löytyi hieman vuoden 2019 peruskartan muinaisjäännösmerkin pohjoispuolelta. Lehtien ja kasvillisuuden peittämä röykkiö on melko matala, kolmisen metriä leveä. Ympäristössä on kuoppia ja maan muokkauksen merkkejä. Röykkiö ei vaikuta rautakautiselta ja on muutenkin melko epämääräinen.

Mikkola (505010017) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee vanhan Lahdentien (140) itäpuolella Mäntsäläjoen laaksossa. Koekaivausten perusteella paikalla on kyntämisen osittain tuhoama kivikautinen asuinpaikka. Löydöt kvartsi- ja porfyriittiesine ja iskoksia.
Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, mutta peltoalueella ei tehty uusia havaintoja. Asuinpaikka sijaitsee Mäntsälänjoen varressa, kohdalla, joka on muinoin ollut Kaukalammen muinaisjärven rannalla. Mikkolan tilan mailta on lisäksi löytynyt irtolöytönä alkeellinen kirves KM 3535:1 (kohde Mikkola

Kampelat (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nummi-Somero-maantiestä n. 200 m SE pienten peltojen ympäröimien Kampelat-nimisten metsäsaarekkeiden itäreunalla. Saarekkeet ovat jyrkkärinteisellä mäellä, jonka rinteet ovat viljellyt. Asuinpaikkarinne on kuivatun Hyvelänjärven rantaa (järven pinta on ulottunut 40 m:n korkeuskäyrälle asti) ja lihavaa savikkoa. V:n 1968 inventointikertomuksen ja Ailion v:n 1916 tarkastustietojen perusteella asuinpaikka-alue voi ulottua aina maantiestä pohjoisessa n. 300 m matkan etelä-kaakkoon pellon rinteessä ja sen päällä.

Juoppoispakka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Numm-Somero-tieltä Jakovan tilalle johtavan paikallistien S-puolella länteen, kuivatun Hyvelänjärven laaksoon työntyvän viljellyn niemekkeen SSE-rinteellä. Kvartseja löytyi niemekkeen kärjessä olevan ladon luota n. 100 m:n matkalta itään, Nummen ja Jakovan kylien rajalle. Asuinpaikka on sijainnut Hyvelänjärven rannalla. Maaperä on lihavaa savikkoa.

Kuilunnokka 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jakovan tilalta etelään, kohti Hyvelänjärven laaksossa juoksevaa Nummenjokea vievän maanviljelystien itäpuolella. Löytöjä havaittiin Kuilunokaksi kutsutun keskirinteeltään jyrkän viljellyn mäen loivalta ylärinteeltä (Kuilunokka 1) sekä alempaa rinteen loivalta juurelta (Kuilunokka 2, 540 01 0004). Kysymyksessä voi olla kaksi eri-ikäistä asuinpaikkavyöhykettä. Maaperä on ylhäällä hiekkaa, hiesua ja alimpana savihiesua.

Kuilunnokka 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinapikka sijaitsee asuinpaikasta 570 01 0003 - Kuilunokka 1 100-200 m etelään saman rinteen loivalla alaosalla, S- ja W-rinteellä. Kvartseja löytyi n. 300 m:n matkalta. tiheimmässä niitä on Kuilunokan S-kärjessä. Löytövyöhykkeen alaraja noudattaa tarkasta 40 m:n korkeuskäyrää, joka on ollut kuivatun Hyvelänjärven rantakorkeus. Maaperä on lihavaa savikkoa.

Kantturi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Hyvelänjärven viljek´llyn laaksotasanteen keskellä, Nummenjoen NE-puolella, joesta n. 100 - 15 0 m, olevan n. 300 x 75 m laajan Kantturi-nimisen mäen SW-rinteellä. Mäen pituusakseli on suunnassa NW-SE, sen SE-pää on viljelemätön. Viljellyn pään kynnöksessä löyti kvartseja melko tiheässä n. 100 m pituiselta alueelta metsiköstä lähtien NW:een. Löytövyöhykkeen alarajana on 40 m:n korkeuskäyrä eli Hyvelänjärven vanha rantakorkeus. Maaperä on lihavaa savikkoa.

Sitturi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Sitturi-nimisellä, kuivatun HYvelänjärven laaksotasanteesta nousevan 200 x 200 m laajan, suurimmaksi osaksi viljellyn mäen S- ja SW-rinteellä. Kvartseja löyti n. 150 m pitusielta vyöhykkeeltä jyrkähköltä rinteeltä, vyöhykkeen alaraja oli tarkalleen 40 m:n korkeuskäyrällä. Maaperä on laihaa savihiesua.

Retlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinapaikka sijaitsee Hiidenveden Retlahden perukassa jyrkällä, mutta alaosaltaan loivenevalla peltorinteellä, joka viettää S:ään ja SE:oon. Löytövyöhyke ulottuu alas lähelle vesirajaa viljelemättömälle rantakaistaleelle.

Kaunike 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Retlahden kylätien varressa, sen W-puolella. Maasto on kumpuilevaa savikkopeltoa ja löytöpaikka SW-rinnettä, joka viettää kapeaan laaksooon, joka yhdistäää toisaalta Hiidenveden altaan idässä ja toisaalta Sorkkojärven-Kyynärjärven ja sitä kautta Häntjäoen laakson etelässä ja lännessä. löytöalue on suppea, ehkä 30 x 30 m, alaraja tarkasti 40 m ymp. Maaperä on hietaa ja rinteen yläosassa hiekkaa.

Kaunike 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitseelähellä Vihdin vastaista rajaa asuinpaikasta 570 01 0008 Kaunik 1 n. 300 m ESE. Maasto on melko tasaista, hyvin loivasti SW:een viettävää rinnettä jyrkän metsämäen juurella. Paikka näyttä topografisesti erittäin epätodennäköiseltä asuinpaikalta. Maaperä on savikkoa.

Uro (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee matalan ja umpeutuvan Koisjärven NW-rannalla, Hyrsylä-Vihti-maantien S-puolella. 40m:n korkeuskäyrä, joka on löytöalueen alaraja, tekee löytöpaikalla niemekkeen etelään, kvartsit löytyivät tämän viljellyn niemekkeen kärjestä ja W-rinteeltä.

Hevoshaka 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hevoshaka-nimisen metsäisen mäen viljellyllä S-rinteellä. Kvartseja löytyi suppealta alueelta, n. 70 x 20 m, jonka alarajana oli 35 m:n korkeuskäyrä. Käyrä mutkittelee alueella muodostaen asuinpaikan kohdalla ahtaan NW-SE-suuntaisen salmen, jonka "rannalta" vähän etelämpänä löytyi toinen kohde- mahdollisesti tämän kohteen kanssa yhteenkuuluva.

Jussinmäki (540010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee korkean, metsäisen Jussinmäen pohjoispuolella, peltotien pohjoispuolella, länteen laskevan peltorinteen alaosassa.

Punalahdenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee korkean ja kallioisen Punalahdenmäen loivalla SE-rinteellä, joka työntyy pitkulaisen mäen jatkona niemekkeestä kohti SE:a, Sitarlanjokea. Niemekkeen kärjen viljelyksen kynnöksestä löytyi n. 50 x 50 m:n alalta runsaasti kvartseja. Maaperä lihavaa savikkoa.

Torsti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee keskellä peltoaukeaa kohoavan viljellyn drumliinimaisen SSE-NNW-suuntaisen pitkulaisen mäen S-kärjessä, S-, W- ja E-rinteillä. löytöjä on n. 100 x 50 m:n alalla. Maaperä on lihavaa savikkoa.

Hevoshaka 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ali-Kyynärän suon pohjoispuolella, Hevoshaan metsämäen lounaisrinteellä. Maaperä on savikkoa.

Rinteelä (540010017) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karhunpäänmäen jyrkän SE-rinteen alla kapealla peltosaralla, loivalla Häntäjokeen viettävällä rinteenosalla, joen ylittävän paikallistien pohjoispuolella. Häntäjoen laakso on löytöpaikan kohdalla kapeimmillaan ja 35 m:n korkeuskäyrä, joka on löytöalueen alarajana, muodostaa tässä ahtaan salmen. Löytöalue on n. 200 m pitkä. Maaperä on lihavaa savikkoa.

Liukaskallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lohjanjärvestä pohjoiseen ulottuvan kapean salmen erottaman Kutsilan- ja Maikkalanselän pohjoispohjukassa, lähellä Häntäjoen suuta Lohjan rajaa vasten. Paikka on Saukkolasta Lohjalle vievän tien W- ja korkean, kallioisen Hyyppiönmäen SE-puolella, loivalla S- ja Se-rinteellä jyrkän rantatörmän päällä. Maaperä on savihiesua.

Pitkämäki (540010020) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Pitkämäen korkeimmalla kohdalla pronssikautisia? röykkiöitä ja kivivalli.
Röykkiö 1 sijaitsee mäen aivan korkeimmalla kohdalla. röykkiön laajuus on n. 10 x 10 m ja siitä on heitelty kiviä ympäristöön (lähinnä itäpuolella) kaiveltaessa. Keskelle on kaivettu suuri n. 1 x 1 m läpimitaltaan oleva kuoppa, jonka perusteella on nähtävissä kiveystä n. metrin syvyyteen asti.
Röykkiö 2. välittömästi edellisen eteläpuolella. Laajuus n. 3 x 7 m, korkeus n. 0,2 m. Myös tähän raunioon kaivaltu pari kuoppaa. olemukseltaan epämääräisempi kuin raunio 1.
Röykkiö 3. Edellisestä n. 20 m etelään. Laajuus n. 6 x 4 m, korkeus n. 0,2 m. Muodoltaan soikeahko. epämääräinen.
Kivivalli. edellisestä lähtee itään n. 30 m mittainen 1,5 m leveä, matala (n. 0,3 m) turpeen peittämä kivivalli. Vuonna 2006 keväällä saadun tiedon mukaan Pitkämäki (Laveamäki) olisi perimätiedon mukainen käräjäpaikka. Röykkiöt olisivat syntyneet käräjiiä pidettäessä ja niihin osallistuneiden tuodessa kiven mukanaan. Samalla saadun tiedon mukaan olisi vuoden 1954 vaiheilla kaksi muinaistutkijaa kaivellut röykkiöitä mitään kuitenkaan löytämättä.

Jättölän koulu (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kalliopaljastuma n. 20 m ns. vanhasta koulurakennuksesta pohjoiseen harjumaisemassa.
Kallio on poimutettu, poimut, koillis-lounaissuuntaiset. Itäisimmällä poimuharjalla ainakin 11 kuppia rivissä poimun suunnassa. Jotkut ovat parittain vierekkäin. Kuppien koko: halk. n. 5 cm. Kuppikalliosta suoraan luoteeseen lähempänä ns. pikkukoulua on toinen, isompi kalliopaljastuma, jossa ei havaittu kuppeja.
Vuonna 2014 havaittiin läheltä vanhaa koulurakennusta, kallionnyppylältä, jossa on lipputanko, kaikkiaan viisi kuppia.

Immola 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Häntäjoen sillalta, n. 100 m Saukkolaan päin, maantien NE-puolella, jokeen viettävällä loivalla peltorinteellä. Maalaji on silttia ja savea.

Immola 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Immola 1:stä n. 100 m pohjoiseen. kohde sijaitsee tien eteläpuolella, S-SE-rinteessä.

Salokorpi (540010024) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivestä rakennettu ulkouuni Saloveden pohjoisrannalla, Kärkölän kirkolta n. 2 km kaakkoon. Uuni sijaitsee runsaat 100 metriä Saloveden rannasta huvilan pihapiirissä, noin 10 metriä kesämökistä kaakkoon. Maasto on metsäistä järven rantaa.
Jukka-Pekka Taavitsainen on tarkastanut ja kartoittanut uunin 1981. Uunin mitat ovat 6x4 metriä. Sille on ilmeisesti määritelty samalla 2 metrin suojavyöhyke, joka on merkittynä uunin ympärille mittakeihän.
Vuoden 2007 inventoinnissa paikka tarkastettiin. Uuni oli peittynyt kasvillisuudella ja vain peräseinä oli oikeastaan näkyvissä. Muureissa ei kasvanut suuria puita. GPS-mittaus otettiin uunin päältä.

Nukarinkoski (Maarakenteet)
Historiallinen; Maakuoppa sijaitsee Vantaanjoen Nukarinkosken itärannalla. Joki tekee paikalla mutkan ja rannalla on pieni kumpare, johon kuoppa on kaivettu. Maa viettää notkoon myös kumpareen itäpuolella. Kumpareen länsipuolella on suuri siirtolohkare. Maasto on alavaa rantalehtoa ja kumpare on hiekkaa. Kuoppa on suorakaiteen muotoinen, mitat noin 5 x 4 m, syvyys noin 1,5 m. Kylmämuurausta on näkyvissä kuopan itä- ja pohjoissivulla. Nukarinkoskella (Pengerkoskella) on ollut saha ja muuta teollisuustoimintaa jo 1600-luvulla. Pitkin kosken vartta on säilynyt eri-ikäisiä kivi- ja tiilirakenteita. Kuoppa liittyy varmaankin näihin historiallisiin vaiheisiin. Joen rantaan on rakennettu luontopolku ja laavu.

Ala-Pekkola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Nurmijärven koillisrannalla, kirkon ja hautausmaan kaakkoispuolella. Maasto on lounaaseen laskevaa peltorinnettä. Pellon ylälaitaa kulkee Ojakkalantie ja pohjoispuoli on rakennettua taajamaa.
Tarkastuksissa on havaittu löytöjä pellon pinnalla useissa kohdin. Kyseessä on joko laaja asuinpaikka tai useita lähekkäisiä löytökeskittymiä. Alakohteita on erotettu neljä (1a-1d). Löydöt ovat saviastianpaloja, palanutta luuta, kivilaji-iskoksia ja kvartsia.
Vuoden 2006 inventoinnissa todettiin alakohde 1d tuhoutuneeksi.

Halmela 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän luoteispuolella laajan tasaisen viljelyaukean luoteisreunalla. Maasto on peltoa, joka laskee loivasti kaakkoon kohti Kyläjokea. Jokeen on matkaa noin 800 metriä. Vanhasta peruskartasta näkee, että joen mutkittelevaa uomaa on tällä kohdin oikaistu. Tasangon kaakkoispäästä joki kulkee kapeikosta kohti kuivattua Nurmijärveä. Asuinpaikasta 250 metriä luoteeseen mäen kärjessä teiden risteyksessä sijaitsee luonnonmuistomerkkinä rauhoitettu suuri siirtolohkare (merkitty peruskarttaan). 1975 inventoinnissa paikalta löytyi kvartsia.

Halmela 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän luoteispuolella laajan tasaisen viljelyaukean luoteisreunalla. Maasto on peltoa, joka laskee loivasti kaakkoon kohti Kyläjokea. Jokeen on matkaa noin 700 metriä. Vanhasta peruskartasta näkee, että joen mutkittelevaa uomaa on tällä kohdin oikaistu. Tasangon kaakkoispäästä joki kulkee kapeikosta kohti kuivattua Nurmijärveä. Asuinpaikan pohjoispuolella on pieni kumpare, jolla on asuinrakennus (peruskartassa Mäntylä) ja vierellä länsipuolella peltosaareke. Maaperä on kivetöntä hiesua. 1975 inventoinnissa paikalta löytyi kvartsia. Maanomistaja on löytänyt paikalta kaksoistaltan, jota säilytetään Halmelan talossa.

Lautala (543010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Kyläjoentien ja Kyläjoen välissä, siinä kohdassa missä joki tekee jyrkän mutkan jokilaaksossa itään Pitkämäen ja Parkkimäen välissä. Tie ylittää joen asuinpaikan pohjoispuolella ja asuinpaikka on tien länsipuolella. Pellossa on selvä törmä, joka laskee länteen kohti jokea ja muodostaa kapean niemen. Tie kulkee niemen laella. Sijaintipaikka on kapeikon pohjoispäässä, josta Kyläjoki virtaa etelään kohti kuivattua Nurmijärveä. Maaperä jokilaaksossa on hiesusavea.
1975 inventoinnissa paikalta löytyi kvartsia kahdesta toisistaan noin 100 metrin etäisyydellä olevasta kohdasta. Peruskartasta mitatut koordinaatit kahdelle löytökohdalle: 4a 6708840/3378020, 4b 6708920/3378050. Maaston mukaan kaksi löytökohtaa ovat todennäköisesti samaa asuinpaikkaa.

Luhtapelto (543010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Nurmijärven luoteisrannalla Luhtajoen varrella noin 100 metriä joesta etelään. Paikalla on pieni peltokumpare, jossa on aiemmin ollut lato ja savikuoppa. Kivikaudella kumpare on ollut pieni saari tai niemennokka muuten alavalla järven rannalla Niemimäen ja Haakinmäen välissä. Niemimäen kärjessä on pumppuasema. Taipaleentie kulkee asuinpaikan pohjoispuolelta joen vartta. Maaperä on savea.
Paikalta on toimitettu Kansallismuseoon useita kiviesineitä ja keramiikkaa. 1971 tarkastuksessa on löytynyt lisää asuinpaikkalöytöjä peltokumpareen ympäristöstä, pääosin savikuopan länsi- ja eteläpuoliselta 100x80 m suuruiselta alueelta.

Niemimäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Nurmijärven luoteisrannalla Luhtajoen varrella noin 100 metriä joesta ja pumppuasemasta luoteeseen aivan Niemimäen eteläkärjessä. Ylempänä mäen rinteessä maaperä on hiekkaa, pellossa savea. Kivikaudella Niemimäki on ollut pitkä Nurmijärveen pistävä niemi ja kapea Kyläjoen laakso alkaa sen itäsivulta. Tämän kapeikon suulla on useita asuinpaikkoja.
1975 inventoinnissa paikalta löytyi kvartsia, aikaisemmin on löytynyt kivikirves.

Rintelä (543010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Nurmijärven länsipuolella Haakinmäen pohjoiskärjessä, loivasti pohjoiseen kohti Luhtajokea viettävässä peltorinteessä. Jokeen on matkaa noin 400 metriä koilliseen ja Rintelän taloon 300 metriä länteen. Pieni tilustie kulkee mäenrinteen poikki asuinpaikan eteläpuolitse. Haakinmäen itäpuolella on suota. Maaperä pellossa on hiesua.
Paikalta on löytynyt kivikirves KM 9540 ja 1975 inventoinnissa kvartsia.

Alitalo (543010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee matalalla, maaperältään savea olevalla peltokumpareella Ylisjoen (nyk. Luhtajoki) eteläpuolella. Löydöt saviastianpaloja, kvartsikaapimia, kvartsiittikaavin, kvartsiesineitä ja -iskoksia, talttoja ja niiden teelmiä ja katkelmia, kivilaji-iskoksia ja palanutta luuta.
Vuoden 2022 inventoinnissa muinaisjäännösaluerajauksen itä- ja länsipuolelle tehtiin runsaasti koekuoppia. Niistä ei saatu havaintoja asuinpaikan jatkumisesta rajauksen ulkopuolelle. Myöskään topografia ei mitenkään tue aikaisemmassa inventoinnissa esitettyä ajatusta asuinpaikan jatkumisesta Yli-Kunnarin asuinpaikalle saakka. Asuinpaikan rajaus korjattiin topografian perusteella järkeväksi ottaen huomioon alkuperäinen, Lesellin raportissa esitetty rajaus, joka poikkeaa huomattavasti rekiserissä olleesta. Aikaisemman muinaisjäännösrekisterin rajauksen sisällä olleet jyrkät rinteet sekä kalliojyrkänteet jätettiin rajauksen ulkopuolelle. Niillä ei voi asuinpaikkaa olla.

Kiiala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lepsämänjoen eteläpuolella loivalla, koilliseen viettävällä peltorinteellä 240 m Kiialan talosta etelälounaaseen. Löytöinä kirveen teelmä, kivilaji-iskos, kvartsikaavin ja kvartsi-iskoksia.

Koivumäki (543010011) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pieni röykkiö kallioisella aukeamalla. Röykkiö on matala, läpimitaltaan runsaat kaksi metriä, keskellä matala kuoppa, osa kivistä näyttäisi olevan lohkottuja.

Yli-Kunnari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on kivikautinen asuinpaikka, joka sijaitsee Luhtajoen ympärillä olevan peltoaukean länsipuolella. Jyrkällä, itään päin viettävällä rinteellä Ylösjoen talosta 400 m pohjoiseen on aikanaan löytynyt taltan teelmä, piikaavin, saviastianpala, palanutta luuta, kvartsiesineitä ja -iskoksia.
Paikalla 2021 tehdyn koekaivauksen perusteella rinteen alueella asuinpaikka lienee lähes kauttaaltaan tuhoutunut aiemmassa maanmuokkauksessa ja hiekanotossa. Sen sijaan rinteen juurella kulkevan tien itäpuolelle, peltoon tehdystä koeojasta havaittiin peltomultakerroksen alta turvekerros noin 50 cm syvyydellä, josta löytyi rikkinäisiä ja ehjiä vesipähkinän kuoria sekä puumateriaalia, jossa on selkeitä majavan jyrsimäjälkiä mutta myös mahdollisesti jälkiä ihmisen tekemästä työstöstä. Vesipähkinät ajoittuvat radiohiilianalyysin perusteella noin vuosiin 1870–1620 eaa. Löytöpaikasta noin 400 m koilliseen sijaitsevan Ylisjoen kivikautisen asuinpaikan kohdalta löytyi 2021 pellolta samanlaisen turvekerroksen alapuolelta neoliittiseen kivikauteen ajoittuvan kalastusrakenteen liisteitä.
Koekaivausten perusteella Luhtajoen ympäristön peltoalueella olevissa turvekerroksissa ja niiden alapuolisissa pohjasavissa on mahdollisesti kosteiden ja hapettomien olosuhteiden säilyttämänä runsaastikin kalastukseen sekä muuhun ihmisen toimintaan liittyvää orgaanista materiaalia sekä muuta kivikaudelle ajoittuvaa löytöaineistoa. Yli-Kunnarin potentiaalisin löytöalue on muinaisen rantaviivan kohdalla noin 32 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella, johon muinaisjäännöksen alue on rajattu paikkatietokannassa. Kalastusrakenteita saattaa olla kuitenkin huomattavasti laajemmalla alueella.
Orgaanisen materiaalin löydöt ovat Suomessa harvinaisia ja useiden kivikautisten asuinpaikkojen reunustama Luhtajoen laakso on merkittävä arkeologinen kulttuuriperintökokonaisuus.

Santamäki (543010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lepsämäjoen pohjoisrannalla peltorinteellä joen ja maantien välissä aivan tien vieressä Koivulan tilan kohdalla. Löytöinä kivikirves, pii-iskos, kvartsiesineitä ja -iskoksia. Toinen löytöalue on edellisestä noin 100 m lounaaseen samalla peltorinteellä. Tältä paikalta löydöt ovat kvartsiesineitä, liusketuuran katkelma ja hioimen katkelma. Löytökeskittymät kuulunevat samaan asuinpaikkaan. Kesällä 2001 paikalla suoritettiin arkeologisia kaivaustutkimuksia. Asuinpaikan kulttuurikerroksen todettiin kokonaan tuhoutuneen kyntämisen seurauksena.

Yli-Olli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltorinteen yläosassa Isosuon laidassa Kuonanmäeltä Klaukkalan keskustaan menevältä maantieltä 300 m itään. Löytöinä kvartsikaavin, kvartsi-iskoksia, kivilaji-iskos, palanutta luuta ja palanutta savea.

Ylisjoki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on kivikautinen asuinpaikka ja siihen liittyvä kalastusrakenne, jotka sijaitsevat Luhtajoen ympärillä olevan peltoaukean itäpuolella. Asuinpaikka sijaitsee loivasti länteen viettävällä rinteellä metsän ja pellon rajalla. Metsä on lehtipuuvaltaista sekametsää. Asuinpaikan reunassa on käytöstä poistunut hiekkakuoppa, jossa kasvaa kuusia. Asuinpaikan länsipuolella on lato.
Syksyn 2021 koekaivauksissa rinteeseen kaivettiin 29 koekuoppaa. Löytöinä oli kvartsi-iskoksia, palanutta luuta sekä kaksi saviastian palaa. Radiohiiliajoituksen perusteella luut ajoittuvat neoliittiselle kivikaudelle 4156–3818 eaa. Kulttuurikerrokset ulottuivat kuopissa 30–63 cm syvyyteen. Rinteen länsireunan juurelle, pellolle kaivetusta koeojasta havaittiin 20 cm paksuisen peltomullan alta 25–50 cm paksuinen turvekerros (29,83–30,53 mmpy) ja paikoin välissä oli ohut 2–10 cm paksuinen puhdas savikerros. Turvekerroksen alta havaittiin jäännöksiä kalanpyydyksen puisista liisteistä, jotka radiohiiliajoituksen perusteella ajoittuvat neoliittisen kivikauden puoliväliin 3357–3099 eaa. Lisäksi peltoalueelta löytyi hiekkakivisen hioimen kappale.
Ylisjoen asuinpaikka on rajattu muinaisjäännösrekisterin paikkatietokantaan koetutkimuksissa tehtyjen havaintojen perusteella. Tehtyjen löytöjen lisäksi Luhtajoen ympäristön peltoalueella olevissa turvekerroksissa ja niiden alapuolisissa pohjasavissa on mahdollisesti kosteiden ja hapettomien olosuhteiden säilyttämänä runsaastikin kalastukseen sekä muuhun ihmisen toimintaan liittyvää orgaanista materiaalia sekä muuta kivikaudelle ajoittuvaa löytöaineistoa. Orgaanisen materiaalin löydöt ovat Suomessa harvinaisia ja useiden kivikautisten asuinpaikkojen reunustama Luhtajoen laakso on merkittävä arkeologinen kulttuuriperintökokonaisuus.

Joentausta (543010017) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lounaan ja luoteen väliin viettävällä peltorinteellä Luhtajoen koillispuolella Äijäniitulta virtaavan ojan eteläpuolella. Löydöt hioimen katkelma ja kvartsi-iskos.
Asuinpaikka tarkastettiin vuoden 2022 inventoinnin yhteydessä, jolloin muinaisjäännösrajauksen ulkopuolelle tehtiin koekuoppia. Niistä ei saatu uusia havaintoja. Asuinpaikka on entistä peltoa, jossa kasvaa istutettu kuusimetsä.

Hyypiönmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nummenpään kylässä Kohon viljelyaukean eteläpäässä Lepsämänjoen itärannalla ja Hyypiönmäen länsirinteessä. Lepsämänjoki alkaa tältä tasangolta ja tekee jyrkän mutkan Hyypiönmäen pohjoispuolitse itään. Kivikaudella Kohon tasanko on saattanut olla lahtena ja Hyypiönmäki sen etelärannalla saarena tai niemenä. Asuinpaikka sijaitsee mäen rinteen muodostamalla pikku niemellä, joka erottuu selvästi alavasta ympäristöstään. Maaperä niemessä on vaaleaa hietaa, ympäristössä joen laaksossa multaa ja turvetta. Maasto nousee kohti pohjoista ja muuttuu hiekkaiseksi Nummenpään harjulla. Ympäristössä on useita asuinpaikkoja.
Löytöinä kivikirves Nurmijärven museossa ja 1975 inventoinnissa paikalta on löytynyt kvartsia.

Suopelto (543010019) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiöt sijaitsevat Nurmijärven kirkonkylän koillispuolella Vantaanjoen itäpuolella metsäisellä mäellä noin 150 metriä Suopellon talosta länsiluoteeseen. Mäen etelälaitaa kulkee Haapakorventie ja eteläisimmälle röykkiölle kulkee polku tien laidassa olevan ladon luota. Röykkiön eteläpuolella on suuri siirtolohkare. Myös ylempänä mäellä, jossa kaksi muuta röykkiötä sijaitsevat, on useita siirtolohkareita. Maasto on osittain hakattua metsää.
Helmer Salmon tarkastuskertomuksen mukaan maanomistaja avasi vuonna 1950 lähinnä taloa (150 m) sijaitsevan röykkiön ja löysi siitä palanutta luuta. Tämän röykkiön halkaisija oli 5 metriä. Tästä avatusta röykkiöstä 30 m länteen lähellä tilojen rajaa sijaitsee toinen röykkiö, joka oli koskematon. Sen halkaisija on noin 3 metriä ja sen keskellä on kivilaatoista tehty pieni arkku. Kolmas röykkiö, eteläisin, sijaitsee talosta noin 250 m länteen. Tämä röykkiö on myös avattu 1950-luvulla, mutta siitä ei löytynyt mitään. Kivilaattojen perusteella siinäkin on ollut arkkurakennelma. Maanomistajaa oli kehotettu kokoamaan haudat entiselleen.
Vuoden 2006 inventoinnissa paikallistettiin varmasti vain eteläisin yksittäinen röykkiö (GPS-mittaus 6709291/3384763). Ylempänä mäellä lähempänä taloa sijainnet kaksi röykkiötä ovat mahdollisesti tuhoutuneet metsäaurauksessa (GPS-mittaus 6709384/3384863).

Numlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Numlahdessa kuivatun Kuhajärven, nykyisin Kuhajoen eteläpuolella. Maasto on luoteeseen viettävää peltoa Lopelle vievän maantien (132) koillispuolella, 200 metriä maantien sillasta kaakkoon. Rinteessä, entisessä rantatörmässä on pitkulainen peltosaareke. Asuinpaikka on peltosaarekkeen ja maantien välissä. Maaperä peltorinteessä on savea. Kivikaudella paikka on ollut kapeikon suulla, josta Kuhajärvi on ollut yhteydessä etelään (nyk. Kuhakoski). Kuhajärven rannoilla on useita asuinpaikkoja.
Löytöinä kvartsikaavin, kvartsi-iskoksia ja palanutta savea. Löydöt ovat peräisin kahdesta löytökohdasta 180 metrin etäisyydellä toisistaan.
Vuonna 2022 tehdyssä tarkkuusinventoinnissa löydettiin tutkimusalueen luoteispuoliskolta ehjää kivikautista löytökerrosta, sekä siihen mahdollisesti liittyviä tulenpidon merkkejä. Tulenpidon merkit voivat mahdollisesti liittyä myös paikalla 1800-luvulla olleeseen rakennukseen.

Suoranta (543010021) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Klaukkalasta Kuonamäkeen johtavan tien pohjoispuolella, lähellä tien laitaa ja Isosuon kaakkoispuolella savipohjaisella pellolla. Löytöpaikka on pellolla sijaitsevasta ladosta n. 110 m länteen. Löydöt paikalta ovat kaksi kvartsikaavinta ja -iskoksia.

Isosuo (543010022) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Klaukkalasta Kuonamäkeen johtavan tien länsipuolella, Isosuon eteläpuolella, Suorannan talosta 200 m länteen olevalla savipohjaisella pellolla.
Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia ja liusketaltan teelmä.

Suoniittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Klaukkalasta Kuonamäkeen johtavan tien länsipuolella, Suoniittu-nimisen peltoalueen eteläreunalla savimaalla. Paikalta on löydetty taltta ja kvartsikaavin. Tästä paikasta noin 200 m koilliseen tien laidasta on lisäksi kvartsi-iskos.

Ahola 1 (543010024) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lepsämänjoen pohjoisrannalla pellossa joen mutkassa Kuonomäentien ja joen välissä. Peltoaukean keskellä on loiva kumpare, muuten rinne laskee etelään kohti jokea. Maaperä on kivetöntä hiesua. Aholan tilan ympäristössä on hyvin tiheässä useita asuinpaikkoja, joissa on yhdistetty monia pienialaisia löytöalueita. Kivikaudella paikalla on ilmeisesti ollut vesireitin haarakohta, kapea lahti tai puronuoma pohjoiseen kohti Isosuota ja Valkjärveä.
Vuoden 2006 inventoinnin jälkeen Ahola 1:ssä löytökohtia on yhteensä neljä. Ennestään tunnettu Ahola 1 sijaitsee niistä itäisimpänä aivan joen mutkan pohjoispäässä. Uusi löytökohta sijaitsee samalla rinteellä 100 metriä lounaaseen. Maaston mukaan nämä voidaan yhdistää samaksi alueeksi. GPS-mittaukset löytökohdista 6696304/3374292 (=”länsiraja”) ja 6696353/3374361 (=”itäraja”, vanha löytökohta). Kaksi muuta uutta löytökohtaa sijaitsevat pellon keskellä olevan kumpareen länsi- ja eteläreunalla. GPS-mittaukset 6696095/3374264 (=eteläreunalla) ja 6696194/3374346 (=länsireunalla) arvioiduista löytöpaikoista. Löytöpaikkoja erottaa pieni peltosaareke joen rannassa. Löytöinä kvartsi-iskoksia.

Ahola 2 (543010025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kiialankallion pohjoispuolella, Klaukkalan-Lepsämän maantien ja Lepsämänjoen väliseltä pellolta, sen kohdan itäpuolelta, missä Isosuolta virtaa oja Lepsämänjokeen. Löydöt paikalta ovat hiotun kivilajiesineen kappale, kvartsi-kaavin, -iskoksia, -raaka-ainekappaleet ja palanut luu.

Jokela (543010026) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Klaukkalan taajaman pohjoispuolella, Ylisjoen eteläpuolella olevalla savipohjoisella pellolla.
Löytöjä: kvartsi-iskoksia, -kaavin, retusoitu kvartsi, piin kappale ja palanutta savea saatiin talteen kolmesta eri kohtaa 200 m:n matkalta.

Sillanpää (543010027) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Helsingin-Hämeenlinnan tieltä Klaukkalaan johtavan tien länsipuolella ja Luhtajoen länsipuolella, Sillanpää-nimisen tilan kohdalla pellolla.
Löydöt paikalta ovat kvartsikaapimia ja -iskoksia.

Penttilä (543010028) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Uotilan kylässä kuivatun Kuhajärven pohjoisrannalla. Löytöjä on noin 300 metrin matkalta selvän muinaistörmän alapuoliselta tasanteelta, Penttilän talon eteläpuolelta, noin 100 metriä talosta etelään. Pelto viettää etelään kohti entisen Kuhajärven pohjaa.
Kvartsia ja palanutta luuta on löytynyt Penttilän talon eteläpuolelta kaakkoispuolella olevalle ladolle asti. Inventoinnissa 2006 aikaisempi löytöpaikka oli heinällä, mutta törmän alareunaa tarkastettiin muista muokatuista kohdista. Tällä kertaa runsaimmat löydöt havaittiin talon kaakkoispuolisen ladon koillispuolelta. Asuinpaikka saattaa siis olla laajakin, löytöjä on noin 300 metrin matkalta, tai paikalla on erillisiä keskittymiä. GPS-mittaukset löytöalueelle: 6705558/3374492 =länsiraja, 6705607/3374682 =keskikoordinaatti, 6705671/3374330 =itäraja. Asuinpaikalla saattaa olla myös korkeammalle törmän päälle ulottuva osa. Pari kvartsia löytyi myös törmän rinteen päältä talon länsipuolelta. Täällä pelto oli oraalla ja siinä näkyi myös lasia ja posliinia. Törmällä oli pieni kalliopaljastuma, jossa on kvartsisuoni. Kvartsia oli lohkeillut vähän, mutta se ei näyttänyt louhitulta. GPS-mittaukset törmän päältä: 6705648/3374485 =kvartsin löytöpaikka, keskikoordinaatti, 6705611/3374453 =kallio, kvartsisuoni. Törmän päällä saattaa olla asuinpaikan vanhempi osa tai kvartsit ovat peräisin luontaisesti kalliosta.
Irtolöytö KM 6502 tasataltta Iso-Pentti -nimisen tilan maalta saattaa liittyä tähän tilaan.

Marttila (543010029) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Numlahdessa kuivatun Kuhajärven etelärannalla länteen viettävällä rantatörmällä. Asuinpaikan eteläpuolitse kulkee Hongisojantie. Maaperä on hiesua. Kuhajärvi (nyk. Kuhajoki) on yhteydessä Valkjärveen etelässä Kuhakosken kautta ja Nurmijärveen pohjoisessa Luhtajoen kautta. Entisen järven rannoilla on useita kivikautisia asuinpaikkoja.
Löytöinä kvartsia.

Kyläjoki (543010030) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän länsipuolella Niemimäen itärinteellä paikassa, jossa Kyläjoki laskee kuivattuun Nurmijärveen. Paikka on itään loivasti laskevaa peltoa. Maaperä on kivistä hiesua. Niemimäen itälaidalla kulkee Taipaleentie. Rinne nousee jyrkästi tien länsipuolella. Kyläjoki laskee Nurmijärveen kapeasta laaksosta Pitkämäen ja Parkkimäen välistä. Sekä järven että jokilaakson rannoilla on useita asuinpaikkoja.
Löytöinä kvartsia.

Einola (543010031) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nurmijärven keskustaajaman eteläpuolella kuivatun Nurmijärven pohjoisrannalla. Paikka on loivasti etelään viettävää peltoa. Maaperä on hiesua ja savea. Asuinpaikan länsipuolella Kyläjoki laskee Nurmijärveen kapeasta laaksosta Pitkämäen ja Parkkimäen välistä. Sekä järven että jokilaakson rannoilla on useita asuinpaikkoja. Samalla peltorinteellä 100 metriä länteen lähempänä Kyläjoen laakson suuta on Havukan asuinpaikka. Asuinpaikan pohjoispuolella on heinikkoalue ja omakotialuetta (Polvitie).
Löytöinä kvartsi-iskoksia.

Hevoshaantie (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee omakotialueella Nurmijärven kirkonkylän itäreunalla osoitteessa Hevoshaantie 20 (tai Hevoshaantie 18 vieressä) Hevoshaantien ja Mustakorventien risteyksessä, tien pohjoisreunalla. Kivi on tontin ja tiealueen rajalla, tienpenkassa. Tien eteläpuolella on kalliota ja teiden risteykseen on aseteltu muitakin suuria maakiviä. Kivi on hoidetulla nurmikkoalueella ja sen itäpuolella kasvaa koivu. Maasto on ollut ennen talojen rakentamista sankkaa kuusimetsää.
Kuppikivi on harmaata gneissiä, sen koko on 2,5x1,3 metriä. Kiven pinta on lohkeillut ja puhdas, siinä ei ole sammalta. Kuppeja on viisi kiven itäsivulla. Kuppien koko on 10x10 cm ja syvyys 4 cm. Kaksi keskellä kiveä olevaa kuoppaa ovat matalampia kuin muut.

Ahola 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ahola 3 -niminen asuinpaikka sijaitsee Kuonomäentien pohjoispuolella olevan pellon koillisosassa, Isosuonlaita-nimisestä tiestä n. 300 m lounaaseen. Asuinpaikka on lounaaseen viettävällä peltorinteellä, rinteen yläosassa. Löydöt ovat kvartsiytimiä ja -iskoksia.

Yli-Klaukka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Yli-Klaukan mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Klaukkalan jäähallista länteen, Lepsämäntiestä etelään olevilla pelloilla. Löydöt, kolme kvartsi-iskosta, on saatu pellolla olevan pienen metsäsaarekkeen kaakkoispuolelta.

Männistö (543010036) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Männistön asuinpaikka sijaitsee Hämeenlinnantien länsipuolella ja Metsäkyläntien pohjoispuolella olevalla pellolla, lähellä Hämeenlinnantiestä alkavan metsän länsireunaa. Paikalta on löytynyt kaksi kvartsi-iskosta.

Nummela (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Nummelan asuinpaikka sijaitsee Nummelantien eteläpuolella ja Järventaustantien länsipuolella olevan pellon ylärinteeltä. Löydöt on saatu Järventaustantien ja pellolle työntyvän metsäsaarekkeen välistä, metsäsaarekkeesta lounaaseen ja täällä sijaitsevan yksinäisen metsäsaarekkeen eteläpuolelta. Paikan löydöt ovat kvartsiydin ja kvartsi-iskoksia.

Tuhkurinoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee laajan viljelylaakson, Valkeissuon etelärinteellä. Laakson pojalla virtaa Tuhkurinoja, joka laskee lännessä Hyypiönmäen ja Passanmäen välistä Kohon aukiolle ja edelleen Lepsämänjokeen. Laakson reunoilla on selvä törmä noin 40 m mpy. Laakson pohjoisreuna on loivempi. Eteläreunalla on useita pikku mäennyppylöitä (peltosaarekkeita), jotka kohoavat törmästä hieman ylemmäksi. Tuhkurinojan asuinpaikka on yhdellä näistä nyppylöistä Yli-Lepsämäntien varressa, sen pohjoispuolella olevasta muuntoasemasta 140 metriä länteen. Tien eteläpuolella on Viinakojunmäki. Rinne viettää tässä kohdin jyrkästi laakson pohjalle. Maaperä on hiesua. Paikalta on löytynyt saviastianpaloja, kvartsi-iskoksia ja laakeita kiviä, jotka ovat mahdollisesti peräisin esihistoriallisesta rakenteesta.

Ryssön leiripaikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ryssön kaakkoisreunalla noin sadan metrin päässä Klobbvikenin rannasta on kuusivaltaisessa sekametsässä useita ryssänuuneja ja mahdollisia majanpohjia. Alueella on isoja kivilohkareita, joiden vierelle on kylmämuurattu harmaakivistä ns. kiviuuneja. Kiviuunien seinä- ja kattorakenteet ovat ajan kuluessa hajonneet siten, että jäljellä on ainoastaan n. 2 x 2 m laajoja kiviröykkiöitä. Joistakin uuneista erottuvat edelleen suuaukkoa reunustaneet kivet.
Yhden ison kiven kupeessa, uunia vastakkaisella puolella on majanpohja. Lisäksi kahdessa tapauksessa kiviuuni saattaa itse asiassa olla majanpohja. Varma majanpohja on pohjakaavaltaan nelikulmainen n. 4 x 2 m laaja kivikehä. Alueella on myös yksi n. 5 m halkaisijaltaan oleva matala painanne.
(Ks. myös Ryssön linnoitus 1000 00 3234).

Hästhageberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee merenlahden rannalla, kallionnyppylän laella. Halkaisijaltaan noin 5 m oleva röykkiö, jota on jonkin verran pengottu.

Högmalmen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoon-Loviisan tien leikkauksessa, tien eteläpuolella, Högmalmenin harjun luoteispäässä olevan kalliopaljastuman juurella. Maaperä on hienoa hiekkaa. Löydöt kvartsia.

Nätisand (Kivirakenteet)
Historiallinen; Useita ryssänuuneja rinteellä Nätisandin hiekkarannasta noin 100 m saaren itäosaan.

Norra Altarskär (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivilatomukset sijaitsevat saaren keskiosassa, mäntyä kasvavalla tasaisella kalliolla. Latomukset ovat pyöreitä reunoilta kivettyjä, keskeltä paljaita kivirakennelmia ja yksi suorakaiteenmuotoinen kiveys. Lännessä aluetta rajoittaa kaareva muurimainen kiveys. Pohjoisessa, idässä ja etelässä alaspäin laskeutuva kallioreuna.

Majholmen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivistä tehtyjä puolikaaren muotoisia rakennelmia saaren luoteisosassa, kalliorinteen alapuolella. Vaikuttavat lähinnä tomtning rakenteilta.

Sandö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Useita hajonneita ryssänuuneja heti Sandön Folkhusetin pohjoispuolella loivasti merenrantaan viettävässä rinteessä.

Jätteberg II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kiviröykkiö sijaitsee Jätteberg-nimisen matalan kallion jyrkkäseinäisen koillisrinteen päällä. Kalliota ympäröi kuusi ja lehtimetsä. Röykkiö on pyöreä ja kooltaan 7,5 x 8 m. Sen kivet on ladottu kehämäisesti.

Jätteberg I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Jätteberg sijaitsee metsäsaarekkeessa korkean kallion pohjoisimmalla huipulla. Paikalta on aikoinaan ollut näkyvyys kaikkiin ilman suuntiin. Kalliomäen pohjois- ja eteläpuolella on nykyisin omakotitaloasutusta. Kalliopohjaisella mäenlaella on harva havumetsä ja röykkiön päällä kasvaa koivu. Röykkiön eteläpuolella on kalliosola.
Röykkiön keskellä on yli metrin syvyinen kuoppa ja pohjoispuolella matalampi painanne. Painanteet ovat ilmeisesti muodostuneet, kun röykkiötä on pengottu 1920-luvulla. Röykkiön päällä on myös ollut toisen maailmansodan aikana ilmavalvonta-asema, jota tehtäessä röykkiö on vahingoittunut. Röykkiö on ladottu halkaisijaltaan 20-70 cm kivistä, joista suurin osa on lohkomaisia. Röykkiö on pyöreä ja kooltaan noin 11,5 x 10,5 metriä. Sen korkeus on 0,5 - 2 metriä.

Hannusmalmen I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltorinteellä, jossa on omakotiasutuksen puutarhamaita. Löydöt: kiviesineitä, kiviesineen katkelma, kvartseja, saviastianpala.

Hannusmalmen II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee metsäisessä rinteessä, maantien laidassa. Paikka on lounaaseen viettävän hieno hiekkarinne, jolla kasvaa harvennettua kuusikkoa sekä koivuja. Rinteen koillisosassa on 50 m mpy nouseva kallio. Rikentien länsipuolella on viljelysaukea (entinen merenlahti), joka on noin 5 m tietä alempana. Alueen eteläosassa on kaksi laakeaa kuopannetta, jotka todennäköisesti ovat syntyneet hiekanotossa esim. Rikentietä tehtäessä. Kuopanteet eivät vaikuta asumuspainanteilta. Lauri Pohjakallion inventoinnin yhteydessä oli Rikentien leikkauksesta löytynyt saviastian paloja. Nykyisin leikkaus on ruohottunutja maantiestä lentäneen sepelin peittämä.
Pohjoisosassa asuinpaikan laajuuden arviointia haittasi metsään jätetty hakkuujäte ja eteläosa lienee tuhoutunut 1980-luvulla omakotitalon rakentamisen yhteydessä. Länsiosa päättyy Rikentiehen ja koillisosa rajautuu kallioon.

Hannusmalmen III (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee länsilounaaseen viettävässä rinteessä, maantien laidassa. Löydöt: saviastianpaloja.

Ninkoskmalmen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hammarträsketin länsipuolella, valtatie 6:sta n. 850 m pohjoiseen olevalla kallionnyppylällä. Suurin röykkiö on hajotettu ja lounaisrinteesssä on runsaasti röykkiöstä pudotettuja kiviä. Röykkiön koko 5 x 7 m ja se on rakennettu kallionnotkelmaan. 7 m kohteen kaakkoispuolella on kallion notkelmassa mahdollisesti toisen pitkänomaisen hajoitetun röykkiön pohja. Vuonna 2015 löytyi röykkiöiden kaakkoispuolelta keramiikkaa, kvartsia ja palanutta luuta KM 40728:1-4.

Strömbo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisesta asuinpaikasta kertovia löytöjä on tehty tasaiselta pellolta. Itse asuinpaikan sijainnista ei ole varmuutta. Löydöt: saviastianpaloja, kvartseja, kivilaji-iskos, poikkikirves, reikäkirves.

Lövön (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kolme kiviröykkiötä sijaitsee kallionotkelmassa kallion korkeimmalla kohdalla.

Sondarö (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kiviröykkiö sijaitsee kallion laella Bastuvikenin ja Lervikenin välissä.

Hannusmalmen IV (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 9,8 kilometriä Pernajan kirkolta luoteeseen ja valtatie 6:sta n. 700 metriä pohjoiseen. Asuinpaikka sijaitsee Forskärret -nimisen pellon länsiosassa itään ja kaakkoon vietävällä rinteellä. Sen luoteis- ja eteläosassa on kallionyppylä ja lounaisosassa peltokumpare, joka erottaa Forskärretin Nykullan pellosta. Löydöt KM 17678:1-5 saviastianpaloja, kvartsia, kuonaa. Löydöt ovat Ville Luhon ja geologi Risto Tynin keräämiä.
Inventointi 2002: Paikalta löytyi muutama tiilenpala ja 1800-luvulle ajoittuvaa fajanssia, joita ei otettu talteen sekä punasavikeramiikan pala. Asuinpaikan länsi- ja luoteispuolella noin 5 metriä ylempänä olevalla metsäisellä niemekkäällä havaittiin 9 soikeaa kuoppaa. Niiden koko oli noin 0,5 x 3 metriä ja syvyys noin 30 cm. Kahteen kuoppaan tehdyssä lapionpistossa turpeen alla oli likainen ruskea hiekka. Kuopat ovat uusia, korkeintaan 200-300 vuotta vanhoja, mutta voivat olla 1900-luvultakin.

Nöuskärrmalmen (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jatulintarhat (alunperin kaksi tarhaa) sijaitsevat Nöuskärretistä noin 250 m luoteeseen metsäisellä kalliolla. Hyvin säilyneessä jatulintarhassa on 7 kivikehää aseteltuna spiraalin muotoon. Jatulintarhan halkaisija on 5,5–6,0 m. Jatulintarhasta noin 15 m luoteeseen on toisen samanlaisen jatulintarhan jäännökset. Jatulintarhoista noin 100 m lounaaseen on neljä pientä halkaisijaltaan noin metrin olevaa pyöreää kivikehää, jotka on ladottu suoraan kalliolle. On myös olemassa tieto tästä paikasta 1,1 km lounaaseen sijainneesta jatulintarhasta, joka olisi rikkoutunut tukinajossa (p = 6713 52, i = 3456 36, z = noin 25).

Kokärret (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee suhteellisen tasaisella etelä-lounaaseen viettävällä terassilla, jonka yli kulkee 1970-luvulla rakennettu voimajohto ja jonka viereen vanhan pohjoispuolelle on tulossa uusi 400 kV:n johto Länsisalmi-Kymi. Löydöt kvartsi-iskoksia. Mahdollinen asumuspainanne 30 m korkeuskäyrän tuntumassa olevalla tasanteella. Asuinpaikan laajuus tuntematon. Sopivaa terassia 25 m:n ja 30 m:n korkeuskäyrien tienoilla.

Brännmalmen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lounaaseen viettävällä metsäisellä rinteellä. Löydöt tieleikkauksesta tien länsipuolelta, jossa on pieni hiekkainen tasanne. Löydöt kvartsia ja palanutta luuta. Mesoliittinen aika.

Stormossen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiekkaisella niemekkeellä, metsäteiden rikkoma. Löydöt keramiikkaa, kvartsia, palanutta luuta.

Stormossen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiekkakuopan eteläreunasta löytynyt kvartsi-iskoksia. Noin 20 m päässä hiekkakuopasta etelään näyttäisi olevan asuinpaikaksi soveltuva tasanne.

Tjusterbyn kartanolinna (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tjusterbyn kartanolinna sijaitsee vuonna 1867 rakennetusta kartanon nykyisestä päärakennuksesta noin 400 metriä itäkoilliseen. Kartanolinnasta on jäljellä n. 26,5 x 10 m laaja harmaakivinen perustus ja syvälle maan alle ulottuvat kellarit. Kartanolinnan pohjan päälle on rakennettu puinen vajarakennus.
Tjusterby on keskiaikainen rälssisäteri, jonka ensimmäinen tunnettu omistaja on 1400-luvun alkupuolella elänyt Björn Pedersson Diekn. Vanha säteri on mahdollisesti sijainnut puoli kilometriä kartanolinnasta lounaaseen paikalla, missä 1700-luvun lopulla oli Gammelgård-niminen torppa. Nykyisin paikalla on hiekkanottopaikka, eikä paikalla ole havaittavissa merkkejä vanhoista rakenteista.
Tjusterbyn kartanolinnan rakentajana on pidetty Olof Lilleä. Hänen tiedetään tuoneen Tallinnasta kalkkia vuosina 1515 ja 1516. Lisäksi Lillen vuoden 1545 perinnönjaossa Tjusterby oli paremmin varustettu kuin hänen toinen kartanonsa Gammelgård. Venäläiset polttivat Tjusterbyn kartanolinnan sekä 1500-luvun lopulla että 1700-luvun alussa.
Tjusterbyn kartanolinna restauroitiin vuosien 1929 ja 1939 välisenä aikana. Tällöin havaittiin, että pohjoisessa sijaitseva parihuonepohjakaavainen n. 17 x 10 m laaja osa edustaa vanhempaa rakennusvaihetta. Rakennuksen eteläpuoli ja tornit kuulunevat sen sijaan vasta Vaasa-aikaan ja 1500-luvun lopulle.

Katajamäki (606000003) (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Pohjan Katajamäen röykkiöalue löydettiin vuonna 1992. Röykkiöalueeseen kuuluu 14 matalaa, kooltaan ja muodoltaan vaihtelevaa röykkiötä ja yksi nelisivuinen latomus, jonka koko on 20 m x 10 m. Vuonna 1993 alueelle tehtiin joitakin koekuoppia, joista tavattiin varhaiseen rautakauteen ajoittuvaa asuinpaikkamateriaalia. Vuonna 1994 Katajamäen nelisivuinen latomus avattiin puoliksi ja röykkiöiden eteläpuolelle avattiin tasokaivausalue koekuoppien perusteella löytörikkaimmaksi arvioidulle paikalle.
Turpeen poiston jälkeen latomuksessa alkoi hahmottua suurten reunakivien muodostama suorakaiteen muotoinen kehä, jonka sisäpuolella oli melko tiivis kiveys. Latomus oli kasattu pelkistä kivistä lukuunottamatta pohjatasoja, jotka olivat maansekaista. Maa latomuksen pohjatasossa ja sen alapuolella oli värjääntynyttä likamaata. Latomuksen kaivetusta osasta löydettiin vain epämääräinen metalliesineen fragmentti ja kasa naarmupintaista keramiikkaa. Latomuksen kohdalta otetuista spot-fosforinäytesarjoista näkyy korkeiden fosforiarvojen keskittymiä latomuksen reunakivien sisäpuolella. Yksittäisiä korkeita arvoja oli tosin myös latomuksen ulkopuolella. Latomuksen alla oli noin 20 cm hiekkakerros ennen kalliota.
Tasokaivausalue osoittautui vähälöytöiseksi ja sen maakerrokset sekoittuneiksi. Sieltä tavattiin myös kaksi noin metrin läpimittaista kiveystä, jotka ovat ilmeisesti resenttejä. Katajamäellä tehdystä spot-fosforitestistä näkyy, että tasokaivausalueen kohdalle muodostuu yksittäinen suurehko korkean fosforipitoisuuden alue, mutta että varsinaiset laajemmat korkean fosforipitoisuuden alueet ovat pohjoisempana röykkiöiden ja niistä hieman erillään olevan nelisivuisen latomuksen välillä.

Larsberg (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Skogbevuxet berg. Kumlet mäter i N-S 10, 2 m, i W-E 12,6 m. Höjden är 1,5 m. I mitten av kulmet finns en 2 m bred och 0,5 m djup grop. Även på kumlets södra sida har en del stenar avlägsnats

Dragontorp 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Terrängen är skogbevuxet berg. Kumlets diamter 10-12 m. Det är illa söndrat.

Dragontorp 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Terrängen skogbevuxet berg norr om Tomasböleviken. Kumlet är väl bibehållet. Kumlets storlek 12,2 x 11,1 m. Höjd 1,25 m.

Övervästerby 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Glest skogbevuxet berg norr om Tomasböleviken. Kumlet har blivit genomgrävt av skattsökare och har en djup vik, som från W går in och utsträcker sig förbi mitten av kumlet. Berget är blottat hela vägen. Kumlets diameter 7-8 m, höjden 1 m.

Övervästerby 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Skogbevuxet berg norr om Tomasböleviken. Kumlet är ganska stort och svagt fyrkantigt. Mäter i N-S 11,7 m och i W-E 12,2 m. Höjden är ca 1 m. 2 m SW om kumlet finns en stenfot, 5 x 6 m, som synbarligen härrör sig från en gammal vaktstuga.

Offerberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kumlet är välbyggt, mäter i N-S riktning 14,3 m, i W-E 13,4 m. Höjden är 2 m. Kumlet är väl bibehållet om man frånser några grunda hål som härrör sig från att där i ten stått en mätningstriangel. Rakt nedanför berget åt NW ligger en liten sjö.

Pilhäll (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Skogbevuxet berg. Kumlet ligger på berget ca 400 m från vägkorsningen vid Björsby åt NW.
Kumlets diameter är i N-S 11,7 m , i W-E 10,3 m. Höjden är ca 1 m. Kumlet är ganska väl bibehållet och har endast en mindre grop i NW. Bergets sydsluttning kallas Galgbacken, ty där har socknens gamla avrättningsplats varit belägen.

Anneberg (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; På det skogbevuxna berget har legat två rösen.
1. Kumlet är så gott som alldeles förstört. Vid byggandet av ett hus i närheten har man tagit stenar härifrån till stenfoten så att högen är alldeles genomgrävd och de mindre stenarna har man hopkastat i nya högar. Förstöringen har skett på 1920-talet. Kumlets diameter har varit i N-S 8,9 m och W-E 9,5 m.
2. 90 m SE om ovan angivna koordinater i den skogbevuxna bergssluttningen har funnits ett annat röse, ännu mera föstört än det föregående. Förstöringen har skett på 910-talet. diameterna har varit ca 9,7 m i N-S och 7,8 m i W-E.

Kasberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Glest skogbevuxet berg. Kumlet är ovanligt ståtligt där det reser sig på bergets krön. Diameter är i N-S 15,6 m och i W-E 19,9 m. Höjden är 1,7 m. Två gropar med någon meters diameter finns i SW och NE.

Tunnelberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Glest skogbevuxen bergssluttning. Kumlets diameter i N-S 10, 6 och W-E 9,8 m. Höjden är ca 1 m. Kumlet har en utgrävning i mitten med en diameter om 2 m. Detta har skett för mycket länge sedan, ty Wefvar nämner redan i sin beskrivning om öppningen.

Järnvik (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Gravfältet är beläget i Kohagen, som är kuperad, blandskogbevuxen mark med flera smärre bergsknallar. en sänka som löper i riktningen W-E, avskiljer hagens SW del från huvuddelen. Samtliga rösen finns i SW-delen, som på tre sidor omges av åkrar, på den fjärde av ovan nämnda svacka. Marken är jämn och sluttar svagt mot SE. På hagens högst belägna punkt låg röset A. Gravfältet omfattar 12 säkra och 2 osäkra rösen. Med undantag för röse A framträder samtliga rösen i terängen som låga, rundade, mer eller mindre övervuxna stensamlingar.
Rösena A och F är utgrävda 1948.
A. mätte 13 - 14 m i diameter och var ca 2 m högt. Röset anlagt på en bergsknall och konstruktionen var således betydligt mindre än vad den såg ut att vara.
B. Diam. 4 m. Stor grop i mitten. Osäkert röse.
C. Diam. 5 m. Liten grop i mitten.
D. Diam. 6 m. Halva röset utplånat.
E. Diam. 7 m. Liten grop i mitten.
F. Lågt runt röse, diam. 6 m. Höjd 0,5 m. Stenar i två lager. I mitten en grop som var fylld med stenar.
G Diam. 7 m. skadat i ena sidan.
H. Diam. 7 m.
I. 5.5 x 5.6 m
J. Diam. 6,3 m.
K. 5,2 x 7,5 m.
L. 6,4 x 7,5 m.
M. Diam. 6,5 m. Stora stenar. Plundrad.
N. Osäkert.
Enligt forskningen år 1994 finns det till och med 18 rösen på området.
Det finns också en boplats eller ett annat verksamhetsområde på fornlämningsområdet.

Karlsro (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen är belägen vid vägen från Pojo till Karislojo via Fiskars, sydöst om det brant sluttande Tomtberget. Boplatsen ligger på en mycket svagt åt sydväst sluttande terrass i skydd mot norr av berget. Sydväst om boplatsen blir terrängen brantare sluttande. Fynden gjordes i potatisåkern norr om Karlsro bostadshus. Jordmånen består av sand. På Tomtbergets krön ligger rester av ett gravröse samt uppenbarligen en senare stenkonstruktuion i form av ett stenröse.

Harudden (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röset är obestämt fyrkantigt till formen, ca 9 x 11 m. i mitten av röset stenarna åsformigt placerade, vilket tyder på att det blivit undersökt.

Rönnberga (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Pohjanpitäjänlahdesta n. 1,8 km itään Korpbergetin itäpuolisen harjanteen koillisosassa. Karlslundin tilan rakennuksista parisataa metriä luoteeseen.
Röykkiö on matala, kooltaan noin 3x5 metriä. Siihen tehdyssä koekuopassa oli tummaa maata, jonka joukossa pieniä hiilenmuruja. Vieressä on toinen pienempi, epämääräinen röykkiö.

Kila (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Det större röset har en diameter om 9 m. i mitten finns en grop. Fem m N om dett ligger ett eller flera mindre, försötrda rösen.

Sumpen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röset ligger på bergsbranten i snårskogen. röset har en diameter om ca 9 m och är ca 1 m högt. Det är mossbelupet och har två låga gropar. Röset förefaller likväl rätt intakt.
Kohteen koordinaatit osoittavat pisteeseen, joka sijaitsee noin 35 metriä röykkiöstä länteen. Kohteen koordinaatit tarkastettiin ja otettiin talteen GPS laitteella. Paikalla on näyttävä sammalen peittämä röykkiö, jonka vastaa muinaisjäännösrekisterin kuvausta.

Kex (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset byggt på sanden. Det har en diameter om ca 16 m. Höjden är ca 1,5 m. I mitten en grund grop. Norra kanten störd.

Skurubacken (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Rösgravfältet är beläget på bergssluttningen, som sluttar svagt mot S, mot en sumpig sänka i bergssvackan. Området hör till det omfatande bergsmassivet E om Pojoviken, Svartån och mellan Pojo och Karis, på vilket påträffats ett stort antal fornlämningar.
Stället där rösena befinner sig har varit utsatt för skogskultivering och tall har planterats. Vid kultiveringen upptäcktes rösena, som svårligen är iakttagbara på orörd mark.
Till rösgravfältet hör åtminstone tre låga stensättningar av småsten. Förutom dessa finns en konstruktion påminnande om en trasig mur, som går i svag båge i E-W-rktning ca 60 m lång och 1-2 m bred. I W slutar knstruktionen i röse 1.
Röse 1. Byggt av små stenar, diameter 10 m.
Röse 2. är beläget 10 m i W riktning från 1, är litet och byggt av småsten.
Röse 3 befinner sig SW om 2 och är stort, men skadat på flera ställen.

Torby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kylässä on ollut kuusi tilaa 1550-luvun alussa.
Degersjön rannan tuntumassa sijaitseva mäki, jonka kaikilla reunoila on terassoituja peltoja. Peltojen laidoilla on matalia kivikasoja, turpeen peitossa. Kivien välissä on suuria määriä savitiivistetta ja rautakuonaa. Mäen laella kallioisella alueella on ainakin yksi kiviröykkiö.
Alueella kasvaa lehtomaista kasvillisuutta. Pohjoispuolella on hyvin säilynyt ja näyttävä pähkinälehto. Eteläpuolella avautuu Torbyåkernin peltoalue, jonka keskikohta on Degersjön pintaa alempana.
Alueen röykkiöistä vain osa on katsottava hautapaikoiksi. Rautakuonaa sisältävät kivikasat voivat olla merkkejä historiallisella tai esihistorialllisella ajalla tapahtuneesta raudanvalmistuksesta. Terassoituja alueita on ilmeisesti varsin pitkän aikaa käytetty peltoina, mutta varsinkin eteläpuolinen terassi on jo varsin pitkään ollut laitumena tai muussa kuin viljelykäytössä.

Torbybacken 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Pelto-ojan vieressä sijaitseva röykkiö, mahdollisesti peltoraunio. Röykkiössä on kuitenkin havaittavissa suuremmista kivistä muodostuva reuna. Reunakiven sisäpuolella on selvästi pienemmistä kivistä muodostuva täyttöaines. Itäosassa on selvästi pellosta kasattuja kiviä, muita kohtia röykkiöstä peittää turve.
Röykkiön koko on 7 x 12 - 15 m, alkuperäiseltä vaikuttavan röykkiön osan korkeus on n. 1 m.

Torbybacken 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kapealla kannaksella, joka jää kalliojyrkänteen ja tieleikkauksen väliin. Ko. tie vie Myllyjärvelle Pohja-Karjalohja-tieltä. Lähistöllä, eteläkaakossa on saunarakennus. Tieleikkauksessa näkyy palaneiden kivien ja tumman maan muodostama läikkä, jonka läpimitta on noin 2 m ja syvyys turpeen pinnasta n. 50 cm. Muodostuma alkaa heti turpeen alapuolelta. Tumman maan joukossa voitiin havaita savitiivistettä.
Tieleikkaus oli vuonna 1991 tarkastuksessa varsin tuore ja kiveys on ilmeisesti lähes kokonaan tuhoutunut.

Torbybacken 4 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kaksi epävarmaa röykkiötä, joiden kummankin pohjoislaita on peittynyt Pohja-Karjalohja-tieltä Myllyjärvelle vievän metsätien pengerryksen alle. Ne sijaitsevat tien ja niityn välissä, lounaaseen työntyvällä kalliolla. Etelässä avautuu n. 40 m korkeudelle sijoittuva laajahko terassi. Pohjoispuolella on kalliota. Röykkiöiden etelälaidalla on havaittavissa reunakiveystä. Kummatkin röykkiöt sijaitsevat aivan vierekkäin.
1 (E). Helpommin hahmotettavissa. Etelässä ja idässä on selvä reunakiveys. Röykkiö on suhteellisen korkea ja reuna erottuu selvästi eteläpuolisesta pellosta. Röykkiön kokoa on vaikea määritellä (mahd. yli 10 m läpimitaltaan).
2. (W). Tiheän kasvillisuuden peitossa. Rakenteissa ilmeisesti yhtäläisyyksiä röykkiön 1 kanssa. Ei selvää reunakiveystä.

Starrböleträsket (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röset ligger vid Starrböleträskets N strand på en åkrar omgiven bergsklack. Kullen är betesmark. Röset är delvis förstört, till formen obestämt, i E är en kantked iakttagbar. Röset mäter 8 x 5,3 m, höjd 0,8 m. Stenarnas storlek 0,3-1 m.
Från röset 60-70 m i Sw riktning finns en terras som sluttar mot träsket. Denna är troligen konstruerad. I provgropar påträffades sotig jord och små kolbitar.

Sjösäng 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Gravfältet är beläget ca 650 E om Grantorp sommarkoloni på en delvis mot N vättande moränsluttning och delvis på kalberget. på stället har planterats tall. E om gravfältet finns en mosse, i vilken växer äldre barrskog.
1. Ovalt, ligger på marken. längd 3,3, bredd 2,7 m. Höjd 0,6 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,6 m.
2. Till formen obestämt, på bergrund. Längd 4,7 m, bredd 4,1 m. Höjd 1 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,7 m.
3. Delvis förstört, till formen obestämt, på berggrund. Längd 3,6 m, bredd 2,6 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,1-0,3 m.
4. Runt, på berggrund. Längd 4 m, bredd 3,7 m. Höjd 0,7 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,5 m.
5. Avlångt, med kantked av större stenar, på jordbotten. Längde 2,9 m, bredd 2,6 m. Höjd 0,5 m.
6. Runt på jordgrund.. Diameter 4,9 m. Höjd 0,7 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,7 m.
7. Runt med en stor jordfast sten i ESE hörnet, på jordbotten. Diameter 3,7 m. Höjd 0,8 m. Stenarnas genomskärning 0,2- 1 m.
8.

Sjösäng 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Rösena är belägna på sluttningarna till berg som höjer sig ovanom omgivningen och som bildar en nästan 100 m lång rät linje. Jordmånen mellan bergen är morän. På området växer ung tallskog. Undervegetationen består va gräs, ris och mossa.
Rösena är byggda av sten och jord och sten.
1. Avlångt (N-S), på berggrund, rösat på Länd 3,6 m, bredd 2,4 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,5 m. Från det röse ca 2 m i SE rktning finns en obestämd 1,5 x 1,5 m stor stensättning.
2. Obestämt, runt, på berggrund. Diameter 1,5 m. Höjd 0,3 m.
3. Till formen obestämt, beläget på bergets NW-sluttning, påberggrund. Längd 2 m, bredd 1,5 m. Höjd 0,3 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,4 m.
4. Avlångt (W-E), på bergets krön. Längd 8,2 m. Bredd 5 m. Höjd 0,5 m. Stenarnas genomskärning
5. Obestämt. Längd 1,9 m. Bredd 1,2 m. Höjd 0,3 m.
Vuonna 2021 tehdyn tarkastuksen yhteydestä alueelta löytyi yksi ilmeisesti aiemmin kartoittamaton röykkiö sijainnista P = 6663971 I = 307895. Röykkiö on pitkänomainen ja kallion päälle kasattu. Sen itäreunalla on noin 1,5 x 2,0 metrin kokoinen ja noin 0,5 metrin korkuinen säännöllisen nelikulmainen latomus jossa on kiviä ainakin kahdessa kerroksessa. Latomuksen länsipuolella röykkiö jatkuu kooltaan noin 1,5 x 3,0 metrin laajuisena, kallion lakea myötäilevänä matalana lähes maantasaisena kivikenttänä.

Sjösäng 3 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Gravfältet befinner sig 400 m i NE riktning från Sjösäng 2. Rösena är del byggda av sten, dels sten- och jordblandade. De befinner sig på en bergig sluttning mot SE, där jordmånen mellan bergsklackarna är morän. Gravfältet gränsar i Ne till ett högt och brant berg, i övriga riktningar omges det av mosse och våtmark.
Området är kargt med glest växande tall och gran.
1. Avlångt, på berggrund. Längd 4,5 m, bredd 4 m.Höjd 0,5 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,5 m.
2. Till formen obestämt, på berggrund. Längd 3,9 m, bredd 3,7 m. Höjd 0,5 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,8 m.
3. Avlångt (W-E), på berggrund. Längd 4 m, bredd 2,2 m. Höjd 0,8 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,8 m.
4. Avlångt (W-E), på berggrund. Längd 4,2 m, bredd 1,6 m. Höjd 0,4. Stenarnas genomskärning 0,2-0,4 m.
5. Obestämt till formen, på berggrund. Längd 2,2 m, bredd 2 m. Höjd 0,3 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,4 m.
6. Runt, på jordgrund, runt omkring jordfasta stenar. Längd 2,6 m. Bredd 2,2 m. Höjd 0,6 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,8 m.
7. Avlångt, på berggrund. Längd 5,4 m, bredd 4,7 m. Höjd 1 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,6 m.
8. Runt, på jordgrund, runt omrking jordfasta stenar. längd 3 m, bredd 2,6 m. Höjd 1 m. Stenarnas genomskärning 0,-0,8 m.
9. Ovalt, på jordgrund. Längd 4 m, bredd 3 m. Höjd 1,2 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,7 m.
10. Avlångt, ppå berggrund. Längd 3,7 m, bredd 1,2 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,4 m.
11. Till formen obestämt, med centralsten, på jordgrund. Längd 3 m, bredd 2,3 m. Höjd 1 m. Stenarnas genomskärning 0,2-1 m.
12. Avlångt (NW-SE), på jordgrund. Längd 2,8 m, bredd 2,2 m. Höjd 0,6m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,5 m.
13. Till formen obestämt, på berggrund, i SE ändan en jordfast sten. Diameter 1,5 m. Höjd 0,8 m. Stenarnas genomskärning 0,2-01,2 m.
14. Till formen obestämt, i N ändan en stor jordfast sten, på jordgrund. Längd 2,8 m, bredd 2,5 m, Höjd 1,2 m. Stenarnas genomskärning 0,2.1,5 m.
15. Toppigt, på bergrund. Längd 3 m, bredd 2,5 m. Höjd 0,8 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,5 m.
16. Rektangulärt (NE-SE), på berggrund. I SW delen en stor grop, stenarna radade åt sidan. I SE ändan stora kanstenar. Längd 8,5 m, bredd 5 mm. Höjd 0,8 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,8 m.
17. Till formen obestämt, på berggrund. Längd 3,2 m, bredd 3 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,6 m.

Sjösäng 4 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Gravfältet är beläget 200 m ENE från Sjösäng 3. Det befinner sig på en mot sydost sluttande bergig betesmark, där det växer några enstaka granar. Undervegetationen består av gräs. På de dels av stenar, dels av jord och stenar byggda rösena har senare rösats ytterligare stenar. Till området har också tranporterats avlagda jordbrukmaskiner och annat avfall.
1. Avlångt (W-E), i ändarna jordfasta stenar, på jordgrund. Längd 2,9 m, bredd 1,9 m. Höjd 0,6 m. Stenarnas genomskärning 0,4-1,2 m.
2. Avlångt, runt omkring stora jordfasta stenar, på jordgrund. Längd 4,6 m, bredd 2,2 m. Höjd 1,2 m. Stenarnas genomskärning 0,4-1 m.
3. Till formen obestämt, på berggrund. Längd 4 m, bredd 3 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,6 m.
4. Till formen obestämt, på berggrund. Längd 2,9 m. Bredd 2,4 m. Höjd 0,3 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,4 m.
5. Till formen obestämt, på ytan nyligen radade stenar. Längd 3,6 m, bredd 2,4 m. Höjd 1,2 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,6 m.
6. Till formen obestämt, förstört, på berggrund. längd 2,3 m, bredd 1,9 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,4 m.
7. På röset rösats stenar från åkern. Längd 3,4 m, bredd 2,2 m. Höjd 1 m. Stenarnas genomskärning 0,3-1,3 m.

Sjösäng 5 (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Gravfältet är beläget ca 350 i NNE riktning från Sjösäng 3 på en svagt mot S sluttande plöjd moränmark. Tre av stenrösena (1-3) är delvis förstörda av plöjningen. Växer enstaka tallar samt planterade tallplantor med undervegetationen av duntrav och gräs. Längs gravfältet N- och E-sida går en skogsbilväg. Gravfältet upptäcktes delvis först år 1992 .
Boplatsområdena koncentrerar sig dels till A-områdets SE hörn, dels till B-området. Dessa representerar två kronol. faser inom den tidiga metallålderns keramiska tradition.
Kohde tarkastettiin alueen B lähellä vuonna 2020 tehdyn metsänkäytön vuoksi. Alueen B todettiin olevan pääosin vaurioitumaton, mutta laikutetulta hakkuualueelta paikannettiin kaksi mahdollista tuhoutunutta röykkiötä.
Alueen A todettiin olevan aiempia kuvauksia vastaavassa tilassa. Alueen A pohjoisosasta paikannettiin kuitenkin yksi ilmeisesti aiemmin kartoittamaton röykkiö. Tarkastuksesta erillinen raportti.

Pronssikautinen; Gravfältet ligger i en SW-sluttning. På området växer barrskog. Undervegetationen är ormbunkar och gräs.
Rösena är byggda dels av sten, dels av jord och sten blandat.
1. Avlångt, på jordgrund. Längd 5,4 m, bredd 3,1 m. Höjd 0,8 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,6 m.
2. Till formen obestämt, på jordgrund, helt täckt av grästorv. Längd 2,6 m, bredd 2,1 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,5 m.
3. till formen obestämt, på jordgrund. Längd 4,1 m, bredd 3,8 m. Höjd 1 m. Stenarnas genomskärning 0,3-1 m.
4. Avlångt, på jordgrund. Längd 3,4 m, bredd 2,3 m. Höjd 0,8 m. Stenarnas genomskärning 0,3-1 m.
5. Avlångt, på berggrund. Längd 4,7 m, bredd 3 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,1-0,4 m.
6. Delvis förstört vid breddning av vägen. Röset har centralsten, ligger på jordgrund. längd 4 m, bredd 2,7 m. Höjd 0,6 m. Stenarnas genomskärning 0,2-1 m.

Pronssikautinen; Gravfältet är beläget ca 300 m I ENE riktning från Sjösäng 6. Rösena, byggda dels av enbart sten, dels av jord och sten, ligger på en sydlig moränsluttning. Omårdet gränsar i S till landsvägen, i E och N till en våtmark. I området N del finns en låg bergshöjd. På området växer barrskog, undervegetationen är ormbunkar, ris och gräs.
1. Avlångt, i S-ändan byggd en "utvidgning" runt en stor jordfast sten, på jordgrund. Längd 8,7 m, bredd 5,5 m. Höjd 1,5 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,5 m.
2. Till formen obestämt, på jordgrund. Längd 3,2 m, bredd 2,9 m. Höjd 0,3 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,5 m.
3. Avlångt, i NW-ändan en stor jordfast sten, på jordgrund. L. 4 m, bredd 3,7 m. Höjd 0,5 m. Stenarnas genomskärning 0,1-1,5 m.
4. Runt (?), nästan helt täckt av grästorv, på jordgrund. Längd 4 m, bredd 3,7 m.Höjd 0,5 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,5 m.
5. Ovalt, på jordgrund. Längd 5,1 m, bredd 4,4 m. Höjd 0,6 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,6 m.
6. Runt, nästan helt täckt av grästorv, på jordgrund. Längd 3,6 m, bredd 3,4 m. Höjd 0,7 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,5 m.
7. Runt, i N-ändan stora jordfasta stenar, på jordgrund. Längd 5,2 m, bredd 5,3 m. Höjd 1 m. Stenarnas genomskärning 0,3-1 m.
8. Obestämt, till formen runt, på jordgrund. Diameter 2,5 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,4 m.
9. Runt, i kanterna stora jordfasta stenar, på jordgrund. Längd 4 m , bredd 3,3 m. Höjd 0,8 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,5 m.
10. Obestämt, till formen runt, på jordgrund. Längd 1,8 m, bredd 1,8 m. Höjd . Stenarnas genomskärning 0,3-0,5m.
11. Runt, på jordgrund. längd 3,3 m, bredd 3 m. höjd 0,6 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,3 m.
12. Formen obestämd, stora jordfasta stenari N- och S-kanterna. Längd 4,6 m, bredd 3,6 m. Höjd 0,6 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,8 m.
13. Avlångt, vid foten av en bergshöjd, ligger i W-E-riktning, på berggrund. Längd 6,2 m, bredd 2,5 m. Höjd 0,6 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,4 m.
14. Avlångt, på berggrund, i N-S-riktning. längd 3,1 m, bredd 1,8 m. Höjd 0,6m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,6 m.
15. Avlångt, i mitten växer en stor gran, på berggrund. Längd 9 m, bredd 5,8m. Höjd 1,2 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,7 m.
16. Formen obestämd, på jordgrund. längd 2,7 m, bredd 2,4 m. Höjd 0,3 m. Stenarnas genomskärning 0,1-0,3 m.
17. Avlångt, helt täckt av grästorv, på jordgrund. Längd 3,6 m, bredd 2,6 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,4 m.
18. Runt, på berggrund. Längd 2 m, bredd 1,9 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,4 m.
19. Avlångt, på jordgrund. Längd 4,3 m, bredd 3 m. Höjd 0,6 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,6 m.
20. Runt, helt täckt av grästorv, på jordgrund. Diameter 3,2 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,4 m.

Pronssikautinen; Gravfältet ligger i en sydsluttning på bägge sidor om vägen till Pinjais. Vid vägarbetet har röset 1 förstörts. Rösena har byggts enbart av sten.
1. Stenkretsen delvis förstörd vid vägbygget. På berggrund. Längd 6,5 m, brddd 5,4 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,7 m.
2. Oval, på jordbotten. Längd 4,5 m, bredd 4,1 m. Höjd 0,5 m. Stenarnas genomskärning 0,1-0,5 m.
3. Avlångt, på berggrund. längd 5,4 m, bredd 4,1 m. höjd 0,6 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,6 m.

Sjösäng 9 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Gravfältet och boplatsen ligger ca 450 m från Sjösäng 8 i ENE riktning på en sluttning mot S och SE, norr om vägen till Pinjais. Jordmånen är sand. Högre upp i gravfältets N del är sluttningen stenig. Boplatsfynden har gjorts S om rösena i vägskärningen.
1. Avlångt (NW-SE), på jordbotten. Längd 9,1 m, bredd 7,4 m. Höjd 0,4 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,6 m.
2. Rund gles kantked, på jordbotten. Diameter 5,7 m. Höjd 0,6 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,6 m.
3. I mitten finns en grävd grop, runt, på jordbotten. Diameter 5,2 m. Höjd 0,8 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,8 m.
4. SW-delen grävd, en stor jordfast sten i NE-sektorn, rund, på jordbotten. Diameter 4,7 m. Höjd 0, 5 m. Stenarnas genomskärning 0,3-0,5 m.
5. Runt, i SE-sektorn en stor jordfast sten, på jordbotten, Längd 2,1 m, bredd 1,7 m., Höjd 0,5 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,5 m.
6. Ovalt, på jordbotten. längd 3,3 m, bredd 2,8 m. höjd 0, 6 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,6 m.
7. Ovalt, på jordbotten. Längd 2,6 m, bredd 2,1 m. Höjd 0,7 m. Stenarnas genomskärning 0,2-0,6 m.
8.

Starrböle 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Åminneforsista n. 2,5 km etelään, Storbergetin länsipuolella. Topografia on vaihtelevaa – kallioisten mäkien välejä täyttävät peltoalueet ja kosteikot. Suurin osa Starrböle 1:n röykkiöistä sijaitsee kuivalla moreenipohjaisella kankaalla, v. 2007 inventoinnissa löytyneet 2 röykkiötä (röykkiöt 14 ja 15) sen sijaan ovat kuusikossa Storbergetin länsirinteellä. Kohteesta on olemassa Juha Laurénin v. 1990 inventoinnin yhteydessä tekemä kartta, johon on merkitty 13 röykkiötä, sen jälkeen on löytynyt vielä neljä röykkiötä lisää (nrot 14-17). Suurin röykkiöistä on nro 8 , joka on pituudeltaan lähes 11 metriä ja muodoltaan nelisivuinen. Röykkiö on koottu kallion päälle, harjanteen korkeimmalle kohdalle. Muut röykkiöt ovat pienempiä, yleensä maapohjalle kasattuja, niiden pituus vaihtelee vajaasta kolmesta metristä reiluun kuuteen metriin. Osa röykkiöstä on matalia, vaikeasti havaittavia, osa taas on yli metrin korkuisia ja selvästi ympäristöstä erottuvia. Yksittäiset röykkiökuvaukset on kirjattu erilliskohteisiin. Kohde tarkastettiin vuonna 2007, jolloin erityisesti kohteen pohjoisosan röykkiöiden (Laurenin röykkiöt 1-6) osalta huomattiin ristiriitaisuuksia Laurenin kartan kanssa. Kohteen röykkiöt on merkitty maastoon.

Permortan (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Permortan rautakautista asuinpaikka- ja röykkiöaluetta tutkittiin vuosina 1987 ja 1988 uuden ratalinjan rakentamisen takia. Kaivauksissa tutkittiin asuinpaikka ja ratalinjalla sijainneet röykkiöt. Alueella sijanneista röykkiöistä on vielä seitsemän jäljellä. Kolme röykkiöistä on matalia, kallionkoloon tai sen päälle kasattuja läpimitaltaan 3-4 metriä ja muodoltaan epämääräisiä (Laurénin kartoitus v. 1987, röykkiöt 7-8). Ne on kasattu radan koillispuolella olevan kallion harjanteen koillisreunaan, noin 70 metriä Billnäsin tien eteläpuolella. Radan lounaispuolella on neljä röykkiötä, joista rataa lähimpänä oleva on melko epämääräinen (Laurén röykkiöt 3, 10-12) . Röykkiöitten 10 ja 12 muoto on vaikeasti hahmotettavissa, sen sijaan röykkiö 11 on pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 7 metriä ja puolisen metriä korkea. Röykkiö on täysin sammalen peittämä. Ampumaradan tien ja radan välisessä kosteassa sekametsässä on lisäksi kivikasa, joka ei luultavasti ole esihistoriallinen vaan lähinnä peltorauniota muistuttava. Röykkiöiden lisäksi ampumaradan tien risteyksen kohdalla, heti Sjösängin tien pohjoispuolella on viitisenkymmentä metriä pitkä kivivalli, jonka tarkoitus on epäselvä.

Nyåkersberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Nyåkersbergetin koillispuolella kangasmaastossa, maaperä on hiekkaista moreenia, siellä täällä on kallionpaljastumia. Kohteessa on 37 röykkiötä, kivirivi, kivivalli ja yksi kaivanto. Osa röykkiöitä on kasattu kalliopohjalle, osa maapohjalle. Rakenteet ovat suhteellisen hyvin säinyt kokonaisuudessaan, lukuun ottamatta suurimpia röykkiöitä, joihin on kaivettu kuoppia.
Välittömästi Nyåkersbergetin röykkiöalueen koillispuolella sijaitsee Starrböle 1 röykkiökohde, jossa on 15 röykkiötä.

Hirvikallio (606010040) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maasto on Lomsjön ympäristön kalliopaljastumien ja vähäisten soistuneiden alueiden rikkonaista kokonaisuutta. Maasto muodostaa röykkiön kohdalla itä-länsi -suuntaisen moreeni- ja kallioharjanteen, jonka yli kulkee mökkitie. Röykkiö sijaitsee noin neljä metriä tien länsipuolella.
Röykkiö on läpimitaltaan noin viisi metriä ja alle puoli metriä korkea, muodoltaan melko säännöllinen ja sammalen peittämä. Sen keskellä on noin 1,5 x 0,5 metrin suuruinen suorakaiteen muotoinen kuoppa, joka on kaivettu pohjamaahan saakka. Vuoden 1992 tarkastuksessa kuoppa vaikutti tuoreelta. Röykkiön kivet ovat vaihtelevan kokoisia, mutta eivät miehen nostettavaa suurempia. Röykkiö on rakennettu maapohjalle.

Gunnars (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sjösängin ja Starrbölen kylien läpi lännestä itää ulottuneen entisen merenlahden pohjoisrannalla, nykyisen Starrböleträsketiin laskevan puron pohjoispuolella. Puro virtaa kohteen kohdalla suhteellisen jyrkkärinteisessä laaksossa. Kohteen itäpuolella on konehalli ja Laaksorinteen tilan pihapiiri. Länsipuolella on lyhyen välimatkan päässä naapurin pihapiiri ja pohjoisessa kallionyppylän takana Starrbölentie.
Latomus on hieman etelään viettävällä kalliorinteellä melkein kallion korkeimmalla kohdalla. Se on rakennettu osittain kalliopohjalle ja osittain hiekkamaalle. Kohde vaikuttaa joukolta suorakaiteenmuotoisia latomuksia, jotka erottuvat turpeen pinnalle joko suurten reunakivien tai turpeen alle peittyneiden kivirivien muodostamina valleina. Kohde muodostuu ainakin kolmesta tällaisesta nelisivuisesta latomuksesta, jotka ovat vieri vieressä toisissaaan kiinni. Latomusten sisällä on paksu ja suhteellisen tiivis pienehköistä kivistä muodostuva täyteaines, Keskimmäisen latomuksen itäreunassa on röykkiömäinen kivialue, jonka muotoa ei turpeen alta voi erottaa.
Kohteen vieressä on konehalli, jonka rakentamisen yhteydessä koilliskulmassa oleva latomus on vahingoittunut.

Metsä-Nikula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 1,4 km Mustijoesta itään ja 1 km itään Pornaisten kirkolle vievän ja Suoksemaalle vievän tien risteyksestä pellolla. Löydöt kvartsi-iskoksia.

Yli-Heikka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvooseen menevän maantien pohjoispuolella. Löydöt vasarakirveen teriä 2 kpl, tasatalttoja, hioimia, oikokirves, oikokirveen terä ja kanta, kourutalttoja, poikkikirves, kirveen katkelma, keihäänkärki, palanutta luuta ja kivilaji- sekä kvartsi-iskoksia. Löydöt KM 5571:1-5, 5700:1-2, 5912:4-9, 6363:2-5, 6528, 6657, 9015, 10824:1-2, 18128:1-2, 30517.

Lepola (611010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mustijoen itäpuolella pellolla kallion ja joen välissä Lepolan talosta 300 m lounaaseen. Löytöinä kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Vähä-Niinikoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Niinijärven länsipuolella Anttilaan menevän maantien ja järven välissä, Niinijärvestä 220 m länteen ja maantiestä 300 m länteen tilustien eteläpuolella Vähä-Niinikosken kohdalla pellolla.

Niemelä (611010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltokumpareella Mustijoen länsirannalla Niemelän talosta 600 m länteen. Löytöinä liuskekeihäänkärki, liuskekeihäänkärjen katkelma, kiviesineen teelmä, tasataltta, reikäkivi ja kvartsiesineitä ja -iskoksia (KM 25918: 1-8). Myös tasataltta (KM 6046:1), joka on löydetty Mikkolanrannasta, on ilmeisesti samalta asuinpaikalta.

Kantola (611010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kantolan talosta 40 m länteen pellolla ja pihamaalla. Löytöinä tasatalttoja, poikkiteräinen kirves, kivilajiesineitten katkelmia ja kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Myllyniitty (611010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kankaanpään talosta 500 m itään Myllyniitynojan itäpuolella louteeseen pistävällä peltoniemekkeellä. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Kullanrannankallio (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Isojärven etelärannasta n. 400 m lounaiseen kuusimetsässä Kullanrannankallion luoteisosassa. Röykkiö on soikea, se on rakennettu pelkistä kivistä, siinä on keskellä kuoppa ja sen koko on 3 x 4 x 0,7 m.

Taka-Huovila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka peltoalueella lähellä Taka-Huovilan tilaa. Löydöt kvartsia, palanutta luuta ja saviastian paloja (nuorakeramiikkaa).

Poteri (Työ- ja valmistuspaikat)
Keskiaikainen; Peltoaluetta Mustijoen sillan itärannalla, tien molemmin puolin. Aiemmin paikalla on ollut kiviröykkiöitä, jotka on peltotöissä kuitenkin tasattu. 1800-luvulla on löytynyt F-tyypin pyöreän kupurasoljen katkelma (KM 3312:1). Kohteen muiden rautakautisten löytöjen perusteella vaikuttaa siltä, että paikalla on toiminut paja, jossa on käytetty uusioraaka-aineena ehkä Hämeen kalmistoista ryöstettyä metallia. Ajoitus lienee keskiaikainen.

Rantala 1 (611010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pornaisten kirkosta 2,6 km lounaaseen, Rantalantien mutkan tietämillä, Rantalan talosta 80-220 m lounaaseen.

Tuomala (611010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pornaisten kirkosta 4,2 km etelälounaaseen, Jokimäen länsi- ja lounaisrinteellä, Mustijokeen laskevan puron rannalla. Rikas asuinpaikka.

Franti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pornaisten kirkosta 6 km eteläkaakkoon, Mustijoen itärannalla, Niinikosken koillispuolella.

Vanha-Krouvari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pornaisten kirkosta 4,8 km kaakkoon, Isonniityntien varrella, sen pohjoispuolella, Vanhan-Krouvarin talon pohjois- ja koillispuolisilla pelloilla.

Rännipelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Rännipelto on pienen ojalaakson etelärannalla oleva peltoalue ja löytöalue on laakson länsipäässä oleva peltotöyräs, joka laskee sekä pohjoiseen että länteen.

Rajala (611010016) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lähes Pornaisten ja Porvoon rajalla, Rajalan talon mailla, Hinthaaraan johtavan tien pohjoispuolella.

Rauhala 1 (611010017) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Laukkosken Isoniityllä Rauhalan tilan pelloilla. Löydöt: Pornaisten kotiseutumuseo, olkakirveen teräkatkelma, KM 25916: 1-3 pallonuijan teelmä, poikkikirves, olkakirves, KM 31198 kvartsi-iskoksia.

Hepokallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvarts-iskoksia kahden eri hiekkakuopan seinämistä. Ilmeisesti kuitenkin yhtä asuinpaikkaa.

Uusitalo (611010019) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Sipoon ja Pornaisten rajasta noin 200 m koilliseen, Laukkoskenniityn peltoalueen pohjoislaidalla, Uusitalon länsipuolella. Löytöalue noin 125 x 25 m. Löydöt 4 kvartsi-iskosta. Myöhemmin on löytynyt kivitaltta.

Rinnemaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee laajalla peltoalueella lähes Laukkosken kylän keskustassa, ei kuitenkaan aivan vanhoilla kylätonteilla vaan entisillä Åbackan kartanon mailla. Rinnemaan asuinpaikka on ilmeisesti paikkakunnan laajimpia ja keskeisimpiä. Löytöaineisto viittaa ainakin vasarakirveskulttuuriin. Löydetty keramiikka on ehkä Kiukaisten keramiikkaa tai varhaismetallikautista keramiikkaa.

Tuomponmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jokimäessä, Tuomponmäen talon pelloilla, aivan Pornaisten-Nikkilän maantien varrella, Mustijoen pohjoisrannalla, maantiesillasta vajaa 100 m koilliseen. lPaikalla tehdyissä kaivauksissa löytyi kvartsi-iskoksia, pii-iskoksia ja piiesine, kiviesineen katkelmia, kivilaji-iskoksia, palanutta luuta sekä historiallisen ajan asutuslöytöjä.

Alikoski 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Laukkosken kylän laitamilla, Mustijoen pohjoisrannalla, Jokimäen suuntaan johtavan Myllyojantien pohjoispuolella, pellolla ja perunamaalla.

Alikoski 2 (611010023) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mustijoen pohjoisrannalla, lähellä Laukkosken kylää. Joen rannalla on omakotitalo, jonka itäpuolen pelloilla löytöalue sijaitsee hiesusavisella pellolla.

Siivola (611010024) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inventointi 1998: Asuinpaikka sijaitsee Siivolan taloa ympäröivillä pelloilla Mustijoen pohjoisrannalla. Useita löytöalueita. Ensimmäinen löytö, vuosikymmeniä sitten Kansallismuseoon toimitettu poikkikirves (KM 6077:3) on löydetty Siivolan Alaspellosta, joka on pelto talon eteläpuolella. Myös talon nykyinen isäntä Kari Siivola muisteli juuri tältä pellolta joskus löydetyn kiviesineen. Inventoinnin yhteydessä löysimme tältä Alaspellolta muutaman kvartsin (löytöalue 2). Maaperä paikalla on hiesua, paikka on hieman rinteessä - muutamia kvartseja oli myös alempana olevan ladon yläpuolella peltorinteessä. Löytöalue 3 on tästä länteen jyrkähköllä peltorinteellä, maaperä hiesua. Löytöalue 1 on multaista hiesusavea, peltotasanteella, kaupan yläpuolella. Lisäksi Kari Siivola näytti pelloiltaan löytämiä erilaisia kivenkappaleita, joiden joukossa oli myös rautakuonan kappale. Tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa. Kivistä yksikään ei ollut esihistoriallinen artefakti.

Junna (611010025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Isoniityn peltolaakson luoteiskulmassa, peltoaukean laidalla hiekkaisella kumpareella. Tältä kumpareelta on löytynyt nuorakeramiikkaa ja kvartsia.

Peltomäki 1 (611010026) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jokimäen eteläpuolella, Pornaisten-Nikkilän väliseltä maantieltä 200 m luoteeseen, niinikään luoteeseen viettävällä peltorinteellä.

Valkeamäki (611010027) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mustijoen eteläpuolella sijaitsevan Valkeamäen pohjoisrinteessä, kahden kallion välisellä peltotasanteella suuntautuen luoteeseen, Silta-Heikan talosta 200 m lounaaseen. Paljon löytöjä: kivilaji- ja kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Ylöjoki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mustijoen länsirannan pelloilla, Ylöjoen talon länsi- ja lounaispuolella, pääasiassa kuitenkin tien länsipuolen pelloilla.

Tösseli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kotojärven muinaisen lahden pohjoispuolella oleva mäenrinne, Tösseli -nimisen peltoalueen pohjoispuolella ja itse pelloilla. Löytöjä tien leikkauksesta ja pellosta.

Suutarinmäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Isonniityntien pohjoispuolella kangasmetsässä, hiekkaisella tasanteella kallioiden välissä. Asuinpaikka suuntautuu lähinnä lounaaseen. Löytöinä kvartsi-iskoksia metsäautotien pinnalta.

Alikoski 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mustijoen pohjoisrannalla, Myllykujantien pohjoispuolella, suoraan Alikosken yläpuolella.

Vesala (611010032) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pienialainen asuinpaikka Mustijoen länsipuolen rantapellon kumpareella.

Kivikautinen; Inventointi 1999: Paikka on hiesupeltoa Rantalantien pohjoispuolella, Rantalan tilan itäpuolella, välittömästi Äijälään johtavalta tilustieltä lähtien. Eniten asuinpaikan merkkejä oli n. 60 x 30 m alalla teiden risteyksen itäpuolella. Lisäksi kvartseja oli useita ylempänä pellolla, Äijälän tilustietä n. 120 m risteyksestä pohjoiseen. Samassa yhteydessä tarkastettiin myös Rantalantien eteläpuolen alavaa peltoaluetta, havaitsematta siellä kuitenkaan mitään. Asuinpaikka saattaa olla yhtenäinen kohteen Rantala 1 kanssa, mutta koska välillä on lähes 200 m Rantalan piha-aluetta, on nämä erotettu omiksi kohteikseen.

Alanko (611010034) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikan merkkejä on Alangon talon ympäristön pelloilla.

Nahkistenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nahkianojan länsipuolella, peltotörmällä.

Sonnikonmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Sonnikonmäen kaakkoisella peltorinteellä.

Koivumäki (611010037) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Erittäin runsaslöytöinen mesoliittinen asuinpaikka Likojanmetsän kaakkoisrinteen pellolla, Laukkoskenniityltä Mustijokeen laskevan puron luoteisrannalla. Löytöjä koko peltoalueelta.

Rauhala 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Isonniityntien varrella peltokumpareella, Rauhalan talosta 250 m länsikoilliseen.

Suviniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mustijoen länsirannan puolella, Suviniemen tilasta noin 200 m länteen savipellolla. Vuonna 2000 löytyi kiveen tai kourutaltan katkelma pellosta, noin 25 m Tikkarontieltä länteen. Samalta paikalta on vuonna 1949 löytynyt toinenkin, sittemmin hukkaan joutunut kiviesine, ilmeisesti alkeellinen taltta. Asuinpaikkalöytöjä tavattiin tarkastuksessa näiden löytöpaikasta joitakin kymmeniä metrejä länteen.

Pikku Linnamäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Porvoonjoen itärannalla sijaitseva Pikku Linnamäki on havupuuvaltaisella sora- ja hiekkaharjulla. Pikku Linnamäellä on roomalaisajan kalmisto, joka on tutkittu vuosina 1966–1967. Kalmisto on tehty kumpareen laelle osaksi luontaista kivikkoa hyväksi käyttäen. Käyttöaikanaan kalmisto on ollut pieni saari. Tasatun kalmistokiveyksen alta on todettu yhdeksän ruumishautausta. Haudoissa oli runsaasti löytöjä. Myös kiveyksessä oli ruumis- tai polttohautauksiin kuuluvia esineitä, mm. rannerenkaita, pronssisormus, sirppejä, putkikirves, nuolenkärki. Esineistön perusteella kalmistoon on haudattu 14–16 vainajaa, sekä naisia että miehiä. Suurin osa hautauksista ajoittuu vanhemmalle roomalaisajalle, mutta joukossa on esineitä myös nuoremmalta roomalaisajalta. Kiveyksen pohjasta on löytynyt myös mahdollisia asuinpakkaan liittyviä saviastianpaloja.
Kohde kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin (Maiseman muisti 2001).

Bastäng (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Anttilan kylän pohjoisosassa, 200 m länteen Mustijoesta, jokilaaksoa kohti loivasti viettävässä peltorinteessä. Löydöt kiviesineitä, saviastianpaloja ja kvartsia.

Västanå I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Anttilan kylän pohjoisosassa, 200 m länsiluoteeseen Mustijoesta, jokilaaksoa kohti viettävällä pellolla ja metsän reunassa.
Löytöjä, mm. kivikirveitä, talttoja, piitä ja kvartsia, on eri aikoina otettu talteen Vestanån tilan luoteis- ja koillispuolella olevilta pelloilta ja metsänreunasta. Rikkain löytöalue on tilalle johtavan tien koillispuolella olevan pellon yläosassa ja metsänreunan tuntumassa noin 200 m matkalla. Vyöhykkeen leveys on 60–80 m.

Västanå II (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Anttilan kylän pohjoisosassa lähellä Pornaisten rajaa Västanån tilan pellolla ja Holma-nimisellä kumpareella. Paikka on havu- ja lehtipuuta kasvavaa luode–kaakkosuuntaista moreenimäkeä sekä koilliseen viettävää peltoa. Kohteessa on kivi–pronssikautinen asuinpaikka ja ajoittamaton röykkiö.
Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Holma-nimisen moreenikumpareen koillispäässä pellossa. Paikalta on löydetty 1960-luvulla maataloustöissä siimanpainoja ja pieni taltta. (Porvoon museo 63-109-110)
Metsässä on aiemmissa tarkastuksissa todettu matala epämääräinen röykkiö. ks. alakohde

Silverängsbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Yli-Vekkosken kylän itäosassa lähellä Hinthaaran kylän rajaa. Paikka on mäntyä kasvavaa korkeata kalliomäkeä, jota ympäröivät pellot. Röykkiö on rakennettu lounaaseen viettävän kallioselänteen laen Mustijoen puoleiselle reunalle.
Röykkiö on rakennettu pelkistä kivistä kalliopinnalle luode–kaakko-suuntaan. Röykkiö on muodoltaan säännöllisen pitkänomainen ja kooltaan 18 x 15 x 0,5 m. Kivien halkaisija on keskimäärin 30–40 cm, mutta joukossa on muutama läpimitaltaan metrinkin kokoinen lohkare. Röykkiön kaakkoispäähän on pengottu ainakin yksi noin 2 x 2 m:n suuruinen kuoppa. Osa kivistä on pudotettu myös kallion alarinteeseen.
Röykkiöstä itäkoilliseen sijaitsee todennäköisesti historiallisen ajan latomus.

Sofiaberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Boen kylän länsiosassa lähellä Hinthaaran ja Yli-Vekkosken kylän rajaa, korkealla ja jyrkällä kalliolla. Röykkiö on rakennettu kalliolaen korkeimman kohdan pohjoiselle, Mustijoen puoleiselle reunalle.
Röykkiö on pitkänomainen ja rakennettu kalliopohjalle kaakko–luode-suuntaan. Matalan ja muodoltaan epämääräisen röykkiön koko on 8 x 6 x 0,3 m. Kahdessa tai kolmessa kerroksessa olevat, läpimitaltaan noin 30 cm:n kokoiset kivet ovat lähes täysin sammaleen ja jäkälän peitossa. Jäännöstä on todennäköisesti pengottu kauan sitten levittämällä kiviä.

Grindåkersbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ali-Vekkosken kylän itäosassa, 250 m koilliseen Mustijokeen laskevasta Grindängsbäcken-nimisestä purosta. Paikka on peltojen ympäröimä sekametsää kasvava moreenisaareke, jossa on useita kalliopaljastumia. Röykkiö sijaitsee saarekkeen kaakkoispään korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on rakennettu kalliopaljastuman päälle pelkistä kivistä, joiden läpimitta on 50–70 cm. Pyöreähkön röykkiön koko on noin 14 x 13 x 0,8 m. Jäännöksen reunaa on luultavasti pengottu kauan sitten.

Råberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ali-Vekkoskella, 500 m länteen Mustijokeen laskevasta Grindängsbäcken-nimisestä purosta. Paikka on korkeaa ja jyrkkää kalliota, joka kasvaa mäntyvaltaista sekametsää. Röykkiö sijaitsee Råbergetin pohjoisosassa, pohjoiseen viettävän jyrkänteen laella.
Röykkiö on rakennettu kalliopinnalle pelkistä kivistä, joiden halkaisija on 50–70 cm, reunoilla on muutamia isompia kiviä. Se on muodoltaan pyöreähkö ja kooltaan 10 x 10 x 0,8 m. Sitä on luultavasti pengottu jo kauan sitten.
Mäen itäosassa on vuoden 1933 inventoinnin mukaan toinen, neliömäinen röykkiö.

Jokela (613010010) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 100–600 m itään Porvoon ja Mäntsälän välisestä tiestä, Vanhamoision kylän pohjoisosassa lähellä Kaarenkylän rajaa, Jokelan tilan länsi- ja itäpuolisilla pelloilla (alue A) sekä niistä 400–600 m itään ja kaakkoon olevien Laidunmaan/Hakamaan (alue B) ja Sinkkalan (alue C) tilojen alueilla. Paikat ovat Porvoonjokeen laskevan Vähäojan suuntaan etelään ja lounaaseen viettävällä pelloilla ja soranottoalueilla.
Jokelan ja siihen kuuluvan Laidunmaan/Hakamaan sekä Sinkkalan tiloilta on löytynyt useita kivikautisiin asuinpaikkoihin viittaavia löytöjä. Kyseessä on luultavasti varsin laaja ja runsaslöytöinen alue.

Larsmo Ribacka/Plåtåkersbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Saksalan kylän eteläosassa lähellä Kiialan kartanon rajaa, noin kilometri Porvoonjoesta lounaaseen. Paikka on peltojen ympäröimää moreenikalliomäkeä.
Röykkiö A sijaitsee Larsmon tilan pihapiirissä Ribackan metsikössä, nykyisestä päärakennuksesta 70 m luoteeseen ja talousrakennuksesta 15 m itäkoilliseen suurten kuusten alla. Luode–kaakkosuuntainen röykkiö on kasattu pelkistä kivistä lähes tasaiselle moreenikalliopohjalle. Sen muoto on soikea ja koko 12 x 11 x 1 m. Kivien halkaisija on 30–40 cm. Röykkiön reunaa on pengottu kauan sitten. Jäännös on lähes täysin sammaleen peitossa.
Röykkiö B on edellisestä 60 m itäkoilliseen metsikön itälaidalla kalliolla. Matala lounais–koillissuuntainen röykkiö on kasattu pelkistä kivistä kalliopohjalle. Se on pitkänomainen ja kooltaan 9 x 7 x 0,5 m. Kivien halkaisija on 30–40 cm, itäreunassa on isompia kiviä. Kiviä peittää sammal ja jäkälä.
Röykkiö C on tilan päärakennuksesta 300 m lounaaseen pellon keskellä kohoavassa Plåtåkersbacken-nimisessä matalassa saarekkeessa. Se on rakennettu moreenimaalle saarekkeen korkeimmalle kohdalle. Se on lähes pyöreä, kooltaan 10 x 10 x 0,5 m. Kivien koko on 20–40 cm. Röykkiön lounaispäätä on pengottu pahasti ilmeisesti 1990-luvun alussa. Pengotun kuopan halkaisija on noin 3 m ja kivet on ladottu siististi kehäksi kuopan ympärille.

Pås (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Suomenkylässä, 200 m koilliseen Porvoonjoesta, Suomenkylän urheilukentältä 200 m länsilounaaseen. Paikka on korkeata ja kallioista mäkeä, joka viettää jyrkästi lounaaseen. Jäännös sijaitsee kallion Porvoonjoen puoleisella reunalla, 100 m etelään mäen korkeimmasta kohdasta.
Paljaalle kalliopohjalle rakennettu röykkiö on lähes kokonaan tuhoutunut, kiviä on levitetty pitkin kalliota. Pohjan mukaan arvioituna röykkiön laajuus on ollut noin 8 x 7 m.
Vaikka röykkiö on pahoin tuhoutunut edustaa sen ympäristö erittäin hyvin pronssikautisten röykkiöitten miljöötä.

Henttala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Henttalan asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen rannalla, Kerkkoon kylän pohjoisosassa lähellä Askolan rajaa. Paikka on korkeiden kallioiden ja harjumaaston eteläpuolella avautuvaa loivasti etelään ja kaakkoon viettävää hiesu- ja hiekkarinnettä.
Asuinpaikka ulottuu noin 500 m pituisena ja 200 m levyisenä löytöalueena Porvoonjoen Henttalankosken rantamilta itään pitkin peltoa Kerkkoon kylän sorakuopalle saakka. Löytöalueen yläosa noudattaa laidunmaan, puutarhan ja pihan yläreunaa, joka puolestaan rajautuu pohjoispuolella kohoavaan kallio- ja harjumaastoon. Alueen arkeologisissa tutkimuksissa on kulttuurikerroksen todettu muodostuvan esikeraamisia, kampakeraamisia sekä nuorakeraamisia asuinpaikkoja osoittavista tulisijoista, mahdollisista kodanpohjista sekä löydöistä.
Henttalan, Jaakonpellonmäen ja Putaanpellon asuinpaikkakokonaisuus kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin (Maiseman muisti 2001).

Bergsta Jerusalemberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Suomenkylän keskustan tuntumassa Jerusalemberget-nimisellä korkealla kalliomäellä. Paikka on lähes paljasta kalliolakea, joka viettää jyrkästi etelään. Muinaisjäännökset ovat laen etelä- ja kaakkoisreunalla, korkeimman kohdan eteläpuolella.
Röykkiö A on rakennettu pelkistä kivistä kalliopohjalle kaakko–luodesuuntaisesti. Se on muodoltaan soikea ja kooltaan 12 x 9 x 1 m. Kivien koko on 30–60 cm. Röykkiön keskelle on kaivettu 2 x 2 m:n kokoinen kuoppa, josta on heitelty kiviä ympäristöön.
Röykkiö B sijaitsee noin 10 m edellisestä lounaaseen. Se on rakennettu kalliopohjalle pelkistä kivistä pyöreähköön muotoon. Röykkiön koko on 6 x 6 x 0,5 m. Kivet ovat suuria, halkaisijaltaan noin 50–60 cm. Röykkiötä on ilmeisesti pengottu melko lailla, koska kivet ovat aivan hajallaan kalliolla. Osa kivistä on aseteltu kehämäisesti.
Röykkiö C sijaitsee noin 30 m röykkiöstä B länsilounaaseen. Se on rakennettu kalliopohjalle pelkistä kivistä pyöreähköön muotoon. Röykkiön koko on 8 x 8 x 0,5 m. Kivet ovat halkaisijaltaan 50–60 cm. Kiviä on pengottu ja levitetty ympäristöön.
Vuoden 1886 tietojen mukaan alueella pitäisi olla myös seitsemän jatulintarhaa. Kaikki ovat ilmeisesti tuhoutuneet.
Jussila et al. 2020 raportista:
Röykkiöt kuten aiemmin on kuvattu. Röykkiön C vieressä vaikuttaisi olevan kallioseinämää louhittu. Seinämän juurella on runsaasti mahdollisesti louhittua kiveä kalliota vasten. Vai onko kyseessä hajotetun röykkiön kivet, jotka on työnnetty tasanteelta alas.
Röykkiö B on sammaleen ja varpujen peittämä mutta selvä matala röykkiö. Sen vieressä on ilmeisesti röykkiöstä otettuja kiviä hujan hajan ja myös nuotion pohjana.
Röykkiössä A on pinnalla laakakivi, jossa on hakkaus: ”B E M” ja pienemmällä epäselvä teksti ”??UMH” ja vuosiluku ”1888” (tulkinnanvarainen, voi olla myös ”1988”, ”1998” tai ”1958”).

Norrnäs (613010015) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Treksilässä, Norrnäsbergetin laella, sen Mustijoen puoleisella länsireunalla. Paikka on kaakko–luodesuuntaista, länteen melko jyrkästi viettävää kallioselännettä. Kohdasta on laaja näköala Mustijoen laaksoon.
Röykkiö on rakennettu pelkistä kivistä kalliopohjalle. Se on soikeahko, kaakko–luodesuuntainen ja kooltaan 10 x 8 x 0,5 m. Röykkiön keskellä on 4,5 x 1,5 m kokoinen kuoppa, josta on heitelty kiviä ympäristöön. Toinen mahdollinen röykkiö sijaitsee tästä noin 60 m pohjois-luoteeseen. Sen halkaisija on 3–4 m.
Vuoden 2020 inventoinnissa toista röykkiötä ei havaittu.

Brasas Himlaberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Mustijoella, Himlaberget-nimisen kallion korkeimman kohdan luoteisella, Kvarnkärrin-nimisen suon puoleisella reunalla.
Röykkiö on kooltaan 12 x 8 x 1 m ja se on rakennettu kivistä. Sen reunaan ja keskelle on kaivettu kuoppa. Kysymys saattaa olla luontaiseen kivikkoon tehdystä rakennelmasta. Kohteen sijainti on epäselvä, mahdollisesti alueella on toinenkin röykkiö 200 m lounaaseen peruskarttaan merkitystä kohteesta.
Jussila & al. 2020 (Sepänmaa ja Roiha): raportista: Epämääräinen matala, pyöreähkö röykkiö, jonka päällä melko runsas varpukerros sekä kasvillisuutta ja siksi röykkiötä on vaikea erottaa. Halkaisija on noin 6-7 m. Lähialueella ei havaittu muita röykkiöitä muistuttavia kiveyksiä. Maastokartalle tästä 200 m lounaaseen merkittyä röykkiötä ei löydetty.

Koitö (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Koitholmen-nimisen niemen luoteisrannalla. Paikka on moreenimäkeä, jossa on runsaasti kalliopaljastumia. Alfred Hackman tutki röykkiöt vuonna 1928. Tutkitut röykkiöt ovat sijainneet niemen, muinaisen saaren luoteisosassa olevan kallion itäpuolella, 30–40 m rannasta.
Röykkiö 1: Runsaat 100 metriä kalastaja Höglundin torpasta länteen. Matala, moreenipohjalle kivistä, sorasta ja hiekasta tehty pitkänomainen röykkiö, etelä–pohjoissuuntainen, koko 4,5 x 3,5 m. Tulkittu ruumishautaukseksi. Löydöt rannerengas (KM 8693) ja saviastia, sirppi ja nauloja (KM 8891:1–8)
Röykkiö 2: kaksi metriä etelälounaaseen röykkiöstä 1. Matala, kalliopohjalle kivistä rakennettu röykkiö, etelä–pohjoissuuntainen, koko 4,6 x 4,6 m. Löydötön.
Röykkiö 3: 12 m länteen röykkiöstä 2, rantakallion itäreunassa. Matala, epätasaiselle kalliopohjalle kivistä ja maasta rakennettu röykkiö, koko 4,5 x 4,35 m. Ruumis- tai polttohauta. Löydöt: keihäänkärki (KM 8827), kirtojalkasolkia, rannerenkaita, kaularengas, lasihelmiä, veitsi (KM 8891:11–23).
Hautaukset on ajoitettu roomalaisajalle. Kaivausten jälkeen röykkiöt entistettiin.
Nykyisellään alueella on kolme kesämökkiä, joista kahden piha-alueella muinaisjäännös on ilmeisesti aikanaan sijainnut. Vuoden 2006 tarkastuksessa ilmeni, että tutkittujen röykkiöiden kivet on käytetty 1940-luvulla paikalla olleen kesämökin perustaksi, mahdollisesti myös ulkorakennusten kivijalkojen rakentamiseen. Mahdollisesti röykkiöiden pohjakiveystä on säilynyt kallion laella tai piha-alueella. Säilyneiden osien selvittäminen vaatii kaivaustutkimuksia.
Jussila & al. 2020:
Paikka on pihamaana, joka vaikuttaa vähän käsitellyltä eli se on metsäpohjaista tannerta. Kallio on ilmeisen lähellä pintaa. Pihaa ei tutkittu tarkemmin. Itäpuolista metsäaluetta tutkittiin muutamin koekuopin. Ei havaintoa esihistoriasta. Vanhojen dokumenttien ja paikan topografian perusteella muinaisjäännöstä - mahdollista asuinpaikkaa tai maan alaista kalmiston jäännöstä - voisi olla koko pihamaan alalla, joka vaikuttaa siis varsin vähän käsitellyltä maastolta.

Tojberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Svarstån Sillvikin alueella. Paikka on paljasta, muutamia mäntyjä ja jäkälää kasvavaa kalliota, joka viettää etelään ja kaakkoon. Röykkiöt A–C sijaitsevat yhdessä ryhmässä kallioalueen itäosassa 80 m rannasta pohjoiseen. Röykkiö D sijaitsee edellisistä 110 m länteen ja 120 m pohjoiseen rannasta kallioalueen länsiosan laella.
Röykkiö A: matala, kalliolle pelkistä kivistä luonais–koillissuuntaan rakennettu, koko 5 x 4 m. Kivien koko on 30–40 cm. Röykkiötä on pengottu pahasti levittämällä kivet pitkin kalliota. Röykkiössä on vielä 1930-luvulla havaittu selvä soikea reunakehä
Röykkiö B: Röykkiöstä A 12 metriä itäkaakkoon hieman edellistä alempana. Matalahko, kalliopohjalle pelkistä kivistä rakennettu neliömäinen röykkiö. Luode–kaakkosuuntainen, koko 5 x 5,5 x 0,3 m. Kivien koko 30–40 cm. Osittain pengottu levittämällä kiviä ympäristöön. Röykkiön päällä ja reunassa kasvaa muutama mänty.
Röykkiö C: Röykkiöstä A 12 m etelälounaaseen ja röykkiöstä B 12 m lounaaseen. Matalaan luode–kaakkosuuntaiseen kallionkoloon rakennettu epämääräinen röykkiö. Pitkänomainen, koko 7 x 4 m. Pengottu hajalle levittämällä kiviä ympäristöön.
Röykkiö D: Edellisistä 110 m länteen ja 8 m korkeammalla. Kalliopohjalle pelkistä kivistä rakennettu matala, epämääräisen muotoinen röykkiö. Etelä–pohjoissuuntaiseen, kooltaan 6 x 5 x 0,3 m. Kivien koko 30–40 cm. Keskelle kaivettu 1 x 1 m suuruinen kuoppa. Munckin ja Boströmin saamien tietojen mukaan röykkiöstä olisi löydetty rengas ja keltaisia helmiä, mutta ne ovat hävinneet.
Jussila & al. 2020:
Röykkiöt A-D ennallaan. Alue on metsäistä kalliota jossa ei ole tapahtunut mitään muutoksia Seppälän 1994 kuvaukseen verrattuna. Röykkiö D sijaitsee pihapiirissä rakennuksen länsipuolella olevalla kallionyppylällä. Tämän ja muun röykkiöalueen välillä on polveilevaa ja osin sammalpeitteistä kalliota, joiden välissä rotkojakin, joten asuinpaikkaa tältä "muhkuraiselta" välialueelta ei ole löydettävissä.

Storberget (613010021) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Svartsån Sillvikin alueella, Storberget-nimisen kallioalueen kaakkoisreunalla. Paikka on lounaaseen ja etelään viettävää merenrantakalliota.
Röykkiö on rakennettu kalliopohjalle pelkistä kivistä luode–kaakko suuntaan. Se on kooltaan 8 x 9 m. Pyöreähkössä röykkiössä on sisällä neliömäinen rakenne. Rakenteen ja korkeussijainnin perusteella röykkiö voi olla yhtä hyvin rautakautinen kuin pronssikautinenkin.

Stenbacka (613010022) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Mustijoella Sillvikin alueella Stenbacka-nimisellä kalliolla, noin 80 m Sillvikin rannasta länteen. Paikka on eteläkaakkoon pistävän kallioniemen lakea, jossa on asunrakennus ja hirsisauna. Röykkiö sijaitsee pihamaalla talojen välissä.
Röykkiö on rakennettu pelkistä kivistä kalliopohjalle. Se on soikea, kooltaan 8 x 6 x 1 m. Kivien koko on 30–40 cm. Keskelle on kaivettu kuoppa. Munckin ja Boströmin tietojen mukaan röykkiöstä olisi viety hevoskuormittain kiviä pois.

Hotton Storkärrbacken (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee noin 100 metriä Tolkkisiin ja Emäsaloon johtavasta maantiestä kaakkoon Storkärrbacken-nimisen moreenikalliomäen kaakkoisosassa. Paikka on kaakkoon viettävää, kuusivaltaista sekametsärinnettä, jossa on muutamia kalliopaljastumia. Alue rajoittuu kaakossa mäen alla olevaan pieneen suohon, jonka keskellä kulkee lounaaseen Sillvikiin laskeva puro.
Alueella on yli 30 vaihtelevankokoista (halkaisija/pituus 2–6 m), pyöreähköä tai pitkänomaisia röykkiötä, joista yksi on tutkittu. Tutkitusta röykkiöstä löytyi vähäisiä raudankappaleita sekä pieni reiällinen pronssilevy. Se on mahdollinen hauta.
Yksitoista röykkiötä on ryhmittynyt rinteessä havaittavan raivatun ja tasatun alueen liepeille. Tasatussa alueessa erottuu pellon piennarta ja muutamia rinnettä alaspäin kulkevia ojamaisia painanteita. Ainakin osa näistä röykkiöistä on luultavasti viljelyyn liittyviä. Muutamat suurehkot ja varsinkin silmäkivelliset röykkiöt vaikuttavat kuitenkin haudoilta.
Alueen koillisosassa on toinen yhdentoista röykkiön kokonaisuus. Niiden liittyminen viljelyyn ei ole niin selvä kuin edellisten. Kolme röykkiöistä muodostaa vallimaisen terassin reunan.
Vain osa koko alueen jäännöksistä ja peltomuodoista on kartoitettu. Röykkiöiden tarkoituksen ja ajoituksen selvittämiseksi alueella olisi tehtävä lisätutkimuksia. Todennäköistä on kuitenkin, että jäännökset ovat syntyneet vuosisatoja sitten.
Paikka saattaa olla keskiaikainen autiopyöli.
Vuoden 2020 inventoinnissa (Jussila et al.) kartoitettiin 28 röykkiötä. Kts. alakohteet.
Haikkoon ja Svartsån kylien raja kulkee alueen halki ja röykkiöitä on rajan molemmin puolin, suurin osa kuitenkin Haikkoon puolella. Se voisi viitata siihen, että paikalla on toimittu ennen kylärajoja. Pellonmerkkejä ei metsässä ole (kuten ojia) mutta maaston kivikkoisuus on alu-een pohjoisosassa, röykkiöiden itäpuolella, puroon laskevassa loivassa rinteessä vähäinen - olisiko maaperän kivet röykkiöissä. Mutta eteläosassa maaperä on "normaalin" kivikkoinen samoin alueen länsiosissa missä rinne nousee hieman ylemmäksi.
Röykkiöitä on monen muotoisia. Läntisin ja isoin on muodoltaan aivan tyypillinen pronssikauden röykkiö. Joskin sen paikka ei ole tyypillinen kumpare tai korkeampi paikka. Pari röykkiötä on ovaalimaista ja pienellä mielikuvituksella niissä voisi nähdä laivalatomuksen.
Paikan korkeussijainti sopisi pronssikaudelle ja vielä rautakauden alkuunkin, jolloin meri on ollut vielä lähellä ja paikka on ollut kapean lahden pohjukassa puron suussa.
Paikka voi olla ajoitukseltaan mitä tahansa viime vuosisadalta pronssikauden lopulle tai siinä voi ehkä olla useita eriaikaisia kerrostumiakin.

Illvarden (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Röykkiö sijaitsee Kilpilahden teollisuusalueen edustalla olevassa Illvarden-nimisessä saaressa. Se on kasattu saaren korkeimmalle kohdalle, josta on näkyvyys kaikkiin suuntiin. Kohde on merkitty maastoon muinaisjäännöstaululla ja rautakettingillä. Röykkiön on suuri, halkaisijaltaan noin 12 metriä ja noin 1,5 metriä korkea. Röykkiön keskellä oleva kuoppa on vuoden 1933 inventoinnin tietojen mukaan syntynyt kansalaissodan aikana puolustusasemaksi

Sköldvikbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Nesteen tuotantolaitosten alueella. Paikka on jyrkästi itään viettävän merenrantakallion itäreunaa. Röykkiö on muodoltaan soikea ja kooltaan 6 x 4 x 0,5 m. Kohde sijaitsee aidatulla ja vartioidulla teollisuusalueella, jonne pääsemiseen vaaditaan kulkulupa. Röykkiön ympärillä on ketju ja vieressä vanha kuparinen muinaisjäännöstaulu.

Svartbäck Klobborna I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Svartbäckfjärdenin länsirannalla, Nesteen tuotantolaitosten alueella. Paikka on itään viettävän merenrantakallion itäreunaa. Kohdasta on laaja näkyvyys itään. Kohde on merkitty maastoon muinaisjäännöstaululla ja rautakettingillä.
Kalliopohjalle pelkistä kivistä rakennettu röykkiö on muodoltaan soikea ja suunnaltaan kaakko–luoteinen. Se on kooltaan 8 x 7 x 1 m. Kivien koko on 30–50 cm. Koillisosaa on hieman pengottu levittämällä kiviä ympäristöön.

Bergudd Lervik (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Svartbäckfjärdenin länsirannalla, Nesteen tuotantolaitosten alueella. Se sijaitsee aidatulla ja vartioidulla teollisuusalueella, jonne pääsemiseen vaaditaan kulkulupa. Röykkiö sijaitsee noin 50 metriä merenrannasta jyrkän rantakallion päällä. Se on halkaisijaltaan noin 10 metriä. Röykkiötä on pengottu ja kiviä on levitetty jonkin verran ympäristöön.

Klobbudden (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Röykkiö sijaitsee Svartbäckfjärdenin länsirannalla, Klobbudden-nimisellä niemellä. Paikka on etelään pistävän jyrkkärinteisen ja mäntyä kasvavan kallioniemen länsiosassa kohoavan laen länsireunaa Röykkiö on halkaisijaltaan noin kolme metriä. Kiveys on sammalen ja turpeen peitossa, muuta erottuu selvästi, siinä kasvaa myös kataja ja vieressä käppyräinen mänty.

Storholmen (613010034) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Svartbäckfjärdenin länsirannalla Storholmen-nimisen mäntyjä kasvavan kallioniemen korkeimmalla kohdalla. Röykkiö on rakennettu pelkistä kivistä kalliopohjalle. Se on muodoltaan soikea, suunnaltaan noin lounais–koillinen ja kooltaan 10 x 8 x 1,5 m. Kivien koko on 20–40 cm. Röykkiötä on pengottu keskeltä kauan sitten.

Kvarnviken Näsudden (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mahdollinen 1600-luvun rajaröykkiö sijaitsee Emäsalon saaren länsiosassa Varlaxin ja Bengtsbyn kylien rajalla, Kvarnviken-nimisen lahden etelärannalla, noin 30 m lahden rannassa olevasta talosta kaakkoon. Paikka on kallioisen moreenimäen länsireunalla. Kohdasta on hyvä näkyvyys länteen ja luoteeseen.
Röykkiö on rakennettu pelkistä kivistä kalliopohjalle. Se on muodoltaan neliömäinen, suunnaltaan lounais-koillinen ja kooltaan 10 x 7 x 0,8 m. Koillispäässä on suurehko kivipaasi (viisarikivi?).

Skallerhamn (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jatulintarha sijaitsee Emäsaloon kuuluvan Haxalön kaakkoispuolella olevassa Skallerholmarna-nimisessä saaressa. Paikka on loivasti lounaaseen viettävää kalliota saaren lounaiskärjessä. Tarha on kooltaan 12 x 11 m ja se avautuu pohjoisluoteeseen. Paikalla saattaa olla toinenkin tarha (Jukka Eenilän ilmoitus 1995).

Vävarsbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ilolan Vävarsbackan eli Kankurinmäen koskesta 0–600 m pohjoiseen. Muinaisjäännös koostuu peltotöissä ja soranotossa paljastuneesta kolmesta löytökeskittymästä (A–C).
Alue A sijaitsee aivan Vävarsbackan kosken pohjoisrannalla entisen Vävarsbackan kartanon alueella. Paikka on loivasti itään viettävää peltoa. Löydöt kvartseja sekä koskesta löytynyt kiviesine KM 2542:48.
Alue B sijaitsee edellisestä 500–600 m pohjoiseen ja luoteeseen osittain kesannolle jätetyssä pellossa olevan kumpareen päällä sekä itäisellä ja pohjoisella rinteellä. Löytöjä on saatu talteen useista eri kohdista. Keskeisin niistä on peltokumpareen itäreuna, jossa Aarne Europaeus teki vuonna 1923 kaivauksia. Asuinpaikalta (= Vävarsbacka I) tavattiin muutamia tulisijojen jäännöksiä, mahdollisia paalunsijoja sekä Uskelan keramiikkaa.
Alue C (= Vävarsbacka II) sijaitsee 100 m alueesta B itään, alueita erottavan puron, muinaisen salmen, itäpuolella. Paikka on sekametsää kasvavaa harjua, josta on otettu hiekkaa ja soraa. Paikalla on suoritettu arkeologiset kaivaukset vuonna 1951. Asuinpaikan aineisto on monipuolista ja pitkäikäistä, keramiikan joukossa on tyypillistä kampakeramiikkaa, myöhäiskampakeramiikka ja nuorakoristeista keramiikkaa. Jotkut palat ovat asbestisekoitteisia. Osa asuinpaikasta on tuhoutunut soranotossa.
Vuonna 2018 tehdyssä koekaivauksessa löytöaineisto koostui pääosin keramiikasta, joka ajoittuu kivikauden eri periodeille. Suurin osa keramiikasta kuuluu tyypillisen kampakeramiikan vaiheeseen (Ka II:2 och Ka III). Lisäksi löydettiin nuorakeramiikkaa, koristelematonta asbestisekoitteista keramiikka sekä naarmupintaista tai ns. "rapattua" keramiikkaa. Kiviesineistö koostuu iskoksista, kaapimista ja taltoista.
Vuonna 2020 avatusta koeojasta ja kahdesta koeruuduista saatiin kivikautisia löytöjä. Kaivauksilla todettiin myös horisontaalista stratigrafiaa: korkeammalla sijaitsevasta koeojan osasta tuli esiin lähinnä tyypillistä kampakeramiikkaa (Ka II:1). Kaivausalueen pohjoisimmista ruuduista löytöaineisto oli myöhempää tyypillistä kampakeramiikkaa (Ka II:2), Uskelan keramiikkaa, asbestisekoitteista keramiikkaa ja nuorakeramiikkaa.

Ilola (613010039) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ilolan kylän keskustasta runsaat 500 m luoteeseen sekä Ilolanjoesta 100 m pohjoiseen. Tunnetaan myös nimellä Ilola/Risuängen, alue A.
Asuinpaikka harjun lounaisrinnettä myötäilevän tilustien lounaispuolella, soranottopaikan eteläreunassa. Kohde todettiin vuoden 1965 tarkastuksen yhteydessä, jolloin sorakuopan eteläreunassa havaittiin hiekassa 40 cm:n paksuudelta kulttuurikerrosta, palanutta kiveystä ja noensiruja sekä löytöinä saviastianpaloja sekä palanutta luuta. Vuoden 1994 inventoinnissa paikkaa ei voitu varmentaa. Paikalta on todennäköisesti otettu lisää soraa ja paikka on osittain tuhoutunut. Sijainti ja laajuus epäselvä.

Ny Knuts Broberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Renumissa, Nyknutsin tilan pohjoispuolella kohoavalla Broberget-nimisellä korkealla kalliomäellä, runsaan kilometrin pohjoiseen Pienestä Pernajanlahdesta ja siihen laskevan Ilolanjoen suusta. Paikka on jyrkkärinteisen mäntyä kasvavan kallion lakea, josta on hyvä näkyvyys etelään ja kaakkoon.
Röykkiöitä lienee ollut alkujaan kuusi, niistä on jäljellä vain kaksi.
Röykkiö A on rakennettu pelkistä kivistä kalliopohjalle. Se on muodoltaan soikea ja suunnaltaan etelä–pohjoinen ja kooltaan 6 x 5 x 1 m. Kivien koko on 20–40 cm. Röykkiön keskelle on kaivettu kuoppa, josta on heitelty kiviä ympäristöön.
Röykkiö B sijaitsee edellisestä 25 m luoteeseen, laen korkeimmalla kohdalla. Röykkiö on rakennettu pelkistä kivistä kalliopohjalle. Se on muodoltaan soikea ja suunnaltaan lounais–koillinen ja kooltaan 7 x 6 x 1 m. Kivien koko on 20–40 cm. Röykkiötä on luultavasti pengottu levittämällä kiviä ympäristöön.
Röykkiöistä A ja B länteen olevalla tasanteella havaittiin lisäksi muutamia irtokiviä, mahdollisesti yhden röykkiön jäännöksiä.

Högholmen (613010042) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee kalliolla Stora Högholmen-nimisen saaren korkeimmalla laella. Röykkiö on rakennettu kalliohalkeaman päälle pelkistä kivistä. Suurin osa kivistä on heitetty alas kalliolta, ja siitä on ainoastaan pohja jäljellä. Sen halkaisija on 3–4 m.

Maren (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat lounais–koillissuuntaisella kallioselänteellä, Kardragista 700–1000 m itään, röykkiö A selänteen lounaiskärjessä ja röykkiö B kallion keskellä.
Röykkiö A on rakennettu pelkistä kivistä loivasti länteen viettävälle kalliopohjalle. Se on muodoltaan pyöreähkö ja kumpumainen. Sen koko on 12 x 11 x 1,5 m. Kivien halkaisija on 30–40 cm. Röykkiön keskellä on 2 x 1 x 1 m:n laajuinen silmäkivi. Silmäkiven ympäristöä on pengottu kuopalle. Röykkiön itälaidalla on laajentuma, mahdollisesti sekin penkomisen jäljiltä. Sijainnin ja rakenteenkin perusteella kyseessä saattaa olla vanha merimerkki muinaisen vesiväylän varrella. Joka tapauksessa röykkiö on niin matalalla, 10–12,5 m meren pinnan yläpuolella, että se kuuluu pronssikauden jälkeiseen aikaan.
Röykkiö B on kumpumainen rakennelma mahdollisesti luontaisessa, 35 x 20 m:n laajuisessa kivikossa. Rakennelman halkaisija on muutamia metrejä. Kivien koko on 20–40 cm. Kumpareen kohdalle on kaivettu neljä runsaan neliömetrin kokoista kuoppaa. Röykkiöstä on mahdollisesti löytynyt luita, ruukunpaloja ja rautaesine. Löydöt eivät ole tallessa.

Isomäki (613010047) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kiialassa, pohjoiseen viettävällä moreenikalliomäellä, erillisillä kumpareilla.
Röykkiö A (rauhoitusluokka 2): Asuinrakennuksesta noin 20 m itäkoilliseen kohoavalla itä–länsisuuntaisella moreenikumpareella oleva röykkiö on luultavasti rakennettu pelkistä kivistä. Se on muodoltaan epämääräinen ja kooltaan noin 10 x 10 x 0,3 m. Kiviä on harvakseen ja niiden läpimitta on 30–40 cm. Röykkiö saattaa olla myös luonnonmuodostuma, sillä maasto on hyvin kivikkoista.
Röykkiö B (rauhoitusluokka 1): Edellisestä 30 m itään, pienen korkeahkon moreenikumpareen länsipäähän pelkistä kivistä rakennettu röykkiö. Se on muodoltaan pyöreähkö, kooltaan 10 x 10 x 1 m. Kivien koko on 20–40 cm.
Kohteet on merkitty peruskarttaan. Kolmas, itäisin muinaisjäännösmerkeistä on virheellinen.

Blåkulla/Annorlunda (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 500 m pohjoiseen Saksalan kylän keskustasta ja 250 m länteen Porvoonjoesta korkean kallioisen mäen kaakkoisosassa, joka viettää jyrkästi itään ja koilliseen. Kohde jakaantuu neljään osaan, joista asuinpaikkajäännökset 1–3 sijaitsevat Blåkullan huvilatontin pihalla ja kohteen 4 röykkiöt Annorlundan tilan huvilan edustalla kalliorinteessä.
1 ja 2 Blåkulla: Asuinpaikka
Blåkullan huvilasta 6-8 m luoteeseen ja tästä 50 m lounaaseen on löytynyt kivikautisia esineitä. On ilmeistä, että asuinpaikka-alue jatkuu ainakin Annorlundan tontin puolelle lounaaseen. Löydöt KM 18121:1-7 ja 21907:1-6.
3 Blåkulla: löytöpaikka
Blåkullan huvilasta noin 15 m etelään on löytynyt rautaisia nuolenkärkiä, KM 21907:7. Nuolenkärkiä on löytynyt alunperin nipullinen, mutta vain kaksi on saatu talteen.
4 Annorlunda: röykkiöitä
Röykkiö A sijaitsee huvilasta 2 m länteen. Röykkiö on rakennettu pelkistä kivistä kalliopohjalle matalaan syvänteeseen. Se on muodoltaan soikea, kooltaan 5 x 3 x 0,5 m ja suunnaltaan luode–kaakko. Kivien koko on 40–50 cm.
Röykkiö B sijaitsee huvilasta 2 m kaakkoon. Röykkiö on rakennettu pelkistä kivistä jyrkkään kalliorinteeseen. Se on muodoltaan pyöreähkö ja kooltaan 5 x 2 x 1 m. Röykkiötä käytetään kukkapenkkinä ja siitä on luultavasti poistettu muutamia kiviä
Molemmat röykkiöt ovat selvästi ihmisen tekemiä rakennelmia, mutta muuten niiden luonne ja ajoitus on selvittämättä.

Pedarsändan (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Svartbäckfjärdenin länsirannalla, Pedarsändan-nimisessä kallioniemessä. Paikka on niemen kaakkoisosassa olevaa, harvakseltaan mäntyä kasvavaa kalliolakea, jonka rinteet viettävät melko jyrkästi kaakkoon, etelään ja lounaaseen. Kohdasta on hyvä näkyvyys etelään ja kaakkoon Svartbäckfjärdenin suuntaan.
Röykkiö on rakennettu pelkistä kivistä kalliopohjalle. Se on muodoltaan pitkänomainen ja hieman suorakaiteinen, lounais–koillinen-suuntainen Se on kooltaan 8 x 2,5 x 0,4 m. Kiviä on melko harvassa ja niiden koko on keskimäärin 20–40 cm.

Lindbyholm (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Sannaisissa, Lindbyholmin tilan pohjoispuolisella kalliomoreenimäellä, loivasti etelään viettävällä kalliontasanteella. Röykkiö on muodoltaan epämääräinen ja se koostuu vain yhdestä tai kahdesta kivikerrasta. Se on kooltaan 7 x 7 x 0,8 m, kivien halkaisija on 30–60 cm, joukossa muutamia isojakin lohkareita. Rakennelman ajoitus on epäselvä. Luonteensa ja korkeutensa puolesta se voisi olla aikaisintaan pronssikauden lopulta. Todennäköisesti kyseessä on kuitenkin huomattavasti myöhäisempi jäännös.

Sannäs gård (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Sannaisissa noin 400 m Sannäsin kartanosta lounaaseen Sommarberget-nimisen moreenikalliomäen itäreunassa. Paikka on pyöreähkö kallioinen moreenikumpare, joka viettää kohti idässä olevaa peltoaluetta.
Röykkiö on rakennettu pelkistä kivistä kalliopohjalle. Se on muodoltaan epäsäännöllisen soikea, kaakko–luodesuuntainen. Se on kooltaan 6 x 6 x 0,8 m. Kivet ovat kulmikkaita ja niiden halkaisija on 70–80 cm. Röykkiötä on mahdollisesti pengottu.

Aparnäsbötet (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuunit sijaitsevat Ison Pellingin saaren pohjoisosassa olevassa Aparnäsin moreenikallioniemessä, Aparnäsbötet-nimisestä mäestä 200 m itään. Paikka on loivasti koilliseen viettävää kivistä moreenirinnettä, jossa kasvaa harvaa mäntymetsää. Kohdasta on hyvä näkyvyys pohjoiseen ja koilliseen.
Uuni 1: Moreenimaalle 20–40 cm:n kokoisista kivistä rakennettu, pitkänomainen ja suorakaiteinen lounais–koillissuuntainen rakennelma, jossa on päältä avoin käytävämäinen lounaaseen aukeava pesä. Uunin koko on 2 x 1 x 0,5 m.
Uuni 2: Edellisestä 2 metriä lounaaseen. Moreenimaalle 20–40 cm:n kokoisista kivistä rakennettu neliömäinen rakennelma, jossa on pieni päältä avoin, koilliseen aukeava pesä. Uunin koko on 2 x 2 x 0,5 m.
Kohde sijaitsee Ison Pellingin saaren pohjoisosassa olevassa Aparnäsin moreenikallionemessä, Aparnäsbötet-nimisen mäen itärinteellä ja alempana rannalla. Kohde on muinaisjäännösrekisterissä kahdella eri tunnuksella ja nimellä: Aparnäsbötet (613010052) ja Pellinki Kanonudden (1000003249). Mäen rinteellä olevat uunit erottuvat maastossa selkeämmin, rannalla kesämökin lähellä olevat ovat sammalen peittämiä ja matalampia rakennelmia.
Kesämökin lähellä olevat kaksi uunia sijaitsevat uuninsuut toisiaan vasten noin kahden metrin etäisyydellä toisistaan. Uunit on rakennettu 20-40 cm kokoisista kivistä. Sammalen peittämä uuni 1 on kooltaan n. 2 x 2 x 0,5 m jonka pesä aukeaa koilliseen. Selvemmin erottuva uuni 2 on kooltaan n. 2 x 1 x 0,5 m, sen pesä aukeaa lounaaseen. Tällä alueella on havaittu vuoden 2003 inventoinnissa vielä kolme muuta mahdollista ryssänuunia.
Em. peruskartallekin merkityistä kiviuuneista 120-140 metriä länteen, mäenrinteellä on ainakin kolme kiviuunia, joista kaksi on lähekkäin jyrkällä rinteellä. Uuni 3 on kooltaan n. 2 x 2 m ja se on rakennettu ison maakiven viereen, uuni 4 on kooltaan n. 2 x 1,8 m. Näistä uuneista 50 m pohjoiseen oleva uuni 5 on rakennettu myös ison maakiven varaan, kooltaan se on n. 2 x 1,5 m. Alue on kivikkoista, harvaa männikköä.

Grottabacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kallolan Grottbackan harjumuodostuman soranottoalueella, Porvoonjoesta 300–600 m koilliseen. Kohde jakaantuu kahteen paikkaan (A–B). Löytöalue A sijaitsee harjuun tehdyn sorakuopan eteläreunassa sekametsää kasvavassa länsirinteessä, Porvoosta Kerkkooseen johtavan tien itäpuolella. Kohde B on siitä 300 m lounaaseen harjumuodostuman lounaisreunassa, lounaaseen kohti Porvoonjokea viettävässä hiekkarinteessä, johon on istutettu mäntyä ja kuusta.
Alue A: Sorakuopan eteläreunalta kuoritulta paikalta poimittiin vuoden 1971 tarkastuksen yhteydessä kvartsi-iskoksia. Asuinpaikaksi tulkittu jäännös on ainakin osaksi tuhoutunut. Paikalla on jatkettu soranottoa ensimmäisen tarkastuksen jälkeen.
Alue B: Paikka on merkitty arkeologian osaston kiinteiden muinaisjäännösten luetteloon, mutta muita tietoja siitä ei ole. Vuoden 1994 inventoinnissa alueelta ei tavattu merkkejä muinaisjäännöksistä. Alueella on useita vanhoja ojia ja kaivantoja, joten on todennäköistä, että kohde on ainakin osittain tuhoutunut.
Molempien kohteiden luonteen ja laajuuden selvittäminen vaatii lisätutkimuksia.

Forsberg (Hautapaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Tamminiemen kylän pohjoisosassa lähellä Askolan rajaa, 750 m Ilolanjoesta koilliseen. Paikka on moreenikalliomäestä lounaaseen pistävällä peltojen ympäröimällä sora- ja harjuniemellä, tilan vanhasta päärakennuksesta 20 m lounaaseen.
Hauta tuli esiin vuonna 1957 pihan ojankaivussa, jolloin arviolta puolet haudasta tuhoutui. Loput tutkittiin välittömästi löydön jälkeen.
Hauta oli noin 120 cm syvyydessä ja se oli itä–länsisuuntainen ja muodoltaan soikea. Haudan koko oli 120 x 100 cm. Haudassa oli säilynyt arkun rakenteita. Niistä saatiin C14-ajoituksia (vasarakirveskulttuuri). Haudassa oli useita saviastioita.
Kohde ei ehkä ole kokonaan tuhoutunut.

Kiviharju Katajatie 12 (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Gammelbackaan kuuluvan Lehtimäen alueella, Katajatie 12:n tontilla. Paikka on hiekka- ja hiesumäellä, omakotitontin pihamaalla. Muinaisjäännös tuli esiin kaivutöissä. Kaivannosta löytyi pääkallon osia. Paikalla tehdyissä arkeologisissa kaivauksissa kaivannon leikkauksesta paljastui 55 cm:n syvyydestä pääkallon ja muita luurangon osia sekä lasihelmiä. Vainaja on ollut luultavasti kyljellään, pää lounaaseen. Arkku- tai muita rakennelmia ei todettu.
Ajoittamattomien hautalöytöjen lisäksi leikkauksessa havaittiin myös liesiprofiilia muistuttava nokimaaesiintymä, noin 2 m edellisistä kaakkoon sekä kaksi nokimaalaikkua 4,3 ja 6,1 m edelleen kaakkoon. Nokimaaesiintymästä saatiin talteen naarmupintaisia saviastianpaloja. Kohde tulkittiin tutkimuksissa varhaismetallikautiseksi asuinpaikaksi.
Hirviluodon mukaan pääkallolöydöllä ja asuinpaikalla ei ole keskinäistä yhteyttä. Muinaisjäännöksen mahdollisen laajuuden selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia.

Box (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hinthaaran keskustasta runsas kilometri luoteeseen, Laukkoskelle vievän tien lounaispuolella. Paikka on eteläkaakkoon pistävää moreenikallioniemeä, jota pellot reunustavat. Alueelta on todettu merkkejä vähintään kahdesta erillisestä muinaisjäännöksestä. (huom. kohteet jaettu kahdeksi erilliseksi kohteeksi 19.1.2016, rautakautisen soljen löytöpaikka on eriytetty omaksi kohteekseen)
Laaja peltomaassa sekä sen alaisessa mineraalimaassa todettu kivikautinen asuinpaikkavyöhyke, joka ulottuu tilan eteläpuolelta pellon länsireunaa pitkin ainakin 800 m matkan lohkon päähän luoteeseen. Muutamia löytöjä on myös niemen koillispuolella. Rikkain löytöalue on kuitenkin tilan päärakennuksesta 250–300 m luoteeseen ja pellon reunassa olevasta talousrakennuksesta 20–50 m kaakkoon oleva pieni peltolohko, jonka hiekkamaasta maanomistaja on poiminut suurimman osan Kansallismuseoon toimitetuista löydöistä KM 25603:1-48.
Koko alueen löytöaineisto ajoittuu tyypillisen ja myöhäisen kampakeramiikan sekä nuorakeramiikan vaiheeseen.

Yrjäs (613010057) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Mickelsbölessä, 300 metriä Yrjäsin tilasta lounaaseen olevalla kaakkoon viettävällä pellolla. Paikalta on löydetty kivikautisia löytöjä vuoden 1991 inventoinnissa ja Yrjäsin talosta on saatu 1980-luvun puolivälissä paikalta löytynyt kivikirves. Korkeutensa perusteella asuinpaikka ajoittuu kampakeraamiseen aikaan. Asuinpaikka on rajattu näiden havaintojen perusteella. Vuoden 2015 inventoinnissa pellot olivat kyntämättä, joten alueelta ei saatu lisähavaintoja.

Västerkattrons (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Ali-Vekkoskelta Anttilaan ja Yli-Vekkoskelle johtavien teiden risteyksestä 200–300 m luoteeseen. Paikka on länsilounaaseen ja kaakkoon viettävällä pellolla, jonka keskellä notkossa virtaa puro lounaasta koilliseen kohti Grindängsbackenia ja Mustijokea.
Paikalta on löydetty useita kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, mm. kiviesineitä ja kvartsi-iskoksia. Pellon rinteet ovat melko jyrkät ja vaikuttaa siltä, että löydöt ovat siirtyneet alaspäin alkuperäisiltä paikoiltaan.

Sandvik (613010060) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Röykkiö sijaitsee Svartbäckfjärdenin länsirannalla, Nesteen tuotantolaitosten alueella. Paikka on Sandvikin lahden itäpuolella olevan, eteläkaakkoon pistävän melko jyrkkäjyrkkärinteisen kallioniemen lakea. Röykkiö on rakennettu kalliopohjalle. Röykkiön kiviä on heitelty ympäröivälle kalliolle. Jäännös on luode–kaakkosuuntainen ja kooltaan 4 x 2 x 0,3 m. Röykkiön keskellä kasvaa mänty. Paikalta on hyvä näköala merelle. Kohde sijaitsee aidatulla ja vartioidulla teollisuusalueella, jonne pääsemiseen vaaditaan kulkulupa.

Sointula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Porvoonjokeen laskevan puron mutkan lounais- ja koillispuolella olevalla peltorinteellä ja -tasanteella. Asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, mm. kourutaltta, kiviesineen katkelma ja kvartsi-iskoksia, on poimittu molemmin puolin puroa suunnilleen samoilta korkeuksilta.

Dyvik (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Emäsalon länsirannalla, Dyvik-nimisen lahden eteläpuolella siitä noin 250 m etelään. Paikka on melko pieni kalliotasanne kivikkoisessa moreenimaastossa.
Röykkiö on rakennettu pelkistä kivistä kalliopohjalle. Se on muodoltaan pyöreähkö, kooltaan 6 x 5 x 0,5 m. Kivien koko on 30–50 cm. Sijainniltaan ja luonteeltaan röykkiö sopisi pronssikautiseksi mutta se saattaa olla myös korkeusmittaukseen liittyvä rakennelma.

Husholmen (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Kohde on Pieni Pernajanlahden entinen saari, Husholmen, joka on nykyisin mantereeseen kiinni kuroutunut, itäkoilliseen pistävä jyrkkärinteinen kallioniemi. Niemen laajuus on n. 110 x 100 m. Laella on kaksi kallioista tasannetta, joista alempi on 7 m ja ylempi 10 m vesirajaa ylempänä. Harvinaisten lehtokasvien ja kallion liepeen iäkkään puuston ansiosta Husholmen on myös luonnonsuojelukohde.
Muodostelman laella on havaittavissa vallimuodostelmia, rakennuksen perustoja sekä muita kivirakenteita, joihin liittyy tiiltä ja muurilaastia. Vedessä Husholmenin ympärillä on n. 600 puolustusvarustukseen liittyvää paalua riveissä – ainakin kahdessa kehässä: ulompi 35–60 m ja sisempi 10–25 m rannasta. Lisäksi vedessä on havaittu 2 arkkumaista kivirakennetta. Paaluvarustuksesta otettujen näytekiekkojen viimeiset säilyneet lustot on ajoitettu dendrokronologisesti välille 1369–1383. Todennäköistesti puut on kaadettu 1380-luvun jälkipuoliskolla, ja koko varustuksen rakentaminen on tapahtunut samalla kertaa. Kyseessä on toistaiseksi vanhin Suomessa ajoitettu paaluvarustus.

Grindilä Koskenniemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Funktioltaan epäselvä kohde sijaitsee moreenikalliomäen kumpareella Porvoosta Kerkkooseen johtavasta tiestä noin 500 m itään ja Tanhumäestä noin 400 m kaakkoon.
Paikalla on vaihtelevan kokoisista kulmikkaista kivistä koottu aitaus, jonka koko pituus on 57 m.

Hagnäs kyrkogård (Hautapaikat)
Historiallinen; Bastuhamnin lahteen viettävällä moreenikallioalueella sijaitseva Kyrkogård muodostuu pohjakaavaltaan lähes pyöreästä kiviaidasta (halkaisija 30–40 m), jonka sisäpuolella on hautapainanteita. Hautausmaata kiertävä noin metrin leveä ja 0,5 metriä korkea muuri on osittain sammaleen peitossa. Hautausmaalla on useita nelikulmaisia hautakuoppia. Osa haudoista erottuu hyvin sen vuoksi, että ne on jossain vaiheessa avattu. Lisäksi muutamat haudat on merkitty kivellä.
A.O. Freudenthalin käydessä paikalla vuonna 1861 näkyi yhdessä kivessä tekstiä ja vuosiluku 17??. Hagnäsin itäpuolinen merenlahti on merkitty satamapaikaksi 1800-luvun alun hydrologiseen karttaan. Koska läheisyydestä ei tunneta pysyvä asutusta, voitaneen pitää mahdollisena, että hautausmaa liittyy merenkulkuun.
Kyrkogårdin eteläpuolella oleva kallio on merkitty 1800-luvun alun hydrologiseen karttaan tähystyspaikaksi. Kallion laelle ei ole rakenteita.
Kohde sijaitsee Ison Pellingin saaren pohjoisosassa olevan Hagnäsin pohjoisossa, Hagnäsbötet-nimisen mäenja Hagnäsin pohjoisen kallioharjanteen välisellä tasanteella. Maasto alkaa viettää tasanteen jälkeen koilliseen kohti Bastuhamnin lahtea. Alueella kasvaa mäntymetsää, muinaisjäännöksen kohdalla kasvaa harvaa mäntytaimikkoa. Muinaisjäännös on noin 26 x 34 metrin laajuinen soikea, puolisen metriä korkea kiviaitaus, jossa on muutamia aukkoja, näistä pohjoiskoillisosassa sijaitseva on ilmeisesti alkuperäinen kulkuaukko.
Vuonna 1861 A.O. Freudenthal havaitsi kiviaidan sisällä ainakin 20 kivillä merkittyä hautaa, joista neljää oli pengottu. Freudenthal avasi vielä yhden, jossa oli karkeaa sekoittunutta hiekkaa. Perimätiedon mukaan aitauksessa on ollut kivi, johon on hakattu luku 17 ja risti. Lisäksi läheisellä Hagnäsbötet-mäellä on tarinan mukaan ollut kaiverrus, johon olisi kirjoitettu neljä kirjainta ja risti. Noin vuoden 1910 tienoilla paikalla on kaiveltu ja löydetty luita. Yleisin tulkinta muinaisjäännökselle onkin, että sinne olisi haudattu venäläisiä sotilaita.
Vuonna 1996 Torsten Edgren kartoitti kohdetta metallinetsimen kanssa ja havaitsi, että kivikehän keskustassa on runsaasti metallia maassa. Kahdesta koekuopasta löytyi sulanutta pronssia ja mahdollisen metalliastian kappaleita. Kolmannesta koekuopasta löytyi metalliraha, joka on Juhana III:n lyöttämä 2 äyriä vuodelta 1573.
Vuoden 2013 inventoinnissa kohde tarkastettiin ja sieltä otettiin valokuvia. Kiviaita erottuu selvästi, samoin aitauksen sisällä olevat neljä kuoppaa, jotka ovat olleet näkyvillä ilmeisesti 1800-luvun puolestavälistä lähtien.

Norråkern (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Mickelsbölen ja Ali-Vekkosken rajasta noin 100 metriä etelään, Råbergin kallioalueen kaakkoiskulman viereisellä pellolla. Rinne viettää kohti Grindängsbäckenin uomaa. Inventointiajankohtana vuonna 2015 pellot olivat kyntämättä, joten havaintoja paikalla ei tehty. Rajaus perustuu vuoden 1994 inventoinnin löytöihin ja havaintoihin.

Humlegård (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Suomenkylässä, lounaaseen kohti Porvoonjokea viettävällä pellolla.
Paikalta on löydetty mm. kaksi kirvestä, useita kvartsikaapimia ja mahdollinen saviastianpala. Asuinpaikkakerrosta on puutarha- ja peltomaassa. Pellon yläosa on hiekkaa ja hietaa, mutta alaosa muuttuu nopeaksi saveksi. Asuinpaikka näyttää noudattavan hiekka-aluetta ja suunnilleen 16–21 metrin korkeuskäyriä.

Rotistenberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Mahdollineni pronssikautinen röykkiö sijaitsee moreenikalliomäen korkeimmalla kohdalla, kalliopohjalla. Se on kooltaan 9 x 9 x 1 m.

Yli-Hyrylä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella Yli-Hyrylän päärakennuksesta 100 m lounaaseen jyrkähkösti länteen viettävällä rinteellä. Löytöinä liuskekärkiä ja niiden teelmiä ja katkelmia, hiomalaakoja, hioimia, kivilajiesineitten katkelmia ja teelmiä, kvartsiesineitä ja -iskoksia ja palanutta luuta.

Pykälistö (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee kallion korkeimmalla kohdalla peltojen ympäröimällä kallioalueella, 300 m etelään Alastalon päärakennuksesta. Röykkiö on hajotettu. Alunperin se on ollut halkaisijaltaan 2,4 m ja arvioitu korkeus 69–70 cm. Röykkiön keskellä on laaoista tehty kanneton arkku, kooltaan 1,5 x 0,55 x 0,3 m. Vuoden 2005 inventoinnissa ei arkkurakennetta enää havaittu.

Peräaro (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee kallion korkeimmalla kohdalla Liidenojantien pohjoispuolella Koiviston talosta 250 m koilliseen. Röykkiö oli ehjä vielä 1968. Röykkiö on suorakaiteen muotoinen, kooltaan 2,40 x 1,30 x 0,70 m. Röykkiön eteläreunasta on pudonnut muutama kivi ja siinä näkyy laakakiviarkun pääty.
Vuoden 2005 inventoinnissa ei arkkurakennelmaa enää havaittu.

Lehmiönmutka 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alueella on kolme löytökeskittymää.
a) Pieni, matala ja kallioinen, ympäristöään vain hieman korkeampi muodostuma laajalla peltoalueella Porvoonjoen itäpuolella Lehmiönmutkasta 120 m itäkaakkoon. Löytöjä tuli muodostuman etelärinteeltä. Kohde löytyi vuoden 1999 inventoinnissa.
b) Saman kallion pohjois- ja koillispuolella on toinen löytökeskittymä muinaisella, matalalla rantamuodostumalla juuri 45 m mpy korkeuskäyrän yläpuolella. Rantamuodostuman alapuolella on jokseenkin tasainen peltoalue, jossa maalaji on humus. Asuinpaikka avautuu luoteeseen ja länteen. Tämän keskittymän jälkeen muinainen ranta kaartuu sirppimäisesti, ja sen keskivaiheilta löytyi myös joitakin kvartseja.
c) Runsain löytökeskittymä em. kalliosta noin 200 pohjoiseen olevan kallioisen mäen eteläkärjen tuntumassa. Kärjessä on lato ja sen vieritse kulkee peltotie. Löydöt kerättiin ladon itäpuolelta ja peltotien eteläpuolelta. Löytöjä aivan peltotien reunaan saakka; korkeus tällä kohdalla oli yli 47,5 m ja maalaji karkeampaa. Lisäksi muutamia löytöjä kerättiin mäen ja ladon länsipuoliselta peltoalueelta (p 6730 83, i 3426 43).

Multamaanoja 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pieni ja matala, ympäristöään vain hieman korkeampi särkkämäinen muodostuma laajalla peltoalueella Porvoonjoen itäpuolella, joen mutkasta n. 250 m etelään. Muodostuma on pääosin peltona, mutta sen pohjoisosassa on puustoa. Maalaji on ylempänä hietaa, alempana hiesua.

Järvenoja 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee ympäristöään korkeammalla muodostumalla, laajalla peltoaukealla Porvoonjoen itäpuolella, joenmutkasta 450 m kaakkoon. Kohteen koillispuolella virtaa Kanteleenjärven luoteispäästä Porvoonjokeen laskeva puro, Järvenoja. Muodostuma on pääosin peltona, mutta sen luoteisosassa sijaitsee omakotitalo.

Jukurinoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella olevalla pohjoiseen avautuvalla laaksomaisella peltoalueella, jonka halki virtaa pieni puro kohteen pohjoispuolella olevaan Kanteleenjärveen. Asuinpaikka on pienellä ja matalahkolla terassilla puron itäpuolisella, länteen viettävällä rinteenosalla.

Hautamäki (616010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itäpuolisella peltoalueella, kallioisella metsäalueella, jonka luoteispäästä löytyi kvartseja. Asuinpaikka sijaitsee hiesupitoisella peltoalueella noin 150 m itän joesta. Löytöjen ja topografian perusteella kyseessä on pienialainen kohde.

Kotomäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itäpuolisella peltoalueella, missä on pieni metsäalue. Metsäalueen länsirinteeltä löytyi kvartseja. Asuinpaikka sijaitsee hiesupitoisella peltoalueella joesta n. 200 m koilliseen.

Kotomäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itäpuolisella laajahkolla peltoalueella pienen avokallion vieressä. Kallion päällä on hiukan maata ja muutamia mäntyjä. Porvoonjokeen on matkaa 10-50 m.

Santamäki (616010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsipuolella, peltoalueella jokilaakson pohjoisrinteellä. Kvartseja löytyi sporadisesti hiekka- ja hietapitoiselta peltoalueelta, etelään viettävältä rinteeltä Virenojan pohjoispuolelta. Virenoja laskee Porvoonjokeen.

Tuhkamäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itäpuolisella harjumuodostumalla, jonka kaakkoispäässä on kapea, kaakkoon viettävä peltosarka, joka liittyy laajempaan peltoalueeseen. Kvartseja löytyi sekä terassin päältä että viettävästä rinteestä. Rinne on kuitenkin osin varsin jyrkkä, joten artefakteja on voinut valua alemmas maanmuokkauksen ja eroosion yhteydessä. Asuinpaikan luoteispuolella on laajahko saranottoalue, mutta sen ja pellon välillä saattaa vielä olla jäljellä ehyttä kivikautista asuinpaikkaa.

Koskustenoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itäpuolisen harjumuodostuman vieressä olevalla peltoalueella, Tuhkamäen ja Koskustenojan eteläpuolella. Asuinpaikalta, joka on hietapitoisella pellolla pienellä terassilla harjumuodostuman luoteispään länsireunan tuntumassa, on Koskustenojaan matkaa 250 - 300 m.

Torpinkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Torpinkosken itäpuolella, aivan sen vieressä. Maalaji on hietaa. Löydöt (kvartsikaavin, kvartsiteelmiä, iskoksia) tulivat kynnetystä suhteellisen pienialaisesta pellosta, jota ympäröivä alue oli nurmella. Rinne viettää lounaaseen. Osa löydöistä tuli jokseenkin tasaiselta alueelta 60 m mpy korkeuskäyrän yläpuolelta.

Koskustenoja 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alue on Porvoonjoen itäpuolisen harjumuodostuman vieressä oleva pelto, Tuhkamäen ja Koskustenojan eteläpuolella. Kohde sijaitsee hietapitoisella pellolla harjumuodostuman luoteispuolella. Asuinpaikka on pienellä terassilla pellon länsireunalla. Sen länsipuolella on metsäinen kalliomuodostuma, jonka sivuitse kulkee tie Pukkilan keskustaan. Koskustenojaan on matkaa noin 100 m. Löytöjen perusteella kyseessä on suhteellisen vähälöytöinen ja pienialainen kohde

Naarkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolisella peltoalueella Pukkilan kirkosta kilometrin kaakkoon. Asuinpaikka on Yli-Hyrylän tilan päärakennuksesta 300 m luoteeseen. Joelle on matkaa noin 50 m. Rinne viettää lähinnä etelään. Maalaji on hiesu.

Napionkoski 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella Napionkosken yläpuolella. Löytöjä havaittiin parinsadan metrin matkalla kolmessa eri kohdassa, jotka tulkittiin kuuluvaksi samaan asuinpaikka?alueeseen.
a) Löydöt tulivat koilliseen viettävän peltorinteen juurelta. Niitä tuli suhteellisen runsaasti juuri 45 m mpy korkeuskäyrän yläpuolelta, metsänreunan kärjestä sähkötolppaan asti. Pari kvartsia ja yksi pii löytyi törmän päältä läheltä 50 m mpy. Maalaji on hiesu.
b) Em. kohdasta noin 100 m itään tai itäkoilliseen löytyi kvartseja yhdestä kohdasta. Paikalla on pohjoiseen viettävä peltorinne. Löytökohdasta parikymmentä metriä kaakkoon on pohjois?etelä suuntainen metsäsaareke, jonka pohjoispuolella lato.
c) Ladosta viitisenkymmentä metriä kaakkoon löytyi kvartseja noin 30 metrin matkalta. Viljapelto oli vain äestetty, joten löytöolosuhteet eivät olleet hyvät. Lisäksi hieman ylemmällä tasolla oleva potentiaalinen asuinpaikka?alue oli nurmella. Maalaji on rinteessä hiesu, alemmalla tasamaalla 45 m mpy korkeuskäyrän alapuolella humus.

Napionkoski 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella, Pukkilan kirkosta 0,6 km itäkoilliseen. Pääosa löydöistä tuli lounaaseen viettävän rinteen alapuolelta, suhteellisen tasaiselta kohdalta (noin 45 m mpy). Korkeammalta törmän päältä löytyi yksi kvartsi. Maalaji on hiesu. Kohteen eteläpuolella, noin 40 m päässä, on metsäinen kosteikkoalue.

Lähteenmäki (616010020) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen länsipuolella, Pukkilan kirkosta 0,5 km koilliseen. Pellonreunassa lähellä metsää on pitempi polveileva peltorinne, joka asuinpaikan kohdalla viettää kaakkoon ja etelään (loppuu tässä ja vaihettuu tasamaaksi). Maalaji on hiesu/savi. Löydöt tulivat juuri 45 m mpy käyrän yläpuolelta. Vieressä on kallioinen mäki luoteen ja lännen puolella.

Kuutinoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen länsirannalla. Kukonkorventien sillasta noin 50 m luoteeseen on matala ja vähäinen törmä, joka viettää etelään ja kaakkoon. Löydöt olivat rinteessä ja sen juurella. Asuinpaikkalöydöt kerättiin aivan jokipenkan tuntumasta. Maalaji on hiesu.

Savijoki (616010022) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen länsipuolella. Alueella on kallioinen mäki ja sen länsipuolella lounaaseen viettävä rinne, jolla 2 tai 3 terassia; asuinpaikka sijaitsee keskimmäisellä terassilla (tai ylimmän ja alimman terassin puolivälissä). Maalaji on kivinen hietamulta.

Kukonkorpi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella. Asuinpaikka on metsittyneen suon (Kukonkorpi/Korvensuo) itäpuolella, sen reunassa. Löydöt kerättiin pellolta, missä on tasanne ja loiva länsiluoteeseen viettävä rinne. Löydöt tulivat 45 - 47,5 m mpy korkeuskäyrien välistä rinteestä. Maalaji on hiesu/savi. Asuinpaikka on suhteellisen selvärajainen ja pienialainen.

Peltomaa (616010024) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella.. Kohteen länsipuolella on Savijoen kylän raja ja Korvensuon/Kukonkorven metsittynyt suo. Asuinpaikka on luoteeseen viettävällä peltorinteellä. Löydöt tulivat juuri 45 m mpy korkeuskäyrän yläpuolelta. Paikalla on pieni törmä noin korkeudella 46 m mpy. Maalaji on hiesu. Jaakkolan tilan puolella 45 m mpy käyrän yläpuolella oleva peitteinen rinne vaikuttaa potentiaaliselta asuinpaikka?alueelta

Männistö (616010025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella. Kohteen eteläpuolella, noin 100 m päässä, on Korvensuo. Asuinpaikka on lounaaseen viettävällä peltorinteellä Männistö-nimisen metsäisen mäen eteläkärjen vieressä. Löytöjä tuli heti metsänreunasta lähtien ja noin 30 m matkalta siitä kaakkoon. Alimmat löydöt olivat 45 m mpy käyrän tuntumasta, aivan Savijoen kylän rajalta ja siitä noin 25 m ylärinteeseen koilliseen. Maalaji on savi/hiesu, alempana tasamaalla humus.

Rintala (616010026) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella. Asuinpaikka on käytännössä nykyisen Porvoonjoen rannalla. Alimmat löydöt tulivat juuri 45 m mpy korkeuskäyrän yläpuolelta, 60 m joesta kaakkoon loivalta luoteeseen viettävältä rinteeltä. Törmää ei ole havaittavissa, vaan rinne viettää tasaisesti kohti jokea. Löytöalue jatkui vanhan tieuran viereiseltä peltolohkolta metsänreunaan saakka. Löytöjä tuli runsaasti. Maalaji on savi/hiesu.

Jokirinne (616010027) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella. Asuinpaikka on luoteeseen viettävällä peltorinteellä lähellä metsää ja Jokirinteen tilaa. Löytöjä tuli 47,5 m mpy korkeuskäyrän tuntumasta ja sen alapuolelta. Alimmista löydöistä on matkaa Jokirinteen than ladon päätyyn (jonka vierestä ylimmät löydöt tulivat) noin 70 m. Löytöjä oli noin 50 metrin levyisellä kaistaleella. Maalaji on hiesu/savi. Kyseessä on todennäköisesti runsaslöytöinen asuinpaikka.

Järvenoja 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella, Pukkilan kirkosta 5 kilometriä itäkoilliseen ja Kanteleenjärvestä vajaan kilometrin luoteeseen. Asuinpaikka on hyvin loivasti lounaaseen viettävällä kohdalla, osittain tasamaalla. Paikalla on matala, noin metrinen törmä, jonka päältä löydöt on saatu. Maalaji on hiesu/savi, törmän alapuolella humus. Löytöjä tuli matalalta, soratien pohjoispuolella olevalta länsilounaaseen avautuvalta terassilta, ladon vierestä luoteeseen noin 150 metrin matkalta Suhteellisen laaja ja runsaslöytöinen asuinpaikka. Asuinpaikan vierestä kulkee Kantelejärveä kiertävä kylätie; annettujen koordinaattien lisäksi myös tien eteläpuolelta löytyi muutamia kvartseja noin 40 m matkalta. Onkin aivan ilmeistä, että paikallistie kulkee osittain asuinpaikan päältä.

Multamaanoja 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella, Lehmiönmutkasta 600 itäkaakkoon. Paikalla on loivasti luoteeseen viettävä rinne ja matala, noin metrinen törmä, jonka juurelta ja päältä löydöt kerättiin. Maalaji on hiesu/savi, törmän alapuolella humus.

Lehmiönmutka 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella.Länteen pistävästä joen mutkasta 300 m itään on ympäristöään korkeammalle kohoava pieni metsäinen mäkikumpare. Se liittyy kapealla ja alavalla metsäkaistaleella isompaan, kallioiseen metsämäkeen, jota pellot ympäröivät. Pienen metsäisen kumpareen kahdelta puolelta löydettiin pellolta artefakteja.
a) Kumpareen itäpuolella on harjanne, joka viettää pääosin kaakkoon ja lounaaseen. Löytöjä kerättiin näiltä rinteiltä, mutta myös luoteeseen ja koilliseen viettäviltä rinteiltä sekä harjanteen päältä. Metsän reunasta löytöjä noin 30 metrin leveydeltä. Maalaji on hiesu/savi.
b) Saman mäkikumpareen länsireunalta ja siitä länteen tuli myös löytöjä. Rinne viettää luoteeseen ja lounaaseen. Kvartseja löytyi törmän päältä, rinteeltä ja juurelta. Maalaji on savi/hiesu, ylhäällä vähän karkeampaa, juurella tasaisella maalla humus.

Lehmiönmutka 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella, Lehmiönmutkasta 300 m kaakkoon. Paikalla on loivasti luoteeseen viettävä rinne ja matala, noin metrinen törmä, jonka päältä löydöt kerättiin. Löytöjä tuli matalalta länsiluoteeseen avautuvalta terassilta, enimmäkseen sähkölinjan kohdalta. Maalaji on hiesu/savi, törmän alapuolella humus.

Prusila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella. Itään pistävästä joen mutkasta noin 50 m itään on pieni kallioinen metsikkö. Sen reunalla on isohkoja maakiviä. Mäen kaakkoiskulmalla on lato. Mäen vieressä eteläpuolella on lounaaseen viettävä peltorinne 45 - 47,5 m mpy korkeuskäyrien välissä. Kvartseja löydettiin ladon kohdalta metsänreunaan saakka noin 30 metrin matkalta; korkeuskäyriin nähden poikittain löytöjä oli noin 10 - 15 m leveydeltä. Maalaji on hiesu.

Kannistonmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella. Joelle on matkaa 550 - 600 m. Asuinpaikka on Kannistonmäki-nimisen kallioisen metsämäen länsipuolella, aivan sen tuntumassa. Löydöt tulivat matalan, noin metrin korkuisen loivan törmän päältä. Pelto viettää erittäin loivasti luoteeseen. Törmän jälkeen on tasaista, soistunutta tulva-aluetta (nyt peltona) laajalti. Maalaji asuinpaikalla on hiesu/savi ja humus.

Grannas (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöitä kalliopohjalla, kolmessa eri paikassa, kolmiomaisessa muodostelmassa noin 200 m päässä toisistaan, ks. erilliskohteet. Epävarmoja pronssikautisia hautaröykkiöitä.

Lilla Vådholmen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Lilla Vådholmen sijaitsee Gäddbergsön eteläpuolella ja Kampuslandetin länsipuolella Vahterpään länsipuolisessa saaristossa. Kiviröykkiö sijaitsee saaren kaakkoisosassa 60–80 m päässä vesirajasta. Röykkiö on tasaisella kalliolla. Sen pohjoispuolella on kallioseinämää. Röykkiön halkaisija on 7–8 m, korkeus noin 0,5 m. Sen keskellä on pieni peruskallioon ulottuva kuoppa, 1970-luvulla saaressa majailleiden retkeilijöiden jäljiltä. Koko alue on paksun sammaleen peittämä. Epävarma rautakautinen hautaröykkiö.

Vahterpää Bullers (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuuni sijaitsee metsässä Loviisan-Vahterpään maantien itäpuolella noin 300 m maantiestä ja 500 m päässä Bullersin talosta pienehkön mäen eteläpuolella. Paikan eteläpuolella on metsätie. Uuni sijaitsee ison maakiven itäpuolella. Uunin koko on noin 1,6 x 1,2 – 1,4 x 0,5 m. Päällä olleet laakakivet ovat uunin vieressä, ja osa seinämästä on sortunut. Uuni on sammalen ja pensaiden peitossa.

Källvik Lomasanta (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuuni sijaitsee Vahterpään itärannalla Glosholmenin eteläpuolella olevalla huvila-asutusalueella, pienen mäenkumpareen etelärinteessä, meren rannasta 40–50 m. Suuri maakivi muodostaa uunin takaseinämän, sivuseinämät on tehty suurehkoista kivistä. Uunin pituus on noin 2 m, leveys vajaat 2 m, korkeus runsas 1 m. Melko hyvin säilynyt.

Kaklomträsket Lappom (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kaklomträsketistä noin 200 m kaakkoon olevalla pienellä kalliolla. Röykkiö on tasaisen kallion kaakkoispäässä runsaat 5 m kallion äkkijyrkästä reunasta. Röykkiön koko on 6 x 2 m, korkeus runsaat 0,5 m. Kivet ovat teräväsärmäisiä, punaista graniittia. Kiviä lienee siirretty ja järjestetty uudelleen vuodem 1940 jälkeen.

Holmgård (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kyseessä on melko tasainen, suurehko mäen harjanne, mihin on tehty soranottopaikka. Alue sijaitsee Tesjoen mutkan etelä- ja lounaispuolella. Vuoden 1956 tutkimusten mukaan osa asuinpaikasta on jäänyt tutkimatta lähinnä alueella, joka on Tesjoen kylän yhteismaata. Asuinpaikalta oleva C14-ajoitus ikää sen n. 3300 eKr. (ei kalibr.). Asuinpaikkaa on jäljellä vielä hiekkakuopan etelä- ja itäreunassa. Suurin osa asuinpaikasta lienee kuitenkin tuhoutunut kaivauksen jälkeisessä soranotossa.

Marby Nybacka (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kiviröykkiöt 1–3 sijaitsevat runsaat 100 m kaakkoon ja itään Nybackan tilan päärakennuksesta. Röykkiö 1 sijaitsee päärakennuksesta itään vievän tien pohjoispuolella pienellä mäenkumpareella. Röykkiöt 2 ja 3 sijaitsevat päärakennuksesta etelään vievän tien länsipuolella, röykkiö 2 osittain tien alla (p = 6703 97, i = 3469 76, z= 5–10). Röykkiöt on tehty keskisuurista kivistä ja ne ovat osittain maansekaisia. Ne ovat paksun sammalen peitossa. Röykkiöt ovat soikeita, koko noin 3 x 4 m, korkeus runsaat 0,5 m. Ajoitus: rautakautisia?

Vahterpää Kungshamn (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pyhtään Vahterpään kaakkoisosassa on Kungshamn-niminen vanha luonnonsatama. Kungshamn-nimet yleistyivät Vaasa-kaudella luonnonsatamien joutuessa kruunun haltuun. Vahterpään kuninkaansatama mainitaan ensimmäisen kerran Jönss Månssonin vuodelta 1644 peräisin olevassa purjehdusoppaassa. Kungshamn on merkitty vuonna 1744 piirretylle kartalle (Ericksson 1937, fig 11), ja sen tiedetään toimineen Ruotsin saaristolaivaston tukikohtana vuosina 1788-1790 ja 1808-1809.
Alueella on havaittu 5 toisistaan erillistä kivirakennelmaa: Kungshamnin eteläisen lahden pohjukassa on paljaalla kalliolla jäännöksiä kahdesta majanpohjasta (1 ja 2) ja yhdestä kiviuunista (3). Majanpohjat ovat isojen kivien edustalla sijaitsevia pohjakaavaltaan soikeita tai nelikulmaisia kivikehiä, joiden koot ovat 5 x 6 m ja 5 x 3 m. Eteläisempää majanpohjaa vastapäätä, ison kiven toisella puolella on noin 1 x 1 m laaja kiviuunin jäännös. Pohjoisemmasta majanpohjasta 10 m itäkaakkoon on pienistä kivistä koostuva noin 3 m halkaisijaltaan oleva matala röykkiö (4).
Edellisistä majanpohjista noin 50 metriä itäkaakkoon on rinteellä iso maakivi, jonka juurella on 3 x 3 metriä laaja kivikehä (5). Harmaakivistä ladotun seinän korkeus on noin 0,6 metriä.
(Ks. myös kohteet Kungshamn Sandbacka 701 01 0012 ja Kungshamn Hamnflodan 1000 00 3226.)

Kungshamn Sandbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vahterpään kaakkoisosassa on Kungshamn-niminen vanha luonnonsatama. Kungshamn-nimet yleistyivät Vaasa-kaudella luonnonsatamien joutuessa kruunun haltuun. Vahterpään kuninkaansatama mainitaan ensimmäisen kerran Jönss Månssonin vuodelta 1644 peräisin olevassa purjehdusoppaassa. Kungshamn on merkitty vuonna 1744 piirretylle kartalle (Ericksson 1937: fig 11). Kungshamnin tiedetään toimineen Ruotsin saaristolaivaston tukikohtana vuosina 1788-1790 ja 1808-1809.
Kungshamnin tilan luoteispuolisessa rantametsikössä on kolme majanpohjaa. Kolmesta kivirakennelmasta suurin sijaitsee n. 40 m länsiluoteeseen Kungshamnin tilan päärakennuksesta. Majanpohjat muodostuvat ison maankiven ympärillä olevista pohjakaavaltaan nelikulmaisista kivikehistä, ja niitä on luultavasti ollut alun perin huomattavasti enemmän.
Itäisin majanpohja (1) on noin 15 x 10 m laaja. Kivilohkareista koostuva kivikehä on korkeimmillaan noin 0,5 m. Majanpohja jakaantuu väliseinillä kolmeen erilliseen osaan. Jokaisen ”huonetilan” sisäpuolella on ainakin yksi iso kivi. Noin 30 m majanpohjasta 1 länteen on tiheässä metsässä pohjakaavaltaan nelikulmainen isojen kivien ympärille lohkokivistä tehty noin 5 x 5 metriä laaja muuri (2). Muuri on korkeimmillaan noin 0,5 metriä. Noin 30 m majanpohjasta 2 lounaaseen on iso kivi, jonka toisella puolella on noin 5 x 2 m laaja hajonnut kiviuuni ja toisella puolella pohjakaavaltaan nelikulmainen noin 5 x 4 m laaja majanpohja (3).
(Ks. myös kohteet Vahterpää Kungshamn 701 01 0011 ja Kungshamn Hamnflodan 1000 00 3226.)

Svartholmen Källvik (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuuni sijaitsee Svartholmenin saarella Källvikin tilan päärakennuksesta n. 100 m kaakkoon. Uuni on ison maakiven pohjoispuolella ja se on pahoin sortunut sekä sammalen peitossa. Lähistöllä mainitaan olleen useitakin ryssänuuneja, mutta ainoastaan yksi on löydetty.

Vahterpää Klossviken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuuni sijaitsee Klossvikenin pohjukasta n. 20 m länteen. Uuni on tiheässä metsässä sammaleiden ja puiden peitossa ison maakiven vieressä osittain sortuneena. Koko n. 2 x 1,5 m.

Vassholmen (701010015) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Saaressa on kaksi kivirakennelmaa. Toinen sijaitsee saaren keskivaiheilla jyrkän kallionseinämän itäpuolella. Latomus muodostuu kallionseinämän ja muutamien isohkojen kivien väliin tehdyistä muureista ja kivikasoista. Kyseessä saattaa olla ryssänuunin jäänteet. Toinen rakennelma on lähellä rantaa saaren lounaisosassa n. 30 m edellisestä etelään. Se muodostuu isojen maakivien väliin tehdystä muurista ja umpinaisesta rakenteesta, joten kyseessä voi tässäkin tapauksessa olla ryssänuunin jäänteet.

Viirilän kansakoulu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ruukin-Kuninkaankylän maantien itäpuolella ja tiestä Niemistöön erkanevan tien eteläpuolella, pellolla, joka on hiekkapohjainen ja laskee loivasti länteen. Paikka on sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi, vaikka 1977 tehdyssä pienessä koekaivauksessa ei löytynytkään sellaisen jälkiä. Alueelta on löydetty reikäkivi (11210) ja Skarinin talon kellarin perustasta kampakeramiikkaa, joka oli joutunut hukkaan. Samalta pellolta (kuin reikäkivi) löydetty kivitaltta oli myös joutunut hukkaan.

Koski-Mattila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on vanhan patterivarustuksen maasto Hirvikosken lossin pohjoisrannalla maantien länsipuolella. Maasto on hiekka- ja soraperäistä sekä viettää melko loivasti etelään Kymijokeen. Paikalta tehdyt löydöt (KM 9035 vasarakirves, KM 9045 taltta) viittaavat kivikautisen asuinpaikan mahdollisuuteen.

Rasinmäki (701010022) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Maapohjalla oleva, mahdollisesti pronssikautinen röykkiö sijaitsee noin 50 m Ahvenkosken-Elimäen tien länsipuolella. Röykkiö on hiukan soikionmuotoinen n. 6 x 4,5 metriä halkasijaltaan (suunta NE-SW), korkeutta sillä on vajaa metri. Keskelle röykkiötä on kaivettu noin metrin halkaisjaltaan oleva kuoppa.

Koirankallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kortön-saaren itäpäässä Paaskosken alapuolella Kymijoen toiseksi läntisimmän suuhaaran varrella. Koirankallion laen koillispuolella on laakea, ohuen hiekkamullan peittämä tasanne, jolla rajoiltaan määrittämätön asuinpaikka sijaitsee. Paikalle 1996 tehdystä koekuopasta löytyi runsaasti keramiikkaa eri lajeja (tekstiilikeramiikkaa, asbestikeramiikkaa - Pöljän keramiikkaa, Luukonsaaren keramiikkaa, rautakauden tyyppistä keramiikkaa). Asuinpaikka lienee siis pitkäikäinen (kivikausi - varhaismetallikausi - rautakausi) ja suhteellisen laaja-alainenkin.

Suomenkylänkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kymijoen haaran rannalla Suomenkylänkosken kohdalla, itään viettävällä paikalla. Vastapäätä on Päkinsaaren Mäntyniemi. Keramiikkaa (Pöljän keramiikkaa, nuorakeraamisen tradition keramiikkaa).

Betlehemsberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hautaröykkiö. (Teksti puuttuu, tieto saatu T. Miettiseltä 1997).

Pitkäkoski (701010026) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pitkäkosken itäpuolella. Kaksi löytökohtaa. Löytöalue A: keramiikkaa, kvartsia, kivielajiesineiden kappaleita, palanutta luuta harvakseltaan noin 200 m matkalta 15 m:n korkeuskäyrän molemmin puolin. Löytökohta B sijaitsee ylempänä (16–19 m), kohdasta A noin 200 m pohjoiseen, löydöt keramiikkaa ja kvartsi-iskoksia.

Markkinamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen Suomusjärven kulttuurin aikainen pienialainen asuinpaikka metsätien reunassa. Noki- ja likamaaläiskiä, joissa kvartseja.

Huuhkajavuori (701010028) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Esikeraaminen asuinpaikka sijaitsee Huuhkajavuoren länsipuolella Hiihtokeskuksen alueella, kaakko-luodesuuntaisella terassilla. Alueella on asuinpainanteelta vaikuttava painanne, jonka pituus on 6–8 m. Kulttuurikerros lienee paikoin 50–70 cm. Kohteen löytäjän mukaan aivan ehjä pidempiaikainen asuinpaikka. Löydöt kvartsia, luuta, palanutta savea ja aiemmin lähistöltä asuinpaikan alapuolelta löytynyt kivikirves (KM 16697, inv. 1977 - no 23). Alueella voi olla myös muita painanteita, jotka eivät kuitenkaan ole yhtä selviä kuin paikallistettu painanne.

Ånästräsket (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pienellä hiekkakumpareella suon keskellä. Metsämuokkauksen yhteydessä paikalle on kaivettu useita ojia kumpareen halki. Löydöt tulivat melko pinnasta. Kumpareella on myös yksi painanne (luontainen?). Löydöt: runsaasti keramiikkaa, kivilaji-iskoksia, luuta.

Bisaberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee avokalliolla, noin 400 m pohjoiseen Tesjoesta. Röykkiö on luode-kaakko suunnassa ja on kooltaan 3 x 2,5 m. Röykkiö on matala (30-40 cm), punagraniittisia luonnonkiviä on siinä 2-3 kerroksessa. Röykkiön päällä kasvavat kuuset ovat työntäneet osan kivistä alkuperäisiltä paikoiltaan. Muutoin röykkiö on jokseenkin hyvin säilynyt, vaikkakin osaksi jäkälän ja karikekerroksen peitossa.

Påskoskholmen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on Kymijoessa sijainnut entinen saari, jossa savipitoinen tasanne 20 x 20 m. Kymijoki virtaa noin 50 m päässä idässä. Löydöt: muutamia kvartseja, jokunen saviastianpala. Paikalta on löytynyt saviastianpaloja myös vuonna 2005 (Rautakymi-projekti), KM 40213. Löytöpaikaksi ilmoitetusta koordinaatista on matkaa muinaisjäännösrekisterissä merkittyyn asuinpaikan sijaintiin noin 30 metriä, p=6711300, i=472660. Alempana rinteessä sijaitsee raudanvalmistuspaikka Paaskoski 1000007728.
Kohteelta noin 50 metriä koilliseen on löytynyt kesällä 2015 metallinetsinnässä poikkiteräinen nuolenkärki (KM 41032, ks. alakohde). Se löytyi kalliolta, sammaleen alta, noin 10 cm syvyydestä.

Hellinkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on pieni Kymijokeen päin työntyvä niemeke, josta maantie on tuhonnut noin puolet. Maaperä on savinen. Parista koekuopasta löytyi vähän keramiikkaa ja kvartsi-iskoksia. Kohde vaikuttaa tilapäiseltä leiripaikalta.

Koivisto (737010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kahden kallioisen mäkialueen välissä olevalla pienellä peltoalueella. Pelto laskee sen eteläpuolella kulkevaan maantiehen 1070. Tien eteläpuolella on laajempi alava peltoalue, jota halkoo itä-länsisuunnassa kulkeva Karstunjoki. Koivistoniityn alanko on mahdollisesti ollut järvenä vielä historiallisena aikana
Mäkien väliin jäävän pellon rinteessä ja päällä on todettu Suomusjärven kulttuuriin liittyvä kivikautinen asuinpaikka. Kohteessa on tehty ensimmäiset tutkimukset jo vuonna 1915, jolloin Sakari Pälsi kartoitti aluetta. Seuraavana vuonna Julius Ailio suoritti paikalla kaivaukset ja vuonna 1940 paikan kävi tarkastamassa Ville Luho. Myöhemmin kohteen ovat käyneet inventoimassa Timo Jussila (2003) ja Eeva Raike (2004). Asuinpaikkalöytöjen on todettu sijoittuvan kahdelle korkeusvyöhykkeelle, joista ylempi Pälsin mukainen Suomusjärven tyypin vaihe sijoittuu noin 48–49 metrin vyöhykkeelle ja alempi noin 45–47 metrin korkeustasolle.
Vuoden 2010 inventoinnissa muinaisjäännösalueen todettiin säilyneen ennallaan.

Lanki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Raatinjokilaaksossa, korkean Urtmäen itäpäädyssä, Myllykylän ja Raatin kylän rajalla. Löytötietojen mukaan Lankin Vähän-Raatin niityn kuokkamaasta on 1920-luvulla löydetty iskukivi, kivikirves ja kourutaltta muta- ja savimaan rajalta savimaasta. Löytöpaikka on merkitty kivikautisena asuinpaikkana V. Luhon karttaan v:lta 1945. Myös lähempää Lankin (Langin) taloa, asuinpaikasta n. 400 m länsiluoteeseen on kiviesineen löytöpaikka, asumuksesta 80 syltä pohjoiseen törmän ja tasaisen maan rajalta. V:n 2004 Sammatin kuntainventoinnissa merkkejä asuinpaikasta tai löydöjstä ei havaittu.
Keväällä 2006 asuinpaikka (Lankin Vähän-Raatin niityn) paikallistettin tarkastuksessa peltorinteestä ja erityisesti sen juuresta aivan Nummi-Pusulan rajan vierestä Raatinjoen uoman yläpuolelta. Se on Nummi-Pusulan puolella sijaitsevan Sarvelan tilan päärakennuksesta noin 100-150 m etelään. Löytöalueen pituus oli noin 60 m ja syvyys korkeuskäyriä vastaan 15-20 m. Löytöinä saatiin kvartsiesineitä, -ytimiä ja -iskoksia sekä kivilajiesineiden katkelmia ja -iskoksia. Mahdollisesti kyse on myöhäismesoliittisesta järvenranta-asuinpaikasta.

Pulkka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka loivasti eteläkaakkoon viettävällä pellolla, Kiikalan kylässä, Enäjärven itäpuolella runsas 600 m ja Lohilammen lasku-uoman pohjoispuolella n. 100 m. Pellon yläosa on hiesua tai hienoa hiekkaa, alaspäin pelto muuttu savisemmaksi. Sammatin inventoinnissa v. 2004 pellolta poimittin iso porfyriitti-iskos tai ydin sekä piitä. Lähialueelta, n. 400 m itäkaakkoon asuinpaikasta on Yli-Kottarin Härkähaan pellolta kivikautisia irtolöytöjä (KM 5603:2-3).

Lohilampi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka pienen Lohilammen itärannalla pellolla tai entisellä pellolla. Löytöpaikka on määritetty asuinpaikaksi ilmeisesti "kiviaseen katkelman" KM 3417:2 perusteella. Ville Luhon vuonna 1945 määrittämä sijaintikohta oli vuoden 2004 inventoinnin aikana mansikkamaana ja vuoden 2010 inventoinnissa nurmella. Pohjoisempana oli vihannesmaa. Alue on maaperältään hiekkaa ja paikalla erottuu kaksi selvää terassimuodostelmaa, alempi on lähellä Lohilammen rantaa, ylempi Lohilammen leirikoulun rakennusten korkeudella. Entisellä mansikkamaalla ja sen yläpuolella olevalla pellolla ei ole tehty havaintoja kivikautisesta asuinpaikasta.

Joenpelto 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karstun kylässä Lohjanjärven Karstunlahden pohjoisrannasta n. 300 m. Se on mäen harjalla pellolla, n. 200 m Joenpellon päärakennuksesta etelään. Löytöinä alueelta on hukkaan joutunut kivikirves (1930-luvulta) sekä 1970-luvulla talletettuja esineitä KM 19674. Asuinpaikka-alue mäen harjan pellolla oli v:n 2004 Sammatin inventoinnin aikana kesannolla, eikä koekuoppia tehty. Alueen tienleikkauksessa ym. ei havaittu löytöjä inventoinnin yhteydessä.

Joenpelto 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sjaitsee Karstunlahden pohjoispuolella, Karstunjoen länsirannalla. Löytöalueet ovat 200 m itään Joenpellon tilasta Koviannokan huvila-alueelle johtavalta tieltä. Löytöalueet A ja B erottuvat matalina kumpareina ympäröivässä peltomaastossa joen rannalla. Löytöalue C on tasanteella myös samalla 35 m mpy korkeudella. Kumpareilla ja tasanteella maaperä on hiekkaista, lännempänä on savista. Kaikilla löytöalueilla löydökset sijoittuvat eteläiselle puolelle kumparetta tai rinnettä. Löytöalue on n. 140 m pituinen vyöhyke. V:n 2004 Sammatin inventoinnissa alue tarkastettiin ja pellolla havaittiin pari kvartsi-iskosta.

Tapiola (737010007) (Hautapaikat)
Historiallinen; Sekametsässä n. 50 m Ruonajärven rannasta pohjoiskoilliseen on kaksi funktioltaan epämääräistä röykkiötä.
1. Pitkänomainen röykkiö rakennettu pelkistä päänkokoisista kivistä, mitat n. 4.5 x 3 m. Korkeus n. 0.6 m.
2. Edellisestä n. 30 m itään pyöreähkö röykkiö, jonka seinät kylmämuuratut. Halkaisja on n. 3.5 m. Paikkakuntalaisten mukaan lähialueella olisi useampia samanlaisia röykkiöitä, mutta Sammatin inventoinnin yhteydessä syksyllä 2004 aluetta ei ehditty tarkastaa. Röykkiöiden vieressä on muinaisjäännöskyltiit.

Estlotan (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon ulkosaaristossa, Eestiluodon kallioisen saaren pohjoisreunalla, n. 80 m merenrannasta. Paikalla on luontainen pirunpelto, jossa on mainittu sijainneen kaksi ympäristöstään kohoavaa röykkiötä n. 13 m mpy korkeudella. Toinen röykkiöistä on ollut laajuudeltaan n. 10x4 m. Saaressa kesää viettäneet pojat kaivoivat röykkiötä 1960-luvulla ja löysivät kiveyksestä palamattomia ihmisen luita n. ½ metrin syvyydestä. Luut kerättiin pahvilaatikkoon ja kuljetettiin tarkempia tutkimuksia varten keskusrikospoliisiin. Luiden tutkimuksissa kävi ilmi, että röykkiöön on haudattu todennäköisesti n. 30-vuotias, 170-175 cm pitkä mieshenkilö, jonka takaraivossa on suuri murtuma. Luiden maatumisasteen perusteella ne ovat usean sadan vuoden ikäisiä. Ne voivat olla peräisin jopa esihistorialliselta ajalta. Luita säilytetään Kansallismuseon kokoelmissa.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Arkistoselvityksen perusteella kohdetta ei ole aiemmin tarkastettu arkeologisesti. Luulöytöön liittyvässä kirjeenvaihdossa on maininta, että röykkiöt sijaitsevat saaren korkeimmalla kohdalla n. 13 m mpy. Peruskartan mukaan korkein kohta sijaitsee kuitenkin saaren keskiosassa, kauempana rannasta. Saari käveltiin läpi kauttaaltaan ja röykkiöille ominaiset kohdat tarkastettiin. Luontainen pirunpelto sijaitsee saaren pohjoisosassa, n. 80 m etelään merenrannasta. Koillis-lounaissuuntainen pirunpelto on laajuudeltaan n. 26x12 m ja korkeudeltaan n. 15 cm. Melko pienistä kivistä koostuvan kivikon kaakkoisreunalla on suuri siirtolohkare. Paikalla ei ollut enää havaittavissa mitään röykkiöksi luonnehdittavaa kohoumaa. Kohde lienee tuhoutunut kaivelun myötä, mutta jos luulöydöt ovat esihistoriallisia, kiveyksessä saattaa olla vielä jäljellä jotain hautaukseen liittyvää.

Asplandet 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon ulkosaaristossa, huvila-asutuksen läheisyydessä tasaisella kalliolla Asplandetin saaren itäpään korkeimmalla kohdalla. Vaatimaton röykkiö on kooltaan n. 2x3 m ja korkeudeltaan n. 0,5 m. Osin sammalpeitteinen röykkiö on koottu suurehkoista, n. 0,5 m halkaisijaltaan olevista kivistä. Röykkiö ei näytä esihistorialliselta.

Asplandet 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Asplandetin saaren etelärannalla, loivasti etelälounaaseen viettävällä kalliotasanteella, josta on näköala merelle. Sammal- ja jäkäläpeitteinen jatulintarha on halkaisijaltaan n. 10x12,5 m ja se on reunoiltaan hieman sortunut. Sokkelokuvion muodostavat pienehköt kivet erottuvat selvästi kalliopohjaa vasten. Paikalla kasvaa harvakseltaan mäntymetsää. Kohde on hieno ja hyvin säilynyt. Saaren kesäasukkaan mukaan jatulintarhalle kokoonnutaan edelleen saarelaisten yhteisissä juhlissa ja sen hajoavaa reunaa korjataan ohi kulkiessa.

Asplandet 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon ulkosaaristossa, Asplandetin saaren länsipäässä, kallion korkeimmalla kohdalla. Tasaisen kallion eteläreunalla on pienehkö kiviröykkiö, joka on laajuudeltaan n. 2x3 m ja korkeudeltaan n. 0,4 m. Röykkiön kivet ovat halkaisijaltaan 35-40 cm. Paikalta on avoin näkymä merelle. Röykkiö on sammalen ja jäkälän peitossa ja sen ympärillä kalliolla kasvaa joitain pieniä mäntyjä.

Solstrand (Kivirakenteet)
Historiallinen; Uuninjäännös sijaitsee Sipoon ulkosaaristossa, Granlandetin saaren etelärannan kaakkoisosassa, aivan Åbergin rakennuksen tuntumassa. Uunin koko on n. 2x1 m.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on vanha kesähuvila, jonka pihapiiri on lähes umpeenkasvanut. Vadelmapusikon keskellä, huvilan ja rannan välissä, on suurempi kivi, joka on haljennut. Kiven reunalle on mahdollisesti ladottu joskus joitain kiviä, mutta mitään selkeää uunin jäännöstä ei paikalla ollut enää havaittavissa. Mahdollinen kivirakenne on halkaisijaltaan n. 1,5 m.

Skogshyddan (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Korsnäsissä, Porvoontien eteläpuolella, n. 30 m maantiestä etelään Korsnäsintien ja Porvoontien kulmauksessa. Matkaa merenrantaan on n. 260 m etelään. Pyöreä röykkiö on halkaisijaltaan n. 8 m ja korkeudeltaan n. metrin. Sen pohjoisreunalla on halkaisijaltaan n. 1,5 m laaja kuoppa. Röykkiö on säilynyt hyvin ja se sijaitsee aidatulla piha-alueella puutarhan reunalla. Röykkiö on rakennettu kallion korkeimmalle kohdalle ja sieltä avautuu näkymä merelle. Röykkiön päällä kasvaa muutamia pieniä puita ja aluskasvillisuutena on jäkälää, sammalta ja heinää. Toukokuussa 2007 röykkiötä koristi upea keto-orvokkikasvusto.
Helsingin kaupunginmuseo Tarkasti kohteen Östersundomin inventoinnissa 2022-23. Kohteen tilanne on pysynyt ennallaan.

Massängen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Korsnäsissä Porvoontien eteläpuolella, kolmella kallionnyppylällä. Paikalla on yhteensä viisi röykkiötä, jotka sijaitsevat kolmessa ryhmässä. Ensimmäinen ryhmistä, joka koostuu röykkiöistä 1. ja 2., sijaitsee välittömästi Porvoontien eteläpuolella, tien reunasta 19 m etelään. Tältä ryhmältä avautuu näkymä pellolle kohti lounasta. Röykkiö 3. sijaitsee viereisellä kallionnyppylällä, Villanellan paikallistien itäpuolella, edellisistä n. 60 m itään. Röykkiöiden 4. ja 5. muodostama ryhmä sijaitsee eteläisimmällä kalliolla, paikallistien itäpuolella, röykkiöstä 3. n. 55 m etelälounaaseen. Röykkiöiltä on näköyhteys toisiinsa ja ne on varustettu muinaisjäännöskilvin. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.
Helsingin kaupunginmuseo tarkasti kohteet Östersundomin inventoinnissa 2022-23. kohteiden tilanne on pysynyt pääasiassa ennallaan. Röykkiö 1 -kohteen päälle on kaatunut kaksi kelopuuta, jotka ovat saattaneet vaurioittaa kohdetta.

Röhöll (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Korsnäsin ja Majvikin välissä, Storörsbottnetin lahden pohjukassa, Porvoontien pohjoispuolella kohoavan kallioalueen eteläreunalla. Matkaa merenrantaan on 100 m etelään ja koulutuskeskus Sopukkaan n. 70 m länsiluoteeseen. Paikalla on hyvin säilynyt, pyöreä röykkiö, joka on halkaisijaltaan n. 12 m ja korkeudeltaan n. 1,4 m. Kuperalakisen röykkiön keskellä on n. metrin laajuinen kuoppa. Muinaisjäännöskyltillä varustetulta röykkiöltä avautuu hieno näkymä merelle, kohti Storörsbottnetia. Inventointiajankohtana 2007 röykkiötä koristi tiheä keto-orvokkikasvullisuus.

Bak-Storäng 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hampträskin ja Vägaträskin välissä Hindsbystä Östersundomiin menevän tien länsipuolella loivasti kaakkoon viettävässä peltorinteessä ja sen koillispuolella kuusia kasvavassa, käytöstä poistetussa hiekkakuopassa. Löytöinä paikalta on saatu talteen vasarakirves ja Sipoon kotiseutumuseossa olevat kivikirveet, tasataltat ja reikäkivi.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla olevan vanhan hiekkakuopan lounaispuolella, pellolle johtavan tien leikkauksessa, havaittiin paikoin punertavaa likamaata. Hiekkakuopan ympäristöön kaivettiin useita koepistoja, joissa muutamissa havaittiin ohuehko likamaakerros. Paikalta ei kuitenkaan saatu talteen löytöjä. Asuinpaikka sijaitsee ilmeisesti harjumuodostuman länsi- ja lounaisreunalla, käytöstä poistetun hiekkakuopan alueella sekä pellon reunassa. Asuinpaikan tarkemman laajuuden, säilymisasteen ja luonteen selvittämiseksi paikalla tulisi tehdä koekaivaus. Useiden kiviesineiden löytyminen alueelta antaa viitteitä asuinpaikan intensiteetistä ja pitkästä käyttöiästä. Kohteesta n. 250 m luoteeseen, pellon pohjoisreunassa, hiekkaiselta terassilta löytyi toinen kivikautinen asuinpaikka, Bak-Storäng 2.

Pupukalteva (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee n. 120 m Miijanmäentieltä etelään ja n. 70 m suurjännitelinjalta itään.
Rajamerkki on avokalliolla, jonka ympärillä kasvaa havumetsää.
Kohde on kalliopohjalta oleva pienempi kivirakenne, joka koostuu pohjakiveyksestä ja pystykivestä. Pohjakiveys on rakennettu n. 30-40 cm läpimittaisista kivistä ja se on muodoltaan pyöreä. Kiveyksen halkaisija on 3,3 m ja
korkeutta sillä on n. 30-40 cm. Kiveyksen keskellä on pystyssä laakakivi, jonka mitat ovat
60 cm x 60 cm ja joka nousee kalliopinnasta 80 cm korkeudelle. Pystykivestä ei löytynyt
merkintöjä.
2007 inventoinnissa oletettiin aluksi että kohde on ennestään tuntematon rajamerkki, mutta myöhemmin Taavitsaisen
(1985) kaivauskertomuksen kuvien perusteella paljastui kyseessä olevan entuudestaan
tunnettu Vantaan Pupukaltevan ”ryssänuuni”. Ainakin nykyisessä rekonstruoidussa
asussaan se kuitenkin vaikuttaa klassiselta rajamerkiltä.

Myraksen kartano (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Myraksen kartanon mailla Lahdentien ja Lahdenväylän välissä savikuoppaan muodostuneen lammen rannalla Keravanjoen mutkasta 400 m kaakkoon lounaaseen viettävällä peltorinteellä. Lammen pohjoispuolella kulkee nykyisin peltotie. Löytöinä paikalta on saatu kvartsia.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Vanhan savikuopan pohjois- ja länsipuolen pelloilta ja ojaleikkauksista löytyi kolme erillistä löytökeskittymää. Alueelta saatiin talteen runsaasti löytöjä, mm. kvartsi-iskoksia, kivilajiesineitä ja nuorakeraamisen saviastian reunapala. Keravanjoen mutkan eteläranta on ilmeisesti ollut asuttuna pitkään ja on mahdollista, että löytökeskittymät muodostavat erilliset asuinpaikat. Kohde on melko pitkälle tuhoutunut peltoviljelyn, savikuopan ja tien rakentamisen vaikutuksesta. Tiedot löytökeskittymistä ks. alakohteet.

Råbacka (753010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Råbackan kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Talmassa, Vanikon asemalta n. 1,4 km koilliseen etelään viettävällä peltorinteellä. Paikalta on löytynyt kaksi poikkiteräistä kivikirvestä, joista toinen on yksityiskokoelmissa. Myöhemmin samalta paikalta on löytynyt kirves ja kiviesineen teelmä (KM 19421:1-2).
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Asuinpaikan länsipuolella sijaitsee Pajuniemen tehdas ja itäpuolella Talman laaja golfkenttä. Maisema alueella on muuttunut kovasti viime aikoina Talman golfkentän ja Pajuniemen lihanjalostamon rakentamisen myötä. Peltorinne oli inventointiajankohtana nurmella, joten pintapoiminta kohteella ei onnistunut. Pellon ylärinteessä, metsän rajassa, on sortuva törmä, jossa havaittiin muutamia palaneita kiviä. Peltorinteessä erottuu selkeästi muinainen rantaterassi 42,50 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Asuinpaikan pohjoispuolella olevalle mäelle tehtiin muutamia koepistoja, mutta niistä ei saatu erityisiä havaintoja. Paikan topografian perusteella on kuitenkin mahdollista, että asuinpaikka jatkuu osittain metsän puolelle.

Keskitalo (753010016) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee loivasti lounaaseen viettävällä metsänreuna- ja peltorinteellä Keravanjoen itäpuolella, Keravan nuorisovankilasta n. 1,4 km itään. Paikalta on löytynyt talttoja, liuskekeihäänkärki ja kvartseja. Asuinpaikalta on myös löytynyt liuskekeihäänkärki ja pitkä kivi? jotka ovat hävinneet.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Ainoastaan asuinpaikan kaakkoispuolella oleva perunapelto oli avoin, mutta siinä ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Perunapellon länsipuolella on vuonna 2004 rakennettu omakotitalo. Maanomistajan mukaan talon rakentamisen yhteydessä ei ollut tavattu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Asuinpaikan keskusalue on sijainnut Vanhatalon 1997 koekaivauksen perusteella hieman pohjoisempana, turkoosin puutalon itäpuolella. Alue on nykyään nurmipeitteistä pihamaata. Maanomistajan mukaan alueella on joskus ollut hiekkainen kumpu, joka on kuitenkin vuosien saatossa tasoittunut.

Kärre (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee metsän ympäröimällä peltotilkulla n. 200 m luoteeseen Gyttjevikenistä. Paikalta on löytynyt kiviaseita ja niiden kappaleita, kvartseja ja kivilaji-iskoksia.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Alueella kasvoi istutettua koivumetsää, joten asuinpaikan tarkempi havainnointi ei onnistunut. Topografian perusteella asuinpaikka on sijainnut suojaisassa notkelmassa kallioalueiden välissä Gyttjevikenin pohjukassa. Korkeutensa perusteella asuinpaikka ajoittunee pronssikauteen. Kohteelta 1,1 km itään sijaitsee Stenskybergetin pronssikautinen röykkiöalue.

Stenskyberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöalue sijaitsee Sipoonlahden länsipuolella Vainuddenin niemen keskiosassa. Vainuddenin kärki on ollut pronssikaudella erillisenä saarena, joten röykkiöalue on sijainnut muinaisen niemen kärjessä. Röykkiöt sijaitsevat n. 65x30 m laajalla alueella loivasti lounaaseen laskevalla kalliotasanteella Vainuddenin- ja Mikaelintien kulmauksessa. Paikalla on kuusi röykkiötä sekä alueen pohjoisosassa kaksi mahdollista hajotetun röykkiön pohjaa. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin alakohteet -välilehdelle. Inventoinnissa 2007 röykkiöalueen pohjoispuolelta löytyi historiallisen ajan rajakiveys sekä mahdollinen esihistoriallinen röykkiö (Vainudden 1 ja 2).

Eriksnäs (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Eriksnäsin kartanosta n. 240 m itäkaakkoon Konäsuddenin kallion lounaisrannalla heti kallion muuttuessa metsämaastoksi. Röykkiöitten koko vaihtelee 1,3x1,3 metristä 8x2 metriin, korkeus on n. 1 m.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on kuusimetsää kasvava kivikkoinen rinne, jolla pitäisi sijaita kuusi kiviröykkiötä. Nordmanin vuoden 1938 tarkastuskertomuksen ja Pohjakallion 1971 inventointikertomuksen kuvien perusteella röykkiöt erottuvat selkeästi ympäröivästä maastosta. Inventointiajankohtana 2007 paikalla ei ollut havaittavissa yhtään röykkiöksi luonnehdittavaa kiveystä. Pohjoisluoteeseen laskeva kuusikkoinen rinne oli paksun sammalen peitossa. Yksi selvempi kumpumainen kohouma, jonka alla ehkä oli kiviä paksun turvekerroksen alla, havaittiin rinteen keskivaiheilla.
Nordmanin ja Pohjakallion kuvien perusteella röykkiöt voisivat olla myös kaskiraunioita. Niiden sijainti metsäisessä rinteessä voisi myös tukea tätä tulkintaa. Hautaröykkiöiksi niiden sijainti on kuitenkin epätavallinen. Koko niemi tarkastettiin, mutta siellä ei havaittu mitään muuta muinaisjäännökseen viittaavaa.

Sibbesborg (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Sibbesborg sijaitsee Sipoonjoen länsirannalla n. 500 m pohjoiseen Sipoonlahden pohjukasta. Linna sijaitsee kallio- ja moreeniharjannemuodostuman eteläpäässä. Muodostuma on nykyisin peltojen ympäroimä, mutta kohde on ollut 1600-luvun lopulle asti saarena Sipoojoen suulla olevassa merenlahdessa.
Linna on rakennettu saaren kallioiseen kaakkoispäähän, joka on eristetty ympäristöstään sekä kahdella vallihaudalla että vedenalaisella paaluvarustuksella. Linnan ytimen muodostaa luontainen mäennyppylä, jonka itä-etelä- ja lounaisreunat ovat äkkijyrkät ja länsireunasta koillisnurkkaan on rakennettu valli. Linnankallion rakenteista erottuu maanpinnalle ainoastaan laen lounaisosassa oleva matala kumpare. Päälinnan pohjakaava on nelikulmainen. Paikalla on myös jäännöksiä perustuksista ja tiiliseinistä. Kuninkaan kartastoon on merkitty Sibbesborgin ulomman vallihaudan edustalle tuulimylly. 1700-luvun lopun tuulimyllyn paikan päällä on nykyään vaja.
Sibbesborgin kaltaisia linnoja rakennettiin keskiaikaisessa Ruotsissa 1200-luvun puolivälin ja 1400-luvun alun välisenä aikana. Vuoden 1909 kaivauslöytöihin kuuluvien kivisavikeramiikka-astian kappaleen (KM 5454: 11) ja lasipikarin pohjaosan (KM 5454: 32) perusteella rakennus näyttäisi olleen käytössä 1300-luvun jälkipuoliskolla. Jos Sibbesborg ajoittuu 1300-luvun lopulle, voidaan sen mahdollisina rakennuttajina pitää Porvoon voutikuntaa 1300-luvun lopulla hallinneita Bo Jonsson Gripiä ja Jacob Abrahamssonia. Sibbesborg on myös hyvä ehdokas 1390-luvun puolivälin tienoilla kahdessa asiakirjassa esiintyväksi Wartholmiksi.
Kohde kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin (Maiseman muisti 2001).

Kummelberg (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kalkstrandin itäpuolella, Siverlandetin niemen kapeimmalla kohdalla, tien koillispuolella, louhikkoisen alueen keskellä sijaitsevan kallion korkeimmalla kohdalla. Paikalta avautuu hieno näkymä pohjoiseen Königsvikenille. Myös Siveröretin lahdenpohjukka on kohteelta vain 130 m etelään, mutta metsäinen rinne estää suoran näköyhteyden niemen etelärannalle. Paikalla on suuri kiviröykkiö, joka on halkaisijaltaan n. 16 m ja korkeudeltaan 1-1,5 m. Röykkiön korkeus vaihtelee eri osissa ja sen reuna on kranssimainen. Röykkiön keskellä on n. 2x1,5 m laaja syvennys. Koko röykkiö on keskiosastaan vajonnut ja sen koillisosassa erottuu n. 5x6 m laaja kohouma. Röykkiössä on useita kaivelun jälkiä, mutta kiviä ei ole heitetty ympäristöön. Mahdollisesti siitä on haettu kivitarpeita läheisiin rakennusprojekteihin. Majesteetillista röykkiötä on varmaankin rakennettu pitkän ajan kuluessa ja siihen liittynee useampia erillisiä hautauksia.

Storberget (753010024) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivikehä sijaitsee Storbergetin talosta 250 m itäkoilliseen kallion korkeimmalla kohdalla. Tarinan mukaan paikkakunnalla asunut omituinen Gustav-niminen mies, joka oli jossain määrin uskonnollinen, olisi rakentanut kivikehän kirkokseen ja saarnannut sieltä.

Leikärr (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoon rajan läheisyydessä, n. 340 m kaakkoon Skogs-Kältasin talosta Andersböleen menevän tien ja rautatien välissä lounaaseen viettävällä pellolla. Paikalta on löytynyt peltotöissä kourutaltta ja Sipoon kotiseutumuseossa olevat kivitaltta, -kirves ja reikäkivi.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla havaittiin loiva rantaterassi 20 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Terassin reunan läheisyydestä löytyi pii- ja kvartsi-iskos sekä muutamia palaneita kiviä. Maaperä alueella on hiesusavea. Asuinpaikka lienee melko pitkälle tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Kurkisbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Linnanpellossa, Åbackan talosta n. 160 m länsilounaaseen, kohti Sipoonjokea laskeutuvalla peltorinteellä. Paikalta on löytynyt vasarakirveen teelmä, kivikirveen terä, kivikirveitten katkelmia ja saviastianpala.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Kurkisbackenin ja läheisen Riåkern/Hemåkernin asuinpaikkojen pellot olivat inventointiajankohtana kesannolla, joten pintapoiminta ei ollut mahdollista. Topografian perusteella Kurkisbackenin asuinpaikka saattaa jatkua pitkänäkin vyöhykkeenä nykyisen Sipoonjoen etelärantaa myötäillen. Joen vastarannalla on kaksi kivikautista asuinpaikkaa Riåkern/Hemåkern sekä 2007 inventoinnissa löytynyt Storåkern. Sipoonjoen rantapelloilla sijaitsevat kivikautiset asuinpaikat ovat melko pitkälle tuhoutuneet peltoviljelyn vaikutuksesta.

Riåkern/Hemåkern (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Linnanpellossa Åbackan talon vieressä, Riåkern -niminen pelto sen luoteispuolella ja Hemåker talon koillispuolella Sipoonjoen rantapellolla. Pellot ovat samaa aluetta. Alueelta on löytynyt Sipoon kotiseutumuseossa olevat taltta, nuolenkärki ja kiviesineen katkelma. Lisäksi paikalta on löytynyt kourutaltta, kiviesineen katkelma, hioimen katkelma ja kivilaji-iskoksia.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Riåkern/Hemåkernin ja läheisen Kurkisbackenin asuinpaikkojen pellot olivat inventointiajankohtana kesannolla, joten pintapoiminta ei ollut mahdollista. Topografian perusteella Riåkern/Hemåkernin kivikautinen asuinpaikka saattaa jatkua leveänäkin vyöhykkeenä nykyisen Sipoonjoen pohjoisrantaa myötäillen. Ainoastaan kohteen itäpuoleiset pellot olivat avoinna, joten asuinpaikkavyöhykkeen jatkumista länteen ei kyetty tarkastamaan. Kohteesta n. 250 m itään löytyi 2007 inventoinnissa uusi kivikautinen asuinpaikka Storåkern ja joen vastarannalla sijaitsee ennestään tunnettu Kurkisbackenin asuinpaikka. Kohteet ovat melko pitkälle peltoviljelyn tuhoamia.

Kvarnåker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Linnanpellon ja Etelä-Paippisen välissä, etelään, kohti Sipoonjokea laskevalla rantapellolla, Snickarsin talosta n. 350 m etelään. Alueelta on löytynyt hioin, kiviesineen katkelma ja kvartseja.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on hieno etelään laskeutuva muinainen ran-taterassi 25 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Maalaji alueella on hiesusavea, alempana jo-enrannan läheisyydessä se muuttuu saveksi. Terassin reunan läheisyydestä löytyi kvartsi-iskoksia ja pieni pii-iskos. Alueella oli myös muutamia palaneita kiviä. Kohde sijaitsee todella hienolla paikalla, mutta se lienee suurelta osin peltoviljelyn tuhoama.

Musta-Hevonen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Sipoon ulkosaaristossa saaren etelärannalla, rannasta n. 90 m kalliolla harvassa mäntymetsässä, läheisestä kesähuvilasta n. 40 m koilliseen. Paikalla on pyöreähkö röykkiö, joka on kooltaan n. 6,5x7 m ja korkeudeltaan n. metrin. Röykkiön keskellä on n. 2 m laaja kuoppa, joka on kaivettu lähes kallion pintaan saakka ja kiviä on heitelty röykkiön koillispuolelle. Röykkiö on rakennettu halkaisijaltaan 20-50 cm kokoisista kivistä, joista jotkut ovat paasimaisia lohkareita. Röykkiöltä avautuu hieno näkymä merelle kohti Svarthästklobbenin saarta.

Storörsbottnet (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Korsnäsin ja Majvikin välissä sijaitsevan Storörsbottnetin pohjukassa, Uuden Porvoontien pohjoispuolella, n. 85 m tiestä pohjoiseen. Kohde erottuu selkeästi tielle ohi ajettaessa. Koulutuskeskus Sopukan länsipuolella on uusi omakotitalo, jonka edustalla olevalla kalliopaljastumalla röykkiö sijaitsee. Paikalta avautuu näkymä etelään merelle kohti Storörsbottnetia. Aikaisemmin metsäisessä maastossa hyvin säilynyt röykkiö havaittiin 2007 inventoinnissa reunoiltaan tuhotuksi. Omakotitalon piha-alue oli tasoitettu lähiaikoina nurmeksi ja koko kallio kuorittu koneellisesti esiin aivan röykkiön reunakiveystä hipoen ja Paikoin sitä hajottaen. Erityisesti röykkiön itäreunan kiveystä oli hajotettu kuorinnan yhteydessä. Röykkiö on kooltaan n. 8x7,5 m ja korkeudeltaan n. 1,2 m ja sen keskiosassa on kaivamisen merkkejä. Röykkiö muistuttaa nykyään lähinnä piha-alueen laidalle kasattua epämääräistä kivikasaa. Hajonnutta reunakiveystä tarkastettiin, mutta siinä ei havaittu mitään mahdolliseen hautaukseen liittyvää.

Lassängen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Savijärven kaakkoispuolella, Savijärven kartanon päärakennuksesta n. 1,9 km kaakkoon. Paikalla on n. 50 m mpy kohoava avokalliolakinen mäki keskellä metsää korpisoiden laikuttamassa maastossa. Alueella kulkee vain metsäautoteitä, pari pikku peltotilkuille johtavaa tietä ja polkuja. Kalliolla on useita historiallisen ajan rajakiveyksiä. Rakenteet sijaitsevat Savijärven kylänrajalla.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Suurinta kivilatomusta on aiemmin arveltu varhaismetallikautiseksi hautaraunioksi, mm. Taavitsainen 1989. Mäki on kuitenkin sijainnut pronssi- ja/tai rautakaudella hyvin kaukana merenrannasta. Kalliolta löytyi inventoinnissa useita rajamerkeiksi tulkittavia kivirakenteita, latomuksia ja viisarikiveyksiä, jotka halkaisevat kallion pituussuunnassa lähes täsmälleen peruskartalle merkittyä kylänrajaa noudattaen. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Viirilä IV (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vantaan Kuninkaanmäen ja Sipoon Hindsbyn välisellä korpialueella, Brännbergetistä n. 800 m itään. Alueella on korpisoita täplittäviä suosaarekkeita ja kallioisia mäkiä. Vuonna 1997 Gasum Oy:n maakaasulinjan takia kaivauksin tutkittu kivikautinen asuinpaikka sijaitsee niemekkeen pohjoispuolella, kallioisen mäen suojassa. Löytöinä paikalta on saatu talteen kvartsia, hiottujen kiviesineiden katkelmia, kivilaji-iskoksia ja palanutta luuta. Asuinpaikka ajoittunee mesoliittisen aikaan. Viirilän alueella sijaitsee kaksi kivikautista löytöpaikkaa Viirilä II ja V sekä asuinpaikat Viirilä I ja III. Kaikkien kohteiden sijainti on hyvin samanlainen, sijoittuen korpisoiden laitamille suosaarekkeiden tai kalliomäkien reunalle. Mesoliittisen ajan lopulla Viirilän aluetta ovat puhkoneet kapeat ja pitkät merenlahdet. Kohteet on löytänyt arkeologian harrastaja, kuvataiteilija Jussi Kivi, joka retkeili alueella 1990-luvun alkupuolella.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Asuinpaikan läpi kulkee pohjoiseteläsuuntaisesti Gasumin kaasuputki. Koekaivauksen 1997 perusteella asuinpaikka sijaitsee jyrkästi kohoavan mäen länsi- ja länsiluoteisreunalla suon laidalla. Paikalla kasvaa heinää ja nuorta koivikkoa, mäellä havumetsää. Paikka on luontaisessa notkelmassa, jonka läpi mäen sulamis- ja sadevedet laskevat purona suolle. Kaasuputkilinjalla maanpinta oli paikoin rikkoutunut, mutta linjalla ei havaittu löytöjä, likamaata tms.

Viirilä I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vantaan Kuninkaanmäen ja Sipoon Hindsbyn välisellä korpialueella, kapeahkolla, kaakkoon työntyvällä niemekkeellä, Brännbergetistä n. 1400 m koilliseen. Paikalta on löytynyt kvartsia, vuorikristalli-iskos ja palanutta luuta. Asuinpaikka ajoittunee mesoliittiseen aikaan. Kaikkien Viirilän kohteiden sijainti on hyvin samanlainen, sijoittuen korpisoiden laitamille suosaarekkeiden tai kalliomäkien reunalle. Mesoliittisen ajan lopulla Viirilän aluetta ovat puhkoneet kapeat ja pitkät merenlahdet. Kohteet on löytänyt arkeologian harrastaja, kuvataiteilija Jussi Kivi, joka retkeili alueella 1990-luvun alkupuolella.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Asuinpaikan läpi oli kaivettu koneellisesti oja ja kai-vannon reunoilta löytyi kvartsia. Metsä oli hakattu kauttaaltaan kohteen pohjoispuolella ole-valle metsäautotielle saakka. Ojan koillispuolelle läjitetyissä kasoissa oli paikoin havaittavissa punertavaa likamaata. Kohteesta koilliseen, suon reunaa myötäillen, oli merkitty uusi linja punakeltaisin muovinauhoin. Kaivutyö jatkuu ilmeisesti tähän suuntaan.

Viirilä III (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka suosaarekkeen eteläpuolella pienellä tasanteella, Brännbergetistä n. 600 m pohjoiskoilliseen. Löydöt kvartsia, palanutta luuta. Mesoliittinen asuinpaikka? Viirilä II ja V löytöpaikkoja?
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Saarekkeen reunalla oli useita tuulenkaatoja, joten alueen tarkastelu oli helppoa. Maaperä tasanteella on hienoa hiekkaa, mäen päällä maaperä muuttuu kivisemmäksi. Tasanteelle kaivettiin muutamia koepistoja, joista yhdestä löytyi palanut kivi. Löytöjä ei tuulenkaadoissa tai koepistoissa saatu talteen.

Savijärven kartanon holvikellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tynnyriholvattu, kooltaan n. 6 m x 2 m oleva kellarirakennus sijaitsee kartanon päärakennuksesta n. 150 m. etelään, hevoshakojen keskellä olevalla kumpareella, kumpareen keskiosassa luode-kaakko -suuntaisena. Kumpareen laajuus on n. 20 x 20 m, ja sen päällä kasvaa pensaita sekä puita. Rannan puolella kasvillisuuden alta erottuu harmaakivinen kivijalka. Tiiltä ja laastia ei ole näkyvissä. Kellari sijaitsee rinteessä, ja sen sisäänkäynti on eteläisellä sivulla.
Kellari ajoittuu Markus Hiekkasen mukaan 1700-luvun ja 1800-luvun lopun välille. Rakenteena kellari on vaikuttava muurattujen rakenteiden edustaja uusmaalaisen kartanorakentamisen piirissä. Kellarilla on puinen suojakatto, joka on huonossa kunnossa.

Mariendahlin (Mariedal) lasiruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Mariendahlin lasiruukin jäännökset sijaitsevat Vanhan Porvoontien (Suuri rantatie) itäpuolella olevalla peltojen kolmelta sivulta ympäröimällä matalalla kumpareella. Porvoontien ja ruukin välissä on nuorta koivua kasvava kapea kaistale. Ruukin paikalla on lato; maanpäällisiä rakenteita ei ole kuonakasoja lukuun ottamatta näkyvissä. Ympärillä olevassa pellossa on runsaasti tiiltä, lasia, kvartsia ja lasikuonaa. Viljely on todennäköisesti syönyt jonkin verran ”ruukinmäkeä”. Ruukin paikan itäpuolella on pellossa mielenkiintoinen kumpare. Mariendahlin lasiruukin ympäristö on pysynyt maalaismaisena; uudempaa häiritsevää rakennustoimintaa ei ole. Paikalla olevan ladon luoteiskulmalla on jonkun mahdollisesti lasiruukkia nuoremman rakennuksen kivijalan jäännöksiä.
Mariendahlin lasiruukki aloitti toimintansa vuosien 1781 ja 1782 vaihteessa. Lasiruukin menestyksen vuodet ulottuivat vuosiin 1808 ja 1809. Suomen sodan jälkeen ruukki ajautui vaikeuksiin ja se suljettiin kokonaan vuonna 1824.

Valovirta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 1,3 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta koilliseen, Purnuksen talon pohjoispuolisella mäellä. Mäen eteläosa on hiekkapohjaista kangasmaastoa. Professori Valovirralla oli paikalla mökki, jonka kasvimaasta löytyi piikärki, kivitaltta, saviastianpaloja ja kvartsi-iskoksia (KM21143) vuonna 1981. Samalta alueelta oli löytynyt saviastianpaloja vuonna 1949 (KM12244). Valovirran kohteeseen, ja alueen kivikautiseen asutukseen laajemmin, on todennäköisesti yhdistettävissä Purnus-Krejansin irtolöydöt.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa, mutta pellot olivat kyntämättä ja havaintoja niillä ei tehty. Koska löydöt alueelta ovat kuitenkin niin runsaat ja sijainti kivikautista asuinpaikkaa ajatellen erityisen otollinen, kapean salmen suulla etelärannalla, olisi alueella tehtävät koekaivaukset asuinpaikan säilyneisyyden ja laajuuden toteamiseksi. Korkeutensa ja löytöjensä perusteella asuinpaikka on kivikauden loppupuolelta.

Flaggberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Flaggbergetin laella sijaitsee neljä röykkiöhautaa kahdessa eri rykelmässä. Eteläisin röykkiö A sijaitsee noin 60 metriä korkealla kohoumalla. Röykkiön keskellä on syvänne, jossa kalliopohja on näkyvissä. Osittain hajoitetun röykkiön mitat ovat 11 x 9 x 0,5 metriä. Röykkiö B sijaitsee edellisestä noin 30 metriä luoteeseen matalammalla tasanteella, aivan äkkijyrkän kallioreunan äärellä. Se on todettu osittain hajoitetuksi vuoden 1984 inventoissa, jolloin röykkiön mitoiksi saatiin 9 x 7 x 0,5 metriä. Vuoden 2002 inventoinnin mukaan sitä lienee hajoitettu lisää, koska se oli tuolloin muodoltaan epämääräinen, ja selvempi osa oli kooltaan noin 2 x 2,5 metriä.
Noin 200 metriä edellisistä haudoista A-B koilliseen on hauta C noin 75 metrin korkeudella ja hauta D tämän lounaispuolella, noin 70 metrin korkeudella. Ne ovat osittain tuhoutuneet ja halkaisijailtaan noin 6 metriä. Ainoastaan röykkiöt C ja D on merkitty 1995 peruskartalle.
Röykkiön B vieressä on mäen juurella sijaitsevan Berghemin talon omistajan mukaan kivien peitossa niin sanottu keijukaisten luola, josta olisi löydetty hiekkakivinen esine KM 22455, mahdollinen hioin. Luolan korkeus mahdollistaisi melkein seisomisen, mutta sinne pääsy edellyttäisi ryömimistä. Luolaa ei kuitenkaan löytynyt inventoinnissa vuonna 1984.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Tiedot röykkiöistä ja niiden sijainnista todettiin olevan oikein ja ajantasaiset.

Krejansberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion keskiaikaisen kirkon pohjoispuolella olevalla Krejansbergetillä, sen lounaisreunalla. Mäen eteläosan rinteessä on museo, jonka pihasta johtaa merkitty polku kohteelle. Krejansbergetin röykkiöitä on kolme, alun perin niitä on ollut neljä. Suurin ja eteläisin röykkiö (nro 1 Hackmannin kartassa vuodelta 1894, röykkiö A mj-rekisterin kuvauksessa) on läpimitaltaan noin 20 metriä ja yli kaksi metriä korkea ja sen keskellä olevassa kuopassa on näkyvissä rakenteita paasiarkkuhaudasta.
Röykkiö 2 (B) on sijainnut edellisestä 16 metriä luoteeseen. Tämä röykkiö on hävinnyt. Hackmannin mukaan röykkiö oli pahoin hajotettu ja se oli todennäköisesti koottu pienen kallionyppylän ympärille. Kivet on heitelty Hackmannin mukana jyrkkään alarinteeseen. Hän arvioi, että röykkiön halkaisija on ollut alun perin ollut noin yhdeksän metriä.
Röykkiöstä 1 100 metriä pohjoiseen on kaksi röykkiötä vierekkäin parinkymmenen metrin päässä toisistaan. Näistä röykkiöistä läntisempi on nro 3 (C) ja itäisempi nro 4 (D). Molemmat röykkiöt ovat jotakuinkin saman kokoisia, halkaisija noin 12 metriä ja korkeus noin 1,5 metriä.
Alfred Hackmann tutki röykkiön nro 4 (D) vuonna 1894. Röykkiössä havaittiin selvä kehäkiveys uloimpana. Selviä paasiarkkurakenteita ei ollut, mutta merkkejä jonkinlaisesta laaka- ja pyörökivistä muodostetusta kammiosta oli mahdollisesti havaittavissa. Löytöinä röykkiön pohjalta löytyi hiiltä, saviastianpaloja (ei tarkemmin määritelty) ja simpukan kuoria.

Ekeberga (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ekeberga on Suitian kartanosta 375 m itäkoilliseen sijaitseva jyrkkäseinäinen kallio. Kalliolta on laaja näköala peltojen yli kirkon suuntaan. Röykkiön ja tarhalatomuksen käsittävä hautarakennelma sijaitsee kallion eteläreunalla. Tasaiselle alustalle tehdyn kalmiston vierestä maasto laskee jyrkästi kaikkialle paitsi pohjoiseen, jossa kohoavasta kallionhuipusta sen erottaa pieni rotko.
Rakennelma on tutkittu vuosina 1923 ja 1952 (viimeistely vuonna 1953). Rakennelma on tehty kallion päälle, joka on aluksi poltettu "puhtaaksi". Tätä osoittaa alimpana oleva noen ja hiilen sekainen kerros. Tämän päällä oli puhdas sorakerros, joka päälle varsinaiset rakennekerrokset on tehty. Pääosa löydöistä ajoittuu vanhempaan ja nuorempaan roomalaisaikaan, mutta osa löydöistä on tätä nuorempia. Röykkiössä oli kaksi sisäkkäistä kehää ja niiden keskellä noin kolme metriä pitkä arkku, jonka sisältä suurin osa metalliesineistä ja niiden katkelmista on löytynyt.
Osa löydöistä viittaa alueen aiempaan kivikautiseen käyttöön, sillä rakennelmasta on löytynyt myös kvartsi-iskoksia ja kivikiveen kantaosa. Toisaalta vuonna 1980 kallion koillispuolelta tienrakennuksen yhteydessä on löytynyt myös kivikauteen viittaavia löytöjä.
Rakenteiden ja löytöjen perusteella Ekebergan kalmisto kuuluu roomalaisaikana Suomen alueelle muodostuneeseen ns. siirtolaishautojen traditioon.
Kalmistoalue oli vuoden 2014 inventoinnissa kuvauksen mukaisessa kunnossa, se on hieman sammaloitunut. Röykkiöllä on metallinen muinaisjäännöskyltti.

Gestansåkern (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Suitian kartanosta itään, Suitiantien ja Niemenkyläntien risteyksen kaakkoispuolella. Suitiantien kohdalla tutkittiin kivikautista asuinpaikkaa vuonna 1980 (Tuula Heikkurinen-Montell). Kohde todettiin ns. Suomusjärven kulttuurin aikaiseksi, mesoliittiseksi asuinpaikaksi. Löytöinä oli myös pari saviastian palaa, jotka viittasivat nuorempaan kivikauteen. On mahdollista, että nuoremmasta asuinpaikasta, joka on voinut sijaita hieman alempana, on jäänyt osia jäljelle vielä tien rakentamisen jälkeenkin. Tien kohta ja sen itäpuoli on pengerrettyä, mahdollisesti säilynyttä osaa voi olla vielä metsässä ja pellon reunassa pengerryksen itäpuolella. Vuoden 2014 inventoinnissa pelto oli kyntämättä ja metsässä ei havaittu kulttuurikerrosta koekairauksissa. Kohteessa on syytä kuitenkin tehdä koekaivaus, mikäli siihen kohdistuu maankäyttösuunnitelmia. Rajaus perustuu aiempiin tutkimustietoihin, inventointihavaintoihin ja topografiaan.

Suitia 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Suitian linnan pihapiirissä, välittömästi rakennuksen vieressä. Keittiösiiven tuntumasta on löytynyt kivikautinen liesi. Se paljastui kartanolinnan kunnallisteknisten töiden arkeologisessa valvonnassa 1996. Liesi oli halkaisijaltaan noin 80 cm ja löytyi kartanoaikaisten kerrostumien alta puhtaasta hiekasta. Sen korkeus merenpinnasta mitattiin 40,60 m ja korkeutensa perusteella ajoittuu mesoliittiseen kivikauteen. Sen läheisyydestä löytyi myös muutamia kvartsi-iskoksia. Paikalla on kivikautinen asuinpaikka, josta osa Siuntion kartanon alueelta tunnetuista kivikautisista irtolöydöistä voi myös olla peräisin.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Suitian kartano on nykyisin Senaatti-kiinteistöjen omistuksessa ja myytävänä. Kohteesta on puuttunut aiemmin muinaisjäännösalueen aluerajaus ja se tehtiin vuoden 2014 inventoinnissa. Aiempien tutkimusraporttien ja vuonna 1996 kaivauksia johtaneen Marianna Niukkasen haastattelun perusteella, on muinaisjäännösalueeksi rajattu kartanon lisäsiiven ja lisärakennuksen välinen ja siitä länteen oleva alue. Tällä alueella on mahdollisesti säilynyt sekä kivikautisia että historiallisia kulttuurikerroksia.

Papinniitty (755010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 6,5 km Siuntion kirkosta pohjoisluoteeseen, noin 300 metriä Lohjan rajasta, peltojen keskellä olevalla kumpareella. Itäpuolella kulkee Lohjan ja Siuntion välinen Suitiantie. Papinniityltä ja viereiseltä Kotoniityltä löytyi esineitä 1900-luvun alkupuolella ja Julius Ailio teki koekaivauksen Kotoniityn puolella vuonna 1903. Koeojien maaperä oli likaisen ruskeata hietaa, maaperässä havaittiin punertavia alueita, ilmeisesti kulttuurimaata, ja hieman hiiltä. Löydöt olivat vähäisiä, hioinkiven kappaleita, liuskeiskos ja saviastian pala. Ailio piti asuinpaikkaa lyhytikäisenä löytöjen vähyyden takia. Ailio piti asuinpaikkaa myöhäiskivikautisena diabaasin ja korkeuden takia. Ailion korkeus oli kuitenkin 10 metriä väärin ja oikea korkeus on noin 35 metriä, joten kyseessä voi olla vanhempikin kohde.
Kohde on rajattu vuoden 2014 inventoinnin perusteella. Kumpare on rakentamaton, tosin edelleen viljelty. Asuinpaikka on rajattu topografian perusteella ja sen säilyneisyys ja laajuus on selvitettävä koekaivauksella.

Skällberget (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Tjusterbyn Skällbergetin muinaislinna sijaitsee Siuntion kirkon ja Lohjalle vievän kantatie 116 länsipuolella. Linnavuoren pohjois- ja itäreuna on äkkijyrkkä ja länsisuunnasta pääsyn kalliolle ovat estäneet kaksi itä-länsi-suuntaista vallia, jotka on rakennettu kallion kapeimmalle kohdalle. Vallit ovat v:n 1935 mittauksen (E. Kivikoski) mukaan 10-11 m pitkät, 1,5 - 2 m korkeat ja 2 - 3 m leveät ja rakennettu pääosin maasta, osittain ehkä myös kivistä. Appelgren ei tuntenut muinaislinnaa väitöskirjassaan v:lta 1891, mutta pastori Joh. Fr. Cajan on jo 1800-l. puolivälissä maininnut pitäjänkertomuksessaan Siuntion seurakunnalle Skällbergetin tuntemattomalta ajalta peräisin olevat vallitukset ("förskansningar") (käsikirjoitus v:lta 1847). On mahdollista, että valli jatkuu matalana linnavuoren laen reunaa seuraten loivemman länsirínteen yläpuolella. Pohjoisempi Kivikosken mainitsista kahdesta vallista on ytimeltään osittain peruskalliota kulkuaukon (polun) molemmilla puolilla. Linnavuori on ollut hoidettuna muinaisjäännöskohteena 1990-luvulta lopulta lähtien.

Marsbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Marsbackenin muinaisjäännösalueella on pronssikautinen röykkiö, kaksi mahdollista kiveystä ja maarakenne. Kohde sijaitsee Svartbäckin kylässä, Tjusträsk-järvestä luoteeseen.
Röykkiö ja kiveykset sijaitsevat Siuntion paloasemalta 100 metriä etelään olevan Marsbackenin kallion korkeimmalla kohdalla. Maarakenne sijaitsee tien lähellä paloaseman rakennuksista 130 m kaakkoon ja 120 metriä röykkiöstä itäkaakkoon kallion ja tien välissä olevalla tasaisella mineraalimaa-alueella.
Röykkiö on koottu vaihtelevan kokoisista pyörökivistä. Sen pohjoislaidalla on näkyvissä reunakehää. Halkaisijaksi on mitattu 17 metriä ja korkeudeksi runsas metri vuonna 1927. Röykkiössä on kolme kuoppaa ja osa kivistä on vierinyt ympäristöön. Ensimmäiset maininnat röykkiöstä ovat jo vuodelta 1913. Röykkiö on erittäin edustava kohde.
Röykkiön välittömässä läheisyydessä/reunassa on siirtolohkare, jonka yhteydessä vaikuttaa olevan erillinen kiveys tai pieni rauennut röykkiö (kiveys A). On myös mahdollista, että paikalle on kasattu isosta röykkiöstä otettuja kiviä. Kiveyksen koko on noin 2,5 x 2 metriä.
Röykkiön lähellä eteläpuolella on pienempi kiveys tai röykkiö (kiveys B), jonka kivet paljastuivat 2010-luvulla metsänkäsittelyn yhteydessä sammalen alta. On mahdollista, että nämäkin kivet ovat isommasta röykkiöstä vieriteltyjä. Kiveyksen koko on halkaisijaltaan noin 1,2 m.
Maarakenne koostuu kuopasta ja siitä lähtevästä taisteluhautamaisesta kaivannosta (ks. tarkemmin alakohde Maarakenne)
Kohteesta länsilounaaseen kallion länsipuolella sijaitsevalla niemekkeellä sijaitsee esihistorialliseen ja historialliseen aikaan ajoittuva muinaisjäännösalue Marsbacken 2. Siellä on mm. rautakautinen röykkiö, latomus ja esihistorialliseen ja historialliseen aikaan ajoittuva asuinpaikka.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa, jolloin muinaisjäännösrekisterin aluerajaukset sisälsivät tarkastushetkellä vain pronssikautisen ja rautakautisen röykkiön rajaukset. Inventoinnin 2014 raportoinnin yhteydessä kohteiden Marsbacken ja Marsbacken 2 aluerajaukset yhdistettiin.
Tarkastuksen 2017 jälkeen kohteen Marsbacken 2 rajaus tarkennettiin, mutta kohteen Marsbackenin rajausta ei lähdetty enempää muuttamaan.

Marsbacken 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Svartbäckin kylän länsiosassa Tjusterbystä etelään ja Västerbystä länteen Siuntion paloaseman lounaispuolisella metsäalueella mineraalimaapeitteisen mäkialueen lounaisosassa, joka muodostaa lounaaseen työntyvän niemekkeen viljeltyjen peltojen lomaan. Niemeke viettää etelään, lounaaseen ja länteen välillä loivemmin, välillä jyrkemmin. Itäkoillisessa sijaitsee korkea kallio, jonka päällä on pronssikautinen röykkiö kohde nimeltä Marsbacken.
Niemekkeellä on runsaasti erilaisia esihistoriallisen ja historiallisen ihmistoiminnan synnyttämiä jäännöksiä, kuten röykkiöitä, ojia, kuoppia ja pieniä kumpuja. Koetutkimuksen, maastohavaintojen ja historiallisten tietojen perusteella alueella sijaitsevat todennäköisesti rautakauteen ajoittuvien ison röykkiön/kummun ja latomuksen lisäksi pronssikaudelle, historialliselle ajalle ja mahdollisesti rautakaudelle ajoittuvat asuinpaikat.
Iso röykkiö/kumpu on rakennettu pienelle tasanteelle niemekkeen poikki maantielle johtavan metsätien eteläpuolelle. Ajoitukseltaan sitä pidetään rautakautisena. Se on kiven- ja maansekainen, noin 12 m halkaisijaltaan ja sen korkeus on 1 m. Röykkiö muistuttaa Raaseporin Karjaan kiinteiden muinaisjäännösten Hönsåkerskullen ja Råckers hauta-kumpuja, ja se voi ajoittua myös pronssikaudelle.
Isosta röykkiöstä/kummusta koilliseen sijaitsevalla kumpareella sijaitsee suorakaiteenmuotoinen latomus, jonka kolme sivua ovat selvärajaiset, mutta neljäs (itäinen) on hajonnut ja sen sivun kivet ovat levinneet ulkopuolelle. Reunakiveys ei juuri erotu kooltaan suuremmaksi kuin täytekiveys. Latomus ajoittuu todennäköisesti rautakaudelle.
Soikeiden painanteiden ryhmä ison röykkiön/kummun eteläpuolella ajoittuu koetutkimuksen tulosten perusteella pronssikauteen. Kyseessä on todennäköisesti asuinpaikka. (Ks. enemmän alakohde Asumuspainanteet.)
Historiallisten lähteiden perusteella alueella on ollut ainakin 1500-luvulta 1700-luvun alkupuolelle historiallisen ajan asuinpaikka. Lisäksi on mahdollista, että alueella on ollut asutusta jo keskiajalla. Historiallisen ajan asutuspaikka sijoittuu ison röykkiön/kummun länsi- ja lounaispuolelle (Ks. enemmän alakohde Kylätontti)
Kohde on yhdistetty vuoden 2014 inventoinnissa aluerajaukseltaan samaan muinaisjäännösalueeseen kohteen Marsbacken kanssa.
Kohteen rajaus tarkistettu ja määritelty vuoden 2017 inventoinnin yhteydessä.

Dalamalm (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin kaksi kilometriä lounaaseen Siuntion keskiaikaisesta kirkosta ja Skepparsin tilasta noin 600 metriä etelään Grennäsintien molemmin puolin. Kyseessä on ns. moniperiodinen kohde, johon löytöjen perusteella kuuluu nuorakeraaminen asuinpaikka ja hautauksia sekä rautakautinen asuinpaikka ja kalmisto. Lisäksi vuoden 2014 syksyllä metallinpaljastinharrastajat löysivät alueelta pronssisen kirveen, joten vaikuttaa siltä, että asutus on jatkunut kivikauden lopulta rautakaudelle. Mj-rekisterin kuvauksessa mainittujen löytöjen lisäksi löytyi vuonna 2007 pellon pientareelta taitettu kaksiteräinen miekka (Wikholm 2008).
Ympäristöolot ovat aikojen kuluessa muuttuneet ja nuorakeraamisena aikana paikka on ollut meren rannan tuntumassa. Rautakaudella läheinen Tjusträsk rantaniittyineen on luultavasti ulottunut asuinpaikan tuntumaan. Vaikuttaa siltä, että myös Dalamalm W –niminen kohde pari sataa metriä lounaaseen liittyy tähän asutusjatkumoon hieman nuorakeramiikkaa aiemman kivikauden osalta.
Kohteesta tunnetaan muutamia irtolöytöjä ja nuorakeraamista asuinpaikkaa on tutkittu kahteen otteeseen (raportit puuttuvat). Systemaattista koekaivausta kohteessa ei ole koskaan tehty ja on mahdollista, että eri vaiheiden kulttuurikerroksia on jäljellä peltokerrosten alla ja ainakin lounaaseen olevassa metsässä.
Kohteessa ei ole ollut muinaisjäännöksen aluerajausta aiemmin. Vuoden 2014 inventoinnin perusteella, liittyen lähinnä aiempien tietojen perusteella tehtyyn analyysiin, muinaisjäännösalueeksi rajattiin noin 25 ja 30 metrin korkeuskäyrien väliin jäävä alue. Rajauksessa yhdistyvät Dalamalm ja Dalamalm W yhtenäiseksi mj-alueeksi.

Hömansberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kirkkonummi-Virkkala-tien pohjoispuolella, aivan tien vieressä kohoavan Hömansbergetin kalliolla, Tjusterbyn taajaman länsipuolella, Svartbäckin kylässä. Paikalta on avoin näköala yli Gårdskullan peltoaukeiden. Kallion korkeimmalla kohdalla on täysin umpeenkasvanut matala röykkiö, joka erottuu sammaleen ja puiden alta matalana kohoumana. Pahasti hajoitetun röykkiön halkaisja on nykyisin noin 12 m.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Täydennyksenä muinaisjäännösrekisterin kuvaukseen alueella oli tehty hakkuut. Röykkiön ympärille oli jätetty noin metrin korkuiset ns. kulttuurikannot merkiksi röykkiön sijainnista. Osa röykkiön päällä olevista puista oli kuitenkin jätetty paikalleen, vaikka ne olisi parempi poistaa. Röykkiön on melko matala, joten kulttuurikantojen käyttö oli hyvä ratkaisu röykkiön suojelemiseksi maanmuokkaukselta lähivuosina.

Stenberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Gårdskullan kylässä, Gårdskullan kartanosta 700 m pohjoiseen olevalla Stenbergetillä. Paikalta on laaja näköala sekä etelään että länteen yli Kyrkån-jokea reunustavien peltoaukioiden. Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö ja halkaisijaltaan noin 12,5 m. Röykkiön keskellä on näkyvissä joitakin suuria kiviä ja kivilaakoja, jotka saattavat olla peräisin arkkumaisesta rakennelmasta. Röykkiön koillisosasta on poistettu jäkälää ja muuta kasvillisuutta.

Grönkulla (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 3,3 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länteen, Gårdsbölen eteläpuolisella metsäalueella. Noin 170 metriä röykkiön itäpuolella kulkee Lappersintieltä lähtevä metsäautotie. Röykkiö on kasattu kalliokumpareelle, ympäristökin on hyvin kallioista. Kasvillisuus on jäkälää ja sammalta, valtapuuna mänty. Metsätyyppi on lähinnä kangasmetsä.
Röykkiö oli muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukaisessa kunnossa vuonna 2014, sen päällä kasvoi jonkin verran männyn ja kuusen taimia. Kohde erottuu selvästi maastossa, sen korkeus on puolisen metriä ja halkaisija noin 8 metriä. Röykkiötä on ilmeisesti kaiveltu keskeltä ja siihen on muodostunut vallimainen reunakehä.

Solgård (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 2,8 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länteen Kirkkojoen laakson ja Lappersintien eteläpuoleisella kalliolla. Solgårdin tila on röykkiöstä noin 300 metriä itään. Röykkiön halkaisija on noin 15 metriä ja se on kasattu kalliolle, mahdollisesti osittain kallionotkelmaan. Röykkiö on sammaleen peitossa ja melko matala, siinä kasvaa myös muutama puu. Ympäristö on kuivaa mäntykangasta.. Kalliolta avautuu näköala Kirkkojoen laaksoon.

Kohagen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin kaksi kilometriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta itään, Kynnarintien itäpuolisella Kohagen nimisellä mäellä. Sammaleen peittämä röykkiökiveys sijaitsee kuivahkolla Kallion tasaisella laella, länsireunan olevan kyrkänteen äärellä on muodoltaan erikoinen, ilmeisesti pronssikautinen hautarakennelma, joka muodostuu etelä-pohjoissuuntaisesta kiveyksestä, jonka eteläpään muodostaa halkaisijaltaan n. 4,3 m suuruinen röykkiö, pohjoispään kaksi osittain sisäkkäistä pyöreää latomusta. Röykkiöön kiinni rakennettu sisempi latomus on halkaisjialtaan n. 8 m ja osittain sen pohjoispuolelle ulottuva toinen latomus n. 10 m. Rakennelma on sammaloitunut ja osittain umpeenkasvanut. V. 2004 tehdyn tarkastuksen havaintojen mukaan vaikutti pohjoisosa pyöreähkön röykkiön pohjalta, josta oli jäljellä lähinnä isommat reunakivet. Tämän etelä-/lounaisreunassa oleva pienempi kekomainen kraatterillinen röykkiö saattaisi olla koottu isomman alkuperäisröykkiön kivistä. Kraatterin länsireunaa näyttää kootun uudelleen menneinä vuosikymmeninä. Hummersin talosta v. 1984 saadun tiedon mukaan olisi C.A.Nordman tutkinut hautaa.

Klevbacka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin 400 metriä Tjustträskistä koilliseen olevan Klevbackabergetin huipulla. Mäen itäpuolella kulkee Kynnaringie.
Röykkiö on kasattu kallionyppylän ympärille kiertäen sen lähes kokonaan, lukuun ottamatta sen eteläreunaa. Kiveyksen pituus päästä päähän on noin 12 metriä ja kiveys on matalaa. Nyppylän päällä ei ole kiviä. Vastaavanlainen hautakiveysrakenne on Tjusterbybergen 2 Siuntion Tyyskylässä. Kyseessä voisi olla variaatio ns. silmäkivellisistä rautakauden hautaröykkiöistä, joissa röykkiö on kasattu ison keskuskiven ympärille. Tässä tapauksessa silmäkivenä toimii kallionyppylä

Skinnarbacka (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde on ilmeisesti sijainnut 1,1 km Siuntion rautatieasemasta etelään Skinnarbackan tilan pohjoispuoleisessa metsässä. Vuoden 2014 inventoinnissa röykkiötä etsittiin, mutta sitä ei löytynyt Helena Edgrenin vuoden 1984 inventoinnissa merkitystä paikasta eikä sen lähituntumastakaan. Röykkiön oletetun sijainnin tuntumaan on rakennettu taloja vuoden 1984 jälkeen.
Inventoinnin jälkitöissä havaittiin, että Erik Nylundin vuoden 1927 inventoinnissa antama etäisyys röykkiöstä Skinnarbackan taloon on 0,5 km, tämä sijoittaisi röykkiön Billskogintien pohjoispuolella olevalle mäelle. Tämä jäi vuoden 2014 inventoinnissa tarkastamatta. Nylund mainitsee, että röykkiön pohjakivet ovat suurempia kuin normaalisti ja röykkiön pituus on 18 metriä ja korkeus 3,5 metriä. Mikäli tiedot ovat oikein, niin röykkiö on suuri ja varmasti olisi päätynyt myös karttoihin, ellei sitä ole hävitetty ennen nykyisten peruskarttojen tekoa. Nylund mainitsee silloisen maanomistajan käyttäneen osan röykkiön kivistä rakennusmateriaalina. Edgren mainitsee, että röykkiön ympärillä kasvaa tiheää metsää ja itse röykkiö on lähes umpeenkasvanut. Edgrenin ottamasta valokuvasta ei saa tarkemmin selvää koosta ja muodosta. Todennäköisesti kohde on siis tuhoutunut.

Bunkerbacken (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion kuntakeskuksen lähellä, sen itäpuolella, Sjundbyntiestä pohjoiseen olevalla kalliolla. Röykkiö on hajotettu, sen kivet ovat melko levällään muutaman metrin kokoisella alueella. Kyseessä voi olla pronssi- tai rautakautinen hautaröykkiö. Mäen korkeimmat osat ovat kallioisia, alue on kuivaa kangasta, kalliot sammal- ja jäkäläpeitteisiä, valtapuuna mänty

Vargberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 3,5 km Siuntion asemasta itään, Sjundyntien eteläpuolella Kumlet –nimisen mäen korkeimmalla kohdalla. Alue on kuivaa kangasta. Kallionyppylän viereen on kasattu kiveys, jonka halkaisija on pari metriä. Kyseessä ei ole siis kumpumainen röykkiökiveys. Kiveys on matala, mutta koostunee useammasta kivikerroksesta. Vuoden 2014 kohde tarkastettiin, aiempien tietojen perusteella röykkiöstä pohjoiseen noin 17 metriä on toinen röykkiö. Tämä kohta on katajikon peitossa eikä selvää röykkiötä havaittu, pensaiden seasta kuitenkin häämötti hieman kiveystä, joka voisi olla jonkinlainen reuna- tai valli, tai kivijalan kiveys.

Tallmalmsåsen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 2,2 km itäkoilliseen Siuntion rautatieasemalta, 300 metriä Kymmarträsketistä etelään Kynnarintien itäpuolella. Kohteen läpi kulkee voimalinja ja se on suurimmaksi osaksi ilmeisesti tuhoutunut hiekanotossa. Aarne Äyräpää tutki Tallmalmsåsenin asuinpaikkaa vuonna 1928, kyseessä on kampakeraamisen ajan kohde, mutta paikalla voi olla myös nuorempaa kivikautta. Kohde on tarkastettu vuosina 1975, 1984 ja 2007. Vuoden 2007 tarkastuksessa löytyi vielä merkkejä mahdollisesta asuinpaikasta hiekkakuopan eteläpuolella. Vuoden 2014 kohde tarkastettiin, hiekkakuopan laidat ovat kasvaneet umpeen, havaintoja asuinpaikasta ei tehty. Asuinpaikka on kuitenkin rajattu mahdollisesti säilyneiltä osiltaan ja siellä tulisi tehdä koekaivaus säilyneisyyden ja laajuuden varmistamiseksi.

Vikträsk (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion rautatieasemasta 4,7 km kaakkoon Fågelviksbergetillä Vikträskin itärannalla. Alue on kuivaa mäntykangasta ja kalliomaastoa. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa.
Röykkiö on kooltaan noin 8x8 metriä, se on muodoltaan maljamainen ja sen nurkissa on isommat, halkaisijaltaan noin metriset, kivet. Vaikuttaa, että röykkiötä on muokattu aikojen saatossa tähän muotoon. Sijaintinsa ja kokonsa puolesta kyseessä on pronssikautinen hautaröykkiö, jonka muoto on todennäköisesti muutettu syystä tai toisesta

Trappberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 5 km Siuntion rautatieasemasta kaakkoon, Vikträskin lounaiskulmalla olevalla kalliolla. Röykkiön on kasattu kalliopohjalle, kapeahkolle kallioharjanteelle. Röykkiön halkaisija on noin 10 metriä ja korkeus yli metrin. Muotonsa, kokonsa ja sijaintinsa puolesta kyseessä on todennäköisesti pronssikautinen hauta. Alue on kuivaa kangasta, valtapuuna mänty.

Marsviken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion Pikkalassa, Pikkalanjoen suulta noin 900 metriä itään Marseskogenissa. Kohteen itäpuolelta kulkee Marseuddintie. Kallioisen mäen itärinteessä on kolme röykkiötä. Ne on tehty pienehköistä kivistä. Röykkiöt ovat todennäköisesti historiallisia tai ehkä vasta Porkkalan vuokra-aikana kasattuja. Peruskartalla on muinaisjäännösmerkki hieman röykkiöiden eteläpuolella, mutta sen kohdalla ei havaittu hautaröykkiötä. Todennäköisesti merkintä viittaa juuri näihin röykkiöihin, jotka eivät siis ole hautoja.
Suurin röykkiö on muodoltaan korkea ja pitkänomainen, N-S-suunnassa n. 2,5 m ja E-W-suunnassa n. 2 m laajuinen ja n. 1 m korkea, sekä rakennettu pienehköistä kivistä. N. 14,5 m röykkiöstä itäkaakkoon on toinen röykkiö selvästi alemmalla korkeudella ja tämän eteläpuolella n. 5 m päässä kolmas.

Svinö (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Eteläisempi röykkiö 1 on läpimitaltaan noin 12 metriä ja noin 2,5 metriä korkea ja rakennettu kalliopohjalle. Röykkiö 2 sijaitsee siitä noin 200 metriä koilliseen maatuneen pirunpellon päällä havumetsässä. Se on halkaisijaltaan noin 11 metriä ja sen korkeus on noin 1,5 metriä. Röykkiöistä 100 metriä etelään on kalliojyrkänteen suojaan jäävä tasanne ja metsittynyttä peltomaata, joka saattaisi sopia esihistorialliseksi asuinalueeksi. Tämä alue on kuitenkin vain 7,5-10 metriä merenpinnan yläpuolella.
Inventoinnissa vuonna 2002 paikannettiin lisäksi kolmas röykkiö (Svinö 3) noin 260 metriä röykkiöstä 2 itään pienellä kallionhuipulla. Se on soikea ja keskiosaltaan kaiveltu. Röykkiö on kooltaan 4,7 x 3,3 metriä ja 0,3 metriä korkea.

Källarlandet (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kalvön saaren itäosassa Källarlandetissa. Noin 100 metriä rannasta on kalliokohoumalla röykkiö, jonka halkaisija on noin seitsemän metriä. Röykkiö erottuu maastossa hyvin. Ympäristö on kuivahkoa kangasta, valtapuuna mänty. Röykkiö sijaintikorkeus on noin 17 metriä mpy ja on todennäköisesti rauta- tai pronssikautinen hautaröykkiö. Läheisillä saarilla on muutamia vastaavia.
Hautaröykkiöstä 140 metriä luoteeseen on moreenipohjaisella alueella parikymmentä pientä röykkiötä noin 50x50 metrin alueella. Niiden koko ja muoto vaihtelee, suurimmat ovat 3-4 metriä halkaisijaltaan. Röykkiöt eivät ole esihistoriallisia vaan todennäköisimmin kivikasat on kerätty poiskuljetettaviksi rakennusmateriaaliksi, esim. tiepohjiin. Röykkiöiden tarkka ajoitus on epäselvä, ne voivat olla historiallisella ajalla kasattuja tai Porkkalan vuokra-aikana kerättyjä v. 1944-1956.

Vårdö (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vårdön saaren eteläosassa kohoaa kallioharjanne, jonka korkeimmalla kohdalla on kaksi röykkiötä. Eteläisempi, röykkiö A, on halkaisijaltaan 12,5 m ja sen korkeus on yli 1m. Se on rakennettu suurehkoista pyörökivistä ilmeisesti kallionkohoumaa hyväksi käyttäen. Röykkiön reunalla on muutamassa kohdin näkyvissä suorakaiteisia kiviä, joiden kaartuva reuna on huolellisesti sijoitettu ulospäin. N. 37 m länsiluoteeseen sijaitsee röykkiö B, joka on rakennettu suurista kivistä ja jossa on samanlaisia kaartuvia reunakiviä kuin A:ssa. Sen halkaisija on noin 8 m ja korkeus noin 1 m. Molempien röykkiöiden keskelle on rakennettu kraatteri.

Kappelinmäki - Kapellbacken 2 (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Siuntion Sjundbyssä, Sjundbyn kartanosta noin 300 metriä kaakkoon Sjundbyån itärannalla Kappellbacken nimisellä mäellä. Mäen läpi kulkee Niittykyläntie ja siltä johtaa polku paikalle. Vuoden 2014 inventoinnin aikaan todettiin, että Kappelinmäki kasvaa jo siinä määrin varttunutta kuusikkoa, että näkyvyys on hyvä. Paikalla on risti, jossa muistolaatta, maassa näkyy muutamia kiviä ristin vieressä, mahdollisesti kappalin peruskiviä. Lähistöllä on myös tuhoutunut kivikautinen asuinpaikka Kapellbacken 1 (poistettu rekisteristä). Ella Kivikoski tutki kivikautista osaa vuonna 1935 ja hänelle annettiin pääkalloja, jotka olivat löytyneet paikalla olleesta hiekkakuopasta. Vuonna 1936 Meinander kaivoi esiin ihmisluita ja mahdollisen rakennuksen pohjakiveyksen, joka arviolta on ollut noin 10,5x5,5 metrisen rakennuksen. Alueelta löytyneitä luita on pidetty 1700-luvulla ruttoon kuolleiden luina. Kivijalkaa on pidetty keskiaikaisen kappelin perustuksena, se on täysin mahdollista, mutta selkeät todisteet siitä puuttuvat. Meinanderin kaivauksissa ei tullut esiin mitään keskiaikaan viittaavaa. Kyseessä kuitenkin on ilmeisesti vanha rakennuksen pohja, koska ainakaan historiallisissa kartoissa ei tälle paikalle ole merkitty rakennuksia 1700-1800 luvuilla.
Kohteen ympäristössä erityisesti alempana rinteellä on runsaasti Porkkalan vuokra-ajan kenttälinnoiteita.
Kohde on rajattu rakenteiden perusteella.

Grotbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Grotbacka on keskiaikainen rälssitila, joka on autioitunut luultavasti 1500-luvulla. Grotbackasta on säilynyt maininta vuodelta 1517. Viimeistään 1600-luvulla kylän maat on yhdistetty viereiseen Nackansin rälssitilaan, joka tunnetaan nykyisin Grotbackan nimellä. Paikka on merkitty autiotonttina Nackansin karttaan vuodelta 1704. Tonttimaan halki kulkee Lempansiin johtava tie. Peltoterassin itäosassa on pieni kalliopaljastuma, jonka ympärille keväällä 2007 tehdyistä koekuopista löytyi palanutta savea. Tonttimaa ja sitä ympäröivät pellot olivat nurmella kesällä 2007.
Lempansånin luoteeseen kaartuvan sivu-uoman varrella oleva terassimainen peltotasanne, jonka rinteet laskevat etelään ja itään. Terassin läpi kulkee Lappers-Lohja-tie sekä Lemparsin tilalle vievä tilustie. Paikka on merkitty karttaan vuodelta 1704 Grotbackan tilan entisenä paikkana. Tuolloin tila oli jo siirretty nykyiselle paikalleen n. 300 m pohjoiseen. Kohdetta tarkastettaessa huomattiin, että alueella oli savitiivistettä laajahkolla alueella. Tästä löytökohdasta etelään noin 200-300 m on v. 1954 pellolta löydetty litteä kivikautinen (?) kivirengas (KM 17215) Storängen-nimiseltä pellolta, Sandbackan talon maalta. Tältä alueelta löytyi vuonna 2007 inventoinnissa kvartsi-iskoksia kivikautisen asuinpaikan merkkinä (Grotbacka 2).
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnin yhteydessä. Vuoden 2007 inventoinnin perusteella muinaisjäännösalueeksi rajattu alue ja sen lähiympäristö olivat kyntämättömiä peltoja, joten havaintoja ei tehty. Kohteen todettiin olevan vuoden 2007 kuvauksen mukaisessa kunnossa ja muinaisjäännösalueen rajaus on syytä pitää entisellään.

Ljungarskulla (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion rautatieasemalta noin kuusi kilometriä kaakkoon ja noin kilometrin Vikträskistä itään. Bölebäckenin länsipuolella on kallioalue, joka on jatkoa Tornbergetin kallioilla lounaassa. Kallion korkeimmalla kohdalla on pieni kiveys, jonka pituus on noin kolme metriä ja se muodostaa kaarimaisen rakenteen, leveys puolisen metriä. Ilmeisesti kiviä on siirrelty aikojen kuluessa. Kyseessä voi olla hautaröykkiön jäännökset, toisaalta kivien määrän puolesta kysymys voi olla myös rajamerkistä.

Nova (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 7,7 km itäkaakkoon Siuntion rautatieasemasta, noin 400 metriä Kirkkonummen rajasta. Röykkiöt tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Ne ovat pieniä ja erottuvat maastossa huonosti. Vaikuttaa siltä, että joidenkin röykkiöiden vieressä on matalia kuopanteita, kuin kaivelun jäljiltä. Todennäköisesti röykkiöt ovat kerättyjä kivikasoja, jotka on ollut tarkoitus kuljettaa pois käytettäväksi rakennustöissä. Vastaavia kohteita tunnetaan Siuntion eteläosissa muutamia. Niitä on pidetty joskus Porkkalan vuokra-ajalla venäläisten kerääminä, mutta voi olla, että ne ovat vanhempiakin historiallisen ajan esim. teiden päällystykseen liittyviä, esim. Kuninkaantietä on päällystetty paikoin mukulakivillä.
Röykkiöt sijaitsevat n. 15 m leveällä terassilla, joka rajautuu lännessä eteläkaakko-pohjoisluodesuuntaiseen kallioon. Terassilla kasvaa pääasiassa mäntyä, muutenm alue on sekametsää. Paikalla havaittiin seitsemän osittain sammalpeitteistä kiviröykkiötä n. 80 m matkalla. Röykiöt on rakennettu halkaisijaltaan n. 0,1-0,4 m kivistä.
Röykkiö 1: eteläisin, soikea, n. 23,2x1,7x0,3 m
Röykkiö 2, edellisestä n. 28 m NNW, soikea, n. 2,6x1,5x0,5 m,
Röykkiö 3, edellisestä 10 m NNW, pyöreä, 1x0,4 m
Röykkiö 4, edellisestä 8 m N, soikea, 2,0x1,6x0,4 m
Röykkiö 5, röykkiöstä 3 n. 14 m NNW, pyöreä, 1,7x0,5 m
Röykkiö 6, edellisetä n. 16 m ESE, soikea, 2,0x1,3x0,4 m sekä
Röykkiö 7, pohjoisin röykkiö, röykkiöstä 5 n. 33 m NNW, soikea, 2,0x1,5x0,2 m.

Bovik (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Trollshofdan kylässä Degernäsuddenin länsireunalla n. 50 m rannasta. Alue on korkea kallioniemi, joka työntyy mereen kohti lounasta. Niemi on jyrkkäreunainen ja paikalta on avara näköala moneen suuntaan. Avokallio putoaa jyrkästi suoraan mereen aivan röykkiön länsipuolella. Paikalla kasvaa mäntymetsää.
Röykkiö on rakennettu teräväsärmäisistä, kalliosta luultavasti luonnollisesti lohkeilleista, laakeista kivistä. Se on pahoin tuhoutunut, kiviä on n. 10 x 4 metrin alueella. Röykkiöstä on otettu kiviä vieressä sijaitsevaan rajamerkkiin. Röykkiön mitat ovat:
Halkaisija = 6,10 m
Korkeus = 0,30 m
Kivien halkaisija = 0,20-0,40 m
Muodoltaan ja sijainniltaan kyseessä on todennäköisesti pronssikautinen hautaröykkiö.

Skaravik (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Degernäsuddenin koillisosassa, Skanvikin tilan päärakennuksesta n. 70 m kaakkoon. (Kohteesta Bovik n. 320 m koilliseen.)
Kiviröykkiö sijaitsee maapohjalla ja se on muodoltaan hieman pitkänomainen. Mitat ovat N-S 11 m, E-W 9 m ja korkeutta röykkiöllä on 1,5 m. Röykkiön keskellä on iso kraatteri, jonka halkaisija on 3-4 m. Röykkiön kivien läpimitta vaihtelee 0,3 - 1,0 m välillä. Paikka on luontaisesti hyvin kivinen ja röykkiön vieressä on kiviaita, johon Nordmanin (inv. 1936) mukaan on otettu kiviä röykkiöstä. Rantaan kaakossa on matkaa 120 m ja sinne on parhaat näkymät.
Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Sandviken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Trollhofdan kylässä, Sandvikenin koillisrannalla, Sandvikenin tilan
päärakennuksesta n. 160 m kaakkoon. Sandvikenin lahden itäpäässä on itä-länsi -suuntainen avokalliopainotteinen mäki ja kohde sijaitsee tämän kallioisen mäen laella.
Röykkiö on kalliopohjalla ja sen mitat ovat N-S 10,5 m ja E-W 8 m, korkeutta sillä on 1,4 m. Röykkiön keskellä on kraatteri, jonka halkaisija on n. 3 m. Röykkiön kivien halkaisija on 0,2-0,8 m. Kiviä on heitelty röykkiön ympärille. Paikalla kasvaa mäntymetsää.
Nordman kertoo (inv. 1936), että eräs torppari Ekholm oli nuoruudessaan ollut "hajottamassa" röykkiötä ja siitä oli löytynyt sarvea ja ehkä luuta. Paikalta on näköala länteen lahdelle. Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Edesberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Trollhofdan kylässä, Sandvikenin etelärannalla, Edesholmenista n. 300
m kaakkoon. Sandvikenin tilan päärakennuksesta kohde on 650 m etelään, n. 70 m rannasta kallioisen mäen laella.
Röykkiö sijaitsee kalliopohjalla ja muodoltaan se on pyöreä. Halkaisija on n. 15 m ja korkeus 3,5 m. Röykkiö on komea, kekomainen ja sen keskellä on syvä kraatteri, jonka halkaisija on n. 5 m ja syvyys 2,5 m. Röykkiö on sammalen peittämä ja paikalla kasvaa havumetsää. Koska röykkiö sijaitsee kallion laella, maasto laskee joka suuntaan. Parhaimmat näkymät on kuitenkin pohjoisen ja lännen välille Sandvikenin lahdelle. Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Ärmdalsberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Trollshofdan kylässä, Stornäsetin länsiosassa. Se on Edesholmenin lounaiskärjestä n. 400 m lounaaseen, Stornäsetin korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on pyöreä ja sen halkaisija on 8 m ja korkeus 1,5 metriä. Röykkiön keskellä on kraatteri, jonka halkaisija on 1,5 - 2 m. Röykkiö on rakennettu särmikkäistä kivistä, jotka ovat läpimitaltaan 0,3 - 1,0 metriä. Reunassa on näkyvissä kylmämuurattua kehää. Röykkiön länsipuolella on röykkiön kivistä myöhemmin rakennettu matala U-kirjaimen muotoinen kivivalli, joka voisi Nordmanin mukaan olla paimenpoikien tekemä (Nordman inventoinut 1936). Paikalta on näkymät lounaaseen ja luoteeseen. Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Kvarnviken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Hölklötin kylässä, Östergårdin tilan päärakennuksesta n. 420 m koilliseen, Hölklötfjärdenin pohjoisrannalla. Kohde sijaitsee Kvarnvikenin koillispuolella, rannasta n. 80 m pohjoiseen, kallioisen mäen korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on kalliopohjainen, hieman soikea ja sen mitat ovat N-S 6,5 m ja E-W 5,5 m. Korkeutta röykkiöllä on 1 metri. Röykkiö on rakennettu särmikkäistä kivistä ja sen keskellä on kraatteri.
Hölklötin selän etelärannalla on toinen hautaraunio. Kohde muistuttaa alueen muita hautaraunioita. Tarkempin ajoitus vaatisi kuitenkin lisätutkimuksia.

Rödhäll (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Hölklötin kylässä, Rödhällin tilan päärakennuksesta n. 220 m itään.
Röykkiö on Hölklötfjärdenin pohjoisrannalla, rannasta n. 40 m pohjoiseen, kallioisen
kukkulan korkeimmalla kohdalla. Kohteen pohjoispuolella kohoaa suurempi kallioalue, jota pirstovat ojitetut alavammat kohdat. Röykkiö sijaitsee kalliopohjalla ja sen mitat ovat N-S 9 m, E-W 8 m ja korkeus on 1,6 metriä. Röykkiö on kasattu kivistä, jotka ovat läpimitaltaan noin 0,3-0,6 m. Röykkiö on suurelta osin hajotettu ja reunakehää on näkyvissä pohjoissivulla. Röykkiössä olleita kiviä on pohjoiseen viettävällä rinteellä. Röykkiö on osittain kuusenoksien peittämä ja sen ympärillä kasvaa katajia. Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Jättekasten 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Bergbyssä Bastholmin tilan päärakennuksesta n. 800 m länteen, Hölklötfjärdenin etelärannalla, rannasta n. 240 m etelään, Jättekasten -nimisen kallioisen mäen länsireunalla, mäen korkeimmalla kohdalla. Röykkiöstä B. n. 50 m etelään on luontainen pirunpelto. Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Näset (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohteet sijaitsevat Kullan kylässä Bonäsbåsetin pohjoisrannalla, jyrkkäreunaisen kallioisen mäen laella, kalliopohjalla. Paikalla on röykkiö ja toisen röykkiön jäännökset. Nordmanin mukaan (inv. 1936) kansakoulun opettajatar neiti Nyström oli kaivellut kasaa (röykkiö B.) ja löytänyt keramiikkapaloja ja hiiltä kiven alta. Neiti oli itse kertonut tämän. Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Hjälmäng 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Svedjekullan kylässä, Bonäsbåsetin itäpäässä sen pohjoisrannalla,
kallioisen kukkulan kaakkoisrinteellä. Maasto laskee pääsääntöisesti etelään. Röykkiö
sijaitsee Hjälmängin päärakennuksesta n. 240 m länsilounaaseen. Kohteen itäpuolella avautuvat pellot.
Röykkiö sijaitsee kalliopohjalla ja se on osittain tuhottu. Sen mitat ovat N-S 10 m, E-W 12 m ja korkeus on 0,8 metriä. Röykkiön keskellä on kraatteri (halk. 1,5 m). Pohjoispuoliskossa on maakivi "silmäkivenä". Kivien läpimitta on 0,3-1 m. Röykkiön ympärillä kasvaa katajia.
Paikalta on hyvät näkymät etelään Bonäsbåsetille ja kaakkoon. Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Hjälmäng 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Svedjekullan kylässä, Hjälmängin tilan päärakennuksesta n. 70 m
kaakkoon maantien itäpuolella. Kohde sijaitsee muinaislahden itäperukasta koilliseen
kohoavalla rinteellä. Kohteesta länteen sijaitsee nykyään peltoja ja itäkaakossa alkaa suoniitty.
Röykkiö on kalliopohjainen, sammalen peittämä ja sen keskellä on kraatteri (halk. 3 m). Röykkiö on pyöreä, läpimitta on 15 m, korkeutta sillä on 1,8 m. Röykkiötä ympäröi tiheä kuusimetsä. Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Norrudd (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Rörsbyn kylässä, Bonäsbåsetin itäpäästä noin 180 metriä itään ja Hjälmängenin tilan päärakennuksesta n. 240 m etelään, kallioisen mäen luoteisosan
korkeimmalla kohdalla. Röykkiöstä n. 7 m itään on rajapyykki. Maasto laskee pääasiassa
pohjoiseen ja luoteeseen.
Röykkiö on maapohjainen, sen mitat ovat N-S 10 m, E-W 11,5 m ja korkeutta sillä on 1
metri. Röykkiön keskellä on kraatteri (halkaisija. 3 m). Kivien halkaisija on 0,3-0,7 metriä.
Paikalla kasvaa havumetsää.
Paikalta hyvät näkymät pohjoiseen ja luoteeseen kohteen rakennusaikaisen vesistön
suuntaan. Röykkiö muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Kasberget (835010014) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Rådsbyn kylässä, Rådsbyn tilan päärakennuksesta n. 760 m kaakkoon, kallioisen Kasbergetin (Råbyberget) korkeimmalla kohdalla. Tämä avokalliovaltainen ylänkö sijaitsee Skomakarträsketin eteläpuolella n. 200 m sen rannasta
etelään. Ympäristössä kasvaa mäntymetsää. Paikalla on kaksi kalliopohjalle rakennettua röykkiötä. Tiedot niistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.
Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta
tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Svartvik (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Björknäsfjärdenin länsirannalla, kallioisen mäen lounaiskulmassa, kalliojyrkänteen eteläpäässä. Röykkiö on kalliopohjalla, pahoin tuhottu. Sen koko on 10 x 4 x 1 metriä. Pohjoisosassa on iso kraatteri. Röykkiöstä kaakkoon 25 metriä sijaitsee kivirykelmä (röykkiön jäännös?). Sen halkaisija on 3 metriä ja korkeus 0,5 metriä.

Harpar Storträsket (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Pronssikautinen röykkiö runsas 200 m Harpar Storträsketin soistuneen muinaisjärven luoteisrannasta luoteeseen, peltoalueen itäpuolella sijaitsevan kallioisen mäen lounaiskulman korkeimmalla kohdalla. Röykkiö on kalliopohjalla ja sen keskellä on kolmimetrinen kraateri. Halkaisija on 15 m ja korkeus 1 m. Röykkiö on ollut tiedossa J.E.Wefvarin inventoinnista lähtien 1879.

Ekstockudden (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee kallioisen mäen koilliskärjessä kuivatun Harpar Storträsket-järven luoteispuolella. Röykkiöalue on ollut tiedossa aina Wefvarin inventoinnista lähtien vuonna 1879. Ella Kivikoski tutki röykkiöistä kolme vuonna 1940 (röykkiöt b-d). Ne olivat pitkänomaisia ja pyöreitä ja niiden koko vaihteleva (c:n halk. 6 m, d:n halk. 8 m). Kivikosken ja Nordmanin inventoinnin (1936) mukaan alueella on ollut neljä röykkiötä. Vuoden 1994 inventoinnissa havaittiin 7 röykkiötä (a-g, e-g epävarmoja). Röykkiöt b ja d ennallistettin alkuperäisen paikkansa viereen. Tutkituissa röykkiöissä ei ollut esineistöä, mutta d:ssä oli palaneita luita keskittymänä kivien alla hiekassa. Röykkiö b oli pitkänomainen ja rakenteeton, c oli reunakehällinen ja sen alla oli maatunut turvekerros. Myös röykkiö d oli rakenteeton. Vuonna 1949 löytyi tietöissä yhdestä puusta tehty ruuhi muinaisen järven luoteiskulmasta. Löytöpaikka on maantien kaakkoispuolella ja röykkiöistä kaakkoon. Ruuhi jätettiin paikoilleen.
Vuoden 2007 inventoinnissa mitattiin gps-koordinaatit neljästä röykkiöstä, jotka tunnistettiin Kivikosken kuvien ja kartan perusteella. Röykkiön 17d vieressä oli tosin toinen kiveys, jonka olisi voinut tulkita röykkiöksi. Röykkiötä ei ole kuitenkaan merkitty Kivikosken karttaan, joten kyseessä voi olla kasa purkukiviä (Laurénin röykkiö e). Alue oli alkanut kasvaa Laurénin mainitseman hakkuun jäljiltä jälleen umpeen eikä hänen havaintojaan muista epävarmoista röykkiöistä voitu vahvistaa.

Levisträsket (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee avohakkuualueen itäreunan kallioulokkeella, joka työntyy luoteeseen kohti Levisträsketiä. Alueen kasvillisuus koostuu lähinnä sekametsästä ja varvikosta. Paikalla on kaksi röykkiötä (N-S suunnassa), jotka sijaitsevat kiinni toisissaan. Luultavasti alunperin paikalle on tehty kaksi erillistä röykkiötä, jotka ovat yhdistyneet myöhemmän kaivamisen tuloksena. Kiveyksen kokonaispituus pohjois-etelä -suunnassa on 17,8 m ja sen välinotkelma sijaitsee 7,2 m kiveyksen eteläkärjestä. Kyseessä ovat esihistorialliset, mahdollisesti pronssikauteen ajoittuvat hautaröykkiöt. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Nybacka (835010019) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Krokbyn kylässä, Levisträsketin koillispuolella, lammen rannasta noin 240
m, Nybackan tilan päärakennuksesta n. 50 m. Paikalla olevan avokalliomäen laella kasvillisuus on avointa, mutta mäen ympärillä kasvaa havupuita. Kohde sijaitsee Krokbyn ja Smedseden kylien rajalla. Kohteen lounaisreunan läheisyydessä kallio putoaa jyrkästi ja paikalta avautuu näkymä kohti salmea.
Pitkänomainen röykkiö on rakennettu kalliopohjalle ja se on myöhemmin osittain hajotettu. Röykkiö on kooltaan n. 8 (N-S) x 4,5 metriä ja korkeudeltaan n. 0,7 m. Kyseessä on hautaraunio, joka sijaintinsa ja luonteensa perusteella voidaan ajoittaa pronssikaudelle.

Mälsarbyunkeln 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Mälsarbyssä, Heimlax -nimisen lahden länsirannalla. Kohteelle on matkaa
rannasta n. 280 m ja Hasselbon tilan päärakennuksesta n. 440 m luoteeseen. Röykkiö on rakennettu Mälsarbyunkeln -nimisen kallioisen mäen länsirinteellä olevaan pirunpeltoon. Mäen rinteellä kasvaa havumetsää.
Röykkiö rajaaminen on hankalaa, koska se sijaitsee luonnonmuodostelmassa. Arvion
mukaan röykkiön halkaisija on n. 18 m ja korkeus 1,8 m. Se eteläosa on muuta osaa korkeampi. Röykkiö on laaja-alainen, muodoltaan pyöreä ja pinnaltaan epätasainen. Röykkiössä on kolme suurempaa kuoppaa, joista pohjoisin on halkaisijaltaan 5 m ja kaksi pienempää noin 2,5 m. Kivet ovat kooltaan 20-50 cm ja pyöristyneitä. Röykkiössä on saattanut olla rakenteita. Röykkiö on joka puolelta paksun sammalen peittämä, mutta sen reunat ovat kuitenkin havaittavissa. Paikalta avautuu näkymä etelään ja länteen.
Kyseessä on todennäköisesti hautaraunio, jonka ajoitus voi olla pronssi- tai rautakautinen. Muodoltaan se muistuttaa alueen muita pronssikautisia hautoja.

Mälsarbyunkeln 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Mälsarbyssä Heimlaxin länsirannalla, rannasta n. 120 m länteen ja
Hasselbon tilan päärakennuksesta n. 550 m koilliseen Mälsarbyunkeln -nimisen
kallioisen mäen kaakkoisrinteellä. Mäen rinteellä kasvaa havumetsää. Maasto laskee
kaakkoon kohti merenlahtea. Paikalla on kolme röykkiötä, joilta on hyvä näkymä lahdelle kaakkoon sekä pellon suuntaan etelään. Kyseessä ovat todennäköisesti hautarauniot, jotka ajoittuvat pronssi- tai rautakauteen. Muodoltaan ne muistuttavat alueen muita pronssikautisia raunioita, mutta ilman lisätutkimuksia ei voida olla varmoja niiden luonteesta. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Storgård (Mälsarby) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Mälsarbyn kylässä, Heimlaxin länsipuolella, Storgårdin tilan päärakennuksesta n. 560 m lounaaseen, peltojen ympäröimän metsäisen mäen kaakkoisrinteellä. Kohteelle on rannasta matkaa n. 340 m. Röykkiö on rakennettu kalliopohjalleja se on osittain sammalen peitossa. Muodoltaan röykkiö on soikeahko ja epätasainen. Sen länsipäässä on kraatteri, josta kiviä on heitelty runsaimmin kallion kaakkoisrinteelle. Röykkiön mitat ovat N-S 7 m, E-W 11 m ja korkeutta sillä on 0,6 m. Kivien halkaisija on 0,3-0,7 m ja ne ovat luonnon muovaamia ja pyöreitä. Kyseessä on mahdollisesti useampien röykkiöiden muodostama kokonaisuus.
Kyseessä on todennäköisesti hautaraunio, jonka ajoitus voi olla pronssikautinen tai
rautakautinen. Muodoltaan se muistuttaa alueen muita pronssikautisia hautoja. J.E.Wefvar on maininnut, että röykkiön lähistöllä on pienempiä kivikasoja, jotka ovat ilmeisesti
peltokivikasoja (inv. 1879: 65-66). Myös Nordman mainitsee nämä 1936 inventointiraportissaan.

Lindsbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Mälsarbyssä, Gamsböle-Storgård -tien länsipuolella, Nordmanin (1936 inv.)
mukaan "inemot 100 m NO om det sk. Nyrödjeberget, en bergsklack mitt i den odlade
marken" Kyseessä on ilmeisesti Spångångsbergetin kallioalueen kaakkoispäässä sijaitsevalla peltoalueelle työntyvällä niemellä sijaitseva kohde.
Kohdetta ei kyetty paikantamaan 1994 inventoinnissa. Mahdollisesti Nordman oli merkinnyt röykkiön väärin kartalle. Nordmanin mukaan paikalla on n. 7 m halkaisijaltaan oleva rakenne, jota reunustaa kivikehä.
Inventoinnissa 2002 Erko Mikkola tarkasti alueen uudestaan ja tulkitsi kohteen pirunpelloksi. Rinteessä on sammalen peittämä kivikko, jonka ylärinteessä on rakkaa. Kohteen muoto ja koko ovat hyvin epämääräiset, ympäristössä on runsaasti kiviä. Matkaa
pellon reunaan on noin 10 m etelään. Kyseessä on luultavasti osa pirunpeltoa tai matala peltoraunio.

Bonäsholmen (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Bonäsbåsetin (Bånästräsk) luoteisosassa sijaitsevalla Bonäsholmenilla, jyrkkäreunaisella kallioisella, pääasiassa havupuuta kasvavalla mäellä. Bonäsholmen on ollut järven ainoa saari, mutta nykyään sinne on maayhteys koillisesta kapean kannaksen kautta. Hackmanin ja Nordmanin mukaan linnavuoren kaakkoissivulla on 27 m pitkä, 2,5 m leveä kivivalli, jossa on kapea aukko. Valli on rakennettu mukulakivistä kahden kallionnyppylän väliin jäävään painanteeseen. Vallin jäännöksiä on myös mäen länsisivulla, jossa mäen huipulle vievä kapea, loivasti viettävä sola on suljettu mukulakivistä rakennetulla vallilla.
Vuoden 1994 inventoinnissa ei valli(t) näyttänyt yhtä selkeältä kuin mitä aiemmissa
kuvauksissa on annettu ymmärtää. Saman havainnon teki myös J.P. Taavitsainen, joka arvelee, ettei kyseessä olisikaan muurinpohja, vaan että muuri olisi syntynyt kaskialaa raivattaessa. Taavitsaisen mukaan "muuri" on epämääräinen, eikä paikan nimi anna aihetta olettaa, että kyseessä olisi muinaislinna.
Inventoinnissa 2002 havaittiin, että kalliomäen eteläosassa on mahdollisesti jonkinlaisen kiveyksen pohja, mutta ei mitään Hackmanin ja Nordmanin kuvailua vastaavaa vallia. Kohde vaatisi jatkotutkimuksia sen luonteen selvittämiseksi.

Brännberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Brännbergetin kallioalueen luoteiskulmassa. Röykkiön sijaintipaikalta kallio viettää jyrkästi länteen ja luoteeseen, jonne aukeaa peltomaisema. Idässä ja etelässä kallio kohoaa edelleen ja jatkuu kauempana kumpuilevana.
Röykkiön mitat ovat NS -suunnassa 9 m, E-W -suunnassa 11 m ja korkeutta sillä on 1,5 m. Röykkiön keskellä on kraatteri (halkaisija 3 m). Röykkiön kivien halkaisija vaihtelee noin 30-60 cm välillä.
Paikalta on upeat näkymät Bonäsbåsetille luoteeseen ja pohjoiseen. Bonäsbåsetin pohjoispuolisilla kallioilla on useampia vastaavantyyppisiä röykkiöitä.

Västergård (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Fastarbyn kylän Fastarbyn tilan lounaispuolella olevalla etelään laskevalla rinteellä, Västergårdin tilan päärakennuksesta n. 100 m lounaaseen. Tilan riihen paikalta on löytynyt miekka ja pari keihäänkärkeä ja Alfred Hackman tutki kohdetta kaivauksin 1928-29. Tuolloin paikalta löytyi tulisija, joka on mahdollisesti kuulunut rautakautiseen asumukseen. Alueelta löytyi myös savitiivistettä. Asuinpaikkaan viittaavien löytöjen lisäksi paikalla havaittiin merkkejä polttokalmistosta. Kaivauksissa saatiin talteen runsaasti löytöjä, mm. saviastianpaloja, pronssispiraaleja ja -sormuksia, sirpin teräkatkelma, lasihelmiä jne. Kohde on mahdollisesti tuhoutunut peltoviljelyn ja kaivausten vaikutuksesta.
Kohteen eteläpuolella on pronssikaudella ollut muinaislahti. Rautakaudella paikka on muodostanut suojaisan rinteen niittyineen.
Kohteella käytiin 2002 inventoinnissa, mutta alueelle ei kaivettu koekuoppia. Kohdetta voidaan pitää pahasti tuhoutuneena, mutta mahdollisten säilyneiden osien löytämiseksi tulisi sen ympäristössä vielä tehdä jatkotutkimuksia.

Lillmalmsbacken (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Mäen laella sijainnut kivilatomus (5,8 x 4 m), löytynyt myös miehen hauta. Latomus todennäköisesti ollut keskiaikainen kiukaanpohja, paikalla ilmeisesti myös rautakautinen kalmisto.

Björkvik (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Norrnäsetin koillisosassa kallionyppylällä, Lindövikenin etelärannalla. Halk. 4 m.

Lunkankulla (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde, joka käsittää kalmiston ja asuinpaikan sijaitsee Grindin kylässä, Grindin tilan päärakennuksesta noin 250 m koilliseen, peltojen ympäröimällä viljelemättömällä Lunkankulla -nimisellä sorakummulla.
Paikalla on ollut luultavasti kaksi polttohautaa ja kolme asumuksenpohjiksi tulkittua kivilatomusta.
Paikan on aikanaan löytänyt silloinen maanomistaja. Hän löysi kumpareen eteläpäästä haudan, jossa oli 1,75x0,75-1 m laajuisella alueella palaneita luita, joiden päällä oli kaksi keihäänkärkeä ja veitsi. Toisessa haudassa oli kilvenkupura, keihäänkärki ja kaksi veitseä.
Vuoden 1928 kaivauksissa paikalta löytyi kolme kivilatomusta, jotka on tulkittu asumuksen pohjiksi. Niistä löydettiin keramiikkaa, tuluskivi ja hiukan palaneita luita.
Kohde sijaistee metsäisellä kumpareella pellon harjanteella, noin 70 metriä Bonäsintiestä länteen, inventoitavasta voimajohtolinjasta n. 80 metriä koilliseen. Kumpareen eteläosassa on ollut hiekanottoalue 1900-luvun alussa ja paikalla on noin 2 metriä syviä kuopanteita. Saarekkeen luoteiskulmassa on havaittavissa kaksi pyöreähköä kuoppaa (halk. n. 2 m, syvyys n. 60 cm), joiden funktio ei inventoinnissa selvinnyt. Saarekkeen pohjoispuoli on säästynyt hiekanotolta ja maanpinta on pääosin kajoamattoman oloista. Pohjoisosassa voi olla säilyneitä rautakautisia kulttuurikerroksia ja kohteelle tehtiin aluerajaus maastohavaintojen perusteella.
Kohteen säilyneisyyden ja rajauksen selvittäminen vaatii lisätutkimuksia, kuten koekuoppien kaivamista.

Backa (835010032) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Germundbyn kylässä, Backa -nimisen tilan päärakennuksen läheisyydessä. Alkuperäinen latomus on sijainnut n. 15 m päärakennuksesta pohjoiseen. Paikalta tehtiin ensimmäisen löydöt 1911, kun alueelle kaivettiin uutta vesijohtoa. Sen jälkeen löytöjä tehtiin lisää vuonna 1925. Kalmistoa ovat kaivaneet C.A. Nordman vuonna 1928 ja C.F. Meinander vuonna 1951. Latomuksen alapuolelta on löytynyt kolme keihäänkärkeä, jotka ajoittuvat 800-luvulle. Myös muita rauta- ja pronssiesineita tiedetään löydetyn, mutta ne ovat kuitenkin kadonneet. Meinanderin kaivauksia ei ole raportoitu; keihäänkärjen katkelman ja sormuksen paloja tiedetään löytyneen kaivauksilla. Inventoinnissa 1994 alueella erottui ainoastaan epämääräinen rykelmä kiviä n. 3 x 1,5 m alalla, joiden päällä oli maata.
Inventoinnissa 2002 paikalla havaittiin entistä vähemmän rakenteita. Alue, joka sijaitsee kummun pohjoispuolella, oli täynnä maatalouskoneita ja muuta käytöstä poistettua tavaraa. Alueella oli useita maapeitteisiä kivirykelmiä, joiden liittyminen muinaisjäännökseen jäi epäselväksi. Kohde sijaitsee nykyään puron varrella, joka on todennäköisesti rautakaudella ollut huomattavasti vuolaampi. Kohde lienee melko tuhoutunut.

Gamsskog (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Blåbackan kylässä, Prästkullan kartanon päärakennuksesta 2,4 km länteen, peltoalueitten ympäröimällä kallioisella ja kivikkoisella metsäalueella.
Paikalla on 51 erisuuruista röykkiötä ja suurimpien röykkiöiden halkaisijat ovat yli 10 m, pienimpien, matalien latomusten 2-3 m.
Tarkastukset 2024:
Alueelle tehtiin vuoden alussa metsänkäyttöön liittyvä tarkastus, jonka yhteydessä paikannettiin gps-paikantimella osa alueella olevista röykkiöistä. Tarkastusajankohdan olosuhteet eivät ohuen lumipeitteen vuoksi olleet hyvät, joten alueelle tehtiin toukokuussa 2024 uusi tarkastuskäynti. Tarkastuksen tuloksena alakohteita saatiin kartoitettua lisää ja aluerajausta muutettiin.

Svinberget (835010034) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Rådalssjön länsipuolella, Svinbergetin korkeimmalla huipulla, "kalliokorokkeella".
Röykkiössä keskellä kraatteri, kiviä on heitelty alas.
Röykkiön halkaisija on 5-6 m, ja korkeus 0,7 m.

Näset (Olsböle) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Olsbölen kylässä, Timmerflotten -nimisen lahden pohjoispuolella, noin 200 m rannasta pohjoiseen, Näsetin kallioisen laen etelään laskevalla reunalla. Pohjoisessa kallioaluetta rajaa palto. Paikalla on kaksi röykkiötä ja yksi mahdollinen hajotetun röykkiön pohja. Tiedot niistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.
Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Stockholmen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Västervikissä Stockholmenin etelärannalla.
Sen halkaisija on 8 m, ja korkeus 0,5 m. Röykkiön keskellä on kraateri, halkaisijaltaan 2 m ja syvyydeltään 0,4 m.

Rånäsudden (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Tammisaaren luoteiskulmassa aivan Perniön rajan tuntumassa. Alue on niemeke, joka työntyy mereen kohti länttä ja koostuu suurimmaksi osaksi jyrkkärinteisistä avokalliomaista. Alueen kasvillisuus koostuu sekametsästä, joka on osin umpeen kasvanutta.
C.O. Nordman on ilmoittanut alueelta röykkiön 1930-luvulla. Inventoinnissa 2002 mitään selkeää röykkiön jäännöstä ei löytynyt. Joitakin kivikeskittymiä alueelta löytyi, mutta niiden luonne jäi epävarmaksi. Kohde vaikuttaa tuhoutuneen tai sitten sen sijainti on väärä.

Degerbacka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Fastarbyssä, Fastarbyn ja Bonäsin rajalla, niin että suurin osa röykkiöstä on
Fastarbyn puolella, Degerbackan tilan päärakennuksesta n. 320 m pohjoiskoilliseen,
kallioisen mäen laella. Röykkiö on kalliopohjalla. Sen mitat ovat N-S 7 m, E-W 7,5 m ja sen
korkeus on 1 metri. Röykkiö on rakennettu särmikkäistä lohkokivistä, kivien hakaisija on 0,3-0,9 metriä. Paikalla kasvaa mäntymetsää.
Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisia hautaraunioita, mutta tarkempi ajoittaminen
vaatisi lisätutkimuksia.

Svartkärr (835010039) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Svedjekullan kylässä, Kvarnträsket-järvestä länteen, Östergårdin tilan päärakennuksesta 460 m etekä-kaakkoon, Svartkärr-suon luoteispuolella olevan mäen etelärinteellä.
Löydöt paikalta ovat mm. kampakeramiikkaa, kiviesineiden kappaleita, kvartsia ja palanutta savea.

Storberget (835010040) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Brutubölen kylässä, Gundbyträsketin länsipuolella olevan Storbergetin korkeimmalla kohdalla, kalliopohjalla.
Pohjoisempi röykkiö A on halkaisijaltaan 4-6 metriä, korkeus on 0,8 metriä. Röykkiöitä on hajotettu ja siinä on näkyvissä iso laakakivi. Röykkiö B sijaitsee edellisestä 12 metriä kaakkoon. Sen halkaisija on 6 metriä ja korkeus 0,8 metriä. Keskellä on 2 metriä halkaisijaltaan oleva kraatteri. Röykkiön ulkopuolella on iso laakakivi. Röykkiöiden välissä matala kivikasa.

Kvarnträsket (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Norråkersträsketin ja Kvarnträsketin välissä.
Röykkiö A:n on läntisin röykkiöistä. Sen koko on 5,5x4,8 metriä, ja korkeus 0,3 metriä. Se on kalliopohjalla. Röykkiön keskellä on kuoppa, jonka koko on 0,9x1 metriä ja syvyys on 0,45 metriä.
Röykkiö B sijaitsee edellisestä 30 metriä koilliseen. Sen halkaisija on 4 metriä ja korkeus 0,3 metriä. Sitä on hajotettu.
Inventoinnissa vuonna 2002 löytyi kolmas röykkiö noin 80 metriä idempää metsäautotien itäpuolella sijaitsevalta korkeammalta kalliolta, noin 40 metriä järvenrannasta länteen (Kvarnträsket 2). Se on kooltaan 6x4,1x0,4 metriä, matala, pyöreähkö ja reunoiltaan sammalen peitossa.

Fastarby gård (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Fastarbyn kylässä, Fastarbyn tilan päärakennuksesta noin 240 metriä
kaakkoon, Fastarbyn nykyisen suuren maatalousrakennuksen kohdalla. Paikalla on polttokalmisto ja asuinpaikka. Ella Kivikoski suoritti paikalla koekaivauksen vuonna 1940. Paikalta löytyi tummaa maata, jossa oli keramiikkaa, rautaniitti ja sulanutta pronssia, joiden alta paljastui hiekkakiviliuska. Kivikoski tulkitsi ne palopilkkuhaudan (palokuoppahaudan) jäännöksiksi. Löytöinä paikalta saatiin talteen miekka, keihäänkärki, ango, saviastianpaloja, solki, palanutta luuta ym.
Inventointiraportissaan Laurén (1994 Tammisaari/Tenhola) totesi, että alue on suurelta osin tuhoutunut riihen rakentamisen yhteydessä. Fastarbyn tilan lounaispuolella olevalla etelään laskevalla rinteellä, Västergårdin tilan päärakennuksesta 100 m lounaaseen on sijainnut rautakautinen asuinpaikka. Riihen sijainnista ei ole nykyään enää tarkkaa tietoa. Ennen tutkimuksia paikalta löytyi miekka ja pari keihäänkärkeä. Hackman tutki kohdetta 1928-29 ja tuolloin paikalta löytyi tulisija, joka on mahdollisesti kuulunut rautakautiseen asumukseen. Paikalta löytyi myös savitiivistettä. Kohteella käytiin 2002 inventoinnissa, mutta ei tehty toimenpiteitä. Kohdetta voidaan pitää pahasti tuhoutuneena, mutta mahdollisten säilyneiden osien löytämiseksi kannattaisi vielä ympäristössä tehdä jatkotutkimuksia.

Björknäs (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Björknäsfjärdenin itärannalla, jyrkkäreunaisen kallion pohjoispäässä, Björknäsin niemen eteläisessä tyvessä, kalliopohjalla.
Toisessa röykkiössä on silmäkivi. Röykkiön koko on 11,4x8 metriä. Sen korkeus on 0,5 metriä. Röykkiön keskellä olevan kuopan koko on 2,5x2,5 metriä ja syvyys 1,3 metriä.
Toisen röykkiön koko 5,5x6,2 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Keskellä oleva kuopan koko on 1,2x1 metriä ja syvyys 0,3 metriä.

Jättekasten (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivipöytä sijaitsee Bergbyssä, Jättekasten -nimisellä kallioisella mäellä, kallioalueen
kaakkoislaidalla. Maasto laskee loivasti kaakkoon kohti peltoaukeaa. Laakakivi on
nelisivuinen, jonka sivujen pituudet ovat 2,2 x 2 x 0,9 x 1,2 m ja paksuus n. 10-20 cm. Laakakivi on tuettu kivillä sen eteläpuolelta siten, että se on saatu vaakasuoraan asentoon etelään viettävällä rinteellä. Kivipöydän ympäriltä on kalliosta lohkottu laakoja, jotka on kasattu pöydän pohjoispuolelle.

Böleträsket (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Spjutsbölen kylässä, kallionnyppylällä Böleträsketistä 200 m kaakkoon. Se sijaitsee Östergårdin tilan päärakennuksesta n. 450 m kaakkoon ja maantiestä n. 80 m
itään. Kyseessä on avokallion läikittämä metsäalue, jonka itäpuolella on suuri suoalue
nimeltä Harpar Storträsket. Röykkiön kohdalla maasto laskee loivasti pohjoiseen.
Avokalliolle rakennettu röykkiö on hajotettu. Reunakehän jäännöksistä päätellen se on ollut muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan n. 5-6 m. Kivet ovat nykyään röykkiön itäsektorissa 5 x 4 metrin alueella. Röykkiön korkeus on n. 0,8 m ja kivien halkaisija 0,2-0,8 m. Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.
Röykkiö sijaitsee voimajohtolinjan hakkuuaukean reunasta n. 50 m kaakkoon, avokallion yläreunalla. Röykkiö on suurin piirtein ennallaan aikaisempiin havaintoihin nähden, vaikkakin korkeus on vain noin 60 cm ja kiviä on levinneenä röykkiön ympäristöön. Pyöreähkö/ soikea muoto oli havaittavissa.

Skepparviken (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Dalin kylässä, Rödjeträsketin pohjoiskärjestä n. 350 m länsiluoteeseen
ja Dalin tilan päärakennuksesta n. 1 km lounaaseen. Röykkiö sijaitsee Skepparvikenin rannasta n. 180 m itään, jyrkkäreunaisen kallioisen mäen länsireunalla. Kallio laskee jyrkästi länteen kohti vesistöä. Kohde sijaitsee kallion länsireunalla olevasta rajamerkistä 40 m pohjoiseen. Röykkiön itäpuolella kallioalue jatkuu vaihdellen kosteikosta avokallioihin.
Röykkiö on pahoin tuhottu ja siitä on jäljellä vain yksi kivikerros, jonka halkaisija on 6 m
ja korkeus on 0,3 m. Röykkiön kivien halkaisija on 0,2-0,4 metriä. Röykkiön länsipuolella kasvaa mänty.
Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta
tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Bonäsbåset (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Svedjekullan kylässä, Bonäsbåsetin pohjoisrannalla, Björkåsin tilan päärakennuksesta n. 340 m lounaaseen, Svedjekullan ja Kullan kylien rajalla. Röykkiö sijaitsee kallion laen reunalla, joka viettää jyrkästi etelään Bonäsbåsetiin. Osaa röykkiön kivistä on käytetty rajamerkin rakentamiseen ja röykkiö on pahoin tuhottu. Se on kalliopohjalla. Röykkiö on muodoltaan hieman soikea ja sen koko on n. 6 x 5 m,
korkeutta sillä on n. 0,5 m. Alkuperäistä röykkiötä on jäljellä enää rajan itäpuolella. Paikalta on hyvät näkymät järvelle etelään.
Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta
tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Stagsundet (Kulkuväylät)
Historiallinen; Gennarbyvikenin padon kohdalla veden alla. Kivillä täytettyjä hirsiarkkuja, koko 5 x 3 m. Ulottuivat n. 10-15 m välein salmen poikki. Mahdollisesti venäläisten rakentamia 1714.

Kuivaston Isosuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Laajan suoalueen pohjoispuolella, kallioisen alueen lounaiskärjessä sijaitsevassa laajassa jyrkkärinteisessä syvennyksessä on kivirakenteita: kiviaita (pituus 4 m, korkeus 1 m), kivipöytä (2 m x 1,2 m) ja kaksi tuolia. Kallioon on myös kaiverrettu hirvikuvio ja henkilöiden nimiä.

Hjälmäng 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Svedjekullan kylässä, Hjälmängin tilan päärakennuksesta n. 100 m
luoteeseen sijaitsevalla kallioisella, peltojen ympäröimällä saarekkeella. Paikalla on kaksi röykkiötä, jotka muistuttavat alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Domars 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Pargasin kylässä, n. 200 m Laxtorpin tilan päärakennuksesta pohjoisluoteeseen Strömshagenin tilalle haarautuvan maantien eteläpuolella. Kohteesta pohjoiseen sijaitsee suurempi kallioalue ja itäkaakossa avautuu peltonäkymä. Maasto laskee pääsääntöisesti etelään kohti pientä puroa. Tämän metsäisen niemekkeen eteläreuna on jyrkkä. Röykkiön itäpuolella on pieni maastosta korkeammalle kohoava mäki. (Kohde sijaitse Laurenin inventoinnin kohteesta 1994/69 Tenhola noin 240
metriä kaakkoon.)
Röykkiö on maapohjainen, sammalen peittämä ja osittain hajotettu. Röykkiön halkaisija on 6 m ja korkeutta sillä on 0,6 m. Kivet ovat kooltaan 20-40 cm. Röykkiön pohjoissivulla on suuria maakiviä, joiden halkaisija on 1-1,4 metriä. Röykkiön länsipuolella on isoista kivistä länteen avautuva puolikehä. Paikalta on avoimemman maaston vallitessa näkymä kaakkoon pellolle. Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Järnö Bastuholmen 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Bastuholmenin koillisosassa, kallion korkeimmalla kohdalla. Paikalla on röykkiö, jonka halkaisija on 3-5 metriä ja korkeus 0,4-0,5 metriä. Röykkiön keskellä kuoppa. Röykkiön pohjoispuolelle on heitetty kiviä kasaksi.

Järnö (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kallionyppylällä Järnön keskiosassa. Paikalla on suorakaiteen muotoinen latomus, jonka pitkät sivut kaartuvat ulospäin. Latomuksen toinen pää on kulmikas. Kooltaan latomus on 9 x 4,5 metriä.

Järnö Tallholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Järnön koillisimmassa niemessä, Tallholmenin lounaisrannalla, kalliorinteellä. Kohde on maakiven itäpuolelle kasattu kiveys, joka on kooltaan 2 x 2 x 0,5 metriä.

Järnö Bastuholmen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Bastuholmenin luoteispäässä kallionyppylällä. Kohteella on kaksi röykkiötä. Röykkiö A on kooltaan 4 x 3 x 0,3-0,4 metriä. Röykkiö B pyöreä, ja sen halkaisija on 2,5 metriä.

Järnö Bastuholmen 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Järnön ja bastuholmenin välissä olevan lahden rannalla, Bastuholmenin luoteispäässä. Maasto paikalla laskee luoteeseen. Röykkiöiltä on matkaa rantaan noin 10 metriä. Röykkiöt ovat sammalen peittämiä ja sijaitsevat vain kolmen metrin päässä toisistaan. Röykkiöiden välissä on kiveystä. Molemmat röykkiöt ovat pyöreitä ja halkaisijaltaan noin 3 metriä. Korkeutta röykkiöillä on 0,3 - 0,4 metriä.

Järnö Bastuholmen 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Järnön ja Bastuholmenin välissä olevan matalan, järviruokoa kasvavan kannaksen itäpuolella, rantaterassin päällä. Paikalla on kivistä rakennettu linnustajan suoja. Kohteen länsipuolella on edelleen kostea alanko, joka on hyvinkin saattanut olla suojaisa paikka linnuille. Suoja on rakennettu kalliopohjalle kivistä ja se on muodoltaan pitkänomainen. Rakenteen pituus on 4,5 metriä, leveys 2,5 metriä ja korkeus 0,5 - 0,6 metriä.

Järnö 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Järnön-saaren koilliskulmassa olevassa niemessä. Paikalla maasto laskee pohjoiskoilliseen. Röykkiöt sijaitsevat ympäristöään hieman korkeammalle kohoavan alueen pohjoispuolella, avokallion ja metsän rajamailla.
Röykkiö A sijaitsee niemen itärannassa veteen työntyvästä kallionkielekkeestä 15 metriä etelään, kalliopohjalla. Röykkiö on pyöreä ja kooltaan 2 x 2 metriä ja korkeudeltaan 0,3-0,4 metriä. Röykkiö B sijaitsee A:sta noin 18 metriä lounaaseen. Röykkiö on pyöreä ja kooltaan 1,5 x 1,5 x 0,2-0,3 metriä.

Järnö 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Järnön saaren keskiosassa lähellä saaren korkeinta kohtaa. Kivilatomus on saaren lakialueen lounaislaidalla, avokallion lounaispäässä olevassa notkelmassa. Kivilaaoista tehdyn latomuksen koko on 2 x 1,5 metriä, ja korkeus 0,2-0,3 metriä.

Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Järnön saaren itäosassa sijaitsevan Bastuholmenin itäpäässä, kaakkoon viettävällä rinteellä. Kohteessa on kuusi (A - F) ryssänuunia tai röykkiötä, jotka sijaitsevat pitkänomaisena ryhmänä kuusia kasvavalla rinteellä. Röykkiöiden pituus vaihtelee 2-8 metriin, leveys 2-4 metriin ja korkeus 0,5-0,7 metriin.

Borgberg (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Bonäsin kylässä, Saloon johtavan tien (n:o 111) pohjoispuolella, Nykullan
talosta n. 300 m luoteeseen sijaitsevalla mäellä. Mäennyppylä sijaitsee keskellä kylän
peltoaukeaa. Mäki on merkitty Borgberg -nimisenä 1700-luvun kartalla. Mäen kaakkoisrinteellä on kivillä kantattu tie, jonka itäpuolella on todennäköisesti myöhäisen rakennuksen kiviperusta. Rinnettä on myös pengerretty tällä alueella. Mäellä ei ole jäänteitä muureista, joten Borgberg ei varmaankaan ole muinaislinna tai sitten kaikki maanpinnale näkyvät rakenteet ovat tuhoutuneet. Mäki on toisaalta myös suhteellisen loivarinteinen ja matala, joka myös puhuu muinaislinnan tulkintaa vastaan.

Lembacka (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Mälsarbyssä, Mälsarbyunkeln -nimisestä kallioisesta mäestä n. 100 m lounaaseen. Alue on peltojen ympäröimä kalliosaareke, jonka itärinteellä on röykkiö.
Mäkeä halkoo pelto ja voimalinja sekä tie, joka kulkee Hasselbosta pohjoiskoilliseen. Alueella kasvaa sekametsää.
Röykkiö on rakennettu kalliopohjalle. Se on muodoltaan nelikulmainen, matala ja pinnaltaan epätasainen. Sen mitat ovat 6 m (N-S) x 5 m, korkeus. 0,5 m; kivet 30-60 cm.
Koillisosassa on näkyvissä vähäistä reunakehää. Röykkiö on sammalen peitossa, mutta sillä on selvät rajat. Maisema avautuu pohjoisesta itään.
Kyseessä on mahdollinen hautaraunio, jonka ajoitus voi olla pronssi- tai rautakautinen. Muodoltaan röykkiö muistuttaa alueen muita pronssikautisia hautoja.

Domars 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Pargasin kylässä. Paikalla on kaksi röykkiötä, jotka sijaitsevat Laxtorpin tilan päärakennuksesta n. 400 m luoteeseen, kallioisen mäen länsipäässä. Paikka on Pargasvikenistä n. 400 m itään. Kohteen lounaispuolella avautuu peltomaisema ja luoteessa siintää Johannesviken. T. Scwindt tutki röykkiötä B. vuonna 1887. Tuolloin hän löysi röykkiön alta palanutta luuta kellertävän ruskean hiekan alta. Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Framnäs N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Björkholmenilla, Mådervikenin eteläpäässä, lahteen työntyvän kallioisen
niemen korkeimmalla kohdalla. Rantaan idässä on matkaa 100 m. Alueella kasvaa rehevää lehtometsää, jossa pääpuulajina on tammi.
Röykkiö sijaitsee kalliopohjalla ja sen keskellä on kraatteri (halkaisija. 3 m), jota
kaivettaessa on kiviä heitelty ympäriinsä. Röykkiö on pyöreä ja sen halkaisija on 7 m ja
korkeutta sillä on 0,7 m. Röykkiön kivien halkaisija on 0,2-0,6 metriä. Paikalta on näkymä
itään ja koilliseen vesialueelle. Kohde muistuttaa alueen muita pronssikautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.
Inventointi 2021: Säännöllisen pyöreä hautaraunio kuperalla tasaisella graniittisella kallionpinnalla. Etupäässä pyöristyneitä. Tasakokoisia kiviä ja lohkareita 1-50 kg. SE-sektorissa kolme riviin asetettua suurta lohkaretta. Keskellä kraateri, jonka pohjalla mm.
särmikäs laaka. Läpimitta 6.5 m, korkeus 0.5 m. Kiviä valunut rinnettä alas.

Framnäs (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Mådervikenin ja sen lounaispuolella olevan lammen väliin jäävällä kannaksella, huvilasta 80 m luoteeseen, piha-alueeella.
Röykkiö on maapohjalla. Kiveys on laaja, sen halkaisija on 10 m ja korkeus metrin. Keskellä on kraateri.
Aiemmat paikan kohdekuvaukset ovat kohdassa lisätiedot.
Inventointi 2021: Suurikokoinen hautaraunio. Sammaleen ja sananjalkojen peitossa, mutta näkyvissä olevat kivet ovat pääosin pyöristyneitä ja melko tasakokoisia, koko ainakin 200 kg:aan asti. Keskellä suuri kraateri. Läpimitta noin 18 m, korkeus yli 1 m. Theodor Schvindt tutki haudan vuonna 1887. Hän löysi röykkiöstä ainoastaan hiiltä. HUOM! 2021 inventoinnin koordinaatit röykkiölle P 6659022 I 282965.

Framnäs S (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 40 m etelään Bromarv-Tenholan tiestä. Alue on kapeaa kannasta, joka on osa koillis-lounas -suuntaista harjumuodostelmaa, joka yhdistää kapeilla kannaksilla kolme isoa saareketta pitkäksi niemeksi. Viimeisellä kannaksella sijaitsee Bromarvin kylä. Paikalla oleva röykkiö sijaitsee harjumuodostelmassa olevan niemekkeen lounaispäässä, sen korkeimmalla kohdalla. Alue on esihistoriallisella ajalla ollut kapea salmi, jonka läheisyydestä tunnetaan useita pronssikautisia hautaröykkiöitä. Alueen kaikki röykkiöt sijaitsevat tämän salmen molemmin puolin. Röykkiöstä n. 40 m alarinteeseen on kiviuuni, joka muistuttaa saaristossa ja rannikolla esiintyviä ryssänuuneja ja veneenvetopaikka. Tiedot kohteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Nytorp (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kansjärven kylässä, Kansjärven tilan päärakennuksesta n. 500 m
kaakkoon peltoalueen itäpuolella sijaitsevan kallion laella ja sen kaakkoispuolella olevassa metsikössä. Kalliota ympäröi pelto muualta paitsi idän suunnalta, missä jatkuu alavammat kosteikot. Paikalla on kaksi kiviröykkiötä ja kuoppia, joista ainakin osa on tervahautoja. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Östergård (835010075) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Nordman: Låg bergsklack nedanför högre berg. Runt omkring på tre sidor sank mark. Granskog. Rösets diameter 6 m, höjd 1 m. Mest rullsten. Djup grop i mitten. Stenar utslängda.
Laurén: Strandvikenin koillisrannalla, kallioisen mäen laella, kalliopohjalla. Soikiomainen, koko 5 x 10 m, muoto muistuttaa nykyään laivalatomusta, ollut aiemmin korkeampi.

Kulla (835010076) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kullan kylässä Bonäsbåsetin pohjoisrannalla jyrkkäreunaisella kallionnyppylällä, Björkåsin tilan päärakennuksesta n. 440 m lounaaseen. Maasto laskee jyrkästi etelään, pohjoisen suunnalla rinne jatkaa loivaa nousuaan.
Paikalla on hyvin säilynyt röykkiö, jonka keskellä on kraatteri. Kraatterista on heitetty kiviä
röykkiön pohjoispuolelle. Röykkiö on halkaisijaltaan 12-14 m ja korkeutta sillä on 2 m. Kivien halkaisija on 0,3-0,7 m. Paikalla kasvaa havumetsää. Kohteelta on hyvät näkymät
etelään järvelle.

Lillnäset (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Cirkelformat röse med en diameter om 7 m och en höjd om 70-80 cm. Stenarna ofta ca 30-30 cm eller större. Stenar uppkastats från rösets mitt så att rösets sidor nu ger ett valliknande intryck. Enligt senare granskningar har röset åtminstone omformats under andra världskriget och fungerat som ett maskingevärs näste.

Langansböle 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohteessa on yhteensä 10 kivirakennetta. Arkeologian harrastaja Göran Baarman ja
maanomistaja Rabbe Cajander näyttivät aiemmin tunnetun röykkiön lisäksi maastossa havaitsemiaan röykkiöitä. Tarkastuksessa Tammisaaren museon tutkija Peter Sjöstrand löysi vielä yhden röykkiön.
Röykkiö 1 on sammalen ja varpujen peittämä. Sen halkaisija on noin 3 metriä korkeus
alarinteeseen noin 1 metri.
Röykkiö? 2 on epämääräinen matala kivinen kohouma sammalen alla. Sen halkaisija on noin 2,5 metriä ja korkeus noin 40 cm.
Röykkiö 3 on aiemmin tunnettu. Se on melko hyvin näkyvissä vaikkakin sammalen ja heinän peittämä. Röykkiön halkaisija on noin 4,5 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Sen keskellä on kuopanne.
Röykkiö 4 on metsäkoneen hajottama, itä-länsi -suuntainen ja pitkulainen. Sen länsipäässä on suuri kivi ja reunassa näkyvissä jonkinlainen kiveys. Röykkiö on kooltaan noin 3 x 8 metriä ja korkeudeltaan noin 0,5 metriä.
Röykkiö 5:stä on luonaispuoli hajonnut metsätyössä. Sen halkaisija on noin 3 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä.
Röykkiö 6 on pitkulainen kaakko-luode suuntainen. Sen koko on 3 x 8 metriä ja korkeus 0,5 - 1 metriä. alarinteen puolella on mahdollisesti näkyvissä jonkinlaista kylmämuurausta. Röykkiö on hajonnut melko pahasti metsäkoneen alla.
Röykkiö? 7 on myös hajonnut pahoin, sen halkaisija on noin 2 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Röykkiö 8 on soikeahko hajonnut rakenne, jonka kiviä on noin halkaisijaltaan 4 metrin alueella.
Röykkiöt? 9 ja 10 ovat kaksi kivikkoa, jotka voivat olla metsäkoneen täysin hajottamia röykkiöitä.
Röykkiöiden ympäristöä koekuopitettiin tuloksetta.

Langansböle 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Fyrsidigt röse, 4 x 3,8 , höjd 0,5 m. Stenarnas storlek , diam. 0,3-0,6 m. Röset delvis täckt av mossa. I mitten syns en stor stenhäll. Röset är grävt. röset ligger på berggrund.

Langansböle 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiön halkaisija 7,5 m, korkeus n. 1 m, keskellä kraatteri (4x1,5 m). Kivien halkaisija on 0,3-0,9 m. Röykkiö on kalliopohjalla ja siitä on heitelty kiviä alas rinteelle.

Verkvik (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kallion korkeimmalla kohdalla sijaitseva turvettunut 18 x 3 m röykkiö, matala (alle 0,5 m). Ladottu kaakko-luoteissuuntaiseksi. sijaittsee kallion pohjoispuolitse kulkevalta metsätieltä n. 50 m etelään. Inventontiraportissaan v:lta 1999 H. Jansson nimeää kohteeen Maren 1:ksi. Sen mukaan kyse on enemmän latomuksesta, jonka luonne ja ajoitus ovat epäselvät. Se sijoittuu kahdelle matalalle kohoumalle ja niiden väliseen maaston matalampaan painaumaan. Sen itäpuolella n. 80-90 m ja noin 5-10 m alemmalla korkeustasolla on Marenin pellon länsireunassa kaksi röykkiötä sekä kivivallia, jotka todennäköisesti ovat peltoraunioita.

Båtdrag 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Matala, epämääräinen ja hajoitettu röykkiö. Mitat n 3,5 x 4 m. Sijaitsee meren lähettyvillä VTKK:n saunan takana olevalla avokalliolla. Koottu suurehkoista kivistä, kivet ovat turvettuneita. Mahdollisesti muinaisjäännös.

Stora Lökholmen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Regelbundet runt-ovalt röse. Stenarna strandslipade, i genomsnitt stora som en huvudskalle. Mossbelupet. Orört. Tall i kanten. Mått ca 3 x 6 m, höjd ca 0,6 m. Längdaxel NW - SE. Röset befinner sig i öns nordvästra del, i en sluttning som vätter mot sydväst, ned mot den gamla åkern.
Den troliga fyndplatsen för tidigare fynd (vikingatida spjutspets NM 8591) samt brynen, lerklining och kolbitar (NM 8308:1-3; 9388) är belägen ca 40 m sydväst om detta röse. Enligt inventeringsrapport fr. år 1999 anses det ovannämnda röset som en naturlig formation (Objekt Lökholmen 4). I stället hittades 9 st. rösen av ringa storlek (varier. mellan 1-3 i diameter). Datering av dessa är osäker och endast utgrävningarna kan bekräfta eventuell samband mellan fynden och rösen.
Vid provgrävningen av rösen år 2002 hittades inga fynd.

Kråkmalmen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Drygt 1 km från Finby bycentrum mot SE ligger ett område kallat Kråkmalmen, som mot W sluttar rätt brant ner i en dalgång, slagar sluttning mot S. Blandad tall- och granskog. Mot SE terassbildning.
Boplats vid sandgrop som mäter uppskattningsvis ca 40 x 60 m med längdaxel i E-W. Fynden gjordes på ett ca 30 m brett område mitt på sandgropens norra kant.
Vägen från Finby centrum till det sk. Hultmans löper 10-15 m norrom sandgropen. På området mellan sandgropen och vägen växer ung granskog. På samma område finns grunda gropar, som kunde tyda på sandtäkt. Själva boplatsen kan alltså vara rätt illa åtgången.

Jeppans (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röset ligger ca 150 m NW om Jeppansmanbyggnad, på en åkeromsluten landtung i vars NW-ända berget är i dagen. Ett på 1940-talet uppfört torkhus finn 20 m NW om röset.
Delvis mosstäckt, ovalt röse med längdaxel i riktning SE-NW. SE-ändan något utspridd, i övrigt regelbundet, inga gropar. Översta stenlagret består av mestadels av små, knytnävsstora stenar. På sidorna är stenarna större. längd 9 m, bredd 4 m, höjd ca 0,5 m. Ej nödvändigtvis förhistoriskt

Vesterkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sandgropen/boplatsen är på en sandmo som löper tvärs över Åsenbyvägen. I öster avgränsas sandmon av en däld, i väster dels av ett litet berg, dels av en liten mosse (Lammansmossen). På sandmon växer tall, i dälden gran och enstakak lövträd. Följer man 25 m:s kurvan på grundkartan ser man att dälden utgjort ett ca 500 m långt sund som löpt i riktning NNE-SSW.
sandgropen ligger i sandmons norra ända vid det lilla bergets södra/sydostliga sluttning. Gropen har en diamteter på 20-25 m och är uppskattningsvis drygt 2 m djup.

Hasselholm (Kivirakenteet)
Historiallinen; Markägaren grävt en grop i ett röse, i vilket fanns kol, som C14-daterats till 700+-55 år BP (Su-2232).

Timmerkärr (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplats vid sandgrop. Boplatsen skyddas i norr av en brant backe vid vars topp berggrunden träder i dagen. Under tidig kamkeramisk tid låg boplatsen på fastlandet på en sandstrand vid mynningen till en liten vik. Numera är bopltsen belägen i skogsmiljö. Söder om boplatsen, vid den forna havsviken, finns en däld med snakmark. I den förhållandevis branta boplatssluttningen växer huvudsakligen gran och tall, i gläntorna och vid skogsbilvägen växer enstaka björkar.

Näseberget (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bromarvin kylän länsipuolella olevan Kyrkvikenin länsirannalla, kylää vastapäätä. Alue on osa pohjoiseen työntyvää niemeä. Paikalla on kivilouhos, joka sijaitsee Näsebergetin lounaisosassa, n. 100 m Näseuddenin länsirannasta. Bromarv rusthålletin läheisiltä pelloilta, jotka sijaitsevat kohteen lounaispuolella, on matkaa 60 m. Paikalla olevaa kallioreunamaa on louhittu poraamalla ja sen eteen kallioterassille on kasattu noin 10 m pitkä (N-S) kivivalli kulmikkaista kivistä. Koko Näsebergetin ja Näseuddenin alueelta löytyy tämän vallin lisäksi useita pienempiä louhoksia. Yhtään Nordmanin mainitsemaa röykkiötä tai latomusta ei löytynyt alueelta 1994 ja 2002 inventoinneissa. Toisaalta mahdolliset röykkiöt voivat sijaita lähempänä peltoja ja olla peltoröykkiöitä tai talonpohjia. Louhoksen ajoitus on luultavasti suhteellisen nuori ja niitä löytyy Uudeltamaalta useita ja ne ovat olleet käytössä eri syistä.

Domars 3 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; På en liten kulle. Kumlets höjd är obetydlig, dess diameter 7 m. Mindre och större kullerstenar, i kanten några jordfasta. Ingen tydlig uppbyggnad.

Rullarsböle Kasberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Två rösen och synbarligen bottnen av ett tredje är belägna på Kasbergets högsta krön, som är nästan kalt. Utsikten från krönet är mycket vacker.
Röse 1 har en diameter om ca 28 m, höjden är svår att fastställa. Röset är anlagt på kalberget. Stenarna är för det mesta större än en mansbörda och vackert runda. Några flata stenar förekommer också, vilket ändå inte betyder att det skulle ha funnits en kistkonstruktion i röset. Röset är rört i mitten. Gropen når dock inte ända ner i botten.
Röse 2 är beläget 8 m WSW från föregående. Det har en diameter om ca 12 m och är 1,6 m högt. Röstets västsida skadad. Röset har en grop i mitten.
Stensättning 3 är belägen 23 m NE om röse 1. Den utgör möjligen bottnen av ett röse och mäter 5 m i diameter och består av huvudstora stenar utbredda på en bergknopp.
Vuonna 2020 tarkastuksessa havaittiin, että itäiseen röykkiöön on kohdistunut kaivelua.

Rullarsböle Kasberget 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Detta röse på Rullarsböle Kasberg är beläget 126 m SE om röset 1, fornlämning 835-01-0092. Röset har en diameter av 13 m, höjd 1,3 m. I röset kan spåras resterna av en hällkista. Röset grävt i mitten.

Norrby Björnholm (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Rösena är anlagda på en bergsklint med utsikt över den tidigare farleden mot N. Det ena röset mäter 13 m i diameter och har en kantsättning av större stenar. Från röset har bortförts sten för byggnadsändamål.
Det andra röset är beläget ca 100 m WSW invid ett bergstup mot sjön. Av röset återstår endast en halvmånformig del längst från stupet. diametern förefaller ha varit 13 m. Röset består av större runda stenar.

Totalgård (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röset befinner sig på en bergsklack som stiger upp ur moränåsen. Det mäter ca 11 m i diameter och dess höjd i mitten är åtminstone 1,5 m. Stenarna är runda och jämnstora. Röset har tre igenmossade gropar, som inte når botten.

Storgård (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röset är beläget på en brant bergsknall 100 m från närmaste odling i E, 185 m SW om röse 835 01 0097. Röset har troligen mätt 8 m i diameter och åtminstone 0,5 m i höjd. Röset är anlagt mellan tre bergsknoppar och mellanrummen mellan dessa är utfyllda med stora stenar. en kantbildning uppstår sålunda.

Grönvik I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på bergsluttningen ca 100 m sydost om Dragsviksfjärdens sydstrand. De är belegen i Norrby (förra Snappertuna kommun) i närheten av bygränsen mot Skräddarböle i väst. C.F. Meinander har redan år 1936 angivit två rösen belägna på Skinnaräng hemmans marker i Norrby. Enligt inventeringen 2005 är det större röset (1) ca 9 m i diameter och består av större stenar i 2-3 lager. Röset 2 är ca 5 m i diameter och 25 m ostsydost om det större röset. Båda är moss- eller höbevuxna och svårt att definiera exakt. På grundkartan finns ett karttecken av fornlämning, som nära motsvarar röset 1.

Stenbacka (835010100) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Fyndlokalen är belägen vid vägen mellan Trollböle och Prästkulla ca 0.5 km SW från Hangövägens korsning på vägens sydsida. Fynden gjordes på ett område mellan landsvägen och skogskanten. Tvärs över detta område gick i riktning NW-SE en brant, eventuellt en forntida strandformation. Alla fynd gjordes ovanom branten.

Raaseporin linna (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Raaseporin linna sijaitsee Tammisaaren keskustasta n. 15 km itään, pienellä rantakalliosaarella, joka on nykyisin kuroutunut mantereeseen. Linna rakennettiin Bo Joninpoika Gripin johdolla ilmeisesti 1370-luvulla. Korkeille silokallioille vaiheittain pystytetyn linnan kehämuuri on muodoltaan hevosenkenkämäinen, ja varsinaiseen päälinnaan liittyy kaksi esilinnaa. Suuren pyöreän tornin, rondellin rakentaminen ajoittuu 1400-luvun jälkipuolelle. Linnasaarta ympäröi paaluvarustus.
Linnan ensimmäinen vouti oli ritari Tord Röriksson Bonde. Tunnetuin linnaherra on kuitenkin hänen pojanpoikansa Ruotsin kuninkaana kolme kertaa toiminut Karl Knutsson Bonde. Raasepori oli Länsi-Uudenmaan maallisen hallinnon keskus. Linnalla oli merkittävä rooli Suomenlahden historiassa ja sillä oli tiiviit yhteydet Tallinnan kaupunkiin.
Linnan vieressä on keskiajalla ollut Tunan kauppapaikka, joka siirrettiin myöhemmin kirkonkylän maille. Raaseporin linna jäi käytöstä 1550-luvulla, jonka jälkeen se rappeutui. Entistämistyöt käynnistyivät 1800-luvun lopulla ja jatkuivat 1980-luvun lopulle asti.
Linnan muinaisjäännösrajaus on tarkistettava.

Bormannin portti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Sarsalanojan länsipuolella ja Ruskelasta Hyvinkäälle vievän tien pohjoispuolella Suopellon talosta n. 150 m lähes pohjoiseen jyrkähkösti itään viettävällä hiekkaisella pellolla. Löytöinä kvartsi-iskoksia ja kadoksissa oleva reikäkiven kappale.

Koskenmäki (858010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Tuusulanjoen länsipuolella etelään laskevalla hiekkaisella pellolla ja pihamaalla. Alue on rajattu koekaivauksessa vuonna 2006. Asuinpaikan ydinosa sijoittuu Koskelantien länsipuolelle, jossa on omakotitaloja puutarhoineen. Koetutkimuksissa löydettiin kvartsia ja palanutta luuta.
Vuonna 2011 alueella on tehty tarkastus, jossa on löydetty karkeaa (rautakautista?) keramiikkaa.

Takapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lähellä Tuusulan ja Vantaan rajaa Helsinki-Vantaan lentoaseman koillispuolella, koillisten laskeutumismajakoitten vieressä pellolla Foorkaski-nimisen suon pohjoispuolella. Asuinpaikka on loivasti kaakkoon viettävällä peltorinteellä alueella, jossa peltomullan seassa on hienoa hiekkaa. Löytöinä asuinpaikalta on saatu venekirveen teelmä, nuorakeramiikkaa, kivikirveitä, tasatalttoja, iskukiviä ja kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Vähänummi (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohteessa on neljä maahan kaivettua matalaa kuoppaa. Se sijaitsee noin 120 m pohjoiseen Kellokosken Malmarin tilan päärakennuksesta, jyrkähkösti laskeutuvan harjun rinteen juurella, kusimetsässä, pellon reunassa. Pellon laidasta 10 m etäisyyydellä on ollut matala maakumpu, jonka laidalla on ollut epämääräinen kiviröykkiö läpimitaltaan 2 m ja korkeudeltaan 0,5 m. Rakenne on ollut todennäköisesti uunikiveys. Kohde on valokuvattu vuoden 1965 inventoinnin yhteydessä. Paikalla tehtiin tuolloin pienimuotoinen kaivaus, jossa löydettiin palaneita kiviä ja sekoittunutta maata.
Röykkiötä ei pystytty enää paikallistamaan maastossa vuoden 2021 tarkastuskäynnillä. Sen mahdollinen sijaintipaikka voi olla P= 6709423, I= 395826 (ETRS-TM35FIN). Kohdalla on kaksi soikeaa kuoppaa, joiden koko on 0,5 x 1 m ja syvyys 0,2 m. Kuoppien koillispuolella on kaareva n. 2,5 m pitkä oja, jonka leveys on 0,4 m ja syvyys 0,2 m. Paikalla otetuista kairausnäytteistä löytyi hiiltä ja ruskeaa hiekkaa.
Edellä mainitusta mahdollisesta röykkiön sijaintipaikasta 25 m pohjoiseen on maahan kaivettu soikea kuoppa, jonka koko on 0,7 x 1,8 m ja syvyys 0,2 m. Kuopan pohjalta otetuista kairausnäytteistä löytyi pintamullan alta ainoastaan ruskeaa hiekkaa. Mahdollisesta röykkiön sijaintipaikasta 25 m eteläkaakkoon on maahan kaivettu kuoppa, jonka koko on 1,5 x 2 m ja syvyys 0,3 m. Kuoppia ja mahdollista uunia on epäilty Nummenkylässä sijainneeseen kasarmi- ja leirialueeseen liittyviksi rakenteiksi.
Harjun kyljestä on otettu aikanaan hiekkaa ja 1980-luvulla Järvenpään kaupunki läjitti alueelle kivennäismaita. Tällöin on syntynyt edellä mainittujen kuoppien pohjoispuolelle rinteen alaosaan kaksi pyöreähköä, yläpinnaltaan tasaista, maasta ja kivestä muodostunutta terassia, joiden halkaisijat ovat 15 ja 10 m. Terassit ovat koillissivuiltaan 2,5 m ympäristöään korkeammalla. Terassien ympärillä on kasattu runsaasti kiviä, joista osa on tulkittu myöhemmin edellä mainituksi röykkiöksi. Maanotosta ja terassien muodostumisesta kertoi maanomistaja, joka esitti asiasta myös kirjallisia dokumentteja karttaliitteineen.
Vuoden 2021 tarkastuskäynnin perusteella, pienennettiin aikaisempaa muinaisjäännösalueen rajausta, jättämällä 1980-luvulla syntyneet täyttömaa-alueet siitä pois ja samalla muutettiin kohteen sijaintipaikan koordinaatteja.

Kivimäki (858010008) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Suopellon talosta 140 metriä luoteeseen tilustien ja Ruskelasta Hyvinkäälle vievän tien välissä. Röykkiö on suunnilleen itä-länsisuuntaisella sekametsän ympäröimällä ja siirtokivilohkareisella kallioselänteellä noin 5 metriä ylempänä taitekohtaa, josta rinne alkaa viettää jyrkemmin pohjoiseen. Röykkiön koko on 4 x 3 metriä. Korkeutta röykkiöllä on noin 0,5 metriä ja sen keskellä on suppilomainen painauma.

Uudenpellonmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Laurin talosta 400 metriä pohjoisluoteeseen ja Uudenpellon reunasta 20 metriä länteen kivisessä kuusimetsässä ja pellonreunassa. Röykkiö koostuu neljän maakiven varaan kasatuista lohkaremaisista ja pyöreistä kivistä. Röykkiötä on kaivettu ja kiviä siirretty. Röykkiö on mahdollisesti peltoraunio.

Huhtari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Huhtariihen asuinalueen pohjoispuolella, Huhtariihestä Kratinkalliolle johtavan tien koillispuolella olevalla kalliopaljastumalla. Röykkiön koko on 3 x 3 x 1 metriä ja se on hyväkuntoinen ja koskematon. Röykkiön sisällä on aikanaan ollut näkyvissä osa arkkumaista latomusta.

Vävars (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat metsässä, vierekkäisillä kalliokumpareilla, Ruohosuon pohjoispuolella, suosta noin 140 m. Röykkiö a on halkaisijaltaan noin 2,5 m, korkeudeltaan hieman yli puoli metriä ja muodoltaan pyöreähkö. Siinä on kiviä kämmenen kokoisista lohkoista aina halkaisijaltaan noin 50 cm kokoisiin kiviin. Röykkiöstä kerrotaan löytyneen palanutta luuta ja rautaveitsi (ks. Leppäaho 1938), mutta tietoon on suhtauduttava varauksella. Röykkiö b on niin ikään ollut kooltaan noin 3 x 3 m kokoinen, mutta sittemmin tämä röykkiö on tuhoutunut metsänhakkuun yhteydessä. Röykkiö c (p = 6693776, i = 3388036) on kooltaan 3 x 4 m, alle puolen metrin korkuinen ja muodoltaan soikea röykkiö, joka koostuu hevosenpäänkokoisista ja tätä pienemmistä kivistä. Röykkiön keskellä on havaittavissa kuopanne. Röykkiö on heinittynyt ja sen itäkulmassa kasvaa mänty.
Vuoden 2023 inventoinnin tulokset: Röykkiö (röykkiö a) sijaitsee noin 80 metriä Ruohosuontien pohjoispuolella. Röykkiön länsipuolitse, noin 60 metrin päässä, kulkee tieura, joka on suljettu puomilla. Ympäröivä kallio on sammaleen ja jäkälän peittämä. Kallio on laakea ja metsittyy laidoilta laskiessaan.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin 3,5–4 metriä ja se on sammaleen peittämä, mutta erottuu selvästi kallion päällä.
Röykkiö b sijaitsee peruskartan muinaisjäännösmerkin osoittamassa kohdassa. Röykkiö on kallion päällä, ympäristössä on tehty hakkuita joskus kauan aikaa sitten. Röykkiö näkyy hyvin. Se koostuu ”lampaanpään kokoisista” ja pienemmistä kivistä ja on kooltaan noin 4 x 5 metriä. Röykkiön eteläpäässä on isompi kivi tai mahdollisesti kallion nyppylä, jonka
viereen röykkiö on kasattu.
Röykkiö c sijaitsee röykkiöstä a 190 metriä länteen kalliolla. Röykkiö on matala mutta erottuu kalliolla selvästi. Se on hieman soikean muotoinen mitat noin 5x4 metriä. Röykkiössä ei havaittu kuopannetta, josta on maininta rekisterin kuvauksessa.

Solhem (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee kalliopohjaisella mäellä Korsoon vievästä tiestä 200 metriä etelään, Tuusulantien ja Korsoon vievän tien liittymästä 740 metriä itään. Röykkiö on ollut 3 x 3 metrin kokoinen. Nyttemmin kohdetta on hajotettu.
Vuoden 2023 inventoinnin mukaan röykkiön päällä on isompi kivi, halkaisija noin 60 cm ja sen ympärillä sammaleen peittämänä matalaa, ilmeisesti osittain hajotettua kiveystä. Röykkiö on matala ja vaikeasti havaittavissa, sen läpimitta on noin 4 metriä. Jaakko Sarkamo tarkasti röykkiön vuonna 1965 ja totesi, että se on hajotettu Jorma Leppäahon vuoden 1938 tarkastuksen jälkeen. Noin 6 metriä röykkiön länsipuolella on kivistä kasattu nuotionpaikka, johon on ilmeisesti käytetty röykkiön kiviä.
Inventoinnissa löydettiin röykkiön ympäristöstä muutamia pieniä palasia kuonaa, osin sintraantuneita. Aluerajausta on laajennettu kuonalöytöjen vuoksi.

Päivärinne (858010024) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 850 m itäkoilliseen Tuomalan Päivärinnan tilan päärakennuksesta ja noin 120 m länteen Lahden moottoritieltä. Järvenpään kaupungin ja Tuusulan kunnan raja kulkee noin 120 m:n päässä pohjoiseen. Röykkiö on metsässä kalliopaljastumalla, jonka ympäristö on mäntyvaltaista kangasmaastoa. Lähellä on tehty kallionräjäytys- ja maansiirtotöitä liittyen Lahden oikoradan rakentamiseen. Röykkiö on ihmisenpäänkokoisista ja tätä pienemmistä kivistä kasattu ja muodoltaan alun perin kekomainen. Sen halkaisja on noin 2 m ja korkeus puolisen metriä.

Kirkonkylä 1. kirkko (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Tuusulan ensimmäinen kirkko sijaitsi nykyisen vuonna 1734 rakennetun kirkon pohjoispuolella ja kirkon kellotapuli sijaitsi nykyisen kellotapulin (v. 1767) paikalla. Nelinurkkainen, latomainen puurakennus rakennettiin vuonna 1643 nurkkakivien varaan ilman perustuksia. Kirkon itäosassa olivat alttari ja sakaristo ja länsipäässä ovi. Ikkunat olivat pieniruutuisia ja lyijypuitteisia. Kirkko maalattiin punamullalla ja paanukatto (noin v. 1666) oli tervattu. Lattian alla oli useita sukuhautoja, jotka jäivät kirkon purkamisen jälkeen merkkikummun alle. Joissakin haudoissa oli tiiliverhous. Kirkko rappeutui 1720-luvulla ja purettiin vuonna 1734. (Peltovuori 1975: 262–266.)

Lautta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karjaanjoen itäpuolta kulkevan maantien varressa Lautan talosta 200 m pohjoiseen pellolla. Löydöt kvartsi-iskoksia, kaavin ja palanutta luuta.

Vaahteramäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karjaanjoen itäpuolella Vanjoen kartanosta luoteeseen vievän peltotien koillispuolella. Vanjoen kartanosta asuinpaikalle on matkaa 800 m. Löydöt kvartsikaapimia ja -iskoksia.

Itämäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karjaanjoen länsipuolella Jokikunnasta Karkkilaan vievän tien itäpuolella, Jokikunnasta Pusulaan vievän tien risteyksestä 2,8 km pohjoiseen itäkaakkoon viettävällä pellolla. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Kuuskallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuuskallion talosta itäkoilliseen, talosta Vanjärveä kohti vievän peltotien pohjoispuolella Karjaanjokea kohti viettävällä peltorinteellä. Jokikunnasta Pusulaan vievän tien risteyksestä paikalle on 1 km. Löydöt piin kappale, palanutta luuta, kvartsiesineitä ja -iskoksia, kuonaa ja simpukan kuoren kappale.

Päivölä (927010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee metsäisen ja kallioisen harjanteen eteläkärjessä. Talon pellot, joista löydöt on tehty, ovat etelään ja itään viettävillä pelloilla. Löydöt kourutaltta ja kappale mustaa liusketta.

Niemi (927010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Niemen kartanon päärakennuksesta 450 m pohjoiseen Vanjärveen pistävän niemekkeen viljellyillä etelään ja kaakkoon viettävillä peltorinteillä. Löytöinä kiviesine, kvartsiesine ja -iskoksia.

Ryönä (927010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jokikunnasta Nummelle menevän tien ja Karjaanjoen välissä 1 km:n päässä Nummen ja Pusulan tien risteyksestä. Kohde sijaitsee 100-150 m Ryönän talon rakennuksista kaakkoon keskellä peltoa olevan viljelemättömän saarekkeen lounaislaidalla. Löytöinä taltan kärkikatkelma, piiesine ja -iskos ja kvartsi-iskoksia.

Jokisuu (927010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Varhaiskampakeraaminen asuinpaikka sijaitsee aivan Vanjoen suussa joen länsirannalla olevilla pelloilla n. 140 m pohjoiseen Kuninkaansuoni-nimisen Hiidenveden lahden pohjukasta. Löytöinä kaksoiskirves, tasataltta, levykirves, hioimen kappale, saviastianpala, kivilaji-iskoksia, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Kolkka (927010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kolkan rakennuksista 200 m etelään lähellä Kirjavan järven entistä rantaviivaa, nykyisin Olkkalanjoen eteläpuolella loivasti kaakkoon viettävällä peltorinteellä. Löytöinä liuskesineen katkelma ja kvartsi-iskos.

Myllysilta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porin-Helsingin tien länsipuolella 100 m pohjoiseen paikasta, missä tie ylittää Olkkalanjoen loivasti lounaiseen kohti kuivattua Kirjavaa viettävillä pelloilla. Löytöinä reikäkirveen kanta, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Purhaanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee koillis-lounaissuuntaisen kallioselänteen lounaiskärjessä loivasti etelään kohti kuivattua Kirjavaa viettävillä pelloilla 140 m Purhaanmäen talosta etelään. Nykyään asuinpaikka on jäänyt ainakin osaksi uuden maantien alle. Löytöinä kvartsiesine ja -iskoksia.

Sipilä (927010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Olkkalanjoen pohjoispuolella Nummelaan vievän maantien ja joen yhtymäkohdasta 300 m itään loivasti etelään viettävällä pellolla. Löytöinä kvartsiesine ja -iskoksia.
2024: asuinpaikalle tehty aluerajaus vuoden 1966 raportin perusteella. Asuinpaikka voi topografian perusteella ulottua myös pellon pohjoispuolella kulkevan tien pohjoispuolelle. Rajaus vaatii tarkastamista maastossa.

Ratila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Oravalammen ja Hiidenveden Tarttilansalmen välisellä kannaksella Tarttilansalmeen viettävällä peltorinteellä. Asuinpaikasta itään on jyrkkä kallio ja lännessä syvässä uomassa virtaava Oravalammen laskujoki. Löytöinä liuskenuolenkärjen katkelma, kolme kvartsiesinettä ja kvartsi-iskoksia ja savitiivistettä.

Veikkola (927010014) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee loivasti kaakkoon viettävällä rantapellolla Oinasjoen suun länsipuolella Ali-Kaukolan talosta 400 m länteen ja Hiidenveden lahden pohjukasta 100 m pohjoiseen. Löytöinä taltan katkelma, palanutta luuta, kvartsiesine ja -iskoksia.

Fästi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hautakummut sijaitsevat Nummelasta Vesikansaan johtavan tien varrella, 6 km:n päässä Nummelasta, Fästin talon pihapiirissä, talon pohjoispuolella mäen rinteessä. Kumpujen halkaisija on 2 m ja korkeus 40-50 cm. Kummut ovat kiven- ja maansekaisia. Löydöt savitiivisteen paloja ja palaneita luita.

Reuna (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivivallit sijaitsevat Nummelasta Vesikansaan johtavan tien pohjoispuolella 7,5 km:n päässä Nummelasta ja 300 m Reunan päärakennuksesta länsilounaaseen melko tasaisella harvaa männikköä kasvavalla kallioselänteellä.

Hovi (927010017) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöryhmä sijaitsee Hovin päärakennuksesta 500 m eteläkaakkoon etelään viettävällä metsäisellä rinteellä jyrkän kallioseinämän alapuolella. Röykkiöitten halkaisija on 2 m ja korkeus noin 0,5 m. Kolme röykkiöistä on tutkittu mutta niistä ei ole löytöjä.

Holma (927010018) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiöt sijaitsevat Holman rakennuksen eri puolilla Poikkipuoliaisen itärannalla järveen pistävällä niemellä. Ensimmäinen matala kumpu sijaitsee huvilan kaakkoisnurkasta 10 m etelään, kooltaan 4 x 2 m. Toinen röykkiö sijaitsee huvilan länsinurkasta 10 m pohjoiseen ja on halkaisijaltaan 2,5 m, kolmas sijaitsee edellisestä 4 m luoteeseen. Kolmannesta röykkiöstä kivet on otettu huvilan perustuksiin niin että jäljellä on pohjakiveys. Neljäs röykkiö sijaitsee halkovajasta 11 m etelään ja sen pinnalle on heitetty kiviä myöhemmin.
2022 inventointihavainnot:
Paikalla sijaitsee huvilarakennus hoidettuine & aidattuine pihoineen. Pihapiirissä ei havaittu selkeitä röykkiöitä, mutta siellä on useita kivillä reunustettuja kukkapenkkejä, joihin on voitu käyttää paikalla olleiden röykkiöiden kiviä. Talon pohjoispuolella olleen halkovajan ympäristö tarkastettiin myös, mutta mitään havaintoja röykkiöistä ei tehty. Halkovajan ja muiden pienien ulkorakennusten reunustoille on kasattu kiviä.
Vuoden 1958 peruskartalla paikka on metsäaluetta, jonka itäpuolella on pelto. Paikalta aiemmin havaitut röykkiöt sijoittuvat metsän puolelle. Kohteen tarkemman muinaisjäännösstatuksen selvittäminen vaatisi kohdennettua tutkimusta, kuten tarkkuusinventointia.

Pinolahti 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Entistä Lohjan maalaiskuntaa. Pinolahden niemen lueelta on erotettu 1945 (Luho) ja 1996 (Pesonen) tutkimuksissa seitsemän erillistä löytökohdetta (A-G), joista Pinolahti 1 käsittää alueet E ja G. Niemekkeen etelä- ja pohjoispuolille sijoittuvilla E- ja G-alueilla on tehty koekuopitusta (1996) ja alueella G vuonna 2019 koekaivaukset jätevesijärjestelmän uusimisen vuoksi, jolloin alue laajeni itään ja osa Luhon alun perin löytämästä alueesta tutkittiin pois viemärin alta. Osa-alueiden rajaus perustuu koekuopituksiin ja topografiaan, ja ne saattavat olla saman laajemman alueen osia.
Eteläisemmällä alueella E on havaittu nuorakeramiikkaa, mahdollista kampakeramiikkaa, kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Alueelta G on löytynyt kvartsia ja likamaata.

Mäkelä (927010021) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 100 m Karkkilan rajalta etelään Karkkilan-Vihdin maantien itäpuolella pellolla. Löydöt kvartsi-iskoksia ja epämääräistä savitiivistettä.

Soiniemi (927010022) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karkkilan ja Jokikunnan välisen maantien itäpuolella, noin 200 m Ikkalan tienhaarasta etelään Vanjoen länsirannalla pellolla. Löydöt kvartsi-iskoksia.

Kivimäki (927010023) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjoen ja Karkkilan-Jokikunnaan maantien välissä niemimäisen, jyrkkärinteisen mäen päällä tasanteella. Kohde sijaitsee noin 550 m etelään Pusulantien risteyksestä. Löydöt kiviesineen katkelma, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Kavasto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjoen ja Karkkilan–Vanjärven tien välissä noin 100 m lounaaseen tilan päärakennuksesta. Löytönä kvartsi-iskoksia.

Närepelto (927010025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Vanjoen ja Karkkilan–Vanjoen maantien välissä, aivan maantien vieressä noin 550 etelään Vanjoen ylittävältä sillalta. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Hakaniitty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjoen ja Karkkilan–Vanjärven maantien välissä pellolla Hakaniityn talosta 100 m länsilounaaseen. Löydöt kiviesineen katkelma, diabaasi-iskos, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Rantamäki (927010027) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjoen ja Karkkilan–Vanjärven maantien välissä pellon alarinteessä noin 90 m Rantamäen talosta koilliseen. Löytöinä kvartsi-iskoksia.

Vaahteramäenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjoen itäpuolella Vanjärven kartanon päärakennuksesta 600 m lounaaseen etelään viettävällä pellolla. Löydöt kvartsi-iskoksia.

Petäjämäki (927010030) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjoen itäpuolella joesta noin 150 m ja Vanjärven kartanon päärakennuksesta 400 m luoteeseen, lounaiseen viettävällä pellolla. Löydöt kvartsikaavin ja -iskos.

Tuomistonmäki (927010031) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjoen länsirannalla ja Karkkilan–Jokikunnaan maantien itäpuolella Tuomistonmäen talosta 40 m itään etelään viettävällä pellolla. Löydöt kvartsikaavin ja -iskoksia ja palanutta luuta.

Koulumäki (927010032) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjärven lounaisrannalla Rantakummun talosta 120 m koilliseen muinaisen saaren kaakkoisrannalla, nykyisellä peltorinteellä. Löydöt kvartsiesine ja -iskoksia.

Pitkänen (927010033) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjärven koillisrannalla Pitkäsen talosta 100 m etelään ja 800 m kaakkoon Vanjärven kartanosta länteen viettävällä pellolla. Löydöt kvartsikaavin ja -iskoksia.

Vuohenoja (927010034) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjärven rannalla 1,6 km Vanjärven kartanosta kaakkoon loivasti länteen viettävällä pellolla. Löydöt pii-iskos, palanutta luuta, kvartsiesine ja -iskoksia.

Sillankorva (927010035) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 100 m Ikkalaan vievän tien itäpuolella ja 60 m pohjoiseen Vanjoesta tasaisella pellolla, rantatörmällä. Löydöt pii-iskos, kvartsiesine ja -iskos.

Harvoinkäytävä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjoen länsirannalla joen suusta 2 km pohjoiseen pellolla korkean, jyrkän rinteen juurella jokilaaksossa. Löydöt kvartsikaavin ja -iskoksia.

Kuninkaanlahti (927010037) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjoen suusta 100 m etelään, Hiidenveden Kuninkaanlahden pohjukan itärannalla, jyrkästi järveen viettävällä rinteellä. Löydöt kvartsi-iskoksia ja kuonanpala.

Jerusaleminmäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Jerusaleminmäen kaakkoisrinteen terassilla. Röykkiö on matala ja turvepintainen, kooltaan 3,5 x 3 x 0,4 m. Sen keskellä on kuoppa. Koottu särmikkäistä, miehennostettavista kivistä kalliopohjalle.

Haarjärven Linnamäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Linnamäen laki sijaitsee n. 500 m Haarjärven pohjoispuolella, järven laskujoen Hämjoen itärannalla. Nähtävissä ei ole selviä valli- tms. rakennelmia. Paikka on korkea kalliomäki, joka kohoaa n. 50-60 m järvenpinnasta ja jokilaaksosta. Paikka on maisemallisesti kaunis ja mäeltä on laaja näköala Hämjoen viljelyslaaksoon luoteessa. Appelgren on maininnut paikan "Suomen muinaislinnat" -teoksessaan 1888, jossa ei ole kuitenkaan pitänyt länsi-/lounaispuolella olevia isoja rivissä olevia kiviä selvän vallin jäänteinä. Inventoinnissa v. 2002 Petro Pesonen havaitsi kalliotasanteella mäen luoteisosassa rivimäiset isot kivet, muttei myöskään pitänyt niitä vallituksen jäänteenä. Paikan status linnavuorena perustuu siis lähinnä nimistöön, sijaintiin ja topografiaan.

Sampaankorpi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi lähekkäistä matalaa kiviröykkiötä Raatinjoen laakson länsipuolella, korkealla ylänköalueella, runsas 50 m laaksonpohjaa korkeammalla. Röykkiöt ovat mäen laen itään suuntautuvan tasanteen pienellä kallionyppylällä, joka on hieman ympäristöstään kohoava, muttei laakson suuntaan erottuva. Röykkiöistä suurempi on halkaisijaltaan 5-6 m ja sen keskusta on kraaterimaisesti kuopalla. Kiviä on kaiveluiden tuloksena myös ympäristössä. Aivan röykkiön vieressä on pienempi röykkiö, jonka keskustaa on niin ikään kaiveltu. Röykkiökivet ovat pyöreitä, tasakokoisia ja kooltaan n. 15-40 cm. Inventoinnissa syksyllä v. 2002 oli maassa lumipeitettä, mutta vaikutti ettei ainakaan isompi röykkiö ole säännöllisen pyöreä. Röykkiöistä hieman itään on kolmen tilan rajalla samanlaisista kivistä koottu rajamerkki. Röykkiöt ovat samanlaisia, kuin Nummi-Pusulan ja Lohjan rajalla olevat Pitkämäen röykkiöt. Molemmat kohteet voivat olla muodostuneet kaivelun tuloksena luontaiseen pirunpeltoon. Raatinjoen laakso on saattanut olla järvialtaana esihistoriallisena aikana, joten pronssikautisen asutuksen olemassaolo on mahdollinen. V:n 2004 Sammatin inventoinnissa röykkiöitä ei havaittu, ja onkin mahdollista, että metsäautotien rakentaminen olisi tuhonnut ne. Tarkastuksessa 2006 metsätieuralla havaittiin vaurioitunut röykkiö, joka vaikutti ennemminkin yhdeltä suurelta (halkaisija noin 15 m) ympäristöstä kohoavalta epävarmalta röykkiöltä, jonka yli kulkeva tieura on vaurioittanut. Siitä noin 20 m lounaaseen on korkeamman kallioharjanteen jatkona mahdollisesti luontainen kivikko.

Näpönsuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Valtatie 1 moottoritielinjauksen inventoinnissa v. 2002 löytynyt mesoliittisen kivikauden asuinpaikka sijaitsee Raatinjoen laakson luoteispuoleisessa kohti kaakkoa laskevassa peltorinteessä. Löytöinä paikalla havaittiin kvartsi-iskoksia kahdelta alueelta n. 60 m etäisyydellä toisistaan. Eteläisempi osa asuinpaikkaa on arvioitu n. 30x40 m suuruiseksi n. 44-49 m korkeusvälillä. V. 2003 inventoinnissa löytöjä havaittiin edelleen alempana pellossa terassimaisella maastokohdalla. Pohjoisempi löytöalue n. 50-52 m korkeudessa on n. 20x40 m laajuinen alue. Hiesusavisella peltotörmällä havaituista löytöalueista pohjoisempi ulottuu suunnitellun tiealueen rajalle ja voi ulottua pohjoisessa metsän puolelle. V. 2003 koekaivauksella todettiin ettei asuinpaikka ulotu suunnitellulle tiealueelle pohjoisessa.

Raati (Raati) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nummi-Pusulan Raadin kylässä oli 1560-luvulla seitsemän tilaa. Kylän vanhin kartta on vuodelta 1772 (MH B27 28/2-3). Kylässä oli tuolloin viisi tilaa kahdella erillisellä tonttimaalla. Kylässä oli tuolloin kolme tilaa: Ratula, Sipilä ja Pakanen. Lisäksi kylässä oli kaksi torppaa omalla tonttimaallaan.
Keskiajalta - 1500-luvulta periytyvä Raatin kylätontti on paikannettu Sipilän talonmäelle. Maakunnallisesti arvokas kulttuurimaisemakokonaisuus. Maisemapiirteet kolmine kantatiloineen ja torppineen ovat olleet nykyisen kaltaiset 1700-luvulta lähtien. Kuninkaankartastossa (1776-1805) Raatin kylän rakennukset on merkitty paitsi Sipilän talon kohdalle, myös joen luoteispuoleiselle kumpareeelle, n. 300 m Sipilästä luoteeseen. Tämän ilmeisesti uuden ajan kylävaiheen kahden talon paikka on sijainnut Raatinjoen ylittävän tien länsipuolella korkean peltotörmän päällä, jossa on v. 2003 paikallistettu ainakin yhden rakennuksen perustus, kiuas ja kellarikuoppa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2017 inventoinnissa. Sipilän tilan alue on tiheään rakennettua tilakeskusta, rakennuskannan ikä vaihtelee, vanhimmat ilmeisesti 1800-luvulta. Kohde on erilliskohteena. Raadin talon paikka tarkastettiin ja paikka todettiin mj-rekisterin kuvauksen mukaiseksi. Talon paikka on ollut jyrkän törmän päällä, osittain kalliopohjalla.
Raadein lounaispuolella olevalla mäellä on Senaatin kartaston mukaan ollut jopa kahdeksan torppaa tai muuta rakennusta. Inventoinnissa käytiin mäki läpi, mutta kaikista rakennuksista ei löytynyt merkkejä. Varsinkin mäen yläosa oli paikoitellen hankalakulkuista johtuen tuulenkaadoista. Muutamia merkkejä rakennuksista kylläkin löytyi. Raadista noin 100 metriä lounaaseen, pellon toisella puolella olevassa metsässä, lähellä peltoa on mahdollisesti ollut rakennus. Paikalla on kuoppa, jonka halkaisija vallien päältä on noin 4,5 metriä ja syvyys metri, kuoppa on neliskanttinen. Mahdollisesti kyseessä on kellari. Kuopan pohjoispuolella on tasoitettua aluetta, jossa on hieman reunakiveystä ja joka vaikuttaisi mahdolliselta talon paikalta. Alue kasvaa melko tiheää sekametsää. Näiden kohdalla alarinteessä on myöhempiä hiekanottokuoppia.
Edellisestä noin 150 metriä lounaaseen, metsässä, pellolle viettävässä rinteessä noin 30 metriä pellon reunasta on kuoppa, jonka koko on noin 2,5x3 metriä ja syvyys vajaa metri. Kuoppa reunustavat selvät vallit, kuoppaa ei liity hiiltä tai nokimaata. Kuopasta noin 5 metriä koilliseen on toinen pienempi kuoppa, halkaisija noin 1,5 metriä. Kuoppa muistuttaa Raati 2:n erilliskohteessa olevaa kuoppaa. Todennäköisesti kuoppa liittyy torppaan.
Mäen päällä, noin 100 metriä Raati 2:sta länteen on rakennuksen raunio. Rakennuksen kivijalka ja seinien alaosa on luonnonkiveä ja alkuperä voi olla vanhakin, kuitenkin rakennus on merkitty asuinrakennuksena vielä vuoden 1961 peruskarttaan.

Routio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kiviröykkiö Roution kylätontin eteläpuolella. Se sijaitsee kalliolla vanhan Roution tilan navetan lounaispuolella. Kivistä koostuva maanpinnalle kumpuna erottuva röykkiö on halkaisijaltaan n. 5 m ja korkeudeltaan 50 cm. Vaikuttaa koskemattomalta. Maanpinnalle ei ole erotettavissa kiviä, jotka ovat irtaimen maalajin tai humuksen peitossa. Röykkiön päällä kasvaa kataja. Lohjan museonjohtajan Eero Ahtelan mukaan Lohjan Paloniemessä olevat röykkiöt ovat samanlaisia.

Routio (Rautio) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Routio mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1447 (FMU 2687). Kylässä oli vuonna 1540 kaksi tilaa. Routiossa oli ratsutila 1600-luvulla (Ylikangas 1973, s. 201, 204).
Ainakin 1400-luvulta periytyvä kylänpaikka. 1600-luvun puolivälistä Roution tilat ovat olleet yhdistettyinä ja 1700-luvulta Routio on ollut ratsutilana. Kuninkaan kartastossa 1700-1800-luvun vaihteen tienoilla Routio (Rautio) on merkitty likimain nykyisen Roution tilan ja Ratsutilantien pohjoispuolella olevan hakamaan kohdalle. Vt-1 inventoinnissa v. 2002 tarkastettiin kylätontin paikkaa. Hakamaalla havaittiin ainakin 9 kiviröykkiötä, joista ainakin osassa havaittiin kivien seassa tiiliä. Todennäköisesti nämä ovat liesi- tai uunikumpuja. Alueen luoteisosassa on lisäksi selvä kivijalka. Ilmeisesti alueella on ollut useita rakennuksia.

Lehtikallio (Taide)
Ajoittamaton; Kalliomaalaukseksi tulkittuja väriltään tumman punaoranssisia kuvioita kahdessa kohdassa, Hiidenveden eteläosan kapeikon itärannasta n. 300 m kaakkoon, purolaakson itäreunan Lehtikallion pystysuoran kalliojyrkänteen eteläpäässä. Luoteinen maalauskohta on lippamaisen kohdan alla muodostuen kahdesta pystyviivasta sekä vaakaviivasta, isoa H-kirjainta tai kahta pelkistettyä käsikkäin olevaa sivuttaista ihmishahmoa muistuttaen. Kuvion alaosa on n. 1 m maanpinnasta. Kooltaan kuvio on n. 35x85 cm. Kuviosta n. 10 m kaakkoon on toinen maalauskohta, ympyrä- ja pystyviivakuvio. Ympyräkuvion alareuna on n. 1,4 m maasta ja siitä 15 cm päässä etelässä on 40 cm pitkä pystyviiva. Maalaukset poikkeavat muodoltaan, tyyliltään ja väriltään kivikautisista kalliomaalauksista, mutta luontaisina niitä ei voi pitää. Maalauskohta muistuttaa kivikautisten kalliomaalausten sijoittumispaikkoja. Maalausten länsipuolella n. 40 m oleva purouoma on ainakin vielä Itämeren Litorina-vaiheessa ollut lahtena.

Flatbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kiviröykkiön jäännökset pienen kallioharjanteen eteläreunalla, kohdassa joka on lähialueen korkein. Röykkiö on n. 5 m halkaisijaltaan ja sen kivet ovat enimmäkseen n. 30x30 cm. Ilmeisesti röykkiön kohdalla kalliossa on kuoppa, johon mahdollinen polttohautaus on tehty. Kivikerroksia on muutoin jäljellä 1-2. Suurikokoinen syvempi "kraateri" muodostuu kallioon röykkiön luoteispuolella, jota kallionharjanne kiertää yli puoliympyrän verran. Röykkiötä on muinoin kaiveltu ja osa kivistä on levinneenä harjanteella, osa kallion etelä-/lounaispuolella kalliorinteen juurella, jossa n. 3 m alempana heinikkoista "terassia". Alapuolella on myös muita, ilmeisesti luontaisia muinaisia rantakivikoita, joskin mahdollisuus myös muihin muinaisjäännöksiin on olemassa. Heinikkoalueen eteläpuolella kallio alkaa jälleen jyrkemmin laskea kohti alapuolista metsikköä ja sen takana olevaa merenlahtea(Storsundet/Backaviken). Merenlahti erottuu juuri ja juuri puiden lomasta röykkiölle. Lähiympäristössä ei havaittu selviä muinaisjäännöksiä. Myöskään ylemmällä korkeustasolla röykkiön kohdalla (Flatbergen) eikä Ryssbergen-kallion laella havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa.
Tästä 150 m itään havaittiin ennestään tuntematon röykkiö (kohde 178).

Malmskyan (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Rådkilan kylässä, Malmskyan-nimisen peltoalueen yläosassa olevan hiekkakuopan laidassa. Valtatie 51 kulkee n. 250 m alueen pohjois-luoteispuolitse metsän puolella. Maaperä on hiekkaa. Löytöinä on saviastianpaloja (myöhäiskampakeramiikkaa skeä mahdolisesti Kiukais- ja nuorakeramiikkaa). Asuinpaikka löytyi syyskuussa 2002 pidetyn inventointikurssin yhteydessä. V. 2005 Nygrannasin hiekkakuoppaan suunnitellun täyttömäen takia tehdyssä tarkastuksessa löytöjä havaittiin käytössä olevan hiekkakuopan reunassa pellon yläosassa sekä erityisesti jo osin umpeen kasvaneen hiekkakuopan reunoilla. Asuinpaikkaa on säilynyt myös koskemattomana Malmin tilan puolella ainakin runsaan 50 m matkalla, jossa kuopan leikkauksessa havaittiin kulttuurikerrosta, liesi sekä keramiikkaa, kvartsia ja kvartsiittia, kivilaji-iskoksia ja palanutta luuta. Tällä alueella on selvää asuinpaikkaterassia jossa kulkee tieura ja on pieniä resenttejä ? kuopanteita ja maanpinnan luontaisia ? painanteita. Tämä osa ajoittuu ainakin myöhäiskampakeraamiseen vaiheeseen. Kaikkiaan löytöjä voi arvioida olevan vähintään 300 m matkalla korkeuskäyrien suunnassa. Peltoaukea on alimmillaan alle 7,5 m korkeudessa merenpinnasta, joten merenlahti on ulottunut alueelle vielä varhaisella rautakaudella.
Paikkaa tarkasteltiin v. 2012, jolloin ummessa olleesta pellosta ei saatu lisähavaintoja. Lähialuetta tarkasteltiin laajasti, mutta uusia havaintoja esihistoriasta ei saatu.
Kynnetty, sateen huuhtoma pelto, viljelyskäytössä.
Pinnalla muutamia kvartseja, palanutta luuta ja keramiikkaa. Löytyi myös kiviesineen teelmä, joka otettiin talteen. Alue osittain jo kylvetty, näiltä osin tarkistettiin vain pellon reuna. Todettiin, että suuria muutoksia alueessa tai maankäytössä ei ole tapahtunut. Kiviesineen teelmän löytöpaikka: P= 6662181, I=338867.

Bemböle Övre Kvarn (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Glomsjoen itäpuolella länteen viettävällä entisen pellon alueella ja sen törmällä, joen ja Kunnarlantien välissä. Muinaisjäännösalueen länsiosassa kulkee pohjois-eteläsuuntaisena Purohyrränpolku. Alue on peltokäytön jälkeen muodostunut niityksi.
Paikalta on maastotarkastuksessa vuonna 1996 havaittu kynnetyn pellon peltomullasta kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä noin 150 metrin matkalta. Löytöihin kuuluu mm. piiesineitä kaksi kappaletta, kourutaltan katkelma sekä pii- ja kvartsi-iskoksia.
Kiinteän muinaisjäännöksen rajaus perustuu arvioon, joka on tehty havaittujen löytöjen ja topografisten piirteiden perusteella.

Tesjoki Hallonberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde käsittää kaksi kivikkoiseen maastoon maakivien väliin luonnonkivistä koottua kivirakennelmaa, joiden funktio on epäselvä. Rakenteet saattavat olla aitaus- tai suojarakenteita.
Ladelmista pohjoisempi on koottu halkaisijaltaan 20-50 cm:n kokoisista kivistä 3-4 kerrokseen suuntaan n. E-W. Latomuksen korkeus on n. 60-100 cm ja se on 3-4 metrin pituinen. Rakenne sijaitsee n. 10 metrin päässä pohjoisessa sijaitsevasta kalliojyrkänteestä. Eteläisempi latomus on kasattu halkaisijaltaan 20-40 cm:n kokoisista luonnonkivistä 3-4 kerrokseen ja se on noin metrin korkuinen. Rakenteen suunta on NE-SW ja pituus n. 6 m. Välittömästi rakenteen eteläpuolella sijaitsee avokalliopaljastuma.
Rakenteet ovat jäkälän ja paksun sammalkerroksen peittämiä. Rakenteet ovat selvästi ihmisen tekemiä, mutta niiden mittoja on vaikea havaita luonnonkivikosta. Sideainetta ei kivien välissä havaittu. Kyseessä ovat mahdollisesti majanpohjat ruotsalaisten leiripaikalla, jolloin todennäköinen ajoitus olisi 1700-luku.
Koordinaattipisteestä noin 60 metriä etelä-lounaaseen on löytynyt vuonna 2011 metallinilmaisimella pienikokoinen rautaveitsi (KM 40014: 1). Vuonna 2015 kohteen läheisyydestä on löytynyt keväällä kaksi ruodollista keihäänkärkeä (KM 40730:1-2) ja kesällä rautaveitsi (KM 41036). Katso alakohteet.

Naarkoskentie (Kultti- ja tarinapaikat)
Keskiaikainen; Kuppikivi sijaitsee Porvoonjoen itärannalla, aivan Naarkosken voimalaitoksen partaalla, Naarkoskentie 6:ssa sijaitsevan omakotitalon pihamaalla. Kivi ei ole alkuperäisellä paikallaan vaan tuli esiin talon perustuksia kaivettaessa. Nykyinen sijainti on alkuperäisestä löytöpaikasta noin 10 metriä kaakkoon.
Kivi on laakea, kooltaan noin 2 x 1,6 m, korkeus 0,65 m. Sen tasaisella yläpinnalla on kuusi varmaa ja kaksi epävarmaa kuppia. Kivi on vaurioitunut talon perustuksia kaivettaessa, ja siinä on voinut aluperin olla enemmänkin kuppeja.

Uusi-Seppä (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kiviröykkiö Lohjan Lylyisissä, Uusi-Sepän talosta n. 400 m lounaseen, peltoalueen keskellä olevalla osittain kallioisella sekametsää kasvavalla saarekkeella. Se on isoista kivistä tehty kasa. Kivien koko on 30-60 cm ja ne ovat sammaloituneita. Röykkiön halkaisija on n. 3 m. N. 10 m etäisyydellä on toinen pieni ja epämääräinen kasa jha saarekkeella saattaa ollla muitakin röykkiöitä.

Pentby SW (Hautapaikat)
Rautakautinen; Vahvasti maapeitteinen kivilatomus, koolotaan n. 5 x 5 m, ehkä hieman nelisivuinen. Sijoittuu metsämaastoharjanteelle, aivan korkeamman maastokohdan koillisreunaan. Mahdollisesti varhaisrautakautinen hautakiveys. Selviä muita rakenteita ei ympäristössä ole havaittu.

Koö 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ett delvis förstört röse på kalberget i södra delen av Koön. Röset är beläget på högsta punkt av basen till en udde, som skjuter mot W. Röset är närmast ovalt i form, men kan ursprungligen ha varit runt. Rösets västra del är bäst bevarat och bildar dess högsta del. Det är c. 7,7 m i N-S, 4,8 m i E-W och c. 0,8 m högt. Stenarna består av 0,3-0,4 m i genomskärning och finns dels i sluttningen nedanom röset. Det kan vara ett gravröse från förhistorisk tid, eller eventuellt även ett senare konstruktion. I Ekenäs skärgård finns mycket kvar av befästningsverk under II världskriget.
Kirjallisten tietojen mukaan jossakin Koöllä on sijainnut yksi vuonna 1855 rakennetun, Hangon ja Pietarin välisen optisen lennätinlinjan asemista. Nimistön perusteella se on tosin saattanut sijaita myös Koön eteläpuolella olevalla Vaktanlandetilla.

Hasselholmen 1 (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Ett litet rundt röse, 2,25 m i diameter och 0,8 m högt, på den lilla ön Hasselholmen strax NE om Hästö. Röset är beläget i holmens mellersta del, på den nordöstra sluttningen av en liten dal, söder om holmens högsta punkt på kalberget. Ca 50 m ESE om röset finns ett boningshus, numera sommarstuga, som är en del av det gamla skärgårdshemman, av vilket det ännu finns kvar mera i SE gamla odlingar och stenar i åkerrösen runt dessa. Röset har med anknytning till den gamla farleden och itinerariet grävts osakkunnigt av markägaren och även ett rekonstruerinsförsök har gjorts efteråt. Ifrån rösets mitt har tillavaratagits ett kolprov, som daterats 700 +-55 BP. Kalibreringen daterar provet till 1230 +- 1380 AD, men provets kontext är osäker. Enligt inventeraren är det knappast fråga om ett odlingsröse på den steniga och branta sluttningen.

Lepäisenmaa 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiöt sijaitsevat Pohjois-Karkkilassa Lepäisenmaa-nimisen tilan maalla. Toinen röykkiöistä on harjanteen päällä havumetsässä, talosta 500 m länsilounaaseen. Toinen sijaitsee lähellä taloa, talosta 100 m eteläkaakkoon, Öljymäentien eteläpuolella, pienen kallion kaakkoispuolella, kuusien siimeksessä. Röykkiöiden halkaisija 2-2,5 m.

Iitalammi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuuni sijaitsee Länsi-Karkkilan harjualueella Iitalammen pohjoisrannalla olevien kesämökkien pohjoispuolella. Ryssänuunista etelään sijaitsevan mökin osoite on Iitalammi 63. Harjun rinne laskee jyrkästi alas mökkirantaan. Uuni sijaitsee ylärinteen puolella n. 50 m tiestä hieman pusikoituneen hakkuuaukean ja kuusikon rajalla.

Ahmoo Visa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka - vaatii lisätutkimuksia.
Visan talo sijaitsee mäellä Purhaanojan länsipuolella peltolaakson länsireunalla. Mäen itä- ja eteläreunalla on Purhaanojaan laskevaa peltorinnettä.
Kvartsin KM 34218 löytöpaikka sijaitsee rinteen yläosassa lähellä Oraslehdon rajaa suuresta ulkorakennuksesta n. 20 m kaakkoon (GPS-mittaus). Maaperä on hiekkainen. Peltoa ei oltu kynnetty, joten havainnot paikasta jäivät hyvin vähäisiksi. Maastoltaan paikka on kivikautiseksi asuinpaikaksi sopiva.

Kivimäki (1000000592) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kivilouhos, josta on louhittu myllynkiviä n. 1880 - 1920. Mäen kallioisella laella on näkyvissä laajalla alueella lohkottuja kiviä ja keskentekoisia myllynkiviä. Myös pienen rakennuksen kiviperusta oli säilynyt.
Paikallislta saadun palauteen mukaan kivilouhosta on myös Lohjan kaupungin puoleisella alueella.

Odensö Björnholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kolme kivirakennetta kahdella erillisellä alueella Björnholmenin saaren eteläosassa. Itäisemmät kaksi latomusta ovat jyrkkärinteisen kallion puuttomalla huipulla, noin 200 metriä saaren etelärannasta. Näistä läntisempi on nelisivuinen, katkaistun kiilan muotoinen, jonka sivut ovat lounaassa 5 metriä, kaakossa 6 metriä, luoteessa 7 metriä ja koillisessa 3 metriä. Korkeutta latomuksella on 0,3-0,4 metriä. Erityisesti lounais- ja kaakkoisreunat ovat säännölliset. Kivet ovat tasakokoisia.
Noin 30m itään edellisestä on samalla kalliotasanteella E-W-suuntainen 20 metriä pitkä latomus, jonka leveys vaihtelee idän 4:stä länsipään 5:een metriin ja korkeus on noin 0,3-0,4 metriä. Itäosa on hajotettu ja kivistä on tehty 1,5 metrin läpimittainen kivikehä latomuksen eteläpuolelle. Länsipää on ehjä ja säännöllinen puoliympyrä. Reunan kivet ovat selvästi paikalleen muodostetut.
Edellisistä runsas 100 metriä lounaaseen pienen peltolohkon länsireunassa ja noin 180 metriä merenrannasta on aivan tilusrajalla 5x3-metrinen ja 0,6-0,7 metriä korkea röykkiö. Sen eteläosassa on iso kivi, reunan kiveys selvärajainen ja riviin aseteltu. Ilmeisesti peltoraiviona myöhemmin käytetty, mutta reunarakenteiden takia tuskin alun perin peltoraunio.

Danskogin Näkötornikallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö Danskogin saarella, samannimisestä kartanosta n. 600 m luoteeseen, Näkötornikallion lönteen viettävällä rinteellä maapohjalla. Lähes kokoonaan sammaleen ja kuusenoksien peitossa. Reunakiviä, jotka eivät kuitenkaan säännölliset. Pyöreä röykkiö on halkaisijaltaan n. 4 m ja 0,4-0,5 m korkea. Melko epämääräinen röykkiö.

Odensö Bastuviken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus Odensön länsirannan Bastuvikenistä n. 130 m koilliseen, U-muotoisella luoteseen avautuvalla kallioalueella, sen kaakoisreunassa. Latomus on soikea ja suunnassa NNW-SSE, pituudeltaan 7 m, 3 m leveä ja 0,5-0,7 m korkea. SSE-päästä hieman hajotettu, NNW-päästä hieman vierinyt kiviä. Muutoin hyväkuntoinen ja sammalpeitteinen.

Odensön voimajohtolinja (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi latomusta samalla kallioalueella saaren pohjoisosan poikki kulkevan voimajohtolinjan mutkasta 120-140 m luoteeseen-pohjoiseen. Ylempi (Tammisaari inv.-kohde 20) on 20,5 m pituinen luode-kaakko-suunnassa, leveydeltään 4 m ja vain 0,2-0,3 korkea. Luoteispään länsipuolella on latomuksesta siirretyistä kivistä koottu nelikulmainen röykkiö, jonka sivut 1 m. Luoteisosa latomuksesta kaartuu suorakulmaisesti koilliseen. Toinen latomus (Tammisaari inv. 19) on edellisestä noin 40 m lounaaseen (länsiluoteeseen ?) ja jyrkkäseinäisen painanteen erottama, luoteeseen viettävällä kalliolla. Sen pohjoispuolella on kieleke. Tämä on niin ikään luode-kaakko-suuntainen, noin 8 x 2,5 m ja 0,3 korkea. Eteläkulmassa on muutama kivi rivissä ja luoteisosa kapenee kärkimäiseksi. Muuten se on tasaleveä, hyväkuntoinen ja jäkälän peittämä.

Byträsket W (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Alun perin kaksi tai kolme kivilatomusta Gullön Byträsketin länsirannan niemessä, jotka C-F. Meinander tarkasti stipendiaattimatkallaan v. 1936. Pohjoisempi Meinanderin pronssikautistyyppisenä pitämä latomus kallion laella oli kooltaan n. 4,5 x 5 m, vailla näkyviä rakenteita ja sijaitsi n. 65 m niemen pohjois- ja itärannasta. Inventoinnissa v. 1997 sitä ei enää pystytty paikallistamaan. Eteläisempi Meinanderin mukaan lähinnä rautakautistyyppinen latomus oli edellisestä n. 50 m kaakkoon ja 15 m järven rannasta, ja siten rinteessä ja alemmalla korkeustasolla. Se on kooltaan n. 5x5 m. ja reunat ovat keskustaa suuremmista kivistä. Meinanderin mukaan eivät voi olla ainakaan viljelyröykkiöitä. Vain tämä paikallistettiin todennäköisesti v. 1997 inventoinnissa, jolloin latomuksen tai röykkiön muoto vaikutti lähinnä soikealta ja mitattiin 4,1x6,1x0,5-0,7 m suuruiseksi. Inventoija piti röykkiötä lähinnä pronssikautistyyppisenä. Meinanderin mukaan tämän vieressä oli lisäksi L-muotoinen latomus, jonka varret olivat 5 ja 3 m. Mahdollisesti tämä oli v. 1997 kaatuneen puunrungon peittämänä vikesti havaittava.

Byträsket N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö Gullön Byträsketin pohjoisrannan niemen länsiosassa, 1-2 m korkean jyrkänteen päällä, jonka juurella mahdollisesti rantalinja ollut röykkiön rakennusaikana. Se sijaitse ilmeisesti kalliopohjalla, joka kuitenkin vahvan pohjakasvillisuuden peitossa. Muodoltaan soikea pituusaikselinn ollessa etelästä pohjoiseen. Mitat ovat 6,5x4,95x0,7-0,8 m. Vaikuttaa koskemattomalta.

Orrödjan S (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kolme röykkiötä Gullön kartanosta n. 940 m SSW samanimisen saaren pohjoisosaa halkovan paikallistien eteläpuolella ainakin 1600-luvulta peräisin olevan niityn/pellon, nykyisen kuusenkasvatusalueen, eteläpuolella. Röykkiöt sijaitsevat siihen pistävän niemimäisen alueen lounaisosassa lounais-koillissuunnassa (röykkiöt a-c). Röykkiöt a ja c lounaassa ovat niemen länsi- ? reunassa ja epävarmempia, idempänä oleva röykkiö b puolestaan on luonteeltaan selvästi hautaröykkiö.
Röykkiö a lounaassa on kasvillisuuden takia heikoimmin erottuva, mutta lähinnä pyöreä muodoltaan. Sen mitat ovat 3,8x4,3x0,7 m. Siitä 5 m koilliseen heikosti itään laskevassa kohdassa on röykkiö b, lähinnä soikea ja voimakkaan sammaleen peitossa ja röykkiöistä selväpiirteisin. Varsin koskematon muutamia lounaisosaan myöhemmin kerättyjä kiviä lukuun ottamatta. B on kooltaan 6,2x7,4x0,8 m. Röykkiö c on edellisestä n. 15 m pohjoiseen ja sen muoto on vaikeasti arvioitavissa kasvillisuuden takia. Heti röykkiön länsipuolella maasto viettää länteen, josta syystä röykkiö tästä suunnasta vaikuttaa korkeammalta.

Orrödjan W (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Gullön kartanosta n. 850 m lounaaseen Gullön pohjoisosan poikki johtavan paikallistien pohjoispuolella itään viettävässä moreenimaastossa on eteläosassa kolme selvempää (a-c) röykkiötä ja 4-6 epämääräisempää (d-h) näiden pohjoispuolella. Niiden länsipuolella on metsäautotie. Röykkiöiden muoto vaihtelee pyöreästä pitkänomaiseen ja koko n. 2,5 m ja 7 m välilä. Myös niiden korkeus vaihtelee (0,2-0,7 m). Suurimmassa röykkiössä a on keskellä kraaterimainen painauma, b ja c ovat matalia, latomusmaisia. Röykkiöt d-f ovat muodoltaan ja luonteeltaan epäselvimmät: d ja e voivat olla luontaisia ja f voi olla peräisin alueen viljelyä varten raivaamisesta, josta on tieto 1600-luvun kartassa. Kaskiviljelyä on harrastettu saarella, mutta maanpinnan rikkoutuneissa kohdissa ei merkkejä tästä havaittu inventoinnissa. Metsäautotien risteyksen kaakkoispuolella on lisäksi kolme painannetta, halkaisijaltaan 3-4 m.

Bodvik (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Gullön saaren länsipäässä Vitsandströmmenin itärannan kallioniemessä sähkölinjan kohdalla on mahdollinen osittain tuhottu kivilatomus kallionyppylällä, jonka itäosa on jyrkkä. Havaittavissa on kaksi latomusta, jotka ilmeisesti ovat alun perin muodostaneet yhden latomuksen, joka on keskeltä tuhottu. Matalan kallioseinän alapuolella idässä on erityisesti kahden kiviladelman välikohdalla kiviä, jotka lienevät peräisin alkuperäisen latomuksen keskeltä. Rakenteettomia ja voimakkaasti sammalpeitteisiä. Ylemmän latomuksen koko: 1,5x2,9x0,2-0,3 m; alemman koko: 3,0x1,8x0,2-0,3 m. Latomusten väli on 3,6 m. Mahdollisesti latomuksen alkuperäinen pituus olisi siten ollut n. 8 m.

Stora Mistön (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö Skärlandetin kaakkoispuolella Grevön kylässsä sijaitsevan Stora Mistön saaren eteläosassa avokalliolla. Saaren etelärannasta on n. 60 m. Röykkiö on muodoltaan lähinnä soikea pituusakselin ollessa rannan ja länsi-itä -suunnassa. Keskellä on kraaterimainen painauma, joka ulottuu lähes kallion pintaan saakka. Sen perusteella röykkiö on tehty luontaiseen kallionnotkoon. Länsipuolella on erillään kerättyjä kiviä, jotka lienevät röykkiöstä peräisin. Röykkiö on mitoiltaan 6,6x9,5x1,0-1,3 m. Muodoltaan pronssikautistyyppinen hautaröykkiö, jonka sijainti on kuitenkin melko matala, ja lieneekin aikaisintaan kauden lopulta. Vrt. myös kohde Bergvik.

Bergvik (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kokonsa perusteella lähinnä rautakauteenn ajoittuva pieni röykkiö Stora Mistön saaren pohjoisosassa Bergvikin tilalla. Muodoltaan soikea ja selvästi avokalliolla rajautuva röykkiö saaren korkeimman kohdan pohjoispuolella n. 160 m. Kooltaan 2,9x2,15x0,3 m ja muutamia erillisiä kiviä lukuun ottamatta koskemattomalta vaikuttava. 1960-luvun ilmoituksen mukaan Stora Mistönillä olisi kuvakivi ja sen viereinen kivilatomus sekä erillinen röykkiö. Näistä mitään ei yksiselitteisesti voida liittää Bergvikin röykkiöön, vaikka inventoija tämän yhdistääkin ilmoituksen latomukseen. Lähiympäristöstä n. 100 m säteellä ei inventoinnissa löytynyt muita muinaisjäännöksiä. Myöskään Stora Mistön -nimellä oleva kohde (1000 00 1063) ei sovellu ilmoituksen kuvaukseen latomuksesta. Sen sijaan inventoinnissa löytyi n. 40 m Stora-Mistön korkeimmasta kohdasta koilliseen pirunpelto, joka lienee ilmoituksen "typiskt bronsåldersröse", jossa on 1,5 m laajuinen kuoppa kaivettuna (inv.-kohde 46).

Gunnarsö 4 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kaksi-kolme röykkiötä (röykkiöt a-c) Tovön kylän Gunnarsön saaren kaakkoisosassa suuremman laakean avokallion kaakkoisosassa. Idän ja etelän puolella kallio laskee jyrkästi metsäiseen rinteeseen. Paikoin näkyvään meren rantaan etelässä ja idässä on runsas 50 m. Röykkiöistä kaksi on 2-3 m kallion kaakkoisreunasta, kolmas sijaitsee kauempana notkelmassa. Röykkiöistä suurin on a: 5,35x3,9x0,5 m, b on edellisestä 1,8 m WSW: 3,3x2,1x0,6 m. Ne ovat molemmat soikeita. Kolmas röykkiö c on n. 2,2x1,5x0,4 m. Todennäköisimmin ne ovat hautaröykkiöitä, joiden matalahko korkeusijainti ei kuitenkaan mahdollista myöhäisrautakautisuutta varhempaa ajoitusta.

Tjusterbybergen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen röykkiö Siuntion kirkon, Skällbergetin linnavuoren ja Tjusterbyn (Tyyskylän) kartanon lounaispuolella olevalla korkealla kallioalueella. Röykkiö sijaitsee kallion pohjoisemmalla huipulla, 1990-luvulla pystytetyn linkkitornin lounaispuolella. Se on läpimitaltaan n. 12 m ja korkeudeltaan 1,5 m. Siinä on useita kuopanteita, joista osassa näkyy mahdollista kylmämuurausta. Osa röykkiön reunoista on romahtanut. Alun perin se lienee ollut poikkileikkaukseltaan kupera. Röykkiö on kalliopohjalla ja ilman maatäytettä. Löydettäessä v. 1998 se oli kasvillisuuden peitossa, mutta raivattiin löytymisen jälkeen kasvillisuudesta. Kiviaines on lohkaremaista teräväsärmäistä kiveä, läpimitaltaan n. 20-40 cm. Ympäristössä on useita hist. ajan louhoksia, porauksia ja sirpalekivikasoja. Muita mahdollisia röykkiöitä havaittiin paikasta n. 250 m lounaaseen (kohde Tjusterbybergen 2).
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Röykkiö on mj-rekisterin kuvauksen mukainen. Röykkiön kiviaines on normaalia verrattuna muihin alueen hautaröykkiöihin, ei siis poikkeuksellisen särmikästä, joten kyseessä on todennäköisimmin pronssi- tai rautakauden hautaröykkiö.

Fjällbacka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde käsittää kaksi ilmeisesti pronssikautista röykkiötä noin 130 metrin päässä toisistaan kallioalueella Suitian kartanosta runsas 500 metriä länteen. Etelän-kaakon puolella kulkee Kirkkojoen uoma (noin 5-10 metriä merenpinnan yläpuolella) lähimmillään noin 700 metrin päässä.
Pohjoisempi röykkiö on halkaisijaltaan noin 8 metriä ja sijaitsee noin 80 metrin korkeudessa. Sen keskellä on suorakaiteen muotoinen kuopppa. Osa kivistä on ladottu huolellisesti ja maaston muotoja on ilmeisesti hyödynnetty sijoitettaessa röykkiö mahdollisen kalliosyvennyksen kohdalle. Itä- ja eteläreunoilla rakenteet ovat osittain sortuneet ja keskellä on kuoppa. Kairattaessa havaittiin kivien välissä nokimaata. Vesaikkoa on poistettu röykkiöstä ja se on merkitty n:olla 11. Raivaajasta ja merkitsijästä ei ole tietoa. Mahdollisesti merkintä liittyy ohi kulkevaan luontopolkuun.
Eteläisempi röykkiä on etelään jyrkemmin viettävän kallion laidalla, noin 63 metrin korkeudessa. Se on pahoin hajoitettu ja nykyään kooltaan noin 4 x 9 metriä. Alkuperäisen röykkiön kokoa on vaikea arvioida. Paikalta on komea näkymä Kirkkojoen laaksoon.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa ja sen todettiin olevan muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukaisessa kunnossa ja paikkatietojen olevan oikein.

Längkärret NNW/Västerby (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pienikokoinen röykkiö tai röykkiön jäännös kallioalueen pohjoisosan huipulla, n. 60 m Sandnäsuddin tiestä etelään. V:n 1998 inventoinnin mukaan röykkiö lähinnä soikeahko kootuen luonnonpyöristämistä kivistä, kooltaan n. 2x0,9 m ja n. 0,55 m korkea. uoteen puolella olisi myöhemmin kerättyjä kiviä. Inventointikertomuksen mukaan kyse ei todennäköisesti olisi hautaröykkiöstä, vaan ennemminkin rajamerkistä, jossa toinen kiveys osoittaisi rajalinjan suuntaa. V:n 2001 tarkastuksen mukaan samalla paikalla olisi havaittu hist.-ajalla rikottu kivirakenne kehämäisessä muodostelmassa kalliolla, jonka päällä on ohut kerros maa-ainesta 2,5x2 m alueella, joka olisi nokista ja palaneesta kivimurskasta koostuvaa. Myös kallio olisi palanut. Ympärillä olisi kolme sekundaarista kivikasaaa.

Långö sund NW (Rävelsberget) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö Rösundin kylässä mantereen niemen itäpään koillisosassa, Långö sundetin luoteispuolella n. 300 m, Rävelsbergetin korkeimmalla kohdalla, kalliopohjalla. Kallion pohjois- ja länsireunat ovat paikoin pystysuorat 15-20 m korkeudelta. Inventointitietojen (1998) mukaan röykkiö on rakenteeton ja lähinnä soikea pituusakselin ollessa W-E, kuten kallion lakikin. Koko on 1,35x2,2x0,3 m. Kivet suuria (30-50 cm). Tarkastuskertomuksen (2001) mukaan soikea röykkiö on koottu kalliosyvennykseen ja kooltaan n. 1,5x2,5 m. Kiviä on myös ympäristössä. Röykkiön kairausnäyte oli vahvasti nokinen sisältäen myös palanutta luuta. Ympäristössä ei havaittu muita muinaisjäännöksiä.

Nyboda (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pieni rakenteeton röykkiö Nybodan kylässä, kallion korkeimmalla kohdalla Nybodan ja Båsabölen väliseltä tieltä n. 130 m pohjoiseen ja merenlahden (Båssafjärden) pohjoisrannasta n. 300 m pohjoiseen. Koko 1,7x1,6 m. Mahdollisesti alun perin ollut pyöreä. Kivien koko vaihtelee suuresti (0,2-0,7 m). Ympäristössä mahdollisesti röykkiöstä peräisin olevia kiviä. Röykkiön luonne on epäselvä.

Björkholmen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Suorakaiteen muotoinen pitkä latomus Skärlandetin ja mantereen välisen Grobbfjärdenin Björkholmenin saaren pohjoisosassa, n. 90 m saaren jyrkästä pohjoisrannasta. Latomuksen itäosa sijaitsee kallion korkeimmalla kohdalla ja muuten heikosti länteen viettävällä kalliolla. Pituus E-W-suunnassa 20,9 m ja leveys vaihtelee 3,5-4,1 m välillä, korkeus suurimmillaan 0,5 m. Tasakokoisista kivistä (0,2-0,3 m) koottu. Tutkittiin v. 2001, jolloinn suurimman osan latomuksesta todettiin koostuvan yhdestä kivikerroksesta. Koillispäässä oli useampi kivikerros kallion syvennyksen päällä, jossa edelleen oli kaksi vierekkäistä "ydinröykkiötä", pyöreä "a" ja pitkänomainen "b". Edellinen oli löydötön, jälkimmäisen alta löytyi kolme koko latomuksen neljästä kaksipuoleisesti hyvin retusoidusta poikkikantaisesta piiekärjestä. Kvartsiesineitä ym. -artefakteja löytyi 112 kpl. eri puolilta isoa latomusta. Ajoittuu myöhäiskivikautiseksi-varhaispronssikautiseksi. Itäosan pohjoispuolella n. 2 m on lisäksi pienempi röykkiö, ilmisesti seknundaari, halkaisijaltaan 1,1 m. Tutkittua pitkää latomusta muistuttava pienempi latomus Björkholmen 2 sijaitsee n. 150 m lounaaseen.

Björkholmen 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Backan kylässä Björkholmenin saaren länsipuoliskossa on korkeimman kallioalueen lounaispuolella ENE-WSW-suuntainen pitkänomainen 10-metrinen kivilatomus, jonka leveys itäisemmässä osassa on n. 4,6 m, läntisessä vain 2,3 m. Korkeus on n. 0,4 m. Länsiosaltaan lähes säännöllisen suorakaiteen muotoinen latomus. Muistuttaa v. 2001 tutkittua myöhäiskivikautiseksi/varhaispronssikautiseksi ajoittuvaa Björkholmen 1 latomusta n. 150 m koilliseen. Rakennettu n. 0,4 m korkean kalliohyllyn reunaan, joka kääntyy latomuksen puolivälissä kohti kaakkoa ja uudelleen kohti pohjoista, jolloin latomuksen muoto muistuttaa kirjainta "P". Lähes koskematon, lukuun ottamatta kallioreunan alla olevia kiviä. Korkeussijainti alempi kuin latomuksella 1.

Norrmark (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Koparön kylässä Skärlandetin koillisosan Norrmarkissa, lauttasatamasta n. 120 m itään kalliolla sijaitseva kivilatomus. Kallio putoaa jyrkästi pohjoispuoliseen Grobbfjärdeniin n. 100 m päässä. latomuksen pituusaksli ENE-WSW-suuntainen (10,4 m), leveys vaihtelee n. 3,5 -3,8 m välillä. Itäinen osa latomusta kallion korkeimmalla kohdalla, josta muu kalliopohja laskee länteen (WSW). Latomuksen suorakaiteen muotoisen päädyn länsipuolella lasku jyrkempi. Itäinen pää on kapeneva ja soikeahko, kaakkoiskulmassa on puolipyöreä painauma. ENE-päädystä n. 0,3 m on pieni, ilmeisesti sekundaari röykkiö, halkaisijaltaan n. 0,9 m, ja n. 1 m sen kaakkkoispuolella neliömäinen ladelma, jonka keskellä kalliossa on metallitappi. Nämä osoittanevat jo poistetun kolmiomittaustornin paikkaa.

Kalkholmen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Backan kylässä Kalkholmenin saaren itärannan läheisyydessä tiheässä kuusimetsässä sijaitsee ainakin 7 historiallisen ajan kalkkiuunia, joiden muistona on saaren nimi. Jäännökset ovat muodoltaan ja kooltaan vaihtelevia ja antavat vaikutelman suuremmastakin toiminasta paikalla. Maanomistajan tunteman perimätiedon mukaan kalkkia olisi poltettu Tammisaaren kirkon rakennustöiden tarpeeseen (1600-l. ?). Painanteiden koko vaihtelee 10-20 m välillä ja niiden syvyys 1-3 m. Suurin rakenteista on lähimpänä nykyistä merenrantaa ja lähinnä suorakaiteen muotoinen. Se on osittain sisäosiltaan kylmämuurattu luontaisista mukulakivistä, joka pohjoisreunallaan ylittää maanpinnan muurimaisesti. Rannan puolella rakenne on avoin. Sen keskelle tehdyssä koekuopassa oli hiiltä ja vaaleaa maalajia, jossa oli vaaleita (kalkki)kokkareita. Pohjoisimman kuopan vieressä lienee louhittu kalliota, mistä merkkinä on jyrkkä sileä kallioseinä ja suuri sirpalekivikasa. Muut kuopat ovat pyöreitä. Kaikki sijaitsevat n. 100 m pitkällä matkalla rannan suuntasesti. Osaa kuopista on käytetty kaatopaikkana.

Box Sandbacka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Box mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1543. Kylässä oli tuolloin seitsemän tilaa.
Varhaisimmat tiedot Boxin myllyistä ovat säilyneet 1500-luvulta. Vuonna 1586 kylässä oli kaksi myllyä. 1600-1800-luvuilla Boxin talonpojat maksoivat veroa enimmillään kahdesta myllystä. Kohde on merkitty A. Giökenin vuosina 1728-1729 piirtämälle kartalle. Mylly puuttuu 1700- ja 1800-lukujen taitteesta peräisin olevasta Kuninkaan kartastosta.
Myllyn paikka erottuu peltojen keskellä olevassa joenmutkassa sijaitsevana noin 8 x 6 metriä laajana kahden uoman – toinen kuivunut - väliin jäävänä pohjakaavaltaan neliömäisenä tasanteena. Maanpinnalle ei näy rakenteita. Maassa ei ole tiiltä tai laastia.
Myllyn paikalla kasvaa heinää ja puuntaimia. Kasvillisuus muodostaa myllyn kohdalla selkeästi ympäristöstä eroavan neliömäisen alueen.

Box Storbengts (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Boxin ruotsinkielisen ala-asteen pihamaan lounaisnurkassa sijaitsevan kallionkohouman päällä on noin 7 x 12 metriä laaja tuulimyllyn pohja. Isoista harmaakivistä tehty kivijalka erottuu paikoitellen kasvillisuuden alta. Kivien halkaisijat ovat noin 0,5 metriä. Tiiltä tai laastia ei ole näkyvissä. Paikalla kasvaa heinää, koivuja, mäntyjä ja pihlajaa. Kohde on merkitty 1700- ja 1800-lukujen taitteesta peräisin olevaan Kuninkaan kartastoon.

Eriksnäsin tiiliruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Merenrannalta kohoavalla loivalla sekametsää kasvavalla rinteellä on kaksi rakennuksen pohjaa 20 metrin etäisyydellä toisistaan. Rakennusten välissä kulkee mökkitie. Rannalla erottuu veden alta vanha laiturin pohja.
Suomenlinnan rakentaminen kohotti Sipoon yhdeksi Uudenmaan tärkeimmistä tiilentuotantoalueista. Pitäjän rajojen sisällä toimi 1700-luvulla ainakin kuusi tiiliruukkia. Eversti Carl Fredrik Nordenskiöldin perustama Eriknäsin tiiliruukki oli käytössä vuosina 1753-1757.

Söderkulla Harubergen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuivuneessa joenuomassa sijaitseva lohkokivistä kylmämuurattu pato. Padon korkeus on 1,5 metriä, leveys 2,5 metriä ja pituus 19 metriä. Padolla on 0,6 metriä korkea ja 0,6 metriä leveä aukko. Tiiltä tai laastia ei ole näkyvissä.

Söderkulla Molnträsket (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Molnträskiltä alkunsa saavan pienen joen suulla sijaitseva padon jäännös. Lohkokivistä rakennettu pato on ollut 16,5 metriä pitkä ja 1,9 metriä leveä. Padosta on nykyään jäljellä enää joen rannoilla olevat penkereet. Padon sortuneen keskiosan kohdalle on asetettu betonirengas.
Padosta yhdeksän metriä luoteeseen on noin 3 x 3 metriä laaja mahdollinen myllyn pohja. Paikka erottuu neliömäisenä tasanteena. Joen puolella rannassa sijaitsevat isot kivet saattavat kuulua kivijalkaan. Myllyn edustalla on 2,4 metriä pitkä ja 0,9 metriä leveä betoniporras.

Söderkullan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Söderkullan kartanon kaakkoispuolella sijaitsevassa lehtimetsää kasvavassa vesakoituneessa joenuomassa on myllynpaikka. Kohteeseen kuuluvat mahdollisen myllyrakennuksen jäännökset joen pohjoisrannalla, sillan penkereet joen molemmilla rannoilla sekä pato.

Hindsby Hovgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hindsbyn kylä mainitaan keskiaikaisissa lähteissä vuosina 1425 ja 1489. Kylässä oli vuonna 1543 21 tilaa. Ritari Nils Kurjella oli Hindsbyssä rälssitila vuonna 1425. On mahdollista, että tila jaettiin 1400-luvulla Lill-Hovet ja Stor-Hovet-nimisiin osiin. Jälkimmäinen oli ilmeisesti vuonna 1559 Per Gallen omistuksessa. Stor-Hovet siirrettiin nykyisen Hofgårdin luokse 1600-luvun alkupuolella. Tämänhetkinen päärakennus on tuotu paikalle 1870-luvulla. Hofgårdin viereiselle kalliolle rakennettiin 1760-luvulla tuulimylly. Mylly on merkitty 1760-luvun lopulta peräisin olevalle kartalle.
Nykyisen Hofgårdin itäpuolella sijaitsee noin 9 x 8 metriä laaja rakennuksen pohja. Lohkokivistä muuratun kivijalan korkeus on enimmillään 0,5 metriä. Kivien halkaisijat ovat noin 0,2-1 metriä. Kivijalka erottuu hyvin, sillä se sijaitsee puistomaisella piha-alueella. Tuulimyllystä ei näkynyt merkkejä.

Hindsby Mariendal (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on merkitty 1700- ja 1800-lukujen taitteesta peräisin olevaan Kuninkaan kartastoon.
Peltojen keskellä virtaavassa joessa on kahden uoman — toinen kuiva — väliin jäävä tiheää pensaikkoa kasvava kumpare. Muita rakenteita ei ole havaittu.

Hindsby Västerhov (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Byabäcken-joen pohjoisrannalla, aivan vesirajassa niin, että osa rakenteen kivistä sijaitsee itse joessa. Hindsbystä Svartböleen päin johtava Länsitie kulkee kohteen eteläpuolella n. 30 metrin päässä kohteesta. Kohteen tienoilla joessa on koskipaikka ja heti kohteen itäpuolella joki tekee U:n muotoisen mutkan. Joen rinteet nousevat jyrkästi ylöspäin kummallakin puolella jokea, mutta aivan kohteen ympärillä on jonkin verrantasaista maata. Joenrantamaasto on melko vaikeakulkuista suurten korkeuserojen ja rehottavan kasvillisuuden takia. Kohteen ympärillä on hoitamatonta sekametsää ja maaperä on savimaata.
Kohde on 4 m x 3,2 m kokoinen ja suorakaiteen muotoinen kivirakenne, joka koostuu isoista, suurimmillaan 70–50 cm halkaisijaltaan olevista luonnonkivistä. Kivet vaikuttavat muodostavan rakennuksen perustuksen, jonka seinälinjat ovat havaittavissa kohteen etelä-, länsi- ja pohjoisreunoilla. Rakennuksen perustuksen seinämien paksuus on noin 40 cm ja korkeus korkeimmillaan 80 cm. Kiviä on paikoittain kahdessa kerroksessa. Rakenne on kylmämuurattu luonnonkivistä, joita on jossain määrin muokattu sopivan mallisiksi.
Kivet ovat sammaloituneita, mutta helposti havaittavissa maastosta. Seinälinjojen
sisäpuolella ei ole havaittavia rakenteita. Rakenteen pohjoispuolella joessa on isoja kiviä, jotka ilmeisesti ovat alunperin rakenteesta lähtöisin. Rakenteesta lähtee etelä-kaakkoon kohtisuoraan uoma, jonka eteläreuna on uoman alkupäästä kivetty muutamilla luonnonkivillä. Kohde saattaa olla vanha vesimylly, joka on merkitty 1700- ja 1800-lukujen taitteesta peräisin olevaan kuninkaankartastoon.

Hindsby Grönkulla (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on merkitty 1700- ja 1800-lukujen taitteesta peräisin olevaan Kuninkaan kartastoon.
Myllyn paikka sijaitsee kahden pellon väliin jäävässä lehtipuuvaltaista sekametsää kasvavassa puron uomassa. Alempana sijaitseva mylly erottuu kahden uoman — toinen kuiva — väliin jäävänä pohjakaavaltaan neliömäisenä 7 x 5 metriä laajana kumpareena. Osa näkyvillä olevista kivistä saattaa kuulua myllyn kivijalkaan. Selvää latomusta erottuu kuitenkin ainoastaan lännessä, missä on isokokoisia harmaakiviä rivissä. Kivien halkaisijat ovat noin 0,5 metriä. Maassa ei ole tiiltä tai laastia. Itään päin nousevan rinteen yläosassa on mahdollisesti padon paikka.

Gesterby Smeds (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Gesterbyn kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1442. Kylässä oli vuonna 1543 9 tilaa. Ensimmäiset tiedot Gesterbyn myllyistä ovat 1500-luvulta. Vuonna 1558 kylässä oli viisi myllyä. Kyläläiset maksoivat 1600-1800-luvuilla veroa enimmillään kuudesta myllystä. Gesterbyn myllyt on merkitty J. Bonejin vuosina 1758 ja 1759 piirtämälle kartalle. Samat myllyt löytyvät myös 1700- ja 1800-lukujen taitteeseen sijoittuvasta Kuninkaan kartastosta.
Gesterbyn myllyt ovat sijainneet peltojen väliin jäävässä syvässä joenuomassa. Maasto on nykyään erittäin vaikeakulkuista ”rämeikköä”. Alueella on noin 6 x 4 metriä laaja harmaakivinen myllyn perustus. Lisäksi ympäristössä on useita mahdollisia patoja ja vedenohjausuomia.

Reinikkala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän länsipuolella Kyläjoen laakson itärinteellä. Kyläjoki virtaa Pitkämäen ja Parkkimäen välistä kapeassa laaksossa etelään kohti kuivattua Nurmijärveä. Laakson ja järven rannoilla on useita asuinpaikkoja, myös Reinikkalan vastapäisellä länsirannalla (Puontila). Maaperä pellossa on savihiesua. Laakson poikki kulkee kaksi tietä, Perttulantie ja Punamullantie. Suurin osa löydöistä on näiden teiden välisestä peltorinteestä, mutta myös niiden etelä- ja pohjoispuolelta yhteensä 400 metrin matkalta. On todennäköistä, että löydöt ovat valuneet kyntämisen yhteydessä peltorinnettä alas kohti joenuomaa. Asuinpaikan rajojen tarkentaminen vaatii lisätutkimuksia. Löytöinä kvartsi-iskoksia ja –ytimiä, kivilaji-iskos.

Simonsberg 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pienellä sekametsän ympäröimällä peltoaukealla, lähellä 1900-luvun alkupuoliskolla kuivatun Nurmijärven rantaa. Pellon keskiosassa on etelälounaaseen laskeva terassi. Löydöt, kirves, keramiikanpalat, savikuula, ja palanut luu (KM 33383:1–6, 8), ovat löytyneet pellon pinnalta n. 15 x 25 m alalta rinteen puolivälistä alas aivan pellon eteläreunaan asti.

Simonsberg 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee pohjoiseen viettävällä peltorinteellä, pellon poikki kulkevan peltotien länsipuolella. Paikka on ollut 1900-luvun alkupuoliskolla kuivatun Nurmijärven rantavyöhykettä. Löydöt, kvartsiydin ja -iskos, on poimittu savisesta pellosta.

Nokkapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Haakinmäen ja Taipaleentien välisellä pellolla, peltoterassilla, joka on ennen Nurmijärven kuivaamista ollut järveen pistävä niemi.
Löytökohta A: Löydöt, hioin, kvartsiydin, -iskokset ja -raaka-ainekappale (KM 33382:1–4) on kerätty noin 50 m pituiselta alalta pellon Taipaleentiehen rajoittuvasta itäreunasta.
Löytökohta B sijaitsee edellisestä runsaat 200 m länteen, löytöinä kvartsi-iskos ja kvartsiraaka-ainekappale (KM 33382:5–6).

Havukka (1000001411) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Järvitie 13:n kohdalla, tien eteläpuolella sijaitsevan peltoaukean pohjoisreunassa. Löydöt, kvartsikaavin, kvartsi-iskokset ja -raaka-ainekappaleet (KM 33381:1–3), on poimittu noin 80 m:n matkalta pellon reunan suuntaisesti.

Kattilamäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän pohjoispuolella Kattilamäellä. Kattilamäki on saanut nimensä hiidenkirnuista mäen lounaisreunalla (merkitty peruskarttaan). Mäen lounaisreuna on jyrkin mutta hiidenkirnuille pääsee kiipeämään. Mäellä kasvaa metsää ja sen ympärillä on alavaa peltoa. Mäen luoteispuolelta virtaa Heinoja länteen kohti Kyläjokea. Kiviröykkiö on kalliopohjalla mäen lounaispäässä hiidenkirnuista noin 40 metriä koilliseen ylärinteeseen. Röykkiö on soikion muotoinen: pituus 3,2 m, leveys 2,0 m ja korkeus 0,3 m. Se on kasattu suoraan kallion päälle halkaisijaltaan 20–30 cm kokoisista kivistä.

Järvelä (1000001413) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiöt sijaitsevat kuivatun Nurmijärven etelärannalla Simonsbergin tilasta 500 metriä länsikoilliseen. Maasto on pohjoiseen viettävä mäenrinne, metsää pellon laidalla. Röykkiöt ovat noin 30 m päässä etelä-pohjoissuuntaisesti kulkevasta pellon reunasta Nurmijärven ”pohjalle” johtavan peltotien itäpuolella. Paikalla on neljä selkeää sammalpeitteistä pitkulaista röykkiötä. Maaperä on kivinen ja pellon laidassa on selvästi pellosta nosteltuja kiviä. Röykkiöt ovat maapohjalla.
Röykkiö A: lähimpänä pellon reunaa, koko 1,50x1,0x0,6 m. Päällimmäisiä kiviä on liikuteltu.
Röykkiö B: edellisestä 8 m kaakkoon, koko 3,0x1,1x0,40 m. GPS-mittaus 6705922/3379217.
Röykkiö C: edellisestä 10 m pohjoiseen, koko 2,5x1,0x1,40. Röykkiön päälle on kasattu maata.
Röykkiö D: edellisestä 4 m koilliseen, koko 2,5x1,0x0,40 m.

Vieremä (1000001414) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; V:n 2003 osayleiskaavainventoinnissa paikallistettu kivikautinen asuinpaikka Tavolan kylässä, Valkerpynjärven länsi-/lounaisrannasta n. 140 m lounaaseen. Se sijaitsee n. 800 m Tavolan kylämäen eteläpuolella ja Vieremän talosta n. 250 m pohjoiseen, pienen peltokumpareen pohjoislaidalla. Lohjalle ja Oittilaan vievältä maantieltä paikalle on likimain 60 m itään. Oraalla olleesta viljapellosta löydettiin kvartseja n. 40 m matkalla kumpareeen pohjoislaidalla. Asuinpaikka jatkunee pohjoiseen, Yli-Seppälän talon maalle, sen kaakkoispuolelle Paakanpeltoon, josta tunnetaan kivitalttalöytö KM 6277. V:n 1968 inventoinnissa havaittiin yksi kvartsi-iskos mainitun paikallistien itäpuolelta, järven rannasta n. 100 m, hyvin loivalta peltorinteeltä. Tämä löytökohta on n. 130-140 m pohjoiseen v. 2003 paikallistetusta kohdasta savihiesuisesta maaperästä. Jo tuolloin paikalla epäiltiin olevan kivikautinen asuinpaikka.

Rantaniitynmäki (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Tavolan kylän Rantaniitunmäen esihistorialliseen asuinpaikkaan viittaavat löydöt on poimittu Valkerpyynjärven länsirannalta, 60-100 m järven rannasta Tavolan kylämäen eteläpuolelta n. 250 m. Paikka on järven rantaan ulottuvaa peltoharjannetta, n. 170 m kaakkoon Saukkolasta Lohjalle ja Raatiin johtavalta paikallistieltä. Peltoharjanteella olevan kivikkoisen heinän ja turpeen peittämän saarekkeen ympäriltä löytyi koristelematon saviastianpala, pala savitiivistettä, palanut luunpala sekä pii-iskos. Inventoijan mukaan keramiikka voi olla rautakautista, pronssikautista tai nuorakeraamikkaa. Kivikko voi inventoijan mukaan olla kalmiston paikka, mutta on hyvin mahdollista, että se on kiukaan paikka. "Kyseessä saattaa olla rautakautinen hautapaikka (kiviröykkiö peltosaarekkeessa), tai pronssi-rautakautinen asuinpaikka harjanteen laen eteläpuoliskossa, mahdollinen "Tavolan kylän alkuperäinen paikka".

Ajopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa v. 2003 löytynyt kivikautinen asuinpaikka Raatin kylässä, Kranssinojan uoman ja kallioisen metsäalueen välissä, peltoharjanteen eteläpäässä olevan sähkölinjan kohdalla. Löytöinä oli pari kvartsiydintä ja muutama -iskos.

Korpisuo (1000001418) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaika Raatin kylässä pelloksi raivatun Korpisuon itärannalla, nykyisellä peltoterassilla, jyrkän peltorinteen alla, metsäsaarekkeen eteläpuolella. Lienee mahdollista, että asuinpaikka jatkuu koskemattomana pohjoisen suuntaan metsäalueelle. Katulan talo on tästä n. 230 m WSW, Valkerpyyn lasku-uoman, Oittilanjoen, länsipuolella. Talon maalta tiedetään löydetyn kourutaltta (KM 5789:3) 850 m talosta itään niityn kynnön yhteydessä ja kaksoiskourutaltta (KM 7421:2) Katulan Ahosperän pellosta, 700 m talosta etelään.

Äärimmäisensuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Raatin kylän alueella Raatinjokilaakson ja Valkerpyynjärven välisen Äärimmäisensuon länsi-/lounaisrannalla, muinaisen avovesialtaan reunassa. Invntoinnissa v. 2003 havaittiin 2 löytöaluetta suonreunan pienen metsäsaarekkeen pohjois- (Äärimmäisensuo 1) ja eteläpuolella (Ä 2). On mahdollista, että molemmat kuuluvat samaan asuinpaikkakokonaisuuteen. Löydöt koostuivat kvartseista. Pohjoisempi löytöalue oli n. 40 m pituinen etelä-pohjoissuunnassa kohdassa, jossa pellon laki on matalampi, laella, sen rinteessä ja alaosan teressilla. Eteläinen alue on niemennokassa matalalla peltokumpareella.

Kuivassuo (1000001422) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Tavolan kylässä, Valkerpyynjärven länsirannan vesijätön, Kuivassuon länsirannalla, rantaan vievän tien pohjoispuolella, peltokumpareella. Kvartseja ja kiviesineen katkelma löytyi muutaman kymmenen metrin matkalla harjanteelta.

Tervakorvenmäki (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Raatinjokilaakson länsipuoleisen laajan metsäalueen pohjoiosan korkean Tervakorvenmäen avokalliolaella sijaitseva kiviröykkiö. Se on kooltaan n. 6x8 m ja n. 0,8 m korkea. Röykkiön keskellä on 2x3 metrinen kraateri ja sen kivet ovat 20-40 cm suuruisia.

Vivola (Vivola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vivolan historiallisen ajan kylätontti Vivolan talon pihapiirissä. Lehtometsikössä 1700-luvun talonpohja kiukaineen, navetan perustukset, sauna jne. V. 1781 isojakokartalle merkitty Tillin ja Mäen talot. Tillin talon paikalla on kesäasunto, jonka vierellä on uuninjäänteet. Mäen talonpaikka sijaitsee Vivolan talosta 40-50 m lounaaseen, metsikössä. Hyvin säilynyt kokonaisuus.

Haarjärvi E hiekkakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka n. 170 m Sammatin Valkjärvestä Haarjärveen laskevasta purouomasta länteen, hiekkakuopan ja sen eteläpuolitse kulkevan paikallistien eteläpuoleisen peltorinteen laella. Inventoinnissa v. 2003 myös mainitun hiekkakuopan pohjoisreunalta löytyi yksi kvartsi-iskos Inventoija arveli paikalla olevan varhaiskivikautisen asuinpaikan (Ancylus-mesoliittinen). Myös hioinlöytö (resentti?) ja hiekkakiveä. V. 2004 Sammatin kunnan perusinventoinnissa eteläpuoleiselta hiekkaiselta pellolta löytyikin runsaasti kivikautista asuinpaikkaa osoittavia kvartsi-iskoksia.

Oravaniemi (1000001429) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ainakin suureksi osaksi tuhoutunut kivikautinen asuinpaikka ent. Lohjan maalaiskunnan alueella Karstun kylässä. Paikka sijaitsee Lohjanjärven pohjoisrannan Oravaniemessä, peruskartalla Oravannokassa, joka lienee 1940-luvulla (?) liitetty Sammatin pitäjään. Paikalta on useita kiviesineitä, joita on lunastettu v:sta 1914 lähtien taidemaalari Adolf Lietzéniltä (Lietsalo). Esineet ovat asuinrakennuksen kohdalta itään kohti ateljeerakennusta, muinaiselta Lohjanjärven rantaterassilta. Vv. 1940-41 alue raivattiin kivisenä omenatarhaviljelykseksi, jolloin asuinpaikka lienee pitkälti tuhoutunut. Paikka on tarkastettu vasta v. 1952. Lietsalon mukaan aluella on myös ollut kivettyjen tulisijojen jäännöksiä. V:n 2004 Sammatin inventoinnin yhteydessä alue tarkastettiin. Aluie kuuluu Suomen taiteilijaseuran ateljeesäätiölle. Vanhat rakennukset on purettu ja 1970-luvulla on rakennettu uusi päärakennus entisen tilalle. Lisäksi alueella on vuokramökkejä. Vanha omenatarha on lähes umpeenkasvanut ja pihaa on tasoitettu. Koekuopitusta tai tarkempia pintahavaintoihin ei ollut mahdollisuutta.

Tervakorpi (1000001472) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervakorven alueelta löytyi inventoinnissa v. 2002 yksi tervahauta. Se on halkaisijaltaan noin 7 metriä ja sijaitsee Tervakorventieltä pienelle hiekkakuopalemerkanevan tien varrella, tien länsipuolella. Haudan reunoilla oli vallit ja metsäautotien hiekkapinta oli tällä kohdalla nokinen. Alue on hiekakangasta ja pinnaltaan hyvin kuoppaista. Alueella voi olla useampiakin tervahautoja.

Pirunlinnan Suonia (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pirunlinnan Suonia on kapea etelä-pohjoissuuntainen järvi Karjalohjan länsiosassa. Järvestä n. 250-300 m pohjoiseen on korkeahko osittain paljas kallionnyppylä, Pirunlinna. Mäen laella tai loivahkoilla rinteillä ei ole havaittu muinaisjäännöksiä. Kohde sijaitsee mäenhuipulta n. 100-120 m etelään, aivan järven pohjoispäähän johtavan metsätien eteläreunassa pienellä kalliotöyräällä.
Tien reunassa on tielinjaa seuraavan kiviaidan jäännöksiä n. 45-50 m matkalla, jotka ovat leveydeltään enintään n. 1 m ja korkeudeltaan 20-50 cm. Kiviaita on merkitty Puujärven kylän tilusmittauskarttaan vuodelta 1913 (KA MHA U B17a:13/18-24).
Tien lounaispuolella, kiviaidan keskivaiheilla on osittain erottuva rakennuksen kivijalka. Kivijalan yhteydessä havaittiin myös merkkejä kiukaasta ja kellarista. Tämän rakennuksen eteläpuolella oli näkyvissä rivimäistä kiveystä - mahdollisesti toisen rakennuksen pohjaa.

Greggböle by (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennusten jäännökset sijaitsevat mäen etelälaidalla 1960-79-luvulla rakennetun asuinrakennuksen pihapiirin itäosassa. Paikalla on sijainnut 1700-luvulla torppa, mutta mahdollisesti myös Greggbölen kylän vanha tonttimaa. Kohteessa on kaksi perustuksen jäännöstä, molempien pituus noin 5 metriä, sekä mahdollinen uuninpohja.

Greggböle gård 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1827 rakennetun kartanon päärakennuksen koillispuolella on puutarha, jota ympäröi n. 68 x 49 m kiviaita. Aidan korkeus on ulkopuolelta n. 1,5 m ja leveys 1,5 m. Päärakennus sijaitsee keskellä puutarhan luoteisreunaa. Puutarhan sisäpuolella on kiviterasseja.

Greggböle gård 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Greggbölen kartanon päärakennuksesta noin 100 m lounaaseen kalliopaljastuman eteläpuolella on heinikkoinen joutomaa, mahdollinen vanha tonttimaa. Paikalla on näkyvissä 5,5 m pitkä itä-länsisuuntainen seinälinja ja sen itäkulmasta kohtisuoraan etelään yksi kivi. Kivet ovat halkaisijaltaan n. 0,7-1 m. Seinälinja on hiekkaterassin päällä.

Gammelby Tomtåker (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut kylätontti on nykyään peltoa. Koekaivauksissa on löytynyt uuninpohja ja esinelöytöjä, mm. punasavikeramiikkaa ja palanutta savea. Kohteen ajoitus on keskiajalta 1600-luvulle. Suuri rantatie on kulkenut kylätontin vierestä 1970-luvun alkuun asti, mutta se on nykyään kynnetty pelloksi eikä siitä ole mitään nähtävissä.

Västervikskogen (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikalla on n. 35 m pitkä itä-länsisuuntainen kiviaita, joka kulkee terassin suuntaisesti. Kivet on ladottu 2-3 kerrokseen. Aidan korkeus on korkeimmillan 1 m. Informanttien mukaan paikalla on ollut 1970-luvulla noin 9 pitkänomaista hautakumpua, joita ei inventointihetkellä pystytty havaitsemaan metsänhakkuujätteen alta. Hautakumpuja on kutsuttu nimellä "ryssgrav". Haudat saattavat liittyä 24.2.1808 käytyihin venäläisten ja ruotsalaisten välisiin taisteluihin. Maaperä paikalla on hienoa hiekkaa.

Riebacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhan tonttimaan pohjoisosassa on kaksi rakennuksenpohjaa, joiden etäisyys on 30 m. Seinälinjoista on näkyvissä perustuskiviä. Toiseen perustukseen liitty uuninperustus. Koekuopista löytyi hiilensekaista maata ja tiilimurskaa sekä palanutta kiveä ja savea.
Bergbyntien itäpuolen pelto pintapoimittiin tien reunasta noin 50 m leveydeltä. Pellosta löytyi punasavikeramiikkaa, fajanssia, liitupiipun varsi ja palanutta luuta.

Forsby Alaruukki 2 (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Ruukkiin rakennettiin kirkko 1680-luvulla. Se poltettiin isonvihan aikana ja rakennettiin uudelleen 1730-luvulla. Kirkko purettiin 1862. Kirkosta ei ole maan päälle näkyvissä enää rakenteita. Ympärillä ollut hautausmaa on ulottunut VPK:n tallin länsipuolelle asti, pohjoisesa ja idässä kallioihin ja etelässä Ruukintiehen. Hautauksia on saatettu tehdä kirkkomaan ulkopuolellekin.

Forsby Yläruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Forsbyn (Koskenkylän) vanha rautaruukki on sijainnut Pernajanlahteen laskevan Forsbyjoen kahden alimman kosken rannalla, suuren rantatien varrella. Vuonna 1682 Kreivi Lorenz Creutz sai luvan perustaa Forsbyn ruukin Forsbyn rälssisäterin maille Pernajaan. 1700-luvun lopun kartta-aineiston perusteella Forsbyn teollinen toiminta keskittyi kahden, noin kilometrin päässä toisistaan sijaitsevan kosken rannalle (ylä- ja alaruukki). (Katso myös kohde Forsby alaruukki 1)
Yläruukin alueella sijaitsee useita ruukkiin liittyviä muinaisjäännöksiä, kuten hiilihuoneiden pohjia, kahden kankivasarapajan perustukset, asuinrakennuksen pohja sekä puu- ja kivirakenteita jokiuoman länsirannalla. Kohteen sijaintitieto on esitetty pistemäisenä, mutta mahdollisesti rakenteita on voinut säilyä laajalla alueella. Forsbyn ruukkialue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi

Forsby Silverberget (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Pernajan hopea ilmestyy historiallisiin lähteisiin ensimmäisen kerran vuonna 1607, kun Viipurin linnan päällikkö Arvid Tönneson Wildeman lahjoittaa Pernajan kirkolle Koskenkylästä sijaitsevasta kalliosta louhitusta hopeasta tehdyt kullatut kalkin ja öylätin. Tönnesonin hopeakaivoksen paikkaa ei tunneta. Se on kuitenkin luultavasti sijainnut joko Forsöllä tai Hopeavuorella.
Forsbyn hopeamalmista kiinnostuttiin uudelleen 1700-luvun puolivälissä. Vaikka malmia löydettiin 16 eri paikasta, ei vanhaa 1600-luvun kaivosta kyetty paikantamaan. Parhaat hopeakaivokset sijaitsivat Varppivuorella eli nykyisellä Hopeavuorella. Koskenkylän vanhoja hopeakaivoksia tutkittiin jälleen 1800-luvun alkupuolella, jolloin Vuorikadetti C.H. John löysi kesällä 1827 14 vanhaa louhosta (mm. 4 Hopeavuorelta). Lisäksi John avasi kolme uutta louhosta Forsölle. Siitä huolimatta, että kaivostoiminta oli osoittautunut aiemmin kannattamattomaksi, inventoi Hjalmar Gylling alueen kaivokset vielä vuonna 1882.
Hopeavuoren alueelta on paikannettu yhteensä 5 louhosta:
Hopeavuoren eteläsivun keskivaiheilla on korkealla kallion seinällä veden osittain täyttämä louhos (1). Louhoksen laajuus on n. 10 x 12 m. Louhoksen syvyys on enimmillään 6 m. Louhoksen seinän yläosassa on poranjälkiä ja alaosassa roviolouhinnan merkkejä. Louhoksen kohdalla on kallion juurella runsaasti jätekiveä.
Hopeavuoren itäpäässä on kallionseinän yläosaan tehty n. 12 x 6 m laaja louhos (2). Louhoksen syvyys on n. 5 m. Seinän yläosassa on poranjälkiä. Louhoksen edessä rinteellä on runsaasti jätekiveä. Louhos 2 ei ole yhtä näyttävä kuin louhos 1.
Hopeavuoren laen keskivaiheilla on noin 3 x 2 m laaja louhos (3) ja Hopeavuoren länsipäässä ovat n. 10 x 15 metriä laaja louhos (4) sekä n. 3 x 2 m laaja louhos (5).

Porvarinlahden - Borgarstrandsvikenin louhokset (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Porvarinlahden kalkkilouhokset sijaitsevat kummallakin puolella lahtea, lähellä lahden ylittävää ulkoilutien siltaa. Selvimmin maastossa näkyvä louhos on lahden pohjoisrannalla oleva halkaisijaltaan parikymmenmetrinen lammikko, jonka rantakallioissa on vielä kalkkikiveä näkyvissä. Kaikkiaan Porvarinlahden sillan ympäristössä on luultavasti ollut kuusi louhosta, joista osa lienee ollut käytössä vielä 1830-luvulla. (Saltikoff et al. 1994:48.)
Porvarinlahden pohjoispuoliset louhoskuopat tarkastettiin 2022 Östersundomin inventoinnin yhteydessä ja niiden tilanne on säilynyt ennallaan.

Kalkkisaaren - Kalkholmenin louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalkkisaaren louhokset ovat samannimisessä kallioisessa saaressa Porvarinlahden suulla. Suomenlinnan rakentamisen aikoihin 1700-luvulla, on louhoksessa harjoitettu ajan mittapuun mukaan kalkin suurtuotantoa. Ainakin jokin saaren louhoksista lienee ollut käytössä 1830-luvulle asti. (Saltikoff et al. 1994:48.) Saaressa on neljä louhosta, joiden koot ovat noin 50x60 m (kaksiosainen), 7x50 m, 10x12 m ja 3x6 m. Kolme ensiksi mainittua ovat veden täyttämiä. Louhoksissa on nähtävissä poranreikiä. Louhosten yhteydessä saaren keskivaiheilla on kalkkiuuni, nelikulmainen kivilatomus (n. 9 x 8 m), jonka keskellä on kivetty poistoaukko. Saaren itärannassa on vallimainen muodostelma, joka koostuu kivijätteestä, tiilestä ja kuonasta. Saarta kaavaillaan luonnonsuojelualueeksi.

Sotungin - Håkansbölen louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sotungissa Kalkkiuunintien länsipuolella, lähellä Uunimäentien risteystä. Kalkkilouhos on kooltaan 55 m x 10 m ja syvyydeltään 13 m. Max Sergeliuksen vuonna 1904 tekemän havinnon mukaan louhos on "hiljakkoin ollut käytössä". Louhoksen vieressä on pari hyvin säilynyttä kalkkiuunia. (Saltikoff et al. 1994:51.)

Nordsjön louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Porvarinlahden perukasta noin 600 m lounaaseen sijaitseva Nordsjön louhos on ollut käytössä ainakin Suomenlinnan rakentamisen aikana, 1700-luvun loppupuolella sekä mahdollisesti vielä 1800-luvun alussa. Louhos on kooltaan n. 60 m x 28 m ja syvyydeltään n. 9 m. Suuri koko osoittaa kalkin suurtuotantoa silloisissa oloissa, ja louhoksen sijainti rannan läheisyydessä oli myös Suomenlinnan rakennustyömaan kannalta edullinen. Louhoksen vieressä on kalkkiuunin jäännös ja hylkykiveä. Nordsjön louhoksesta kiinnostuttiin uudelleen 1900-luvulla. Koska huomattava osa esiintymän kalkkikivestä on kaunista, lohenpunaista marmoria, päätti Lohjan Kalkki Oy ottaa esiintymän uudelleen käyttöön 1930-luvulla. Vanhan avolouhoksen lähelle ajettiin n. 60 m syvä kuilu, joka on rautatangoista tehdyllä ritilällä suojattuna edelleen nähtävissä, samoin kuin kuilun vieressä oleva betoninen nostokoneen alusta. Todennäköisesti 1930-luvulta on peräisin myös louhoksen vieressä oleva betonisokkeli, jolle suunniteltua taloa ei koskaan rakennettu. Kaivos oli toiminnassa ainakin vuoteen 1965. (Saltikoff et al. 1994:45-47.)

Rasbölen louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Rasbölen louhos sijaitsee Mustavuoren luonnonsuojelualueella, Porvarinlahden perukassa. Vuonna 1904 louhosta tutkinut Max Sergelius kirjoitti, että louhosta ei oltu käytetty lähes sataan vuoteen eli se olisi ollut käytössä vielä 1800-luvun alussa. Louhoksen kooksi mainittiin tuolloin 60 m x 20 m ja syvyydeksi 5 m. Vuonna 1914-1917 Helsingin seudulla tehtyjen linnoitustöiden yhteydessä louhos muokattiin linnakkeeksi ja siihen rakennettiin kaksihuoneinen betonikorsu. (Saltikoff et al. 1994:48.)

Stansvikin - Tahvonlahden kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Laajasalossa, Koirasaarentien luoteispuolella, parisataa metriä Tahvonlahden pohjukasta luoteeseen. Stansvikin rautamalmi löytyi vuonna 1766, ja jo samana vuonna louhittiin suoraan kalliojyrkänteestä 3000 kippuntaa eli noin 510 tonnia malmia, josta ainakin osa sulatettiin Skogbyn ruukissa. Ensimmäisen vuoden jälkeen louhinta keskeytyi pariksikymmeneksi vuodeksi. Seuraavat louhintayritykset tehtiin 1787-1788 ja 1796-1797, jolloin louhittiin 2800 kippuntaa eli noin 476 tonnia malmia, jota sulatettiin ainakin Fagervikin ja Teijon ruukeissa. Vuonna 1827 kaivos avattiin jälleen, jolloin louhittiin 440 kippuntaa eli 75 tonnia malmia, joka sulatettiin Leineperin masuunissa. Varsinainen kaivostoiminta päättyi 1839, mutta vielä kymmenkunta vuotta myöhemmin poimittiin alueelle jääneistä kivikasoista malmia Vantaan masuunille. Stansvikin malmiesiintymä on ollut jo 1800-luvulta lähtien mineralogisen tutkimuksen ja harrastuksen kohteena. Rautamalmin lisäksi Stansvikistä on löytynyt myös muita teollisuusmineraaleja sekä mineralogisia erikoisuuksia. (Saltikoff et al. 1994:38-41.)
Kantakartan perusteella esillä on neljä isoa ja syvää kuoppaa 35x15 metrin kokoisella alueella. Kaksi kallion ylärinteessä korkeudella 17-19 m mpy (4,6x2,5 m ja 6,7x4,8) ja kaksi jyrkän rinteen alareunassa 9-10 m mpy (6,5x4,3 ja 5,9x3,1 m). Koordinaatit ovat keskimmäisen kuopan kohdalta.

Martinkylän itäinen louhos (Mårtensby) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hämeenlinnan moottoritien ja Kehä III:n eteläisen liittymärampin ja kevyen liikenteen väylän välissä. Kalkkilouhos on kooltaan n. 58 m x 6-8 m ja syvyydeltään 7 m. Se on nykyään veden täyttämä lammikko. Vuonna 1904 louhoksen mainitaan olleen 40 vuotta käyttämättömänä, mutta toisaalta sitä on nimitetty vanhaksi louhokseksi jo vuonna 1858. (Saltikoff et al. 1994:52.)

Martinkylän läntinen louhos (Mårtensby) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee omakotitalon pihalla (Isontammentie 9-11 välissä), aivan tien vieressä. Louhos on kooltaan n. 20 m x 6-8 m. Jo vuonna 1858 siitä on käytetty nimitystä "vanha louhos". (Saltikoff et al. 1994:52.)

Helsinginmäen louhokset (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Hämeenkylän kartanon itäpuolella sijaitsevan Helsinginmäen etelärinteellä on vierekkäin kaksi kalkkilouhosta. Mäellä on kalkkilouhosten lisäksi useita kuoppia ja mahdollisia rakennuksenpohjia. Lounaisen kalkkilouhoksen pituus on noin 42 metriä, leveys 10 metriä ja syvyys 1-2 metriä. Louhos on täynnä hakkuu- ym. jätettä. Lisäksi louhoksen pohjalla kasvaa joitakin puita. Kalliota on esillä ainoastaan louhoksen pohjoispäässä.

Juusteninpuiston louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Hämeenkylän kartanon pohjoispuolisen kallion pohjoissivulla on noin 9 metriä pitkä ja 6 metriä leveä louhos. Seinien korkeus on suurimmillaan 1,8 metriä. Louhos muuten hyväkuntoinen paitsi että sitä on täytetty roskilla ja hakkuujätteellä.

Hämeenkylän - Tavastbyn pohjoiset kaivokset (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Hämeenkylän kaivosalue ja viereinen Jupperin kaivosalue Espoossa ovat olleet Sillbölen jälkeen Helsingin seudun tärkeimmät rautamalmin tuottajat. Kaivokset ovat hajallaan vajaan neliökilometrin alueella. Osa kaivoskuopista on tuhoutunut, täytetty tai muuten kadonnut, mutta monet ovat edelleen näkyvissä. Kaikkiaan seudulla tiedetään louhitun rautamalmia paristakymmenestä paikasta. Hämeenkylän rautamalmien tarkkaa löytöaikaa ei tunneta, mutta ensimmäiset louhintayritykset paikalla tiedetään tehdyn vuonna 1769. Vuosina 1786-1788 alueella louhittiin 2077 kippuntaa eli noin 353 tonnia malmia ja vuosina 1827-1829 514 kippuntaa eli noin 87 tonnia. Pääasiallinen tuotantovaihe oli vuosina 1836-1860, jolloin tuotanto oli yhteensä 108773 kippuntaa eli noin 18500 tonnia malmia.
Hämeenkylän kaivosalueen pohjoisosassa olevan kallion pohjoisreunalla on tiiviissä ryhmässä kuusi eri kokoista ja nimeltä tunnettua kaivosta (Vanha- eli Hämeenkaivos, Edelmannin, Vaahteravuoren, Pihlajavuoren, Weckströmin ja Uusikaivos), jotka ovat olleet käytössä 1700-luvun lopun ja 1800-luvun puolivälin välisenä aikana. Osa kaivoksista on täytetty kivillä ja osa on veden täyttämiä. Havupuuvaltaisessa metsässä on kaivosten lisäksi jätekivikasoja, tiepenkereitä ja mahdollisia rakennusten paikkoja.

Hämeenkylän - Tavastbyn keskiset kaivokset (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Hämeenkylän kaivosalue ja viereinen Jupperin kaivosalue Espoossa ovat olleet Sillbölen jälkeen Helsingin seudun tärkeimmät rautamalmin tuottajat. Kaivokset ovat hajallaan vajaan neliökilometrin alueella. Osa kaivoskuopista on tuhoutunut, täytetty tai muuten kadonnut, mutta monet ovat edelleen näkyvissä. Kohde käsittää Hämeenkylän pohjoisista kaivoksista 300 m etelään olevat kolme tai neljä monttua, jotka tunnettiin nimillä Vaahteraharjun kaivos (Lönnäsgrufvan) ja Lehtivuorenkaivos (Löfbergsgrufvan). Kaikkiaan seudulla tiedetään louhitun rautamalmia paristakymmenestä paikasta. Hämeenkylän rautamalmien tarkkaa löytöaikaa ei tunneta, mutta ensimmäiset louhintayritykset paikalla on tehty vuonna 1769. Vuosina 1786-1788 alueella louhittiin 2077 kippuntaa eli noin 353 tonnia malmia ja vuosina 1827-1829 514 kippuntaa eli noin 87 tonnia. Pääasiallinen tuotantovaihe loi vuosina 1836-1860, jolloin tuotanto oli yhteensä 108773 kippuntaa eli noin 18491 tonnia malmia.
Kaivokset ovat veden ja jätekivien täyttämiä. Ympärillä olevassa havupuuvaltaisessa ja melko avoimessa metsässä on kaivosten lisäksi jätekivikasoja, tiepenkereitä ja mahdollisia rakennusten paikkoja.

Kakolanmäen louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kakolanmäen kaakkoisrinteellä on noin 35 metriä pitkä, 5-10 metriä leveä ja metrin syvä kalkkilouhos. Louhoksen seinät erottuvat paikoitellen erittäin hyvin. Pääasiallisesti louhos on kuitenkin täysin kasvillisuuden ja hakkuujätteen peitossa.

Långbackan louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hämeenkyläntien ja Pitkämäentien risteyksen pohjoispuolella. Louhosmonttua käytetään lähiseudun epävirallisena kaatopaikkana ja se on lähes täytetty peltiromulla ym. jätteillä. Louhinta-ajasta ei ole muuta tietoa kuin se, että louhosta on jo 1858 nimitetty "vanhaksi kalkkilouhokseksi". (Saltikoff et al. 1994:54.)

Laaksolahden - Dalsvikin (Strandbackan) louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalkkilouhos sijaitsee Pitkäjärven kaakkoispuolella Louhoskujan ja Kalkkikujan tuntumassa. Louhoksen vieressä on muinoin sijainnut Strandbackan torppa, jonka mukaan kohteesta käytetään vanhassa kirjallisuudessa myös nimitystä Strandbackan louhos. Päälouhosalue on kooltaan n. 60 m x 30 m ja n. 4 m syvä. Lähistöllä on mainittu olleen myös pienempiä louhoksia, jotka ovat jääneet nykyisen asutuksen alle. Päälouhoksen lähellä on ollut myös pieni kalkkiuuni, jota ei kuitenkaan ole havaittu maastossa.
Louhinta on Laaksolahdessa on mahdollisesti alkanut jo 1400- tai 1500-luvulla ja jatkunut 1900-luvulle asti. Laajempi käyttö loppui ilmeisesti 1800-luvun puolivälissä ja viimeinen maininta louhoksen käytöstä on vuodelta 1904. Louhoksen alkuvaiheet saattavat liittyä Espoon kirkon rakentamiseen. 1700-luvulla kalkkia on mahdollisesti kuljetettu Suomenlinnan rakennustöihin ja 1800-luvulla Vantaan masuunin tarpeisiin. (Härö 1991:251; Saltikoff 1994:54)

Silvolan - Sillbölen kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Sillbölen kaivos on ollut 1700-luvun jälkipuoliskolla ja 1800-luvun alussa Helsingin seudun ja jopa koko Suomen huomattavin kaivos. Se on myös parhaassa kunnossa säilynyt vuorityön muistomerkki pääkaupunkiseudulla. Kohde sijaitsee Kaivokselan kirkon luoteispuolella olevassa puistossa. Kaivosalueella on parikymmentä erillistä kaivosta, joista syvimmät ovat n. 50 m syvyisiä. Kullakin montulla on ollut oma nimensä. Pohjoisin kaivos, ns. Linderin kaivos, on kaivoksista vanhin. Kaivoskuiluista on 12 edelleen näkyvissä, ja niissä on vettä. Muut kuilut on täytetty. Alueella on myös jätekivikasoja. Kaivoksen alkuaikoina louhinta tapahtui nuotiolouhintana, josta muutamissa kuiluissa näkyykin edelleen selviä merkkejä. Kaivostoiminnan loppuaikoina käytettiin jo käsiporaa ja räjähdysaineita. Kaivosalueen lounaispuolella edelleen oleva taloryhmä, Grufva Gård, on aikanaan ollut osa kaivostoiminnan kokonaisuutta.
Vantaan kaupunki on aidannut montut 1970-luvulla tukevilla painekyllästetyillä aidoilla. Alueella on hiekkapintaisia ulkoilureittejä. Maanomistaja ja kaupunki hoitavat yhteistyössä kohdetta.
Malmiesiintymän löysi Magnus Linder vuonna 1744, ja hänen mukaansa paikkaa on kutsuttu myös nimellä "Lindersberg". Kaivostoiminta alkoi samana vuonna ja kesti ensimmäisessä vaiheessa vuoteen 1770. Työt aloitettiin uudelleen vuonna 1823, ja ne jatkuivat lyhyin keskeytyksin vuoteen 1866. Malmia laivattiin Munkkiniemen satamasta eri aikoina muualla Suomessa oleviin ruukkeihin, etenkin Leineperiin. Säilyneiden tilastotietojen mukaan Sillbölestä saatiin rautamalmia kaikkiaan 207 952 kippuntaa eli n. 35 352 tonnia. Saltikoff et al. 1994:23-29.)

Vaskivuoren - Kopparbergin kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kaivokselan eteläosassa Sillbölen kaivosten läheisyydessä. Näkyvissä on kolme monttua, joista kaksi on mäen yläosassa ja kolmas rinteessä irtomaan peittämällä alueella. Viimeksi mainitussa on säilynyt hirsikehikkoa kuilusta, josta on selvästi pyritty tavoittamaan malmiesiintymä syvemmältä maakerrosten alta. Alempana rinteessä on hylkykivikasa. Vaskivuoren malmiesiintymän kaikkein ensimmäistä löytöhistoriaa ei tiedetä, mutta vuonna 1831 oli Sillbölen kaivosyhtiö hakenut valtauksen "ennen käytettyyn, hylättyyn pieneen koelouhokseen n. 800 kyynärää etelälounaaseen varsinaisesta kaivosalueesta". Vuonna 1841 malmi "löydettiin uudelleen" senaatin palkkaaman konsultin toimesta, ja louhinta aloitettiin kokeiluluonteisesti kolmessa louhoksessa. Esiintymä oli kuitenkin pieni ja vuosittaiset malmisaaliit jäivät 36, 186 ja 55 kippuntaan (kippunta = n. 170 kg). Kokeilut päättyivät vuonna 1843. (Saltikoff et al. 1994:29-30.)

Kaarelan - Kårbölen itäiset kaivokset (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Aitaamaton, kooltaan 6 m x 6 m kaivosaukko on veden täyttämä ja siihen on heitetty paljon pienromua. Seinämät veden yläpuolella ulottuvat yli 2 m korkeuteen. Pyöreän aukon jatkeena pohjoisessa on n. 4 m pitkä, matalampi ja suorakaiteen muotoinen "eteinen". Kaivoskummun itäpuolella, kallion kyljessä havaittavissa n. 4 m leveä, mahdollinen tunnelin toisen kulun aloitus.
Edellisten koordinaatit : 6685476, 3383400 (virhemarginaali +/- 6 m).
Ulkoilupolun reunassa niin ikään nähtävissä louhintajälkiä.
Kirjallisuustieto:
Kohde sijaitsee Silvolassa Puhdistamon länsipuolella ja Katsastuskonttorin pohjoispuolella. Kaarelan - Kårbölen rautamalmi löytyi vuonna 1746, ja koelouhintaa suoritettiin useaan otteeseen kahdessa kohteessa: "Kaarela itäinen" (2 louhosta) ja "Kaarela läntinen" (3 louhosta). Myös näiden välissä on pieni koelouhos. Tuotannollinen kaivostoiminta alkoi vasta 1836 ja päättyi malmin loppuessa vuonna 1842. Malmia louhittiin säilyneiden, puutteellisten tietojen mukaan 372 kippuntaa, mutta todellinen määrä lienee ainakin kaksinkertainen eli 100-150 tonnia. (Saltikoff et al. 1994:30-31.)

Hämeenkylän - Tavastbyn Suuri Suokaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Linnaistentien, Linnaistenkujan ja Rajatorpantien välisellä alueella sijaitseva Suuri suokaivos on vedellä täyttynyt ja sen ympärillä on laajoja ja korkeita sivukivikasoja.
Hämeenkylän kaivosalue ja viereinen Jupperin kaivosalue Espoossa ovat olleet Sillbölen jälkeen Helsingin seudun tärkeimmät rautamalmin tuottajat. Kaivokset ovat hajallaan vajaan neliökilometrin alueella. Osa kaivoskuopista on tuhoutunut, täytetty tai muuten kadonnut, mutta monet ovat edelleen näkyvissä. Kaikkiaan seudulla tiedetään louhitun rautamalmia paristakymmenestä paikasta. Kohde on näistä parhaiten säilynyt puistomaisessa ympäristössä sijaitseva, palokunnan vedenottopaikkana palvellut Suuri Suokaivos. Hämeenkylän rautamalmien tarkkaa löytöaikaa ei tunneta, mutta ensimmäiset louhintayritykset paikalla on tehty vuonna 1769. Vuosina 1786-1788 alueella louhittiin 2077 kippuntaa eli noin 353 tonnia malmia ja vuosina 1827-1829 514 kippuntaa eli noin 87 tonnia. Pääasiallinen tuotantovaihe loi vuosina 1836-1860, jolloin tuotanto oli yhteensä 108773 kippuntaa eli noin 18491 tonnia malmia. (Saltikoff et al. 1994:31-33.)

Veinin - Sveinsin kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Veinin - Sveinsin kaivos sijaitsee Laaksolahdessa Jupperin koulun lähellä. Rautamalmiesiintymän Sveinsin ratsutilan metsästä löysi kaivosmies Josef Hammar yhdessä samannimisen poikansa kanssa vuonna 1846. Joitain vuosia aikaisemmin he olivat löytäneet myös Albergan rautaesiintymän.
Malmiesiintymän valtasi saman vuoden heinäkuussa Kilon ja Sveinsin tilojen omistaja, Kilossa kaivostoimintaa jo aikaisemmin harjoittanut protokollasihteeri Johan Georg Agricola. Malmia oli kahdessa rinnakkaisessa juonteessa, joihin kumpaankin louhittiin yhteensä viisi kappaletta noin kaksi metriä syvät kaivoskuilut, pohjoiseen juonteeseen neljä ja eteläiseen yksi, jotka ovat nykyisin täytettyjä. Kaivostoiminta lopetettiin nopeasti, koska Sveinsin malmi oli köyhää (26-33%) ja sitä vaivasi liiallinen rikkikiisupitoisuus. (Härö 1991:264, s. 251; Saltikoff et al. 1994. s. 34f)

Kilon - Gruvbergetin kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kilon kaivokset sijaitsevat Leppävaaran urheilupuistossa, Gruvberget-nimisellä kukkulalla. Gruvbergetin eteläpäässä on vanhan kaivostoiminnan jälkinä kaivoskuiluja ja hylkykiveä. Jossakin Kilon kartanon mailla on rautamalmia ilmeisesti louhittu jo Ruotsin vallan aikana, mutta louhos kerrotaan täytetyn kivillä Suomen sodan aikana.
Gruvbergetin esiintymä löytyi vasta vuonna 1838, ja pieniksi osoittautuneisiin malmioihin tehtiin kolme louhosta vuosina 1838 - 1841. Suurimmassa, 3 m x 10 m kooltaan olevassa louhoksessa on pyöreitä nuotiolouhinnan jälkiä edelleen näkyvissä. Kuopat ovat luonteeltaan lähinnä koelouhoksia, mutta malmia tiedetään myös sulatetun Vantaan masuunissa vuonna 1855. Vuonna 1858 kaivos mainitaan hylätyksi. (Härö 1991:108; Saltikoff et al. 1994:35-36.)

Mellungsby (Mellunkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mellungsby ilmestyy historiallisiin lähteisiin vuonna 1524. Mellungsbyssä oli vuonna 1540 viisi talonpoikaa (Anders Matsson, Olof Jopsson, Jöns Nilsson, Hinrik Staffanson, Mikel Larsson), jotka maksoivat yhteensä 3 ½ täysveroa. Mellungsbyhyn liitettiin 1550-luvulla sen eteläinen naapurikylä Borg. Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjassa kylässä on kuusi talonpoikaa. Mellungsby sisältää mahdollisesti miehen nimen, Medhlung. Toisaalta nimi saattaa viitata kylän keskellä olleeseen Medlung-nimiseen taloon, jonka nimen verottaja on antanut koko kylälle.
Mellungsbyn vanhin kartta on vuodelta 1694. Kylässä oli 1600-luvun lopulla neljä tilaa: Johan Hagertsson (myöh. Fallbacka), Elias Johansson (myöh. Oppbyggas), Erich Ersson (myöh. Utbyggas) ja Hindrik Hindersson (myöh. Nybondas). Fallbacka ja Oppbyggas olivat omilla erillisillä tonteillaan, kun taas Utbyggas ja Nybondas olivat vierekkäin samalla tonttimaalla.
Mellungsbyn Fallbackan ja Oppbyggasin tontit ovat edelleen käytössä. Fallbackan tontti on säilyttänyt vanhakantaisen talonpoikaisen ulkoasunsa punaisine puurakennuksineen. Oppbyggasin paikalla on puinen 1900-luvun omakotitalo pihapiireineen.
Utbyggasin ja Nybondasin tonttimaa on tuhoutunut kerrostaloalueen rakentamisen yhteydessä.

Västersundom (Länsisalmi) Gubbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Länsisalmen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1347 (FMU 540). Seuraavat Länsisalmeen liittyvät tiedot löytyvät Uudenmaan vuoden 1540 maakirjasta (KA 2920, Es 703). Verokirjoista ilmenee Länsisalmeen kuuluneen 1540-luvulla 11 tilaa (KA SAY). Arkeologisten kaivausten mukaan paikalla on ollut ihmistoimintaa 1000-luvulta 1500-luvulle.
Vuoden 2003 arkeologiset kaivaukset tehtiin autiotontin itäosan kohdalle suunnitteilla olleen Helsingin Vuosaaren sataman maaliikenneyhteyksiin kuuluvan eritasoliittymän vuoksi. Tontin itäosa on sittemmin tuhoutunut täysin rakennustöissä. Tontin länsiosassa on jäljellä keskiaikaisia rakenteita ja kulttuurikerroksia.

Västersundom (Länsisalmi) Labbas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Länsisalmen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1347 (FMU 540). Seuraavat Länsisalmeen liittyvät tiedot löytyvät Uudenmaan vuoden 1540 maakirjasta (KA 2920, Es 703). Verokirjoista ilmenee Länsisalmeen kuuluneen 1540-luvulla 11 tilaa (KA SAY). Labbas (Labben) on merkitty vuodelta 1708 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle.
Labbas inventointiin ja kartoitettiin vuonna 2002. Tällöin havaittiin 12 rakennusta tai muuta rakennetta. Alueelle tehdystä koekuopasta paljastui tiiliuunin kulma. Kohde oli inventointiajankohtana 1.9.2005 lähes samassa tilassa kuin vuosina 2002 ja 2003. Ainoastaan tontin eteläpuolella olevaa rinnettä on raivattu jonkin verran lisää.

Västersundom (Länsisalmi) Västerkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Länsisalmen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1347 (FMU 540). Westerkulla-nimi esiintyy lähteissä vuonna 1587. Westerkullan kartano syntyi vuonna 1626, kun liivimaalaiselle aatelismiehelle Reinhold Wunschille läänitetyistä kymmenestä tilasta erotettiin neljä tilaa säteriksi (Hagelstam 1930, s. 244–245). Kartanon tontti on merkitty vuodelta 1708 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle. Nykyinen kartanon päärakennus on rakennettu vuosina 1827–1828 (VKY, s. 246).
Tontilla on Västerkullan kartano pää- ja talousakennuksineen. Rakentamattomana on lähinnä pihamaata ja tontin laitoja. Tontilla on sekä kevyt- että raskasrakenteisia rakennuksia. Kartanon lähiympäristön maankäyttö on pysynyt vanhankaltaisena. Tonttia reunustavat edelleen pohjoisesta etelään pellot. Tontti rajautuu lännestä metsään ja kallioon. Kartanon ympäristön viljelymaisema on rikkoutunut Itäväylän ja Kehä III:n vuoksi. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Västersundom (Länsisalmi) Heikbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Länsisalmen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1347 (FMU 540). Seuraavat Länsisalmeen liittyvät tiedot löytyvät Uudenmaan vuoden 1540 maakirjasta (KA 2920, Es 703). Verokirjoista ilmenee Länsisalmeen kuuluneen 1540-luvulla 11 tilaa (KA SAY). Heikbackan tontti ja siellä olevat kuusi taloa (Heickass, Nybon, Nicku, Nilssas, Kerr ja Harpars) on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1708 piirtämälle kartalle.
Mäen harjanteen pohjoisrinteen alaosassa olevalla terrassilla sijaitseva tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Kylän talot ovat olleet Harpasintien varrella, ja kyseessä on siten ns. raittikylä. Tonttimaa on lännestä, pohjoisesta ja idästä peltojen reunustama. Etelässä on vesakoitunut sekametsä.
Kylän talot ovat jakaantuneet kahdelle vierekkäiselle kummulle. Nykyiset talot ovat kahta Hetbackantien ja Harparsintien risteyksen verstasrakennusta lukuun ottamatta tien koillis- ja itäpuolella. Ainoa tien lounaispuolella erottuva rakennus on 1900-luvulla puretun navetan pohja. Tien vierellä lounaassa on kuitenkin selvä 20–30 metriä leveä terassi. Lisäksi aivan terassin koillispäässä on pohjakaavaltaan nelikulmainen noin 10 x 20 metriä laaja kumpare (rakennus?). Pääosa tontilla olevista rakennuksista on kevytrakenteisia.
Ympäristön maankäytössä ei ole tapahtunut suuria muutoksia lukuun ottamatta edellä mainittuja kahta verstasrakennusta ja joitakin uusia omakotitaloja. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Håkansböle (Hakunila) Gård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Håkansböle ilmaantuu lähteisiin Uudenmaan vuoden 1540 maakirjassa (KA 2920, Es 703). Kylässä oli tuolloin neljä taloa. Gårdin tontti on merkitty vuodelta 1708 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle. Nykyinen kartano puistoineen on rakennettu 1900-luvun alussa (VKY, s. 235).
Kormunniitynojan etelärannalla olevalla matalalla mäellä sijaitsevalla tonttimaalla on nykyään Hakunilan kartano pää- ja sivurakennuksineen. Tontilla on sekä kevyt- että raskasrakenteisia rakennuksia. Rakentamattomana on ainoastaan pihamaata, puistoa ja rinteitä. Puiston ja kartanon rakentaminen ovat muuttaneet voimakkaasti kylämäen topografiaa. Puistoalue muodostaa kartanon länsipuolelle loivan rinteen. Rinteen pohjoispäässä on rakennuksen paikaksi sopiva terassi. Tontin kulttuurikerrosten säilyneisyyttä on mahdoton määrittää ilman arkeologisia tutkimuksia.
Kartanon lähiympäristön maankäytössä ei ole tapahtunut suuria muutoksia. Kartanon itäpuolisen mäen lounaisrinteelle ollaan kuitenkin par aikaan rakentamassa uutta omakotitaloa. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Håkansböle (Hakunila) Brands (Asuinpaikat)
Historiallinen; Håkansböle ilmaantuu lähteisiin Uudenmaan vuoden 1540 maakirjassa (KA 2920, Es 703). Kylässä oli tuolloin neljä taloa. Brandsin tontti on merkitty vuodelta 1708 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle.
Brandsin tonttimaa on edelleen käytössä. Ympäristön maankäyttö on jonkin verran muuttunut. Osa tontista ja siihen liittyvästä hevoshaasta sijaitsee raivatun voimalinjan alla. Voimalinjan itäpuolella on vanha kevytrakenteinen talo, jonka ympärillä on käytöstä poistuneita autoja ja muuta romua. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Sottungsby (Sotunki) Myrbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sottungsby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1347 (FMU 540). Seuraavat Sotungiin liittyvät tiedot löytyvät Uudenmaan vuoden 1540 maakirjasta (KA 2920, Es 703). Sotungissa oli tuolloin 12 tilaa. Myrbacka on merkitty vuodelta 1708 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle. Nykyinen asuinrakennus on 1880-luvulta ja varastorakennus 1850-luvulta (VKY, s. 255).
Tontti sijaitsee Krapuojan itäpuolella olevalla peltojen ympäröimällä mäellä. Mäen itäseinä on lähes pystysuora. Lännessä pellot jatkuvat mäen päällä kulkevalle hiekkatielle saakka. Myrbackan nykyiset talot ovat hiekkatien itäpuolelle jäävällä terassilla. Suuri osa tontin tämänhetkisistä rakennuksista on kevytrakenteisia. Tonttimaasta on noin ½ rakentamatonta. Rakentamattomat alueet ovat pääasiassa pihamaata ja tontin reunoja. Nykyisten talojen välissä laella olevassa rakentamattomassa tilassa on voinut hyvinkin säilyä vanhoja kulttuurikerroksia. Maan pinnalle ei kuitenkaan näy rakenteita.
Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Sottungsby (Sotunki) Nissbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sottungsby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1347 (FMU 540). Seuraavat Sotungiin liittyvät tiedot löytyvät Uudenmaan vuoden 1540 maakirjasta (KA 2920, Es 703). Sotungissa oli tuolloin 12 tilaa. Tontti on merkitty vuodelta 1708 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle. Paikalla oli tuolloin kaksi Nissas-nimistä taloa.
Mäen itärinteen alaosassa olevalla terassilla sijaitseva tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Paikalla on nykyään taidegalleriana toimiva 1920-luvulla rakennettu viljamakasiini. Pääosa tonttimaasta (n. ¾) on tänä päivänä tyhjillään. Tontilla näkyy useita purettujen rakennusten paikkoja. Tontin pohjoispäässä erottuu iso pohjakaavaltaan L-muotoinen rakennus terassina ja kivijalkana. L-muotoisen rakennuksen pohjoispuolella on vedellä täyttynyt kellari. Tontin etelärinnettä on pengerretty jonkin verran puiston rakentamisen yhteydessä.
Tonttimaan länsipuolella olevalla rinteellä on ainakin kolme rakennuksen pohjaa. Kyseiset rakennukset on merkitty Helsingin pitäjän vuoden 1932 pitäjänkarttaan. Ympäristön maankäyttö on pysynyt osin vanhankaltaisena. Tonttimaa on edelleen pohjoisesta etelään peltojen reunustama. Omakotitaloalue on kuitenkin alkanut lähestyä pohjoisesta tonttia. Lisäksi Sotungintien lounaispuolella on tontin kohdalla Sotungin lukio ja yläkoulu.
Mäellä, kylätontin länsipuolella on palaneen Nissbackan kartanon raunio, joka on suojeltu rakennuskohde. Raunion ympäristö on potentiaalinen muinaisjäännösalue.

Sottungsby (Sotunki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sottungsby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1347 (FMU 540). Seuraavat Sotungiin liittyvät tiedot löytyvät Uudenmaan vuoden 1540 maakirjasta (KA 2920, Es 703). Sotungissa oli tuolloin 12 tilaa. Tontit on merkitty vuodelta 1708 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle. Kyseessä on ilmeisesti Sottungsbyn vanha kyläkeskus (Kepsu 2005, s. 155). Kuppiksen päärakennus on 1850-luvulta. Nygårds on rakennettu 1700-luvulla. (VKY, s. 240–241.)
Krapuojan vastakkaisilla rannoilla sijaitsevilla peltojen ympäröimillä mäillä olevat tontit ovat pysyneet käytössä nykyaikaan saakka. Kuppis ja Smeds sijaitsevat Krapuojan länsipuolella ja Nygårds itäpuolella. Rakentamattomana on lähinnä pihoja ja tonttien laitoja. Pääosa tonteilla olevista rakennuksista on kevytrakenteisia. Tonttimaiden topografiassa on tapahtunut jonkin verran muutoksia omakotitalojen ja Nygårdsiin perustetun ravintolan vuoksi. Ravintolan yhteyteen on rakennettu asfalttipiha, pysäköintialue ja nuotiopaikka.
Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Sottungsby (Sotunki) Kullobacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sottungsby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1347 (FMU 540). Seuraavat Sotungiin liittyvät tiedot löytyvät Uudenmaan vuoden 1540 maakirjasta (KA 2920, Es 703). Sotungissa oli tuolloin 12 tilaa. Kullobackan ja Langiksen tontit on merkitty vuodelta 1708 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle.
Krapuojan itärannalla olevan mäen etelä- ja itärinteillä sijainnut tonttimaa on edelleen käytössä. Rakentamattomana on ainoastaan pihoja ja tonttien laitoja. Tonteilla on sekä raskas- että kevytrakenteisia rakennuksia.
Kylämäen kaakkoisrinteellä on kalkkiuunin jäännös. Rinteeseen kaivettu uuni on pohjakaavaltaan hevosenkengänmuotoinen. Uunin vallien leveydet ovat noin kaksi metriä. Uunin sisätilan syvyys on noin neljä metriä. Vallien laelta on uunin pohjalle noin 1,5 metrin matka. Uunilla on kivetyt seinät. Uunin etuseinä on kiinni. Maassa on jonkin verran tiiliä ja kalkkikiviä.
Ympäristön maankäyttö on pysynyt vanhankaltaisena lukuun ottamatta omakotitaloja varten tehtyjä terasseja. Tonttimaat ovat edelleen peltojen reunustamia. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Sottungsby (Sotunki) Bisa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sottungsby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1347 (FMU 540). Seuraavat Sotunkiin liittyvät tiedot löytyvät Uudenmaan vuoden 1540 maakirjasta (KA 2920, Es 703). Sotungissa oli tuolloin 12 tilaa. Bisan tontti on merkitty vuodelta 1708 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle.
Tonttimaa sijaitsee Krapuojan itärannalla olevalla peltojen ympäröimällä matalalla kumpareella. Tontilla on nykyään sekä raskas- että kevytrakenteisia rakennuksia. Rakentamattomana on ainoastaan pihamaata ja tontin laitoja.
Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Botby (Puotila) Klåfvus Rons (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sipoon pitäjän Sundomin neljänneksessä sijainneessa Botbyssä (Sötebyssä) oli vuonna 1540 yhdeksän talonpoikaa (Mickel Monson, Olof Jönsson, Matts Larsson, Mickel Tomason, Mickel Morthenson, Mickel Tönsson, Jöns Andersson, Lasse Andersson), jotka maksoivat yhteensä viisi täysveroa . Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjaan on merkitty Botbyyn kahdeksan talonpoikaa. Botbyn nimi pohjautuu ilmeisesti muinaisruotsin henkilönimeen Bote.
Botbyn kylän vanhin kartta ajoittuu 1600- ja 1700-lukujen vaihteeseen. Samuel Broteruksen laatimasta kartasta on säilynyt vain maanmittauskonsepti. Kylässä oli tuolloin neljä taloa kahdelle tonttimaalle jakaantuneena. Nissas ja Domars sijaitsivat pohjoisessa ja Klofvus ja Rons etelässä. Vuodelta 1751 olevassa Nils Westermarkin kartassa Domars oli siirtynyt Vartiokylänlahden rantaan.
Klofvusin ja Ronsin tilat ovat sijainneet rinnakkain, Vartiokylänlahden länsirannalla sijaitsevalle mäelle. Klofvus on ollut mäen itärinteellä ja Rons mäen vierellä itä-koillisessa. Molemmat tontit ovat viettäneet kohti rantaa, jossa pellot ovat sijainneet. Tonttien pohjoispuolelle Westermarkin vuoden 1751 kartalle merkitty itä-länsisuuntainen tie on edelleen käytössä Puotilantienä.
Klofvusin ja Ronsin tilojen yhdistämisen myötä paikalle rakennettiin 1700- ja 1800 -lukujen taitteessa nykyinen Puotilan kartano. Kartanon päärakennus ja terassoitu pihapiiri ovat tuhonneet suurimman osan muinaisjäännösalueesta. Kartanon ympäristössä sijaitsee myös 1800-luvulla rakennettu sivurakennus, vanhasta viljamakasiinista tehty kappeli sekä itälaidassa uusi pientaloalue. Kartanon ympäristön vuosisatoja jatkunut rakentaminen on todennäköisesti tuhonnut molempien tonttien vanhimpia kerroksia. Klofvusin tilasta on voinut säilyä pieniä alueita kappelin ja kartanon päärakennuksen välissä sekä kappelin itäpuoleisen mäen rinteellä, missä on suuren rakennuksen kiviperustus. Vanhasta Ronssin tilasta on mahdollisesti jäännöksiä kartanon ja pientaloalueen välissä sekä pientaloalueen itäpuolisessa metsikössä. Inventointiajankohtana havaintomahdollisuudet olivat huonot korkean aluskasvillisuuden vuoksi. Paikalla havaittiin kuitenkin mahdollinen uunillisen rakennuksen pohja ja terrasointi.
Nils Westermarkin vuoden 1751 karttaan Ronsin tilan koillispuolella merkitty rakuunatorppa on tuhoutunut täysin pientaloalueen rakentamisen myötä.

Noringsböle Nordsjö gård (Vuosaari) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Noringsbölessä oli vuonna 1540 neljä veronmaksajaa (Lass Torstensson, Mats Olsson, Per i Husö, Simon i Gomböle), jotka maksoivat yhteensä kaksi täysveroa. Kaksi veronmaksajista oli vuonna 1547 ulkokylänmiehiä. Vuosaaren neljä pikkukylää (Norsby, Noringsböle, Norsökär ja Rasböle) koottiin 1550-luvulla verokirjoihin Nordsjö-nimen alle. Noringsböle-nimen määritteenä on nor-sanan ing-johdos noring, salmelainen ja perusosana böle, uudistalo, kylä.
Noringsböle on mahdollisesti sijainnut Samuel Broteruksen vuonna 1698 laatimalle kartalle merkityn Nordsjön kartanon tienoilla. Jonkin matkaa talosta etelään on Gambelby åker. On mahdollista, että kylä on siirtynyt pois alkuperäiseltä paikaltaan jonkin matkaa pohjoisemmaksi
Nordsjön 1600-luvun kartanon paikka on edelleen käytössä. Kartanon rakennukset sijoittuvat kahdelle vierekkäisellä matalalla mäellä. Lännessä oleva kartanon nykyinen päärakennus on peräisin 1800-luvulta. Kartano on todennäköisesti sijainnut 1600-luvun lopulla itäisemmällä mäellä, missä ovat työväen asunnot ja pehtorin rakennus. Nykyään paikalla toimii perhekeskus ja päiväkoti. Mäkien välissä on puistoalue. Rakentamatonta tilaa on puiston ohella pihoilla ja rakennusten väleissä. Itäisemmän mäen pohjoispuolella on pysäköintialue.
Muinaisjäännösalueen pohjoisosaa tutkittiin koekaivauksella 2021.Koeojissa havaittiin selvästi moderneja rakenteita, sekoittuneita kerroksia, peltokerrosta sekä yhdessä koeojassa mahdollisesti säilynyttä kulttuurikerrosta. Havaintojen perusteella suurin osa mäestä on muokkaantunut varsin voimakkaasti myöhemmän maankäytön vaikutuksesta. Kohteen rajausta muutettiin tutkimustulosten perusteella 2023.

Norsby Skataby (Vuosaari) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Norsbyssä oli vuonna 1540 kaksi talonpoikaa (Staffan Mortensson, Bänth Philipsson), jotka maksoivat yhteensä yhden täysveron . Vuosaaren neljä pikkukylää (Norsby, Noringsböle, Norsökär ja Rasböle) koottiin 1550-luvulla verokirjoihin Nordsjö-nimen alle. Nordsjö-nimi perustuu saarennimeen, johon sisältyy ruotsin sanat salmi, nor, ja saari, ö.
Norsby on mahdollisesti sijainnut myöhemmän Skatabyn paikalla. Skataby on merkitty Samuel Broteruksen vuonna 1698 laatimalle kartalle. Kylässä oli tuolloin kaksi tilaa. Tiloista toinen oli autiona, ja se mainitaan ainoastaan karttaselityksessä.
Norsbyn/Skatabyn tonttimaa on edelleen käytössä. Ympäristö on säilyttänyt pääosin vanhan maaseutumaisen ilmeensä. Tonttimaalla on nykyään Helsingin kaupungin omistama Skatan tila. Paikalla on huonokuntoisia vanhoja puurakennuksia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä rakennusten väleissä ja pihalla. Vanha tonttimaa on saattanut jatkua luoteessa olevalla nykyään asuinkäytössä olevalle tontille.

Villingby (Laajasalo/Villinki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Viipurin ja Porvoon läänin vuoden 1544 maakirjaan on merkitty Villingby. Kylässä oli yksi talonpoika Lasse Nilsson. Villingby on mukana myös Viipurin ja Porvoon läänien vuoden 1545 savuluettelossa. Villingby on verokirjoissa yleensä naapurikyliensä alla. Esimerkiksi vuoden 1550 maakirjassa Simon Villing on Brändön alla. Villingby autioitui viimeistään 1600-luvun alussa. Villingby-nimi sisältää mahdollisesti muinaisruotsin sanan vidher, metsä.
Villingbyn keskiaikaista sijaintia ei tunneta. Samuel Broteruksen Villingsbystä vuonna 1697 laatimalla kartalla on reikä kaikista kiinnostavimmalla paikalla eli saaren pohjoisosassa sijainneen Byvikenin kohdalla. Timothy Winterin vuonna 1798 laatimalla Villingin kartalla oli asutusta Kylälahden itäpuolella. Kyseessä saattaa olla uudelleen käyttöön otettu Villingbyn tontti, mitään varmuutta asiasta ei kuitenkaan ole.
Kohdetta ei tarkastettu inventoinnin yhteydessä vuonna 2011. Kylän mahdollinen sijaintipaikka on nykyään tiivistä huvila-aluetta. Kohde on merkitty muinaisjäännösrekisteriin pisteenä.

Sandhamn (Santahamina) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Santahaminan satamapaikka (”Sant havene”) mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1423. Santahaminan satamapaikasta on useita tietoja 1400-luvulta ja 1500-luvun alusta. Sandhamn-nimi sisältää sanat sand, hiekka, ja hamn, satama ja on typistynyt alkuperäisestä asustaan Sandöhamn. Ensimmäinen varma viite pysyvästä asutuksesta Santahaminassa on vuodelta 1509, jolloin 29.huhtikuuta päivätyssä kirjeessä esiintyy perämies ”Erich j Sandhamffn”, jolla kerrotaan olevan vaimo ja lapsi.
Santahaminaa ei löydy Porvoon läänin 1540-luvun maallisten verojen luetteloista. Vuonna 1548 laaditun Porvoon läänin kymmenysluettelon mukaan maksoi Santahaminasta veroa seitsemän talonpoikaa (Anders Olofsson, Michel Larsson, Simon Nilsson, Mats Persson, Anders Persson, Nils Nilsson, Hans Halfvarsson) . Vertaamalla nimiä Porvoon läänin maakirjoihin käy ilmi, että talonpojista kolme ensimmäistä on asunut Santahaminassa ja neljä jälkimmäistä Degeröbyssä. Helsingin kartanon ja voutikunnan tilikirjaan 1555–1556 on merkitty nokkaverojen maksajiksi Santahaminasta Simon Persson ja Hans Larsson. Samalta vuodelta olevaan Helsingin voutikunnan tilikirjaan on merkitty Santahaminassa asuneet perämiehet Erich Persson ja Hans.
Kylä on luultavasti sijainnut Papinlahden pohjukassa. Kyseistä kohtaa on voimakkaasti muokattu ja tasoitettu. Paikalla on sijainnut rakennuksia ja viljelmiä 1800-luvulla. Alkuperäinen topografia on muuttunut myös lahdenpohjukkaan rakennetun varastorakennuksen ja voimakkaasti pengerretyn tien myötä. Papinlahden, Hauteralahden ja Likolammen rannoilla on havaittavissa useiden rakennusten jäännöksiä, jotka ovat on betonin käytöstä ja kivien lohkomisesta päätellen nuoria, 1800-1900-luvuilta. Alueen jatkuva käyttö ja maastonmuokkaus ovat tuhonneet kohdetta, mutta on mahdollista että maan alla on säilynyt kylätonttiin liittyviä rakenteita tai kerroksia.
Kohteeseen liittyy neljä erilliskohdetta. Papinlahden pohjoisrannalla on kiviaidan reunustama entinen pelto ja kiviholvikellari. Papinlahteen johtavan tien reunassa on vanha maakellari. Lahden pohjukassa olevan hiekkakentän itäpuolella sijaitsee lisäksi mahdollinen uunin perusta ja mahdollinen kivijalka.

Degerö Yter Degerö Jollas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Degeröbyssä oli vuonna 1540 neljä talonpoikaa (Niels Nielsson, Hans Halvarsson, Mats Persson, Anders Persson), jotka maksoivat yhteensä täysveron. Kylän talonpojat ovat vuoden 1548 Helsingin kirkkopitäjän veroluettelossa Santahaminan alla. Helsingin kartanon ja voutikunnan vuosien 1555–1556 tilikirjaan on merkitty kylään kolme talonpoikaa (Jakob Hendriksson, Anders Persson, Per Ersson). Yter Degerö eli Jollas ilmaantuu lähteisiin vuonna 1586. Kylä on saanut nimensä saarelta, jonka määriteosa ”deger” merkitsee suurta.
Degerön vanhin tarkka kartta on laadittu 1770- ja 1790-luvuilla. Degerön alueella oli 1700-luvun lopulla Turholman kapteenipuustelli, Jollaksen torppa, Johan Degerholmin isännöimä rälssiverotila Uppbyss ja Carl Adam Armeltin hallitsema Degerön säteri (=kartano).
Jollaksessa oli 1700-luvun puolivälissä kaksi torppaa. Jompikumpi niistä saattaa olla 1500-luvun tilan paikka. Pohjoisemman torpan tontti on säilynyt Jollaksen kartanon hyvin hoidetussa puistossa. Rinteellä terassina erottuvalla tontilla on näkyvissä mahdollinen uunin pohja (laajuus n. 2 x 2 metriä).
Eteläisemmän torpan paikka on edelleen käytössä. Vanhan rakennuksen itäpuolisessa umpeenkasvaneessa metsäryteikössä on yksi melko nuoren rakennuksen kivijalka. Paikka vaikuttaa voimakkaasti myllätyltä. Havaintomahdollisuudet olivat inventointiajankohtana tiiviin aluskasvillisuuden ja rankkasateen vuoksi erittäin huonot.

Degerö gård (Laajasalo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Degeröbyssä oli vuonna 1540 neljä talonpoikaa (Niels Nielsson, Hans Halvarsson, Mats Persson, Anders Persson), jotka maksoivat yhteensä täysveron. Kylän talonpojat ovat vuoden 1548 Helsingin kirkkopitäjän veroluettelossa Santahaminan alla. Helsingin kartanon ja voutikunnan vuosien 1555–1556 tilikirjaan on merkitty kylään kolme talonpoikaa (Jakob Hendriksson, Anders Persson, Per Ersson). Yter Degerö eli Jollas ilmaantuu lähteisiin vuonna 1586. Kylä on saanut nimensä saarelta, jonka määriteosa ”deger” merkitsee suurta.
Degeröllä oli rälssimaata jo keskiajalla. Saaren lounaisosassa sijaitseva Tullholma eli nykyinen Turholma oli Jacob Teitin aikana 1550-luvun puolivälissä Porvoon nimismies Erik Anderssonin ja porvoolaisen rälssimies Per Jonssonin hallussa. Degerön kartano syntyi 1600-luvun puolivälissä, kun meritullitarkastaja Augustin Larsson Svanström muodosti sen kolmesta ostorälssitilasta. Degerön kartano nautti vuodesta 1675 lähtien säterivapautta.
Degerön vanhin tarkka kartta on laadittu 1770- ja 1790-luvuilla. Turholmasta on piirretty lisäksi samanaikaisesti erillinen kartta. Degerön alueella oli 1700-luvun lopulla Turholman kapteenipuustelli, Jollaksen torppa, Johan Degerholmin isännöimä rälssiverotila Uppbyss ja Carl Adam Armeltin hallitsema Degerön säteri (=kartano).
Degerön kartano sijaitsee nykyään samalla paikalla kuin 1700-luvulla. Kartanon lähiympäristö pihoineen on puistomainen. Kartanon pohjoispuolella on hyvin hoidettu lehtimetsikkö. Maastossa erottuu kartanon talous- ja sivurakennusten pohjia.
1700-luvun lopun kartalle kartanon pohjoispuolelle erilleen merkitty tonttimaa on edelleen asuinkäytössä. Kyseisen tontin itäpuolella on kallion suojaisella etelärinteellä tieraitti, jota reunustavat vanhat kevytrakenteiset puutalot. Topografia viittaa siihen, että paikka voisi olla vanha tonttimaa.

Degerö Uppbys (Laajasalo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Degeröbyssä oli vuonna 1540 neljä talonpoikaa (Niels Nielsson, Hans Halvarsson, Mats Persson, Anders Persson), jotka maksoivat yhteensä täysveron. Kylän talonpojat ovat vuoden 1548 Helsingin kirkkopitäjän veroluettelossa Santahaminan alla. Helsingin kartanon ja voutikunnan vuosien 1555–1556 tilikirjaan on merkitty kylään kolme talonpoikaa (Jakob Hendriksson, Anders Persson, Per Ersson).
Degerön vanhin tarkka kartta on laadittu 1770- ja 1790-luvuilla. Degerön alueella oli 1700-luvun lopulla Turholman kapteenipuustelli, Jollaksen torppa, Johan Degerholmin isännöimä rälssiverotila Uppbyss ja Carl Adam Armeltin hallitsema Degerön säteri (=kartano).
Degerön Uppbysin tonttimaa on suurelta osin tuhoutunut Laajasalon kirkon ja ympäristön kerrostalokorttelien rakentamisen yhteydessä. Kirkon pohjoispuolella sijaitseva osa kylätontista on nykyään puistona. Maastossa erottuu joitakin mahdollisia rakennuksen paikkoja. Havaintomahdollisuudet olivat inventointiajankohtana hyvät.

Degerö Turholma (Laajasalo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laajasalossa, Degerön saaren pohjoisosassa, nykyisen Tullisaaren puistoalueen itäosassa on oletettavasti jo keskiajalle periytyvä yksinäistalon paikka. Itäinen niemi on ollut erittäin jyrkkäpiirteinen ja kallioinen, mutta maastoa on muokattu 1800-luvulla puistomaisemmaksi tuomalla sinne uutta kasvualustaa ja istuttamalla jalopuita.
Historiallisissa kartoissa (v. 1749, 1777-95) tilakeskus on merkitty itäisen niemen jyrkästi kohti rantaa viettävään rinteeseen. Ensimmäisen kerran vuonna 1550 mainittu (Tulo holm), Degerön kylän mailla sijainnut Tullisaari on muodostanut oman rekisterikylänsä.Alkujaan Tullisaari on ilmeisesti kuulunut Herttoniemen kylään.
Turholmissa oli rälssitila viimeistään vuonna 1556, mutta tilan säterivapaus peruutettiin vuonna 1683. Tilasta muodostettiin vuonna 1687 Uudenmaan jalkaväkirykmentin kapteenin puustelli, ja se toimi kruunun virkatalona aina Ruotsin vallan loppuun asti. Vanhan tilakeskuksen alueella on vielä 1940-luvulla ollut olemassa kapteenin virkataloksi kutsuttu rakennus, joka perimätiedon mukaan olisi ollut tilan vanha päärakennus ja Suomen ensimmäisiä lasi-ikkunaisia rakennuksia.
Vuosina 1837-1883 Tuurholman tilaa hallitsi kauppaneuvos Henrik Borgström, joka kehitti merkittävästi Helsingin puistokulttuuria. Vaikka Tuurholma oli jo 1800-luvun alussa puistomaisesti hoidettua aluetta, muokattiin siitä vasta Borgströmin aikana englantilaistyylinen maisemapuisto, missä asussa se on kutakuinkin nykyiselläänkin. Samassa yhteydessä vanhan tilakeskuksen eteläpuolelle perustettiin laaja hyötypuutarha, jossa oli myös kasvihuone eli orangeria puutarhan pohjoisreunalla. Kasvihuoneen kivinen maapohja on ollut nurmen alla näkyvissä vielä 1990-luvulla. (Karisto 1998: 21-25; Kivi et al. 1995: 17, 34.)
Tullisaaren puisto siirtyi 1900-luvun alussa kaupungin omistukseen ja avattiin kansanpuistona; itäinen niemi oli varsinaisena retkeily- ja leirintäalueena 1960- ja 1970-luvuilla. Kansanpuiston rakennukset purettiin jääkellaria lukuun ottamatta 1970-luvulla, vanhan tilakeskuksen rakennukset oli hävitetty jo 60-luvulla. Tämän jälkeen rinteeseen on vuosien varrella ajettu täytemaata, puutarhajätettä ja merestä kerättyä roskaa. Nykyisin paikalla oleva vilja-aitta on siirretty muualta. (Kivi et al. 1995: 23-25, 35.) Säilyneitä kivijalkoja on 2000-luvulla hyödynnetty rakennettaessa rinteeseen näköalaterasseja.
Vuonna 1998 tehtiin tutkimuksia kartanopuiston 1800-ja 1900-luvuille ajoittuvien kadonneiden puistokäytävien, istutusalojen ja muiden rakenteiden löytämiseksi. Tutkimuksissa tehtiin koeojia, käytettiin maatutkaa ja otettiin näytteitä makrofossiilitutkimuksia varten. Löytöjä KM 98037. Keväällä 2025 tehtiin koekaivaus Adelenpolku 1 kiinteistön eteläosassa 91-49-58-2. Tutkimuksessa ei tehty 1800-lukua vanhempia löytöjä. Kohteen rajausta muutettiin tutkimuksen perusteella 05/2024.
Aino Acténin huvilan lounaispuolella on veden täyttämä vanha kaivoslouhos.

Hertonäs gård (Herttoniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Porvoossa tutkintakäräjillä 27.2.1405 lautamiehenä istunut Laurens Hertoghe on mahdollisesti kotoisin Herttoniemestä. On oletettu, että Hertonäs olisi saanut nimensä lisänimestä Hertoghe, herttua. Kylän nimi esiintyy historiallisissa lähteissä varmuudella ensimmäisen kerran vuonna 1509.
Herttoniemi oli rälssin hallussa 1500-luvulla, ja sitä ei mainita Porvoon läänin maallisten verojen luetteloissa 1540-luvulla. Porvoon läänin vuoden 1548 kymmenysluetteloon on kirjattu kylään neljä talonpoikaa: Mortt Lydigsson, Mats Jonsson, Eric Philpusson ja Anders Jonsson. Jaakko Teitin mukaan Herttoniemen kylässä oli yhteensä viisi veromarkkaa maata.
Ensimmäinen Herttoniemen aluetta tarkasti kuvaava kartta on laadittu 1730–ja 1750-luvuilla. Herttoniemen alueella oli tuolloin neljä tonttimaata: August Ehrensvärdin hallinnoima kartano, kaksi lampuotitaloa, kolme torppaa ja käytöstä jäänyt Båtsvikin vanha tonttimaa. Båtsvik laskettiin uuden ajan alussa omaksi kyläkseen.
Herttoniemen vanha kartano on sijainnut Tiiliruukinlahden luoteisrannalla, noin 300 metriä 1810-luvulla käyttöönotetusta kartanon nykyisestä päärakennuksesta etelään. Paikalla on tänä päivänä kaksi koulurakennusta ja omakotitalo. Koulun ja omakotitalon pohjois- ja koillispuolella sijaitsevalla niityllä ja uuden kartanon metsäisillä puistoalueilla on voinut säilyä jälkiä kartanon vanhimmista vaiheista.
Nils Westermarkin vuonna 1752 laatimalle kartalle on merkitty rakennuksia myös kartanon ohi kulkevan tien länsipuolelle. Nykyisen Linnanrakentajantien vierellä lännessä erottuu tänä päivänä rakennuksen perustuksiin viittaavaa maanmuokkausta ja terassointia. Inventoinnin aikana korkea aluskasvillisuus haittasi havaintojen tekemistä.
Nykyisen Herttoniemen kartanon päärakennuksen kohdalla 300 metriä pohjoiseen tehtiin vuosina 2006-2007 arkeologisia kaivauksia 1800-luvun alkuun toimineen fajanssitehtaan kohdalla.

Brändö (Kulosaari) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Brändö mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1515. Kylän nimi viittaa siihen, että saari on palanut. Brändössä oli vuonna 1540 yksi talonpoika (Erich Philpusson), joka maksoi kokonaisen täysveron. Sama talonpoika asui Brändössä vielä vuonna 1556.
Brandön vanhin kartta on vuodelta 1692. Kylän alueella oli tuolloin Brändön kartano. Kartano siirrettiin 1700-luvun puoliväliin mennessä jonkin matkaa etelämmäksi ja vanha tontti jäi tyhjilleen.
Brändön kartanon 1600-luvun lopun tonttimaa sijaitsee kallion etelärinteellä olevalla suojaisella terassilla. Suuri osa vanhasta tontista on nykyään Hertoniemen siirtolapuutarha-alueella, ja on luultavasti tuhoutunut uudemman maankäytön seurauksena. Tontin pohjoisreuna on rakentamatonta nurmikkoaluetta, jonka halki kulkee ulkoilupolku. Paikalla ei ole näkyvissä vanhoja rakenteita, mutta on mahdollista, että niitä on säilynyt maan alla
Myös Brandön kartanon nykyinen paikka sopisi vanhaksi tonttimaaksi. On mahdollista, että kartano on siirtynyt 1700-luvulla vanhalle tontille.

Östervikby (Viikki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Viikki mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran mahdollisesti jo vuonna 1417. Östervikby ilmestyy lähteisiin vuonna 1513. Östervikbyssä oli vuonna 1543 12 talonpoikaa (Mats Olsson, Henrik Pärsson, Pär Andersson, Olof Mårthensson, Mats Mickelson, Knut Larsson, Clemet Pärsson, Nils Pärsson, Henrik Henriksson, Lasse Pärsson, Mats Olsson, Mickel Philpusson), jotka maksoivat yhteensä viisi täysveroa. Porvoon läänin vuoden 1547 maakirjan mukaan näistä talonpojista kuusi oli ns. ulkokylänmiehiä (50 % veronmaksajista/ 40 % kylän täysveroista). Kylän tyhjeneminen oli siis mahdollisesti alkanut jo ennen kuin se joutui Viikin latokartanon alle vuonna 1550 ja katosi ajan kuluessa lopullisesti. Vielä vuonna 1593 mainitaan kuitenkin neljä Viikin latokartanon alla olevaa Östervikin savua.
Östervikbyn mahdollinen sijaintialue on kuvattu Lars Forsselin vuonna 1687 laatimalle Viikin latokartanon kartalle. Kartalle on merkitty Latokartano ja useita torppia. Seuraava kartta Viikistä on vuodelta 1781. Östervikbyn keskiaikaista paikkaa ei tunneta. Forsselin kartan peltojen perusteella on mahdollista tehdä varovaisia päätelmiä vanhojen tonttimaiden sijainneista. Viikin Latokartanon tienoo nykyisen Viikinkaaren länsipäässä sopisi jokseenkin hyvin Östervikbyn paikaksi. Latokartano ja sen pohjoispuolinen torppa olivat vuonna 1687 selvästi peltojen keskellä. Latokartanon viereinen mäki oli vielä vuonna 1846 Bybacken.
Viikin Latokartanon paikalla on nykyään Viikin kartano rakennuksineen. Kartanon päärakennus on peräisin 1830-luvulta. Kartanon eteläpuolella on puisto. Vaikka kartano on nykyään tiiviisti rakennetun Viikin tiedepuiston keskellä, se on säilyttänyt vanhan ilmeensä ja on mahdollista, että puistossa, talojen väleissä ja pihoilla on maan alla jäljellä vanhoja rakenteita ja kulttuurikerroksia.

Forsby (Vanhakaupunki, Koskela) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Forsby mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1417. Kylännimi perustuu vierellä sijainneeseen Vantaanjoen koskeen . Kylässä oli vuonna 1540 viisi talonpoikaa (Simon Matsson, Anders Olsson, Pär Jönsson, Clemet Matsson, Mikel Persson), jotka maksoivat yhteensä 1 ½ täysveroa. Kylän maille perustettiin Helsingin kaupunki vuonna 1550. Kaupunki sai mahdollisesti vuonna 1553 kaksi tilaa Forsbystä (yhden täysveron) Helsingin kartanon ja voutikunnan vuosien 1555–1556 tilikirjaan on merkitty nokkaverojen maksajiksi Forsbystä Michill Persson, Clemett Mattsson ja Simon Mattsson. Nämä kolme tilaa muodostivat pohjan niille neljälle tilalle, jotka joutuivat Helsingin kaupungin alle vuonna 1569. Forsbyn tilat esiintyvät maakirjoissa 1500-luvun lopulla ja 1600-luvulla.
Forsbyn kylänpaikkaa ei ole merkitty vanhoille kartoille. Kylä tai osa siitä on sijainnut Helsingin Vanhankaupungin alueella. Vantaanjoen länsirannalla oli 1700-luvulla Forsbyn tila.
Forsbyn kylän rakenteita löydettiin Vanhankaupungin niityltä Helsingin kaupunginmuseon arkeologisissa kaivauksissa vuosina 1989–93. Alueen topografian perusteella näyttää mahdollista, että Forsbyn osia olisi sijainnut myös Kustaa Vaasan puiston kirkon ja kirkkotarhan itäpuolisella terassilla, suojassa Kellomäen juurella. Paikka on tyypillinen vanhalle tonttimaalle.

Gumtäkt gård Kumpulan kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gumtäkt mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1470. Kylännimen perusosana on muinaisruotsin sana täkt, raivio ja määriteosana Gudmund nimen asu Gumme. Osa kylästä päätyi rälssin käsiin jo keskiajalla. Ritari Laurens Axelsson antoi 14.8.1481 Oluf Lydichssonille rälssikirjeen Gumtäktin tiloihin. Sten Sture luovutti 27.9.1498 Oluf Lydichssonin leskelle kirjeen, jossa tilojen rälssioikeus vahvistettiin. Keskiaikainen säteri päätyi 1600-luvun lopulla Helsingin kaupungin pormestarin pojalle tullitarkastaja Augustin Larssonille, joka aateloitiin Svansström-nimellä
Gumtäktin kartanon tontti on edelleen käytössä. Kartanon nykyinen päärakennus on vuodelta 1841. Kartano on luultavasti sijainnut 1700-luvun puolivälissä lännessä nykyään olevan hyvin hoidetun puiston alueella. Tonttialueen itäosassa on kartanon päärakennus sivu- ja talousrakennuksineen. Rakentamatonta tila on rakennusten väleissä, laidoilla, pihoilla ja puistossa.

Munknäs (Munkkiniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Munknäsbyssä oli vuonna 1540 viisi talonpoikaa (Olof Larsson, Erik Olsson, Per Jönsson, Henrik Jopsson, Henrik Andersson), jotka maksoivat yhteensä kolme täysveroa. Kylän tilaluku pysyi samana 1550-luvulle. Munkkiniemen kartano muodostui kun kylän tilat lahjoitettiin vuonna 1616 Suomen alitallimestari Gerdt Skyttelle. Munknäsby on saanut nimensä mieheltä joka on ollut joko munkki tai jonka lisänimi on ollut Munk.
Munkkiniemen vanhin kartta on vuodelta 1682. Kartalle on merkitty Munkkiniemen kartano. Kartanonpaikka löytyy myös Samuel Broteruksen Munkkiniemestä vuonna 1701 laatimalta kartalta. Talonpoikaiskylä tyhjentyi kartanon perustamisen myötä, ja sen tarkkaa paikkaa ei tunneta. On kuitenkin mahdollista, että se olisi sijainnut kartanon tienoilla. Vuodelta 1838 peräisin olevalle kartalle on merkitty kartanon luoteispuolelle Tomtbacke.
Munkkiniemen kartanon etelä- ja lounaispuolella on hyvin hoidettu Kartanon puisto. Kylän rakenteet ovat todennäköisesti vaurioituneet kartanon ja puiston rakentamisen yhteydessä 1800-luvulla. Maan alla saattaa kuitenkin olla edelleen olla paikoin vanhoja rakenteita ja kulttuurikerroksia.
Munkkiniemen kartanon päärakennuksen takana Tammitien luoteispuolella on kerrostalojen välissä rakentamaton puistomainen Tomtbacka. Aluetta on muokattu voimakkaasti. Paikalla saattaa kuitenkin jäännöksiä vanhasta Munkkiniemen kylästä.

Lillhoplaxby (Vähä-Huopalahti ) Korpas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hoplax (Huopalahti) mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1417. Kylän nimi perustuu ilmeisesti viereisen merenlahden nimeen Haapalaksi. Kylä oli viimeistään myöhäiskeskiajalla jakaantunut Stor- ja Lillhoplaxbyhyn. Lillhoplax ilmestyy lähteisiin vuonna 1529.
Storhoplaxby on sijainnut Espoon Leppävaarassa Albergan kartanon tienoilla. Sisarkylä Lillhoplaxby on nykyään Helsingin kaupungin alueella. Lillhoplaxbyssä oli vuonna 1540 11 talonpoikaa (Olof Pärsson, Per Olsson, Jöns Olofsson, Philpus Staffanson, Olof Eriksson, Simon Jönsson, Tomas Philpusson, Mikel Jopsson, Lasse Jopsson, Knut Larsson), jotka maksoivat yhteensä kuusi täysveroa. Näistä veronmaksajista Knut Larsson oli vuonna 1550 ulkokylänmies. Vuonna 1547 ulkokylänmiehenä kylässä oli Lasse Larsson Drumsöbystä. Lillhoplaxbyn tilaluku pysyi samana 1550-luvun lopulle. Ulkokylänmiesten määrä nousi kuitenkin vuoteen 1556 mennessä neljään. Kolme ulkokylänmiehistä asui Drumsöbyssä.
Lillhoplaxin likimääräinen sijainti on merkitty Samuel Broteruksen Munkkiniemestä vuonna 1701 laatimalle kartalle. Tarkka kyläkartta Lillhoplaxista on vuodelta 1765. Kylässä oli tuolloin omilla tonteillaan neljä taloa (Korpas/Hinric Mattsson ja Eric Johansson, Backas/Sigfrid Sigfridsson, Greis/Johan Sigfridsson, Böhls/Anders Johansson). Lisäksi kylässä oli kruunun hallinnassa ollut ulkokylänmaa, jolla oli osuus tankopelloista.
Korpasin tonttimaa on edelleen käytössä ja se on suurelta osin tuhoutunut uudemman maankäytön seurauksena. Tonttimaa rajautuu idästä kerrostaloalueeseen ja etelästä ja lännestä Korppaan puistoon. Tontin parhaalla paikalla on nykyään Steiner päiväkoti Aurinkoinen. Tonttia reunustaa lounaasta ja etelästä lehtipuumetsikkö. Metsikössä ja päiväkodin pihamaalla on saattanut säilyä maan alla vanhoja rakenteita ja kulttuurikerroksia.

Taliby (Tali) Martas ja Reimars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Taliby ilmaantuu historiallisiin lähteisiin vuonna 1524. Talibyssä oli vuonna 1540 neljä talonpoikaa (Henrik Olsson, Pär Bärtilsson, Erik Hensson, Jop Nilsson), jotka maksoivat yhteensä kaksi täysveroa. Myös Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjassa Talin tilaluku on neljä. Kylän tilaluku laski 1600-luvulla kolmeen . Tali-nimi saattaa perustua ruotsinkielen laaksoa tarkoittavaan sanaan dal tai suomenkieliseen paikannimen Talvijoki.
Talin talot ovat merkitty likimääräisesti Samuel Broteruksen Munkkiniemestä vuonna 1701 laatimalle kartalle. Talin vanhin tarkka kyläkartta on vuodelta 1786. Kylässä oli tuolloin kolme tilaa kahdelle erilliselle tonttimaalle jakaantuneena. Yhdellä tonttimaalla olivat Martas (Kapteeni Nyberg ja Hen. Matheisson) ja Reimars (Hindric ja Michell Andersson) ja toisella seisoi yksinään Lassas (Hinric Matsson).
Talibyn Martasin ja Reimarsin tonttimaa on sijainnut Helsingin golf-klubin nykyään omistaman Talin kartanon luona ja sen pohjoispuolella, missä on nykyään pysäköintialue, viheralue ja golf-kenttä. Uudempi maankäyttö on todennäköisesti tuhonnut suuria osia kylän vanhemmista rakenteista. Kylästä saattaa kuitenkin edelleen paikoin (etenkin kartanon tienoilla ja viheralueilla) olla jäljellä fragmentteja. Voitaneen pitää myös mahdollisena, että kylän tontteja olisi sijainnut nykyisen kartanon eteläpuolisella mäellä.

Taliby (Pajamäki) Lassas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Taliby ilmaantuu historiallisiin lähteisiin vuonna 1524. Talibyssä oli vuonna 1540 neljä talonpoikaa (Henrik Olsson, Pär Bärtilsson, Erik Hensson, Jop Nilsson), jotka maksoivat yhteensä kaksi täysveroa. Myös Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjassa Talin tilaluku on neljä . Kylän tilaluku laski 1600-luvulla kolmeen. Tali-nimi saattaa perustua ruotsinkielen laaksoa tarkoittavaan sanaan dal tai suomenkieliseen paikannimen Talvijoki.
Talin talot ovat merkitty likimääräisesti Samuel Broteruksen Munkkiniemestä vuonna 1701 laatimalle kartalle. Talin vanhin tarkka kyläkartta on vuodelta 1786. Kylässä oli tuolloin kolme tilaa kahdelle erilliselle tonttimaalle jakaantuneena. Yhdellä tonttimaalla olivat Martas (Kapteeni Nyberg ja Hen. Matheisson) ja Reimars (Hindric ja Michell Andersson) ja toisella seisoi yksinään Lassas (Hinric Matsson).
Talibyn Lassasin tonttimaa on autioitunut 1900-luvulla. Tonttimaa sijaitsee Talin golf-kentän ja siirtolapuutarhan välisellä niittyalueella. Inventointiajankohtana tiheä ruohikko heikensi havaintomahdollisuuksia. Paikalla erottui kuitenkin kaksi mahdollista rakennuksen pohjaa. Tonttimaa on saattanut jatkua pohjoisessa olevaan ryteikkömäiseen metsikköön saakka. Metsässä on oja, joka saattaa olla ensimmäisen maailmansodan aikaisen (vuoden 1918?) juoksuhaudan jäännös.

Konalby (Konala) Rosas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Konalby mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1509. Kylännimen pohjalla saattaa olla ruotsinkielinen henkilönimi Kona tai suomenkielinen henkilönimi Konho. Konalbyssä oli vuonna 1540 kuusi veronmaksajaa (Simon Jönsson, Nils Jönsson, Erik Olsson, Pelle Pärsson, Erik Olsson, Anders Olsson), jotka maksoivat yhteensä 1 1/2 täysveroa. Yksi näistä veronmaksajista (Pelle Pärsson, Östersundom?) oli vuonna 1547 ulkokylänmies . Lisäksi vuosien 1540 ja 1543 maakirjoissa kylän kohdalla kaksi kertaa mainittu Erik Olsson on Viipurin ja Porvoon läänien vuoden 1545 savuluettelon perusteella luultavasti yksi ja sama henkilö. Näin ollen hänellä on mahdollisesti ollut vuosina 1540 ja 1543 ulkokylänmaata omassa kylässään. Konalbyn veronmaksajat vähenivät kahdella vuoteen 1556 mennessä.
Konalbyn vanhin kartta on vuodelta 1691. Kartalle on merkitty kolmen talon likimääräiset sijainnit. Konalan ensimmäinen tarkka kyläkartta on vasta vuodelta 1900 . Kylän kantatalot Bertas, Rosas, Brusius ja Skytte ovat saaneet nimensä 1600-luvull.
Pohjoisessa muusta kylästä erillään sijaitsevan Konalbyn Rosasin tonttimaa on edelleen käytössä. Tonttimaa on nykyään kerrostaloalueen ympäröimä. Tontilla on maatalousrakennuksia ja vanha omakotitalo. Tyhjää rakentamatonta tilaa on pihalla ja rakennusten väleissä.

Kårböle/Rökisby/Gammelby (Kaarela) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rökisbyssä oli vuonna 1540 kolme talonpoikaa, jotka maksoivat yhteensä kaksi täysveroa. Rökisby liitettiin 1550-luvulla Kårböleen. Kylänimen pohjalla on luultavasti suomenkielinen paikannimi Röykkä tai Röhkälä.
Kårbölen vanhimmat kartat ovat vuosilta 1695 ja 1699 . Kylässä oli tuolloin kolme tonttimaata: Gambelby, Husbacka ja puustelli. Rökisby on luultavasti sijainnut joko puustellin tienoilla tai Gambelbyn luona.
Gammelbyn tontti sijaitsee keskellä nykyistä Etelä-Kaarelaa, 1 kilometri Kannelmäen asemalta pohjois-koilliseen, Runonlaulajantien varrella. Paikalla on sijainnut keskiajalla neljä tai kuusi taloa, joista vain kaksi – Gamlas ja Tolfmans – olivat jäljellä vuonna 1695, jolloin kylä kartoitettiin ensimmäisen kerran.
Kylän pellot ja tonttimaa ovat jääneet modernin kaupunkirakentamisen alle ja lomaan. Itse tontti on keskellä pientaloaluetta; osa tonttimaasta on jäänyt uusien pientalojen alle, mutta osa on säilynyt talojen välissä. Parhaiten säilynyt kohta on Runonlaulajantie 47—49:n alueella (p ~6683900, i ~3382900). Tällä tontilla on ollut omakotitalo, joka on palanut jo vuosia sitten, joten tontti on nykyisin tyhjillään joutomaana.
Paikalla erottuu yhä omakotitaloon liittyviä perustuksia sekä puutarhakasvillisuutta. Tontti on etelään viettävää loivaa rinnettä, jossa erottuu muutamia pieniä kalliopaljastumia. Kohteen luoteis- ja pohjoispuolella on suojaava kallio. Karttapaikannuksen, topografian ja kohteen nykytilan perusteella on todennäköistä,
että paikalla on keskiaikaiseen Kårbölen kylään liittyviä rakenteita ja kulttuurikerroksia. Paikalle on suunniteltu uudisrakentamista.
Alueella suoritettiin koekuopitusta elokuussa 2007, jolloin ei löytynyt 1700—1800-lukua vanhempia säilyneitä kulttuurikerroksia tai rakenteita. Kohteesta ei ole myöskään löytöjä.
Vuoden 2011 inventointi
Runonlaulajantien pohjoispuolella sijaitseva tontin osa on tuhoutunut omakotitaloalueen rakentamisen yhteydessä. Runonlaulajantien eteläpuolisella rinteellä on ulkoilupolun ympärillä lehtipuumetsää ja niittymäisiä kaistaleita. Alueella on merkkejä uudemmasta, paikoin voimakkaasta, maankäytössä. Maan alla saattaa kuitenkin olla paikoin jäljellä vanhaan kylään liittyviä rakenteita ja kerrostumia.

Kårböle (Kaarela) Nyby Husbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kårböle mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1417 (FMU 1492). Vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan Kaarelassa asui kahdeksan talonpoikaa. Husbacka on merkitty Samuel Brotheruksen vuosina 1695 ja 1711 laatimille kartoille.
Kallion etelärinteellä sijaitsevalla vanhalla tontilla on nykyään omakotitalo piharakennuksineen. Rakennustöiden yhteydessä tehdyt pengerrykset ovat muuttaneet jonkin verran paikan topografiaa. Lisäksi rakentamattomana on vain pihamaata ja tontin laitoja. Toisaalta suuri osa nykyisistä rakennuksista on kevytrakenteisia.
Ympäristön maankäyttö on pysynyt joitakin etelään rakennettuja uusia omakotitaloja lukuun ottamatta vanhankaltaisena. Kallio on lännestä, idästä ja pohjoisesta peltojen reunustama.
Vuoden 2012 tutkimuksissa mielenkiintoisimmaksi alueeksi osoittautui Abramsin ja Husbackan vanhojen tonttien välissä sijaitseva alue. Sieltä löytyi useita hiiltyneitä läikkiä, joista yksi osoittautui mahdolliseksi uuninpohjaksi tai tulisijaksi. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Åggelby (Oulunkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Åggelby mainintaan mahdollisesti historiallisissa lähteissä vuonna 1515. Åggelbyn nimen alkuperää ei ole kyetty määrittämään, taustalla voi olla joko suomen- tai ruotsinkielinen sana. Kylässä oli vuonna 1540 16 veronmaksajaa (Michel Philpusson, Henrich Jönsson, Staffan Sigfredsson, Erik Jönsson, Knut Larson, Jöns Nilsson, Simon Matsson, Jacob Bäntsson, Michel Pärsson, Ol. Andersson, Pär Jönsson, Clemet Matsson, Philpus Jönson, Matts Michelson, Morten Hinderson, Per Andersson), jotka maksoivat yhteensä 4 5/6 täysveroa. Porvoon vuoden 1547 maakirjan mukaan kylässä oli peräti kymmenen ulkokylänmiestä (63 % veronmaksajista/ 41 % täysveroista). Kylässä oli vuonna 1556 11 talonpoikaa ja yksi ulkokylänmies. Eteläisen osakylän Kottbyn talonpojat ovat ilmeisesti laskettu 1540-luvulla ulkokylänmiehiksi. Vuonna 1556 heidät on katsottu Åggelbyn talonpojiksi.
Åggelbyn vanhin kartta on vuodelta 1699. Kylässä oli tuolloin viisi taloa (A Mickels/Zakarias Coliander, B Britas/Zakarias Coliander, C Månsas/Erich Mattsson, D Petas/Mårten Matsson, E Jäppas/Anders Matsson) samalla tonttimaalla. Kylän alueella oli myös Kottbyn säteri.
Kylän itäosassa sijainneet Mickelsin ja Betarsin tontit ovat autioituneet 1900-luvulla. Tontit rajautuvat lännessä Mikkolantiehen, pohjoisessa ulkoilupolkuun, idässä niittyyn ja etelässä Oulunkylän kuntoutussairaalaan. Paikka on nykyään umpeenkasvanutta ryteikköistä metsää. Vaikka havaintomahdollisuudet olivat runsaan aluskasvillisuuden vuoksi inventoinnin aikana huonot, havaittiin alueella mahdollisia rakennuksen ja uunien pohjia. Pääosa rakennuksista sijoittuu tonttien käytön loppuvaiheeseen 1800- ja 1900-luvuille. Pohjoisessa on itä-länsisuuntainen kuja, jonka vierellä pohjoisessa on suuri 1900-luvulla puretun rakennuksen perustus. Tonttien tyhjentymisen jälkeen alueelle on luultavasti tuotu täytemaata, ja se vaikuttaa luonteeltaan ”jättömaalta”.
Vuonna 2019 Helsingin kaupunginmuseo suoritti kaivutöiden valvontaa alueen pohjoisosassa, mutta kohteella ei havaittu merkkejä arkeologisista rakenteista tai kulttuurikerroksista.

Baggböle (Itä-Pakila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Baggböle esiintyy historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1417 . Kylässä oli vuonna 1540 viisi talonpoikaa (Lasse Andersson, Henrick Nilsson, Thomas Larsson, Erick Andersson, Michel Pärsson), jotka maksoivat yhteensä 4 1/4 täysveroa. Kylässä oli vuonna 1556 viisi talonpoikaa. Kylännimi pohjautuu talonnimeen, joka sisältää lisänimen Bagge.
Baggbölen vanhin kartta on laadittu 1760- ja 70-luvuilla. Kylässä oli tuolloin viisi tilaa. Murmästars (Mårten Hinric Halon ja Mats Petterson), Clasas (Michael Andersson) ja kahteen osaan jaettu Prästbacka (Mats ja Erich Andersson) sijaitsivat ryhmänä, kun taas kruunun puustelli Lantmätars (Fredrich Hindersson) seisoi erillään yksinäistalona.
Baggbölen 1760 – ja 70-lukujen kylänpaikka on edelleen pääosin käytössä. Uudempi maankäyttö on tuhonnut suuren osan vanhasta tonttimaasta. Alueella on mm. koulu ja eriaikaisia omakotitaloja. Clasasin tontti eli nykyinen Pakintalo on museoitu 1700-luvun asuun. Kylän itäisten tonttien Clasasin ja Murmästarsin välissä on tontiksi sopiva rinteen päällä sijaitseva ihmisen muokkaama niittyterassi. Havaintomahdollisuudet olivat inventointiajankohtana tiheän heinikon vuoksi huonot. Alueella havaittiin kuitenkin joitakin mahdollisia rakennuksien pohjia, joiden luonteen selvittäminen vaatisi tarkempia tutkimuksia.
Baggbölen kylänpaikan itäpuolella sijaitsevan rinteen yläosassa on ensimmäisen maailmansodan aikaisten linnoitteiden jäännöksiä. Juoksuhaudat ja tuliasemat on täytetty maalla, roskilla ja raivausjätteellä, ja niistä on näkyvissä vain heikkoja merkkejä.
Lännessä erillään sijaitseva Baggbölen Landmätersin tontti on tuhoutunut ensimmäisen maailmansodan aikaisissa linnoitustöissä. Paikalla on tykkipatteri 83 (muinaisjäännösrekisteritunnus 1000013688).

Sonaby malm Bocksbacka (Pukinmäki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sonaby mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1417. Malmi ilmestyy lähteisiin vuonna 1514. Malmby sisältää appellatiivin malm, nummi. Sonaby perustuu muinaisruotsin Sone-Sune-nimeen.
Sonaby malmissa oli vuonna 1540 kahdeksan talonpoikaa (Pär Larsson, Clämet Nilsson, Hinrik Jopsson, Philpus Jönsson, Mattes Michelsson, Mårthen Henriksson, Olof Jönsson, Hinrik Hinricksson), jotka maksoivat yhteensä kymmenen täysveroa. Kylässä oli vuonna 1556 seitsemän talonpoikaa, yksi ulkokylänmies ja yksi sopimusverollinen.
Kylässä on ollut rälssiä jo keskiajalla. Bocksbackaan (Pukinmäkeen) myönnettiin Nils Pederssonille rälssikirje vuonna 1435. Bocksbackan rälssitila oli 1550-luvulla kolmen veromarkan arvoinen. Tila kuului samalle suvulle 1700-luvun alkuun saakka. 1500-luvun lopulla lähteisiin ilmaantuu Bocksbackasta erotettu Stensbölen säteri.
Sonaby malmin vanhin kartta on vuodelta 1702. Alueella oli tuolloin kuusi erillistä tonttimaata. Malmbyn talot olivat kolmella tonttimaalla. Ensimmäinen (Storby) koostui neljästä talosta (Pers, Länsmans, Filpus, Örskis), toinen kahdesta talosta (Brusas, Ströms) ja kolmas Tallbacka oli yksinäistalo. Sonabyssä oli yksi talo. Lisäksi kylän alueella olivat Bocksbackan ja Stensbölen säterit.
Bocksbackan säterin paikka on edelleen käytössä. Bocksbackan kartanon nykyinen päärakennus ja pihaa reunustavat sivurakennukset ovat peräisin 1800-luvulta. Vanhoja kulttuurikerroksia on saattanut säilyä pihalla, rakennusten väleissä ja kartanon pohjoispuolella olevassa pienessä puistikossa.

Sonaby malm Malmby Brusas Ströms (Malmi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sonaby mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1417. Malmi ilmestyy lähteisiin vuonna 1514. Malmby sisältää appellatiivin malm, nummi. Sonaby perustuu muinaisruotsin Sone-Sune-nimeen.
Sonaby malmissa oli vuonna 1540 kahdeksan talonpoikaa (Pär Larsson, Clämet Nilsson, Hinrik Jopsson, Philpus Jönsson, Mattes Michelsson, Mårthen Henriksson, Olof Jönsson, Hinrik Hinricksson), jotka maksoivat yhteensä kymmenen täysveroa. Kylässä oli vuonna 1556 seitsemän talonpoikaa, yksi ulkokylänmies ja yksi sopimusverollinen.
Sonaby malmin vanhin kartta on vuodelta 1702. Alueella oli tuolloin kuusi erillistä tonttimaata. Malmbyn talot olivat kolmella tonttimaalla. Ensimmäinen (Storby) koostui neljästä talosta (Pers, Länsmans, Filpus, Örskis), toinen kahdesta talosta (Brusas, Ströms) ja kolmas Tallbacka oli yksinäistalo. Sonabyssä oli yksi talo. Lisäksi kylän alueella olivat Bocksbackan ja Stensbölen säterit.
Brusasin ja Strömsin tonttimaa sijaitsee Longinojan itäpuolella olevalla kohoumalla. Tontin vierellä itäkaakossa on kallio. Tonttimaa on edelleen käytössä ja se on säilyttänyt hyvin vanhakantaisen ilmeensä. Brusasin tontilla on pihamaan ympärillä vanhoja raskas- ja kevytperustaisia punaisia puutaloja. Brusasin pohjoispuolella sijaitsevan Strömsin tontti on asuinkäytössä. Nykyinen 1900-luvun alusta peräisin oleva päärakennus sijaitsee Broteruksen aikaisen tontin vierellä idässä. Pihamailla ja rakennusten väleissä saattaa olla maan alla kulttuurikerroksia ja vanhoja rakenteita.
Tonttimaasta länteen Longinojaan laskevalla loivalla rinteellä olevassa metsikössä saattaa olla kylään liittyviä rakenteita. Longinojan rannassa on sijainnut mylly 1800- ja 1900-luvuilla.

Sonaby malm Malmby Tallbacka (Malmi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sonaby mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1417. Malmi ilmestyy lähteisiin vuonna 1514. Malmby sisältää appellatiivin malm, nummi. Sonaby perustuu muinaisruotsin Sone-Sune-nimeen.
Sonaby malmissa oli vuonna 1540 kahdeksan talonpoikaa (Pär Larsson, Clämet Nilsson, Hinrik Jopsson, Philpus Jönsson, Mattes Michelsson, Mårthen Henriksson, Olof Jönsson, Hinrik Hinricksson), jotka maksoivat yhteensä kymmenen täysveroa. Kylässä oli vuonna 1556 seitsemän talonpoikaa, yksi ulkokylänmies ja yksi sopimusverollinen.
Sonaby malmin vanhin kartta on vuodelta 1702. Alueella oli tuolloin kuusi erillistä tonttimaata. Malmbyn talot olivat kolmella tonttimaalla. Ensimmäinen (Storby) koostui neljästä talosta (Pers, Länsmans, Filpus, Örskis), toinen kahdesta talosta (Brusas, Ströms) ja kolmas Tallbacka oli yksinäistalo. Sonabyssä oli yksi talo. Lisäksi kylän alueella olivat Bocksbackan ja Stensbölen säterit.
Tallbackan tonttimaan paikalle rakennettu päiväkoti on tuhonnut suuren osan vanhoista rakenteista. Päiväkodin kaakkoispuolella sijaitsevan niityn kohdalla saattaa olla maan alla jäännöksiä vanhasta kylästä. Päiväkodin lounaispuolella olevassa metsikössä on ensimmäisen maailmansodan aikaisia varustuksia, jotka ovat tuhonneet osan kylästä.

Sonaby malm Malmby Storby (Malmi) (Asuinpaikat)
Kylässä on ollut rälssiä jo keskiajalla. Bocksbackaan (Pukinmäkeen) myönnettiin Nils Pederssonille rälssikirje vuonna 1435. Bocksbackan rälssitila oli 1550-luvulla kolmen veromarkan arvoinen. Tila kuului samalle suvulle 1700-luvun alkuun saakka. 1500-luvun lopulla lähteisiin ilmaantuu Bocksbackasta erotettu Stensbölen säteri.
Sonaby malmin vanhin kartta on vuodelta 1702. Alueella oli tuolloin kuusi erillistä tonttimaata. Malmbyn talot olivat kolmella tonttimaalla. Ensimmäinen (Storby) koostui neljästä talosta (Pers, Länsmans, Filpus, Örskis), toinen kahdesta talosta (Brusas, Ströms) ja kolmas Tallbacka oli yksinäistalo. Sonabyssä oli yksi talo. Lisäksi kylän alueella olivat Bocksbackan ja Stensbölen säterit. Storbyn tonttimaalla oli useita torppia vuonna 1759.
Latokartanontien länsipuolella sijaitseva tonttimaan osa (Örskis ja Philpus) on edelleen käytössä. Paikalla on vanhoista raskasrakenteisista punaisista puutaloista koostuva pihapiiri. Tontin pohjoispuolella on puistikko. Vanhoja kulttuurikerroksia on saattanut säilyä puistossa, rakennusten väleissä ja pihamaalla.
Latokartanontien itäpuolinen osa Storbystä on tuhoutunut suurelta osin tien levennystöiden ja parkkipaikan rakentamisen yhteydessä. Longinojaan rajautuvalla Pärsin tontilla on vanha puutalo. Pärsin tontilla saattaa olla paikoin pieniä fragmentteja vanhemmasta asutuksesta.

Domarby (Tuomarinkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Domarby mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1417. Kylännimi perustuu ammattinimitykseen domare, tuomari . Kylässä oli vuonna 1540 15 talonpoikaa (Anders Bäntsson, Michel Andersson, Jöns Jönsson, Mats Andersson, Lasse Nilsson, Simon Hansson, Ol. Andersson, Knut Japsson, Lasse Olsson, Tomas Mårtensson, Olof Andersson, Erik Andersson, Knut Jönsson, Mats Henriksson, Knut Hansson), jotka maksoivat yhteensä 8 täysveroa . Porvoon läänin vuoden 1547 maakirjan mukaan kylän veronmaksajista peräti kahdeksan oli ulkokylänmiehiä (53 % veromaksajista/49 % täysveroista). Kylässä oli vuonna 1556 12 talonpoikaa (8 täysveroa), joista neljä oli ulkokylänmiehiä. Lisäksi sipoolaisella Hans Erichssonilla oli kylässä rälssimaata.
Domarbyn vanhin kartta on laadittu vuonna 1692. Kylässä oli samalla tonttimaalla Petter Smedsin, Johan Classonin, Jakob Bertilssonin, Peter Sigfredssonin, Crister Classonin, Erich Sigfredssonin ja Erich Mattsonin isännöimät talot. Lisäksi kylässä oli ulkokylänmaa. Vuodelta 1765 peräisin olevalle kartalle on merkitty tuolloisten isäntien ohella tilojen nimet Långhansas, Lassas, Stenbergs, Kusmes, Ryttars, Glasmästars ja Skeppars.
Domarby on edelleen käytössä. Paikalla on runsaasti Tuomarinkylän kartanon toimintaan liittyviä rakennuksia, mm. useita hevostalleja. Etelässä on museona toimiva 1790-luvulla rakennettu vanha kartano pää – ja sivurakennuksineen. Kylän keskellä olevan kalliomäen päällä ja rinteillä on ensimmäisen maailmansodan aikaisia varustuksia. Voimakas maankäyttö on todennäköisesti tuhonnut kylään liittyneitä rakenteita ja kulttuurikerroksia. Kylän jäännöksiä on kuitenkin saattanut säilyä pihoilla, talojen väleissä ja kartanon eteläpuolisessa puistossa.
Kylämäestä etelään on Vanhan riihipellon keskellä kumpare, jonka päällä on kivijalka. Kumpare näkyy Broteruksen vuoden 1692 kartalla peltojen keskellä olevana aukkona. Paikka sopii riihelle.

Staffansby (Tapaninkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Staffansby mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1511. Kylä on ilmeisesti saanut nimensä talolta, joka isäntänä on ollut Staffan. Kylässä oli vuonna 1540 19 talonpoikaa (Pär Andersson, Clemet Persson, Anders Jönsson, Jöns Ingemundsson, Jöns Persson, Erich Jopson, Osmund Pärsson, Erick Halvarsson, Clemet Pärsson, Olof Larsson, Henrich Smed, Lasse Nilsson, Philpus Jönsson, Oloff Pärsson, Henrick Olsson, Erick Jönson, Simon Jopsson, Matts Knutson, Mats Mickelson), jotka maksoivat yhteensä yhdeksän täysveroa. Porvoon läänin vuoden 1547 maakirjan mukaan näistä veronmaksajista kuusi oli ulkokylänmiehiä (32 % veronmaksajista/ 17 % täysveroluvuista). Staffansbyssä oli vuonna 1556 13 talonpoikaa ja viisi ulkokylänmiestä.
Staffansbyn vanhin kartta on vuodelta 1692. Kylässä oli tuolloin kymmenen asuttua tilaa, kaksi autiotilaa ja yksi ulkokylänmaa. Talojen tontit sijaitsevat kahdella vierekkäisellä mäellä.
Lännessä sijaitsevalla Kapteenskanmäellä tehtiin vuonna 2008 koekaivaus ja laajempi arkeologinen kaivaus. Kapteenskanmäen länsipuolella havaittiin sekä 1800-luvulla rakennettuun kartanon puistoon että puistoa edeltäneeseen Tapaninkylän Åsmusin tilaan liittyviä rakenteita. Esinelöydöt sijoittuivat 1700- ja 1800-luvuille. Esineiden joukossa oli mm. muutama 1700-luvun raha. Kaivausalueen itäpuolelta paljastui kahden 1800–1900-luvun rakennuksen pohjat. Lisäksi havaittiin tien vierelle 1900-luvun alussa Helsingin maalinnoituksen rakentamisen yhteydessä rakennettuja lastausramppeja. Mielenkiintoinen havainto oli pieni tulisija, jossa oli mahdollisesti sulatettu rautaa. Löydöt KM 2008017:1-466.
Staffansbyn Kapteenskanmäki on autioitunut 1800- ja 1900-lukujen kuluessa. Kohde on puistomainen lähiympäristön asukkaiden virkistysalue. Mäen pohjoislaidalla on ensimmäisen maailmansodan aikaisia linnoitteita. Kapteenskanmäellä tehtiin vuonna 2008 laajat pelastuskaivaukset paikalle suunnitelluiden kerrostalojen johdosta. Rakennustöitä ei ole vielä toteutettu. Loppuosa Kapteenskanmäestä on edelleen muinaismuistolain (295/1963) rauhoittamaa kylätonttia.

Tomtbacka gård (Haltiala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtbackaby mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1511. Kylännimi sisältää appellatiivin tomt, tontti. Kylässä oli vuonna 1540 viisi veronmaksajaa (Jacop Larsson, Henrik Andersson, Jöns Larsson, Hans Pärsson, Olof Ruut), jotka maksoivat yhteensä kolme täysveroa . Porvoon läänin vuoden 1547 maakirjan mukaan kylän kuudesta talonpojasta peräti viisi oli ulkokylänmiehiä (83 % veronmaksajista/ 67 % täysveroluvuista) eli he asuivat muualla kuin Tomtbackassa. Kylä on siis mitä ilmeisimmin ollut pääosin autiona jo 1540-luvulla. Tomtbackaan on Helsingin vuoden 1556 voutikunnan tili- ja maakirjassa laskettu naapurikylät Nackböle ja Granböle. Tomtbackan tilanne on kuitenkin pysynyt muuttumattomana. Creutzhammar-suku muodosti 1500-luvun lopulla Tomptbackasta säterin .
Tomtbackan vanhin kartta on vuodelta 1691. Kartano sijaitsi tuolloin Vantaanjoen rannalla.
Tomtbackan kartanon paikka on edelleen käytössä. Haltialan kartanon 1800-luvulla rakennettu päärakennus purettiin 1950-luvulla. Nykyään kartanon perustuksen päällä on muotopuutarhaan liittyvä näköalaterassi. Lännessä on useita kartanon talous- ja ulkorakennuksia. Rakentamatonta tilaa on puutarhan ohella rakennusten väleissä ja pihamailla.

Tomtbacka (Haltiala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtbackaby mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1511. Kylännimi sisältää appellatiivin tomt, tontti. Kylässä oli vuonna 1540 viisi veronmaksajaa (Jacop Larsson, Henrik Andersson, Jöns Larsson, Hans Pärsson, Olof Ruut), jotka maksoivat yhteensä kolme täysveroa . Porvoon läänin vuoden 1547 maakirjan mukaan kylän kuudesta talonpojasta peräti viisi oli ulkokylänmiehiä (83 % veronmaksajista/ 67 % täysveroluvuista) eli he asuivat muualla kuin Tomtbackassa. Kylä on siis mitä ilmeisimmin ollut pääosin autiona jo 1540-luvulla. Tomtbackaan on Helsingin vuoden 1556 voutikunnan tili- ja maakirjassa laskettu naapurikylät Nackböle ja Granböle. Tomtbackan tilanne on kuitenkin pysynyt muuttumattomana. Creutzhammar-suku muodosti 1500-luvun lopulla Tomptbackasta säterin.
Tomtbackan vanhin kartta on vuodelta 1691. Kartano sijaitsi tuolloin Vantaanjoen rannalla. Hieman lännempänä olevalla mäellä sijainnut vanha talonpoikaskylän paikka oli tuolloin ilmeisesti tyhjillään.
Tomtbackan Kellarimäki vaikuttaa topografiansa perusteella vanhalta kylänpaikalta. Mäen yli kulkee länsi-itäsuuntainen Kuninkaantammentie. Kellarinmäki on vaurioitunut pahoin uudemman maankäytön seurauksena. Keskiaikaisen kylän potentiaalisin sijaintipaikka, suojainen etelärinne on aivan sen länsipäätyä lukuun ottamatta täysin tuhoutunut. Alueella on raskasrakenteisia maatalousrakennuksia, maata on myllätty, kasattu ja siirretty pois. Vanhoja kylään liittyviä kulttuurikerroksia ja rakenteita on saattanut säilyä Kellarimäen länsiosassa ja pohjoisessa Kuninkaantammentien pohjoispuolella pellolla olevan terassin kohdalla. Aivan tonttialueen länsipäässä on näkyvissä mahdollinen isoista harmaakivilohkareista (halk. suurempia kuin 0,5 m) koostuva rakennuksen perustus.

Nackböle (Niskala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nackböle esiintyy historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1480. On kuitenkin mahdollista, että 1420-luvulla lähteissä mainittu Hans Nacke on ollut kotoisin Nackbölestä. Kylännimi sisältää luultavasti sanan nacke, koskenniska.
Nackböleen on merkitty Porvoon läänin vuosien 1540, 1543, 1544 ja 1547 maakirjoihin neljä talonpoikaa (Olof Jopsson, Lasse Bottwidsson/Bertilsson, Mats Seffredsson, Tomas Mårthenson), jotka maksoivat yhteensä 2 ½ täysveroa. Viipurin ja Porvoon läänin vuoden 1544 maakirjassa ja 1545 savuluettelossa ei mainita Nackböleä, ja kolme edellä mainituista talonpojista (Olof Jopsson, Lasse Bertilsson ja Thomas Morthensson) ovat Granbölen alla. Nackböle on vuoden 1556 Helsingin voutikunnan tili- ja maakirjassa yhdistetty Tomtbackaan. Granböle ja Nackböle mainitaan erikseen Helsingin kartanon ja voutikunnan vuosien 1555–56 nokkaveroluettelossa. Granbölessä oli tuolloin kaksi talonpoikaa (Tomas Andersson, Knut Olsson) ja Nackbölessä yksi (Tomas Mortensson).
Nackbölessä on ollut keskiajalla myös rälssiä. Porvoon läänin vuoden 1540 maakirjassa mainitaan vanhaa rälssiä oleva sopimusverollinen ”mats i nackeböle, Som är flöteskatth ths är gammal frälse” .
Nackbölen vanhin kartta on vuodelta 1691. Kylässä oli tuolloin yksi talo. Vanha tontti autioitui tilan siirtyessä nykyiselle paikalleen 1700-luvun lopulla.
Nackbölen tonttimaa on raivattu pelloksi. Paikalta ei saatu pintapoimintalöytöjä. Tontti on mahdollisesti jatkunut Vantaanjokea reunustavaan ryteikköiseen metsään, jossa on paikoin näkyvissä purkujätekasoja ja mahdollisia rakennuksen pohjia. Vantaankoskessa on ollut Ruutikosken kohdalla 1700-luvun lopulla sahamylly.

Övitsböle (Ylästö) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Övitsböle mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1417 (Sv. Dipl., ser. II n:o 2332). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan Ylästössä oli neljä taloa. Samuel Brotheruksen kartalle vuodelta 1699 on merkitty Ylästöön kuusi taloa: Syrakas, Clemes, Sutars, Smedz, Ollas ja Ollas.
Lehtikummuntien ja Itäpellontien risteyksen tienoilla sijainnut tonttimaa on nykyään tiivistä omakotitaloaluetta. Rakentamattomana on ainoastaan pihoja. Lisäksi tontin keskuksessa on jäljellä yksi vanhempi talo pihapiireineen. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Tolkby (Tolkinkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tolkby mainitaan ensimäisen kerran vuonna 1417 (FMU 1492; Sv. Dipl., ser. II n:o 2332). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan Tolkinkylässä oli neljä taloa. Grotens ja Petas on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1699 piirtämälle kartalle. Petasin päärakennus on valmistunut vuonna 1855 (VKY, s. 145).
Peltojen ympäröimillä matalilla kumpareilla sijaitsevat tonttimaat ovat edelleen käytössä. Rakentamattomat alueet ovat lähinnä pihamaata ja tonttien laitoja. Grotensista on rakentamatonta 1/3 ja Petaksesta 1/2. Suuri osa rakennuksista on kevytrakenteisia. Ympäristön maankäyttö on pysynyt pääpiirteissään vanhankaltaisena. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Skattmansby (Veronmiehenkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skattmansby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1480 (FMU 3824). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan Veromiehenkylässä oli kahdeksan taloa. Vuoden 1550 maakirjan perusteella kaksi taloa oli lisäksi ulkokyläläisten omistuksessa (KA 2986; VMATK). Tontti on merkitty Samuel Brotheruksen vuoden 1699 kartalle. Paikalla oli tuolloin neljä tilaa: Silfwastas, Backas, Anntas ja säteri.
Tonttimaa on sijainnut peltojen ympäröimällä Backasin mäellä. Mäellä on nykyään Backasin kartano pää-, asuin- ja talousrakennuksineen. Mäen juurella ja rinteellä lounaassa ja etelässä on laaja puutarhamyymälä kasvihuoneineen ja pysäköintialueineen. Rakentamattomana ovat sekä laella oleva puisto että mäen rinteet lounasta lukuun ottamatta.
Kylämäen arkeologista arvoa on vaikea määrittää puiston, puutarhamyymälän ja pysäköintialueiden rakentamisesta mahdollisesti aiheutuneiden muutosten vuoksi. Mäellä on kuitenkin neljä arkeologisesti kiinnostavaa kohtaa:
1. Mäen eteläpuolella sijaitseva puutarhaliikkeen pysäköintialue muodostaa laajan terassin. Terassi on luultavasti syntynyt vasta pysäköintialueen rakentamisen aikana. Terassin sijainti mäen etelärinteellä sopisi kuitenkin hyvin kylän paikaksi.
2. Mäen lounaisosassa on terassi. Terassi on ilmeisesti pääosin muotoutunut paikalla olevaa pysäköintialuetta rakennettaessa.
3. Mäen laki on tasainen. Laki on saatettu tasata vasta puiston rakentamisen yhteydessä. Kartanon vuonna 1818 rakennettu päärakennus sijaitsee laen itäpuolella (VKY, s. 150). Noin ¾ laesta on rakentamatonta.
4. Mäen koillispuolisella rinteellä on noin 11 x 6 metriä laaja terassi. Terassin reunoilla ja kulmissa näkyy kivijalkakiviä. Paikan kasvillisuus, runsaasti saniaisia ja nokkosia, eroaa selkeästä ympärärillä olevan puiston nurmikosta.
Ympäristön maankäyttö on jonkin verran muuttunut. Kartanonmäen etelä- ja länsipuolella on edelleen peltoa. Idässä on sen sijaan uusi pienkerrostaloalue. Lisäksi puutarhaliike on vaikuttanut voimakkaasti mäen lounais- ja eteläpuolen topografiaan.
Backaksen alueella on tehty useita koekaivauksia, joiden perusteella mäen etelälaidan parkkialueet on vapautettu suojelusta. Jäljelle jäävän kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Kyrkoby (Kirkonkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin pitäjän kirkko mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1401 (FMU 1145). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan Kirkonkylässä oli 12 taloa. Samuel Brotheruksen vuoden 1699 kartalle on merkitty Kirkonkylän keskustontille 10 tilaa (Knapas, Rijdas, Hannusas, Danis, Juuns, Rutars, Nilsas, Lassas, Kooss, Biörns).
Tonttimaa on edelleen käytössä. Rakentamattomana ovat ainoastaan pieni puistoalue etelässä sekä Kyläraitin ja Josvantien risteyksen luoteispuoli. Pääosa Kirkonkylän taloista on kevytrakenteisia. Alueella on ainoastaan muutamia uusia omakotitaloja.
Tonttimaan ympäristön maankäyttö on muuttunut täysin. Ainoastaan etelässä ja idässä on jäljellä vanhaa peltomaisemaa. Tontin länsilaita on jäänyt Tuusulantien alle. Pohjoisessa tonttimaa rajautuu Kehä III:een. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Kirkonkylä (Kyrkoby) Prästgården (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin pitäjän kirkko mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1401 (FMU 1145). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan Kirkonkylässä oli 12 taloa. Pappila on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1699 piirtämälle kartalle. Nykyinen pappila on rakennettu vuonna 1897 (VKY, s. 165).
Kallionnyppylän kaakkoisrinteellä sijaitsevalla terassilla oleva Pappilan tontti on edelleen käytössä. Tontilla on vain kevytrakenteisia rakennuksia. Tontin eteläpuolella on Pappilanpuisto. Tontin itäpuolen topografia on ilmeisesti muuttunut jonkin verran pysäköintialueen ja tien rakentamisen vuoksi; mäen rinnettä on luultavasti loivennettu ja tasattu. Myös Pappilankujan vierellä oleva kumpare näyttää resentiltä.

Dickursby Skäggas (Tikkurila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Dickursby mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1501. Kylässä oli vuonna 1540 12 talonpoikaa (Per Olsson, Olof Olsson, Nils Pärsson, Lasse Eriksson, Mikel Nilsson, Lasse Jönsson, Henrik Öriansson, Henrik Pärsson, Nils Morthensson, Simon Matsson, Michel Persson, Päder Jönsson), jotka maksoivat yhteensä seitsemän täysveroa. Yksi talonpojista (Olof Olsson) oli Porvoon läänin vuoden 1547 maakirjan mukaan ulkokylänmies . Kylän tilaluku nousi vuoteen 1556 mennessä 14:n ja täysveroluku kahdeksaan.
Dickursbyn vanhin kartta on vuodelta 1706. Kylässä oli tuolloin 11 tilaa jakaantuneena neljälle tonttimaalle. Niistä eteläisin, kahden talon Skäggas, sijaitsee Vantaanjoen eteläpuolella, nykyisen Helsingin kaupungin alueella. Skäggas mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vasta 1600-luvun alussa. Ei voida kuitenkaan sulkea pois mahdollisuutta, että tonttimaan historia ulottuisi keskiajalle. Skäggas-nimi pohjautuu alkutaloon, jonka isännällä on ollut liikanimi ”skägge”, partainen.
Dickursbyn Skäggas on autioitunut 1900-luvulla ja se on pääosin tuhoutunut kehätien ja ympäristön teollisuusrakennusten rakentamisen yhteydessä. Lännessä sijaitsevassa pienessä metsikössä on jäljellä tonttimaan viimeiseen käyttövaiheeseen liittyvien rakennusten jäännöksiä (betonikivijalka, uunin pohja, kuoppa). Havaintomahdollisuudet olivat inventointiajankohtana suhteellisen hyvät, aluskasvillisuus ja puista pudonneet lehdet heikensivät kuitenkin jonkin verran näkyvyyttä.

Dickursby (Tikkurila) Bäckby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Dickursby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1501 (FMU 4926). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan kylässä oli 11 taloa. Bäckby kolmine tiloineen (Bäckby, Meurens, Staffans) on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1708 laatimalle kartalle. Paikalla nykyään oleva Bäckby gård on rakennettu 1860- ja 1870-luvuilla (VKY, s. 196).
Joen itärannan terassilla sijaitseva Bäckbyn tonttimaa rajautuu pohjoisesta kerrostaloalueeseen ja etelästä, lounaasta ja idästä puistoon. Puiston paikalla on ollut aiemmin kylän peltoja. Itse tontilla on enää yksi vanhempi talo, Bäckby gård, pihamaineen. Tontti on ilmeisesti alun perin ulottunut etelässä puiston puolelle ja pohjoisessa vanhan Kaakelitehtaan luokse. Kaakelitehtaan ympärillä on hoitamaton jättömaa-alue.

Dickursby (Tikkurila) Simonsböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Simonsböle on kuulunut Tikkurilaan 1660-luvulta lähtien. Simonsböle mainitaan mahdollisesti ensimmäisen kerran vuonna 1417 (Sv. Dipl., ser. II n:o 233). Varma tieto Simonsbölestä on kuitenkin vasta vuodelta 1492 (Pirinen 1951, s. 94–97). Simonsbölen tontti on merkitty Samuel Brotheruksen karttaan vuodelta 1708. Paikalla oli tuolloin kolme tilaa: Johans, Mattans ja Klökars.
Joen itä- ja länsipuolen rantapenkereillä sijainnut tonttimaa on edelleen osittain käytössä. Sekä itse tontin että sen ympäristön maankäyttö on muuttumassa omakotitalojen ja teiden rakentamisen vuoksi.
Joen itärannalla Koisotien pohjoispuolella on sekä uusia että vanhoja omakotitaloja. Koisotien eteläpuolella oli vanha talo piharakennuksineen. Pää- ja sivurakennukset sijaitsivat hyvin hoidetun pihan laidoilla. Ainoastaan pihamaa (n. ¾ tontista) oli rakentamattomana. Kaikki talot olivat kevytrakenteisia. Vanhan talon ja joen välissä idässä oli tiheä vesakko. Etelässä oli puolestaan metsää kasvava Osmanpuisto, joka on sittemmin raivattu,
Joen länsirannalla on tontin kohdalla Koisotien pohjoispuolella Vantaan kaupungin tukikohta. Tien eteläpuolella on puolestaan 1920-luvulla rakennettu Johansin talo (VKY, s. 176), jonka ympärillä on hoitamaton puisto. Noin ¾ tontin alueesta on rakentamatonta. Maanpäällisiä muinaisjäännöksiä ei kuitenkaan erottunut, sillä puisto on tiheän aluskasvillisuuden peitossa.
Vuonna 2012 kohteen itäosassa tehdyssä kenttätutkimuksessa osoittautui, että tutkitun alueen kohdalla muinaisjäännös oli täysin tuhoutunut, eikä yksittäisiä sekoittuneessa maassa olevia löytöjä lukuunottamatta mikään viitannut siihen, että kohteen itäosassa olisi enää säilyneitä osia. Vuonna 2017 koekaivettiin tontin länsiosaa (Mattas). Alueen rajausta on tarkastettu maastokäynnillä 7.8.2018. Muinaisjäännökseksi rajatun alueen kaavamerkintä on sm-2.

Fastböle (Kuninkaala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Fastböle ilmaantuu lähteisiin vasta vuonna 1540 (Kerkkonen 1963, s. 113). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan kylässä oli neljä taloa. Vuoden 1550 maakirjan perusteella neljä taloa oli lisäksi ulkokyläläisten omistuksessa (KA 2986; VMATK). Fastbölen tontti on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1708 piirtämälle kartalle. Paikalla oli tuolloin neljää tilaa: Konungs, Oredder, Giutars ja Marcussas.
Matalalla kumpareella Suuren rantatien varrella sijaitseva tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Paikalla on yhä Konungs-, Gjutars- ja Markusas-nimiset tilat pää- ja piharakennuksineen. Suuri osa mahdollisesta tonttimaasta on rakentamatonta. Lisäksi nykyiset rakennukset ovat pääosin kevytrakenteisia.
Fastbölen ympäristön maankäyttö on muuttunut täysin, ja tonttimaa rajoittuu luoteesta, pohjoisesta ja idästä teollisuus- ja pysäköintialueeseen. Lounaassa, etelässä ja kaakossa on nykyään puistoja (Påkaksen puisto, Markusaksen puisto). Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Hanaböle (Rekola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rekolassa Keravanjoen pohjoispuolella sijaitseva Hanaböle mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1511 (FMU 5560). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan kylässä oli viisi taloa. Kylän kolme erillistä tonttimaata (Storgårds ja Hejkas, Pejas, Lill Petas) on merkitty Johan Bonejin vuosina 1768–1769 piirtämälle kartalle. Gustafbergsin päärakennus on rakennettu 1750-luvulla. Storgårdsin vanha päärakennus on puolestaan vuodelta 1725. Myös Lill-Petasin päärakennus on mahdollisesti peräisin jo 1700-luvulta. (VKY, s. 208–210.)
Matalalla mäen nyppylällä sijaitseva kylän pohjoinen tonttimaa (nyk. Gustafsberg, Stors) on edelleen käytössä. Tonttimaan ympäristön maankäyttö on pysynyt pääosin vanhankaltaisena. Tonttimäki on muuten peltojen ympäröimä paitsi, että lännessä on Ohratie ja pohjoisessa Koivukylänväylä. Tonttimaasta on rakentamattomana ainoastaan pihoja ja reunoja. Rakennukset ovat eräitä maatalousrakennuksia lukuun ottamatta kevytrakenteisia.
Ohratien länsipuolella sijaitseva peltojen kaikkialta pohjoista lukuun ottamatta ympäröimä Lill Petasin tontti on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tonttimaasta on rakentamattomana ainoastaan pihaa ja tontin reunoja.
Pohjoisen tonttimaasta erillään etelässä on Pejasin tontti. Paikka on peltojen ympäröimä matala noin 50 x 50 metriä laaja kumpare, jolla kasvaa lähinnä heinikkoa ja nokkosia. Kumpareen reunoilla on jonkin verran lehtipuita ja pellosta kerättyjä kiviä. Lisäksi kaakossa ja idässä on puretun ladon jäännöksiä.
Kumpareen lounaiskulmassa pellon laidalla on noin 6-9 x 4 metriä laaja heinikon peittämä rakennuksen pohja. Rakennusta ympäröivät noin 1,5 metriä leveät seinävallit. Kivijalkakiviä ei erotu maanpinnalle, mutta kivet tuntuvat paikalla kävellessä. Seinävallien sisäpuolella on kiviä täynnä oleva kuopanne. Rakennuksen edustalla lännessä on pohjois-eteläsuuntainen metrin leveä ja noin viisi metriä pitkä oja.
Tonttimaan länsilaidalla on pellon vierellä rakennuksen paikaksi sopiva terassi. Kivijalkaa ei kuitenkaan erotu, ja näkyvissä olevat kivirivit saattavat olla pellosta nostettuja kiviä.
Tonttimaan pohjoispuolella on heinää kasvava noin 5 x 4 metriä laaja ja 0,5 metriä korkea kumpare tai valli. Kairattaessa ei tullut vastaan kiviä tai kovaa maata. Vaikutti siltä, että kyseessä voisi yksinkertaisesti olla pelkkä turvekasa.
Tonttimaan kaakkoispuolella on nokkosia ja heinää kasvava pohjakaavaltaan suorakulmainen noin 4 x 6 metriä laaja ja 0,5 metriä korkea kumpare. Kyseessä saattaa olla rakennuksen pohja.
Kohteen kaavamerkintä on sm-2. Eteläinen Pejaksen tontti voi olla myös sm-1.

Räckhalsböle (Rekola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Räckhals mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1401 (FMU 1145). Kylä ei esiinny enää 1500-luvun puolivälin verokirjoissa. Räckhalsia ei ole myöskään merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1699 laatimalle kartalle. Paikalla on kuitenkin ollut vuonna 1776 suoritetun Isonjaon aikana tontti ja autiopelto (Kepsu 2005, s. 142).
Tonttimaan kohdalla on Talvikkitie ja kevyenliikenteen alikulkusilta. Vanhat rakenteet ja kulttuurikerrokset ovat todennäköisesti tuhoutuneet täysin rakennustöissä. Etelässä ja kaakossa saattaa kuitenkin yhä olla jäljellä kylän jäännöksiä.

Sillböle (Silvola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sillböle mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1517 (Kerkkonen 1963, s. 113). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan kylässä oli kaksi taloa. Sillbölen tontti on merkitty vuodelta 1781 peräisin olevalle Timothy Winterin kartalle.
Vantaanjoen itärannalla olevalla mäellä sijaitseva tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontilla on sekä raskas- että kevytrakenteisia rakennuksia. Tontin kaakkoiskulmassa on laajempi rakentamaton alue. Muutoin tyhjänä on vain pihamaata ja tontin laitoja. Tontti rajautuu lounaasta ja etelästä peltoon, lännestä ja pohjoisesta metsään ja idästä Silvolan tekoaltaaseen.
Ympäristön maankäyttö on pysynyt osittain vanhankaltaisena. Silvolan tekoaltaan rakentaminen on kuitenkin vaikuttanut voimakkaasti tontin itäpuolen topografiaan. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Mårtensby (Martinkylä) Lillas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mårtensby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1513 (Kerkkonen 1963, s. 113). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan kylässä oli kuusi taloa. Lillas on merkitty vuodelta 1699 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle. Lillas saattaa olla Martinkylän vanhin tonttimaa (Kepsu 2005, s. 131).
Tonttimaa on täysin autioitunut. Myös ympäristön maankäyttö on pysynyt pääosin vanhankaltaisena. Tontti sijaitsee peltojen ja mansikkamaan ympäröimällä lehtipuuvaltaista sekametsää kasvavalla kallionyppylällä. Aluskasvillisuus on tiheä; paikoin kasvaa runsaasti nokkosia. Kallion ylitse kulkevan sähkö-/puhelinlinjan raivattu alapuoli on pahoin vesakoitunut. Tonttimaan pohjoispäähän on koottu sekä pellosta kerättyjä kiviä että muualta tuotuja roskia. Tontin eteläpäässä on sekä pellosta nostettuja kiviä että hiekkakuoppa.
Tonttimaalla ei näy maanpäällisiä rakenteita. Kallion molemmissa päissä on kuitenkin rakennuksille sopivat terassit. Lisäksi kallion ja pellon välissä on idässä ja etelässä noin kolme metriä leveä tieterassi. Alueella on tehty kaivauksia 2011-2013. Vuoden 2012 tutkimuksissa löytynyt myös kivikautista asuinpaikkakerrostumaa.
Kohteen kaavamerkintä on sm-1 (autioitunut kylätontti).

Mårtensby (Martinkylä) Nybacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mårtensby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1513 (Kerkkonen 1963, s. 113). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan kylässä oli kuusi taloa. Nybacka on merkitty vuodelta 1699 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle. Övre Nybackan päärakennuksen vanhin osa on 1790-luvulta ja uudempi 1810-luvulta (VKY, s. 78–79).
Tonttimaa on edelleen käytössä. Rakentamattomana on lähinnä tontin laidoilla olevien rakennusten väliin jäävää pihaa. Rakennukset ovat kevytrakenteisia.
Ympäristön maankäyttö on muuttunut täysin. Tonttimaa rajautuu lännestä Vanhaan Nurmijärventiehen, pohjoisesta Ylästöntiehen ja etelästä omakotitaloalueeseen. Tontin itäpuolelle pellolle rakennettuun maatalousmuseoon liittyy voimakasta maan muokkausta. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Mårtensby (Martinkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mårtensby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1513 (Kerkkonen 1963, s. 113). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan kylässä oli kuusi taloa. Guss ja Smeds on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1699 laatimalle kartalle. Bulders löytyy vuodelta 1725 peräisin olevalta kartalta (Kepsu 2005, s. 132).
Peltojen ympäröimällä matalalla luode-kaakkosuuntaisella kumpareella sijaitseva tonttimaa on lähes autio. Ainoastaan kumpareen keskivaiheilla on kevytrakenteinen lato- tai varastorakennus. Mäkeä on muokattu tontin autioitumisen jälkeen voimakkaasti. Tonttimaan eteläpuoli on osittain aurattu pelloksi ja mäen lakea on ilmeisesti tasattu. Kaiken lisäksi mäen eteläreunalle on läjitetty maata ja pohjoispuolelle tuotu roskia. Mahdollisia rakennuksen paikkoja on näkyvissä vain mäen luoteis- ja kaakkoispäissä. Kaakossa on pellon laidalla olevassa metsikkössä noin kahdeksan metriä pitkä kivirivi, joka koostuu noin 0,5 metriä halkaisijaltaan olevista kivistä. Luoteessa on pellon reunalla olevalla terassilla lounais-koillissuuntainen neljä metriä pitkä kivirivi.

Brutuby (Voutila) Thors (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäiset Brutubystä säilyneet tiedot ovat mahdollisesti jo vuodelta 1417 (FMU 1492). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan kylässä oli neljä taloa. Thorsin tontti on merkitty C.J. Hartmanin vuosina 1773–1774 piirtämälle isojakokartalle. Saulo Kepsun mukaan (2005, s. 69) Thors on ilmeisesti Brutubyn vanhin tonttimaa. Nykyinen päärakennus on vuodelta 1808 (VKY, s. 140).
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tonttimaa (nyk. Nedre Thors) sijaitsee peltojen idästä, etelästä ja lännestä reunustamalla kumpareella. Tontti rajautuu pohjoisesta Voutilantiehen. Tontin länsipuolta sivuaa Suuri Rantatie eli Kuninkaantie Rakentamattomana on ainoastaan pihamaata ja tontin laitoja. Talot sijaitsevat parhailla paikoilla pihan ympärillä. Rakennukset ovat 1930-luvulla rakennettua navettaa lukuun ottamatta kevytrakenteisia.
Ympäristön maankäyttö on pysynyt pääosin vanhankaltaisena. Tontin pohjoispuolella on kuitenkin joitakin uudempia omakotitaloja.
Havaintomahdollisuudet olivat hoidetulla pihalla hyvät. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Brutuby (Voutila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäiset Brutubystä säilyneet tiedot ovat ilmeisesti jo vuodelta 1417 (FMU 1492). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan kylässä oli neljä taloa. C.J. Hartmanin vuosina 1773–1774 piirtämälle isojakokartalle on merkitty Smeds-, Salas- ja Påvals-nimiset tilat.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti rajautuu lännestä kallioon ja idästä peltoon. Kylän talot ovat jakautuneet Voutilantien varrelle, ja kyseessä on siten ns. raittikylä. Rakentamattomana on ainoastaan pihoja ja tontin laitoja. Rakennukset ovat pääosin kevytrakenteisia. Ympäristön maankäyttö on edelleen vanhankaltaista. Tontin länsipuolella on kuitenkin uudempia omakotitaloja. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Vinickby (Viinikkala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vinikby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1517 (Kerkkonen 1963, s. 113). Kylässä oli vuonna 1543 neljä taloa (VMATK). Gårdsin, Hommasin ja Nystigun tontit on merkitty C.J. Hartmanin vuosina 1773–1774 piirtämälle Brutubyn ja Vinikbyn isojakokartalle. Kyseessä on Vinikbyn vanhin tonttimaa (Kepsu 2005, s. 183).
Matalalla kumpareella sijaitseva tontti on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Paikalla on edelleen Nystugu- ja Hommas-nimiset tilat. Rakentamattomana on ainoastaan pihamaata ja tontin laitoja. Rakennukset ovat kuitenkin pääosin kevytrakenteisia. Ympäristön maankäyttö on osittain muuttunut. Tontti rajautuu edelleen etelästä ja lännestä peltoon. Pohjoisessa ja idässä naapurina on sen sijaan nykyään Tuupakan teollisuusalue. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Mårtensby (Martinkylä) Kvarnbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kvarnbacka mainitaan ensimmäisen kerran Uudenmaan vuoden 1543 maakirjassa (KA 2936, Es 704; VMATK). Myllykylässä oli tuolloin yksi talo. Kvarnbacka on myöhemmin sulautunut Martinkylään. Samuel Brotheruksen vuonna 1700 laatimalle kartalle on merkitty kylään Månsas- ja Hendriks-nimiset tilat.
Vantaanjoen länsirannalla olevalla mäellä sijaitseva tonttimaa on edelleen käytössä. Rakentamattomana on vain pihoja ja tontin laitoja. Rakennukset ovat kevytrakenteisia.
Ympäristön maankäyttö on muuttunut osin voimakkaasti. Tonttimaan pohjoispuolella on edelleen peltoa. Etelässä ja lännessä on sen sijaan kehä III ramppeineen. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Lappböle (Lapinkylä) Petas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lapinkylä ilmaantuu lähteisiin vuonna 1517 (Kerkkonen 1963, s. 113). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan Lapinkylässä oli kaksi taloa. Petaksen tontti on merkitty Adam Giökerin vuonna 1732 piirtämälle kartalle. Petaksen nykyinen päärakennus on vuodelta 1867 (VKY, s. 104).
Vantaanjoen länsirannalla peltojen ympäröimällä mäellä sijaitseva tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Rakentamattomana on vain pihamaata ja tontin etelälaita. Rakennukset ovat navettaa lukuun ottamatta kevytrakenteisia.
Ympäristön maankäyttö on pysynyt pääpiirteissään vanhankaltaisena. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Biskopsböle (Lapinkylä) Bertas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bixkopsböle mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1509 (FMU 5388). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan Biskopsbölessä oli kaksi taloa. Bertasin tontti on merkitty Adam Giökerin vuonna 1732 piirtämälle kartalle. Bertasin päärakennus on rakennettu 1850-luvulla (VKY, s. 103).
Vantaanjoen luoteispuolelle kohoavan mäen kaakkoisrinteellä sijaitseva tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Rakentamattomana on ainoastaan pihamaata ja tontin laitoja. Rakennukset ovat kevytrakenteisia.
Ympäristön maankäyttö on pysynyt pääpiirteissään vanhankaltaisena. Tonttimaa on edelleen peltojen ympäröimä. Pohjoisessa on kuitenkin nykyään teollisuusalue. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Tavastby (Hämeenkylä) Skinnars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tavastby mainitaan ensimmäisen kerran Uudenmaan vuoden 1543 maakirjassa (KA 2936, Es 704). Kylässä oli tuolloin 17 taloa (KA 2936, Es 704; VMATK). Skinnars on merkitty Samuel Brotheruksen vuosina 1691 ja 1700 piirtämille kartoille.
Peltojen ympäröimällä matalalla kumpareella sijaitseva tonttimaa on täysin autioitunut. Mäen pohjoispuolta sivuaa keskiajalta periytyvä Suuri Rantatie eli Kuninkaantie. Koska tontilla on ollut asuinrakennuksia lähes nykypäivään saakka, erottuu pihapiiri marja- ja ruusupensaineen yhä selvästi. Tonttimaan pohjoispuolella kallion reunalla sijaitsevalla terassilla on tiheä pohjakaavaltaan suorakulmainen noin 12 x 3 metriä laaja pensaikko, jonka ympärillä näkyy rakennuksen perustuksen osia. Perustukseen on kuulunut sementistä valettuja osia. Pohjoisen rakennuksesta noin 8-10 metriä länteen on pohjakaavaltaan suorakulmainen noin 3 x 2 metriä laaja ja noin 0,5 metriä syvä kuoppa. Tonttimaan lounaiskulmassa sijaitsevalla kumpareen lakea hiukan matalammalla tasanteella on pellon vierellä noin 4 x 2 metriä laaja kuoppa, jonka syvyys on noin 0,5 metriä. Kuopan ympärillä on seinävallit. Tontilla on myös muita mahdollisia rakennuksen paikkoja.
Autioituneen kylätontin kaavamerkintä on sm-1.

Tavastby (Hämeenkylä) Skobbars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tavastby mainitaan ensimmäisen kerran Uudenmaan vuoden 1543 maakirjassa (KA 2936, Es 704). Kylässä oli tuolloin 17 taloa (KA 2936, Es 704; VMATK ). Skobbars on merkitty Samuel Brotheruksen vuosina 1691 ja 1700 piirtämille kartoille.
Tonttimaa on sijainnut peltojen ympäröimällä mäellä, jonka laen keskikohdan ylitse kulkee Suuri rantatie. Rantatien pohjoispuoli on nykyään pienkerrostaloaluetta. Mäen kaakkoispuolella on koulu pihamaineen. Mäen laella Rantatien eteläpuolella on säilynyt vanha pihapiiri pää- ja ulkorakennuksineen. Rakentamattomina ovat ainoastaan pihamaa ja tontin laidat. Rakennukset ovat kevytrakenteisia. Kylämäen rinteillä ei ole rakennuspaikoiksi sopivia terasseja. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Tavastby (Hämeenkylä) Greisas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tavastby mainitaan ensimmäisen kerran Uudenmaan vuoden 1543 maakirjassa (KA 2936, Es 704). Kylässä oli tuolloin 17 taloa (KA 2936, Es 704; VMATK). Greisas on merkitty Samuel Brotheruksen vuosina 1691 ja 1700 laatimille kartoille.
Vanha tonttimaa näkyy nykyään pellolla olevana matalana kumpareena. Tontin kasvillisuus eroaa jonkin verran ympäristöstään. Viljan joukossa on mm. apilaa, nokkosta ja päivänkakkaroita. Pintapoiminnassa löydettiin tontilta jonkin verran palanutta savea ja fajanssia. Pellossa on tonttimaan kohdalla myös ympäristöä enemmän tiiliä ja kiviä.
Autioituneen kylätontin kaavamerkintä on sm-1.

Tavastby (Hämeenkylä) Jussas ja Labbas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tavastby mainitaan ensimmäisen kerran Uudenmaan vuoden 1543 maakirjassa (KA 2936, Es 704). Kylässä oli tuolloin 17 taloa (KA 2936, Es 704; VMATK). Jussas ja Labbas on merkitty Samuel Brotheruksen vuosina 1691 ja 1700 piirtämille kartoille.
Peltojen ympäröimällä mäellä sijainnut tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Ympäristön maankäyttö on muuttunut täysin. Alue on nykyään täynnä omakoti-/ pienkerrostaloja. Suuren Rantatien pohjoispuolella on kuitenkin säilynyt kaksi vanhaa taloa pihapiireineen. Nedre Labbasin päärakennus on vuodelta 1864. Övre Labbasin päärakennus on 1800-luvun alkupuolelta. (VKY, s. 67–68.) Kohteen kaavamerkintä on sm-2.
Museoviraston koekaivausryhmän vuosina 2020 ja 2022 tekemien koetutkimusten tulosten perusteella, kohteen aluerajausta on tarkennettu.

Tavastby (Hämeenkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tavastby mainitaan ensimmäisen kerran Porvoon läänin vuoden 1540 maakirjassa. Kylässä oli tuolloin 19 veronmaksajaa. Nyby ja Gållbacka on merkitty Samuel Brotheruksen vuosina 1691 ja 1700 piirtämille kartoille.
Pitkäjärven itäpuolella peltojen ympäröimällä kumpareella sijaitseva tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontin ympäristön maankäyttö on säilynyt vanhankaltaisena. Itse tontilla maankäyttö on sen sijaan muuttunut voimakkaasti. Paikalla on nykyään Hämeenkylän kartanon yhteydessä toimiva kurssikeskus, johon kuuluu sekä kerrostaloja että asfaltoituja pysäköintialueita. Kaikki tämänhetkiset rakennukset sijaitsevat tonttimaan laidoilla, ja tontin keskus on puistona. Puiston pohjoispuolella on sekä tenniskenttä että asfaltoitu pysäköintialue. Kulttuurikerrosten säilyneisyysaste on selvitettävissä ainoastaan arkeologisin kaivauksin.
Kohteen rajausta on tarkistettu koekaivauksin vuonna 2015. Muinaisjäännösalue kattaa vain kartanon keskelle jäävän pihapiirin. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Tavastby (Hämeenkylä) Tavastkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tavastby mainitaan ensimmäisen kerran Uudenmaan vuoden 1543 maakirjassa (KA 2936, Es 704). Kylässä oli tuolloin 17 taloa (KA 2936, Es 704; VMATK). Tavastkulla on merkitty Samuel Broteruksen vuosina 1691 ja 1700 piirtämille kartoille. Tavastkullan tontille on perustettu säteri 1500-luvulla (Kepsu 2005, s. 167). Paikalla sijaitsi Tavastkullan kartano ennen kuin se 1700-luvun loppupuolella siirtyi nykyiselle paikalleen 500 metriä etelään.
Kakolanmäen etelärinteen alaosassa olevalla peltoon pistävällä "niemekkeellä" sijaitseva tonttimaa on täysin autio. Tonttia rajaavat lännessä ja pohjoisessa olevista pelloista jyrkät rinteet. Tonttimaan pohjoispäässä on kallionpaljastuma. Tontti on kasvillisuudeltaan lähinnä niittyä. Alueella on runsaasti heinäkasveja, koiranputkia, nokkosia, marjapensaita ja pihlajia. Lehti- ja havupuita on etenkin tonttimaan länsi- ja eteläreunoilla.
Alueen läpi on rakennettu 1988 200 mm kaasuputki Martinlaakson voimalasta Juvanmalmille. Putki kulkee alueen läpi koillis-lounas-suuntaisena.
Tonttimaalla on useiden rakennusten jäännöksiä. Autioituneen kylätontin kaavamerkintä on sm-1.

Tavastby (Hämeenkylä) Skrattböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skrattböle mainitaan ensiimmäisen kerran vuonna 1556. Skrattbölessä on ollut tuolloin kaksi taloa. (KA 2936, Es 704; VMATK.) Saulo Kepsun mukaan (2005, s. 167) Skrattböle on sijainnut Hämeenkylän pohjoisosassa.
Kahden mäen väliin jäävässä "laaksossa" sijaitsevalla tonttimaalla on nykyään omakotitaloja ja ratsutila. Rakennustyöt ovat vaikuttaneet jonkin verran paikan topografiaan. Myös ympäristön maankäyttö on muuttunut. Tontti on jäänyt omakotitaloalueen ja Kehä III:n väliin. Lisäksi tontin eteläpuolinen pelto on metsittymässä. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Meilby (Seutula) Getbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Meilby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1512 (Kerkkonen 1963, s. 113). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan Meilbyssä oli 12 taloa. Vuoden 1550 maakirjan perusteella yksi talo oli ulkokyläläisten omistuksessa (KA 2986; VMATK). Getbackan tontti on merkitty Samuel Brotheruksen vuosina 1691 ja 1700 piirtämille kartoille.
Getbackan vanha tonttimaa sijaitsee Vantaanjoen pohjoispuolella olevalla peltojen ympäröimällä mäellä. Mäen laella tontin keskeisimmällä kohdalla olevan kallionpaljastuman päällä on viime vuosisadan loppupuolella puretun suuren talon raunio. Talosta on jäljellä lohkokivinen perustus, tiiliuuni, kellari ja sementtilattia. Talon paikka eroaa kasvillisuudeltaan ympärillä olevasta lehtipuuvaltaisesta sekametsästä, sillä sen kohdalla on keskittymä vanhoja jalopuita ja koristepensaita. Talo on kalliopohjalla, ja sitä edeltävien kulttuurikerrosten säilyminen on siten epätodennäköistä.
Mäen itärinteellä parinkymmenen metrin päässä laen talosta on ilmeisesti navetan jäännös. Paikalla on kaksi nelikulmaista kuoppaa, joiden ympärillä on mahdollisia kivijalkakiviä. Kuopat ovat aluskasvillisuuden, pajujen, nokkosten ja roskien peitossa. Getbackan pohjoisrinteellä on joitakin aluskasvillisuuden peittämiä epämääräisiä kumpareita.
Nykyinen Getbackan tila on kylämäen vierellä idässä. Talon pihamaa on täynnä työkoneita, rakennusmateriaaleja ja työmaakoppeja. Tonttimaan ympäristön maankäyttö on pikku hiljaa muuttumassa. Omakotitaloalueet ovat alkaneet lähestyä kylämäkeä sekä lännestä että etelästä. Kohteen kaavamerkintä on sm-1, koska jäljelle jäävä muinaisjäännösalue on autioitunut.

Meilby (Seutula) Yvjas/Ylösjoki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Meilby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1512 (Kerkkonen 1963, s. 113). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan Meilbyssä oli 12 taloa. Vuoden 1550 maakirjan perusteella yksi talo oli ulkokyläläisten omistuksessa (KA 2986; VMATK). Yvjas ja Ylösjoki on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1699 laatimalle kartalle.
Molemmat tonttimaat sijaitsevat Vantaanjoen etelärannalla olevilla mäen nyppylöillä. Tontit ovat pysyneet käytössä nykyaikaan saakka. Rakentamattomana on lähinnä pihamaata ja tonttien laitoja. Tonteilla on sekä raskas- että kevytrakenteisia taloja. Pohjoisella tonttimaalla on tehty voimakkaita maansiirtotöitä viimeisten vuosien aikana. Pohjoinen tonttimaa voidaan poistaa jo kokonaan rauhoituksesta, eteläisen tontin kaavamerkintä on sm-2.
Ympäristön maankäyttö on pysynyt pääosin vanhankaltaisena. Tonttimaat rajautuvat edelleen peltoihin. Suuri muutos miljöössä on tonttien välitse kulkeva Riipiläntie.

Meilby (Seutula) Knapbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Meilby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1512 (Kerkkonen 1963, s. 113). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan Meilbyssä oli 12 taloa. Vuoden 1550 maakirjan perusteella yksi talo oli ulkokyläläisten omistuksessa (KA 2986; VMATK). Knapbackan tontti on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1699 piirtämälle kartalle.
Tontti on sijainnut Vantaanjoen pohjoisrannalla olevalla peltojen ympäröimällä mäellä. Paikan maankäyttö on muuttunut voimakkaasti. Mäen laella ja rinteillä on nykyään Katrinebergin sairaala pysäköintialueineen ja kerrostaloineen. Lisäksi mäen kaakkoispuolta kiertää kerrostaloalue. Rakentamattomana on ainoastaan pihoja ja kallion laki.
Mäen lounaisnurkassa on säilynyt vuoden 1800 tienoilta peräisin oleva Katrinebergin kartanon päärakennus (VKY, s. 119). Kartano sijaitsee rinteellä olevalla terassilla, joka sopisi vanhaksi tontin paikaksi. Kartanon ympärillä on rakentamatonta puistoa ja koillisessa kevytrakenteinen vanha aitta. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Meilby (Seutula) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Meilby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1512 (Kerkkonen 1963, s. 113). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan Meilbyssä oli 12 taloa. Vuoden 1550 maakirjan perusteella yksi talo oli ulkokyläläisten omistuksessa (KA 2986; VMATK). Heikkilän ja Marttilan tontit on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1699 laatimalle kartalle.
Katriinantien ja Riipolantien risteyksen kaakkoispuolella olevalla matalalla kumpareella sijaitseva Heikkilän tontti on edelleen käytössä. Tonttimaalla on sekä kevytrakenteisia asuinrakennuksia että raskasrakenteisia maatalousrakennuksia. Rakentamattomana on ainoastaan pihaa ja tontin laitoja. Heikkilän ympäristön maankäyttö on pysynyt pääosin vanhankaltaisena, ja tontti on pohjoista lukuun ottamatta edelleen peltojen reunustama.
Marttilan tonttimaa on sijainnut Katriinantien pohjoispuolella Heikkilän kohdalla. Tontti on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Rakentamattomana on lähinnä pihoja ja tontin laitoja. Tontilla on sekä raskas- että kevytrakenteisia rakennuksia. Tontti rajautuu etelästä Katriinantiehen, lännestä Riipolantiehen, idästä peltoon ja pohjoisesta omakotitaloalueeseen. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Meilby (Seutula) Meilby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Meilby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1512 (Kerkkonen 1963, s. 113). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan Meilbyssä oli 12 taloa. Vuoden 1550 maakirjan mukaan yksi talo oli ulkokyläläisten omistuksessa (KA 2986; VMATK). Meilbyn tontti on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1699 laatimalle kartalle. Meilbyn vanha päärakennus on rakennettu vuoden 1805 jälkeen (VKY, s. 118).
Meilbyn tontti on sijainnut Vantaanjoesta pohjoiseen kohoavan rinteen yläosassa olevalla terassilla. Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Rakentamattomana on pihamaata ja tontin laitoja. Rakennukset ovat pääasiassa kevytrakenteisia.
Ympäristön maankäyttö on muuttunut jonkin verran. Tontti rajautuu lännestä ja pohjoisesta omakotialueeseen sekä idästä Riipolantiehen. Vantaanjoen puolella etelässä on edelleen peltoa. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Ripuby (Riipilä) Seppälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ripuby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1511 (FMU 5560). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan Ripubyssä oli yhdeksän talonpoikaa. Ripubyn Seppälän tontti on merkitty Hendrik Otto Brinckin vuosina 1734–1735 piirtämälle kartalle.
Matalalla peltojen ympäröimällä mäellä sijaitsevalla tontilla on nykyään vuonna 1889 rakennettu Königstedtin koulu (VKY, s. 117). Rakentamattomana on vain koulun pihamaa. Ympäristön maankäyttö on muuttunut ajan kuluessa jonkin verran sekä omakotitalojen että Solbackantien rakentamisen vuoksi. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Borgby (Keimola) Linna (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nykyisen Keimolan itäosassa sijaitsevan Linnan kartanon paikalla on mahdollisesti ollut Uudenmaan vuoden 1543 maakirjaan merkitty Borgby (KA 2936, Es 704; Kepsu 2005, s. 95–97). Borgbyssä oli vuonna 1543 kaksi taloa (KA 2936, Es 704; VMATK). Linnan kartano on merkitty vuodelta 1776 peräisin olevalle kartalle (Kepsu 2005, s. 96). Kartanon päärakennus on rakennettu 1700-luvun lopulla (VKY, s. 98).
Linnan kartanon tontti on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Vanhan kartanomiljöön rikkovia uusia rakennuksia ei juurikaan ole rakennettu. Täysin rakentamattomana on kuitenkin vain pihoja ja tontin laitoja.
Linnan kartanosta puoli kilometriä pohjoiseen on peltojen ympäröimä sekametsää kasvava mäki. Mäen etelärinteellä olevalla terassilla on sekä omakotitaloja että maatalousrakennuksia. Terassi on luultavasti syntynyt vasta nykyisten rakennusten rakentamisen yhteydessä. Toisaalta ei voida sulkea pois myöskään mahdollisuutta, että kyseessä olisi Borgbyn vanha paikka. Tällä pohjoisella mäellä on tehty koekaivauksia ja todettu ettei ainakaan alueen eteläosassa ole mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ja osa alueesta on jo vapautettu rakentamiselle. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Keimby (Keimola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keimby eli Keimola ilmaantuu asiakirjoihin mahdollisesti jo 1440-luvulla (FMU 6645). Varma tieto kylästä on kuitenkin vasta vuodelta 1527 (FMU 6403). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan Keimbyssä oli viisi taloa. Vuoden 1550 maakirjan perusteella yksi talo oli lisäksi ulkokyläläisten omistuksessa (KA 2986; VMATK). Petas ja Saras on merkitty Johan Bonejin vuosina 1769–1772 laatimalle kartalle.
Vantaanjoesta länteen haarautuvan pienen joen länsirannalla olevalla matalalla kumpareella sijaitsevat tonttimaat ovat pysyneet käytössä nykyaikaan saakka. Rakentamattomana on ainoastaan pihoja ja tonttien laitoja. Tonteilla on pääasiassa kevytrakenteisia taloja.
Ympäristön maankäyttö on pääosin vanhankaltaista. Tonttimaat ovat edelleen peltojen ympäröimiä. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Keimby (Keimola) Backas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keimby eli Keimola ilmaantuu asiakirjoihin mahdollisesti jo 1440-luvulla (FMU 6645). Ensimmäinen varma tieto kylästä on kuitenkin vasta vuodelta 1527 (FMU 6403). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan Keimbyssä oli viisi taloa. Vuoden 1550 maakirjan perusteella yksi talo oli lisäksi ulkokyläläisten omistuksessa (KA 2986; VMATK). Backasin ja Gyrasin tontit on merkitty Johan Bonejin vuosina 1769–1772 piirtämälle kartalle. Saulo Kepsun mukaan (2005, s. 95) Backas on Keimolan kylän vanhin tonttimaa.
Mäellä sijaitsevat tonttimaat ovat pysyneet käytössä nykyaikaan saakka. Kylämäen "parhailla" paikoilla idässä ja lännessä on edelleen talot. Pääosa tonttimaiden rakennuksista on kevytrakenteisia. Rakentamattomana on pohjoisrinteen keskiosan ja pihojen ohella mäen tasainen laki, joka on osin sekametsää ja osin niittyä. Niitylle on raivattu lentopallokenttä. Mäen laella ei ole näkyvissä maanpäällisiä rakenteita.
Ympäristön maankäyttö on pysynyt jossain määrin vanhankaltaisena. Kylämäen pohjois-, itä- ja eteläpuolella on edelleen laajat peltoaukeat. Lännessä Hämeenlinnanväylä sen sijaan halkaisee mäen rinteen ja maiseman. Lisäksi kylämäen rinteillä on joitakin uusia omakotitaloja. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Ripuby (Riipilä) Luhtaanmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ripuby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1511 (FMU 5560). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan Ripubyssä oli yhdeksän talonpoikaa. Luhtaanmäen tontti on merkitty Hendrik Otto Brinckin vuosina 1734–1735 piirtämälle kartalle.
Peltojen ympäröimällä mäellä sijaitseva tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontin keskeisimmillä paikoilla on edelleen talot. Tontilla on sekä raskas- että kevytrakenteisia rakennuksia. Mäen laella oleva terassi on suurelta osin rakentamaton. Muutoin rakentamattomana on pihojen ohella mäen pohjois- ja itärinne.
Mäen pohjoisrinteellä on kapea noin 10–15 metriä leveä terassi, jonka länsiosassa on mahdollinen kellarikuoppa. Rinteeseen kaivetun pohjakaavaltaan soikean kuopan halkaisija on noin 10 metriä ja syvyys noin 0,5 metriä. Kuopalla on noin kaksi metriä leveät seinävallit. Vallissa ei näy aukkoa. Kuoppa on aluskasvillisuuden peitossa.
Ympäristön maankäyttö on muuttunut jonkin verran uusien omakotitalojen, Vanhan Hämeenlinnantien ja Hämeenlinnanväylän rakentamisen vuoksi. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Ripuby (Riipilä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ripuby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1511 (FMU 5560). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan Ripubyssä oli yhdeksän talonpoikaa. Ripubyn tontti on merkitty Hendrik Otto Brinckin vuosina 1734–1735 piirtämälle kartalle. Ripuby on kylän vanhin tonttimaa (Kepsu 2005, s. 136).
Vantaanjoen pohjoispuolisella rantaterassilla sijaitseva tonttimaa on edelleen käytössä. Rakentamattomana on vain pihoja ja Vantaanjoen puoleinen loiva rinne. Suuri osa rakennuksista on kevytrakenteisia.
Ympäristön maankäyttö on pysynyt suurelta osin vanhankaltaisena. Tontin itä- ja pohjoispuolella on edelleen pellot. Lännessä omakotitaloalue on sen sijaan levinnyt lähes tonttiin kiinni. Kohteen kaavamerkintä on sm-2.

Skattmansby (Veronmiehenkylä) Nederbyggarne (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skattmansby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1480 (FMU 3824). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) perusteella Veromiehenkylässä on ollut kahdeksan taloa. Vuoden 1550 maakirjan mukaan kaksi taloa on ollut ulkokyläläisten omistuksessa (KA 2986; VMATK). Tontti on merkitty Samuel Brotheruksen vuoden 1699 kartalle. Tontti on tullut käyttöön vuoden 1700 tienoilla, ja sinne ovat vuoteen 1760 mennessä siirtyneet talot Spanski, Sandbacka, Storbäskas ja Lillbäskas (Kepsu 2005, s. 146).
Krakanojan itärannalla olevalla pellolla sijaitseva tonttimaa jakaantuu peltotien etelä- ja pohjoispuolelle. Pohjoispuolella on Krakanojan ja pellon välissä nokkosta kasvava valli, jonka maat ovat ilmeisesti peräisin ojan ruoppauksesta. Tontin kasvillisuus ei erotu mitenkään muusta pellosta. Tonttimaalla tehdyissä kairauksissa ei havaittu peltosavessa kerrostumia. Pintapoiminnan yhteydessä löydettiin tiiltä, luuta, punasavikeramiikkaa ja palanutta savea (KM 2005075: 5-13). Peltotien pohjoispuolelta saatiin enemmän löytöjä kuin eteläpuolelta. Autioituneen kylätontin kaavamerkintä on sm-1.

Backby/Backaby (Pakankylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Backbyn kylätontti sijaitsee Bodominjärven pohjoispuolella, samalla kukkulalla, jolle on myöhemmin rakennettu Backbyn kartano. Backbyn kylässä oli v. 1540 maakirjan mukaan neljä taloa. Nykyisin kartanossa toimii Kaisakoti, joka aloitti toimintansa siellä vuonna 1957. Mäen eteläosassa toimii Espoon automuseo. Rakennukset sijaitsevat peltojen ympäröimällä mäellä, jolle on Kaisakodin myötä rakennettu myös muutamia uusia rakennuksia. Mäen rakentamaton alue on hoidettua puutarhaa sekä pihamaata. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaisia asutuskerrostumia.

Bemböle (Bemböle/Bendeböle/Benneböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Glimsinjokilaakson vastakkaisilla rinteillä sijaitsevat Bembölen ja Karvasbackan kylät viljelysaukeineen muodostavat laajan yhtenäisen kulttuurimaisemakokonaisuuden. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Bembölen kylässä oli 11 taloa, ja se on aikanaan ollut Espoon suurimpia kyliä. Alkuperäinen kylätontti sijaitsee Bellin talon kohdalla, jossa nykyisin toimii Bembölen kahvitupa. Heti kahvilan itäpuolella on tasoitettu parkkipaikka, ja sitä reunustava mäen laki on avoin. Paikalla on myös muutamia kalliopaljastumia.
Ennen isonjaon toteuttamista 1800-1900-lukujen vaihteessa kylän talot olivat ryhmittyneet Kuninkaantien molemmin puolin. Tiheintä asutus oli Bembölen koulun takana olevalla Kangulibackan mäellä. Useilla kylämäellä sijaitsevilla taloilla on pitkä historia; niiden nimet ovat peräisin jo keskiajalta ja isojaon jälkeen mäelle jääneet talot ovat sijainneet kutakuinkin samoilla paikoilla keskiajalta lähtien. Vuonna 1540 talojen nimet olivat mm. Backas, Bell, Juus, Kavall, Kosk, Makas, Ollas, Siis ja Smeds. Alueella on talojen pihoissa ja puutarhoissa mahdollisesti säilynyttä keskiaikaista asutuskerrostumaa.

Bengtsby/Smedsby (Sepänkylä) Stens (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Bengtsbyssä oli neljä taloa, mutta vuosisadan lopussa taloja oli enää kolme: Smeds, Gerk ja Stens. Stens on alun perin sijainnut mäellä, jossa nykyisin on Smedsbyn ruotsinkielinen koulu (ts. Smedsby skola ja Stens skola). Stens muutti 1700-luvun lopulla kylämäeltä nykyiselle paikalleen vanhan kylätien varteen. Nykyinen Gerkin päärakennus sijaitsee entisen Smedsin päärakennuksen paikalla.
Tonttimaa sijaitsi metsäisellä kalliomäellä, noin 5 km Espoon kirkosta itään, nykyisen Vanhan Stensintien päässä, aivan Kehä II:n länsipuolella. Luode-kaakkosuuntaista mäkeä ympäröivät viljelyksessä olevat savipellot. Koillispuolen kalliopaljastumien kohdalla pellot ovat hiekkamaata. Tontilla sijaitsi uusi koulurakennus sekä siihen liittyvät erillisrakennus ja rivitalo. Luoteispuolen pellolle oli rakennettu urheilukenttä ja koulun länsipuolella oli leikkipuisto. Koulun piha oli asfaltoitu. Koulun länsi- ja pohjoispuolella oli mäntyjä ja koivuja kasvava harva metsikkö, jossa kallio oli paikoin näkyvissä. Kehä II:n rakentaminen on rikkonut maisemaa hyvin paljon. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista asutuskerrostumaa. Tähänastiset inventointilöydöt ajoittuvat 1700-1800-luvuille.

Bengtsby/Smedsby (Sepänkylä) Gerk (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Bengtsbyssä oli neljä taloa, mutta jo vuosisadan lopussa taloja oli enää vain kolme: Smeds, Gerk ja Stens. Viimeinen vanhalla kylämäellä olevista kantataloista on Gerk, johon on liitetty myös Smedsin maat. Rekisterissä Smeds on edelleen olemassa omana tilana. Nykyinen Gerkin päärakennus sijaitsee entisen Smedsin päärakennuksen paikalla. Stens on puolestaan alun perin sijainnut mäellä, jossa nykyisin on Smedsbyn ruotsinkielinen koulu (ts. Smedsby skola ja Stens skola).
Tonttimaa sijaitsi metsäisellä, luode-kaakkoissuuntaisella mäellä, noin 5 km Espoon kirkosta luoteeseen, nykyisen Flakabackavägentien päässä, aivan Kehä II:n länsipuolella. Mäen luoteisosassa on lähes 35 m mpy kohoava kallio. Mäkeä ympäröivät lännessä, etelässä ja idässä viljelyksessä olevat hiekansekaiset savipellot. Nykyinen päärakennus on valmistunut vuonna 1930. Pihapiirissä on myös 1900-lukua vanhempaa rakennuskantaa (Härö 1991, 150). Kartanon pohjois- ja luoteispuolella on terassoitu puutarha, joka ulottuu lähelle vanhaa aittaa.

Bodom (Bodaby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bodomin kylässä oli vuoden 1540 maakirjan mukaan neljä taloa. Näistä kolme Bodom, Kneppens ja Jork yhdistettiin ennen vuotta 1663, ja niistä muodostettiin Bodomin ratsutila. Vanhan kylätontin sijainnista ei ole varmaa tietoa, mutta se on todennäköisesti sijainnut tällä kohteella Bodomin kartanon alueella tai Bodomin Smedsin luona.
Bodomin kartanoalue sijaitsee Bodominjärven itärannalla. Kartanon päärakennus puistoineen on matalalla kukkulalla lähellä rantaa, talousrakennukset ovat omassa ryhmässään mäen itäpuolella. Puukujat johtavat päärakennukselle idästä ja lounaasta. Viimeeksi mainittu on osa jo 1700-luvun puolivälissä karttoihin merkittyä, nykyisin käytöstä jäänyttä kylätietä. Kartanon pohjoispuoliset pellot ovat vielä viljelyksessä, mutta eteläpuoliset pellot on muokattu golfkentäksi. Myös kartanon itäpuolella sijaitsevalle mäelle on rakennettu golfkenttää ja golfalueeseen liittyviä teitä. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista asutuskerrostumaa.

Bodom (Bodaby) Smeds (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bodomin kylässä oli vuoden 1540 maakirjan mukaan neljä taloa. Näistä kolme Bodom, Kneppens ja Jork yhdistettiin ennen vuotta 1663, ja niistä muodostettiin Bodomin ratsutila. Vain kylän neljäs talo, Smeds, pysyi itsenäisenä. Vanhan kylätontin sijainnista ei ole varmaa tietoa, mutta se on todennäköisesti sijainnut joko Bodomin Smedsin tai Bodomin kartanon luona.
Smeds sijaitsee Bodominjärven Smedsvikenin itärannan tuntumassa, Bodomintien itäpuolella. Smedsin talomäki, järvenrantaan rajoittuva viljelysmaisema ja vanha tiestö muodostavat selkeästi rajautuvan maisemakokonaisuuden. Smeds on sijainnut nykyisellä paikallaan ainakin jo 1700-luvun puolivälissä. Smedsin vanhan päärakennuksen (1700-/1800-l.) ja talousrakennusten lisäksi kylämäellä on useita muitakin rakennuksia. Talojen ympärillä on suuria jalopuita, joista osa on rauhoitettu. Viljelysaukean pohjoislaidalla Puotistentien varrella on vanha torppa. Alueella on mahdollisesti säilynyt myös keskiaikaista asutuskerrostumaa.

Bolarskog (Puolarmetsä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Bolarskogin kylässä oli kolme taloa, ja se on syntynyt ehkä vasta 1400-luvun puolivälissä. 1600-luvun alussa jäljellä oli enää kaksi taloa, Malmbacka (Lillbåla) ja Västergård (Storbåla), joka on nykyisen tilan kantatila. Vanha tonttimaa on sijainnut nykyisen Finnoontien eteläpuolella, Malminhaan ja Malminhaankujan välisellä alueella, noin 4,3 km Espoon kirkosta kaakkoon. Tonttimaan oli hiedan ympäröimällä soramäellä, jota kaakossa ja etelässä ympäröivät edelleen viljelyksessä olevat savipellot.
Kylän maille rakennettiin myöhemmin Bolarskogin kartano. Nykyisin kartanon läheisyyteen on rakennettu niin paljon uudisrakennuksia, että kartanorakennus "hukkuu" ympäristöönsä. Vanhasta maisemakokonaisuudesta ei siis enää ole paljoakaan jäljellä. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista asutuskerrostumaa.

Bredvik (Laajalahti) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Bredvikin kylässä oli yksi talo, ja vuoden 1691 kartan perusteella se sijaitsi Villa Elfvikin länsipuolella Lustigkullan puutarhan kohdalla, KehäI:n itäpuolella. Villa Elfvik toimii nykyisin Espoon kaupungin ympäristövalistuskeskuksena. Alueen eteläpuolella on Laajalahden luonnonsuojelualue. Maisema paikalla on rakentamatonta ja puistomaista, jossa kasvaa sekä jaloja lehtipuita että myös kuusta ja mäntyä. Paikalla on mitä ilmeisemmin säilynyt keskiaikaisiakin asutuskerrostumia. Maanpinnalle näkyvät rakennuksen pohjat ovat todennäköisesti aikaisintaan 1800-luvulta.

Bölsby/Vimondsböle (Pyöli) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bölsbyn kylä kuului vielä vuoden 1540 maakirjan mukaan Träskändaan, mutta oli vuoden 1571 hopeaveroluettelossa merkitty omaksi erilliseksi kyläkseen. Vuonna 1592 kylää kutsuttiin Vinnondsböleksi. Se sijaitsi Matalajärven (Grundträsk) itärannalla, peltojen ympäröimällä mäellä, jossa nykyisin on Margretebergin kartanoalue ja Överbyn trädgårdsskola. Alueelle on rakennettu puutarhaistuksia ja mallipuutarhoja, ja koulun myötä sinne on rakennettu myös iso koulun päärakennus. Fonseenin kartassa vuodelta 1750 Bölen tilan päärakennus on merkitty jokseenkin nykyisen kartanorakennuksen paikalle. Aivan sen ohi kulki kylätie Bodomiin, ja Bölen eteläpuolella oli sotilastorppa. Alueella on mahdollisesti säilynyt myös keskiaikaista asutuskerrostumaa.
Vuoden 2022 inventoinnin perusteella alueella on voinut säilyä varhaisempia kulttuurikerroksia ja rakenteita. Kylämäellä on pääasiassa puutarhaa ja vanhempia rakennuksia: päärakennus, jonka runko on 1700-luvulta, sekä tilanhoitajan asunto ja karjakon asunto, jotka ovat 1800-luvun lopulta ja 1900-luvun alusta. Yllä mainittu sotilastorppa on todennäköisesti tuhoutunut.

Distby/Dystby/Dösseby (Friisilä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha Distbyn kylätontti sijaitsi nykyisellä Tiistinniityn asuinalueella Kalakontintien eteläpuolella. Pienkerrostalot ovat osaksi tuhonneet vanhan kylänpaikan, mutta kerrostalojen välissä olevassa metsikössä on vielä mahdollisesti säilynyt keskiaikaista asutuskerrostumaa.

Dåvitsby (Taavinkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Dåvitsbyn kylässä oli kolme taloa, joista yksi liitettiin Dåvitsin ja Nygrannaksen tilaan 1600-luvulla. Dåvitsista on käytetty 1560-luvulta lähtien myös nimeä Vävare.
Kylämäki on sijainnut peltojen ympäröimänä paikassa, jossa nykyisin sijaitsee vielä Nygrannaksen tila. Dåvitsbyn, Bengtsbyn/Smedsbyn ja Hemtansin kyläkukkulat sekä niitä ympäröineet laajat viljelysaukeat ovat muodostaneet yhden eteläisen Espoon arvokkaimmista kulttuurimaisemakokonaisuuksista.
Nykyisin Kehä II:n linjaus kulkee Dåvitsbyn kylämäen länsipuolella halkaisten osan alueesta kahtia; varsinainen kylämäki sijaitsee Kehä II:n itäpuolella ja tien länsipuolelle on jäänyt kylämäkeen kuuluvia peltosaarekkeita. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista asutuskerrostumaa. Lähistöllä sijaitsee myös Dåvits Gläntanin pronssi- ja/tai rautakautinen asuinpaikka ja kalmisto.
Vuonna 2020 tehdyssä tarkkuusinventoinnissa alueelta kartoitettiin erilaisia rakenteita. Inventoinnin tuloksena todettiin, että Dåvitsbyn asutus näyttää pysyneen samalla mäellä kautta aikain ja useat rakennusvaiheet ovat sijainneet osin päällekkäin. Kovin vanhoja asutuskerroksia ei tavattu, mutta niitä voi kuitenkin paikalla olla, sillä niitä voi olla vaikea erottaa uudemmista kerroksista. Mäen itäpuolella on suurempia nykyaikaisia rakennuksia, joten siellä vanhojen kerrosten löytyminen on epätodennäköisempää. Pohjois- ja eteläreunaa rajaavat kiviaidat ja länsireuna on tuhoutunut Kehä II:n rakennustöissä. Puutarhaa nykyisten rakennusten pohjoispuolella ei tutkittu. Mäen luoteiskulma on lähinnä kalliota.

Sperrings (Espoonkartano) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin kilometrin Espoon kartanolta pohjoisluoteeseen. Sperringsissä oli kaksi kantatilaa: Klemets ja sen länsipuolella Sperrings. Mahdollisesti ne ovat jo keskiajalla sijainneet tällä paikalla, mutta yhtä todennäköistä on, että ne on siirretty vasta kuninkaankartanon perustamisen myötä 1550-luvun lopulla pois emäkylän keskustontilta. Tonttimaa sijaitsee Hemkärrin laajan peltoaukean, entisen niityn pohjoislaidalla Sperringsintien ja pellon välissä.

Esboby/Espå (Espoonkartano) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Esbobyn kylä sijaitsi Mankinjoen ja Gumbölenjoen yhtymäkohdassa, paikassa johon myöhemmin perustettiin myös Espoon kuninkaankartano. Esboby on todennäköisesti vanhin ruotsalainen kylä Espoon alueella, ja oletettavasti alkuperäinen kylätontti on sijainnut samalla paikalla, jolle Espoonkartanokin perustettiin. Espoonkartano ja sitä ympäröivät alueet muodostavat laajan ja arvokkaan kulttuurimaisemakokonaisuuden.
Parkskogenin mäen loivilla alarinteillä on puistoon liittyvien rakennelmien ohella jäänteitä vanhasta Espoon kylästä, Esbobystä. Paikalla on nykyään villiintynyttä jalopuuvaltaista puistometsää ja lehtoa. Kylän lähin pelto on sijainnut tonttimaan kaakkoispuolella paikalla, jossa nykyisin on kartanon nurmikenttää ja puutarhaa. Pellot ovat jatkuneet tonttialueen koillispuolelle ja edelleen Gumbölenjoen toiselle puolelle. Noin 100 m päässä kylätontin lounaispuolella on kulkenut Suuri rantatie. Kylätontti saattaa ulottua nyt havaitun alueen ulkopuolelle. On hyvin todennäköistä, että osa kylätontista on Holkenin kaakkoispuolisessa rinteessä vanhan Byggningsåkerin luoteislaidalla.
Rakentamattomilla alueilla on oletettavasti vielä jäljellä säilyneitä keskiaikaisia asutuskerrostumia.

Fantsby/Källbolstad (Vanttila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Fannsby on ensimmäisen kerran mainittu 1492 nimellä Fantzby. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Fannsby oli kuuden talon kylä, jonka talojen nimet olivat Fanns, Ervast, Inglas, Olars, Niss sekä talo, joka sai myöhemmin nimekseen Jofs. Fanns oli kylän kantatila.
Kylä on alun perin sijainnut sen harjun pohjoisrinteellä, jolla Bensulsin talo vielä nykyäänkin sijaitsee. Mahdollisesti hieman lähempänä jokea. Vuoden 1712 tuomiokirjassa lukee: "Fansby hemmanen med Inglas, warit tillförenne bygde wid åhn, närmare deras bro, men sedermera flött bak backen."
Kylä on vasta myöhemmin siirtynyt harjun etelärinteelle, nykyiselle paikalleen. Samassa kohdin on sijainnut myös Källbolstadin yhden talon kylä, joka oli irtaantunut Fannsbystä omaksi kyläkseen vuoden 1540 maakirjan mukaan. Kylästä muodostui myöhemmin Bensulsin talo. Bensulsintie 3 kohdalla sijaitsi vanhan kivinavetan rauniot ja asuinrakennus. Suurin osa kylän taloista siirtyi mäen eteläpuolelle nykyisen Inglaksentien 5 pohjoispuolella, jossa vieläkin on maatila. Paikalla on sijainnut Fanssin ja Inglasin talot. Mäen eteläpuolen vielä viljelyksessä olleet hiesu- ja hiesusavipellot laskivat lounaaseen ja länteen. Ervastin maille on rakennettu uusi pientaloalue.
Harjun pohjoispuolisella rinteellä olevat, Espoonjoelle asti ulottuvat rinnepellot ovat edelleen viljelyksessä. Bensulsin päärakennuksen luoteispuoliseen rinteeseen on rakennettu matala uudisrakennus. Alue on pihamaata, puutarhaa, peltoa ja metsikköä. Alueella on mahdollisesti säilynyt myös keskiaikaisia asutuskerrostumia. Espoonjoen rantapellosta on löytynyt metallinilmaisimella useita kukkohanoja (KM 39518 Vanttilan pelto) ja pronssipadan osia (KM 40770:12-2). Alakohteeksi merkitty myös rautakautisen linturiipuksen löytöpaikka.
Kukkohana on löytynyt myös rajauksen länsipuolelta, ks. 1000024868 Vanttila Olars.

Frisans/Frijsby (Friisilä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan kylässä oli kaksi taloa, jotka kuitenkin yhdistettiin jo samalla vuosisadalla. Kylä sijaitsi nykyisellä Tiistinmäellä Finnoonjoen itäpuolella, Finnån kylätontin vastarannalla. Mäkeisen (Mäkinen) tila autioitui 1600-luvulla. Sen maat liitettiin myöhemmin kylän toisen talon Frisin tiluksiin. Kylän vanhempi kirjoitusasu on ollut Frijsby. Frisanin tilasta tuli vuonna 1644 maaratsutila ja se muutettiin vuonna 1682 vakituiseksi ratsutilaksi. Alueelta on 1970-luvulla purettu kulttuurihistoriallisesti arvokkaat Frisansin kartanon rakennukset.
Kallioisen kukkulan laella on purettujen rakennusten kivijalkoja, kiviaita ja erikoista kasvillisuutta. Nykyisin vanha kylämäki on säilynyt lähes rakentamattomana. Sen etelä- ja lounaispuolella on omakotitaloja ja mäen itäpuolella, joen ja kylämäen välissä on pieniä palstaviljelmiä. Vanhoja kulttuurikerroksia on voinut säilyä sekä tontin itäpuolella että länsipuolella kallion alapuolisilla rinteillä ja terasseilla.

Gammelgård (Vanhakartano) Juva (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pitkäjärven länsirannalla sijaitsevassa Gammelgårdin rivikylässä oli vuoden 1540 maakirjan mukaan 13 taloa ja 1600-luvun keskivaiheilta alkaen 10 taloa. Kylän taloluku oli huomattavan suuri, ja kylä oli myös rakenteeltaan poikkeuksellinen. Talot eivät ole sijainneet selkeästi rajautuvalla tiivillä kyläkukkulalla, vaan pitkänä nauhamaisena rivinä loivalla harjanteella, mutkittelevan kylätien molemmin puolin. Kylän eteläosassa sijaitsevaa aluetta on kutsuttu myös omaksi, Källstrand-nimiseksi kyläkseen.
Kylän pohjoisin talo, Juva on jäänyt eristyksiin muusta kyläkokonaisuudesta, Kehä III:n molemmin puolin. Sen nykyinen päärakennus on Kehä III pohjoispuolella, ja Kehä III:n eteläpuolella on Juvaan kuuluva peltosaareke, jossa oli vuoden 1700 kartan mukaan Jupperin tila (siirretty 1800-l nykyiselle paikalleen). Saarekkeen eteläpäässä on mehiläisviljelmiä. Aivan kylän eteläpäässä nykyisin sijaitseva Neppersin talo (jossa on nykyisin hoitokoti) on ennen Isoavihaa sijainnut Skrobbin talon vieressä. Alue on kylämuotonsa vuoksi laaja, ja käsittää nykyisellään pihamaata, puutarhaa ja peltoa. Alueella on mahdollisesti säilynyt myös keskiaikaisia asutuskerrostumia.
Vuoden 2022 inventoinnin perusteella suurin osa pihapiiristä vaikuttaa säilyneen suuremmalta maanmuokkaukselta. Alueella on mahdollisesti säilynyt vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita maan pinnan alla. Alueen pohjoisosassa kerrokset ovat todennäköisesti tuhoutuneet maankäytön seurauksena.

Glomsby (Lommila) Gloms (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Glomsbyssä oli neljä taloa, joista Lövkulla-niminen talo sijaitsi hieman etäämmällä varsinaisen kylätontin ulkopuolella. Glomsin talo on jakaantunut myöhemmin Nedre ja Övre Glomsiksi, joiden välissä kulkenut tie yhdistettiin sittemmin Kehä III:n linjaukseen. Linjausta suoristettaessa tie sai nimekseen Espoontie. Pieni osa vanhemmasta tielinjauksesta kiviholvisiltoineen on säilynyt Nedre Glomsin eteläpuolella. Kuninkaantien vanhaa linjausta on jäljellä myös Övre Glomsin pohjoispuolella.
Fonseenin pitäjänkartassa vuodelta 1750 Gloms on merkitty postitaloksi (posthemman), ja se sijaitsi jokseenkin nykyisen Nedre Glomsin paikalla. Nedre Glomsin päärakennus on yksi harvoista ilmeisesti 1700-luvun alkupuolelta peräisin olevista asuinrakennuksista Espoossa. Teiden levennysten ja laajennusten myötä alue on kärsinyt pahoin ja on erittäin pirstoutunutta sekä maisemallisesti rikkonaista. Keskiaikaista asutuskerrostumaa saattaa vielä olla jäljellä molempien talojen pihamaalla ja puutarhassa sekä Övre Glomsin pellolla.

Glomsby (Lommila) Lövkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Glomsbyssä oli neljä taloa, joista Lövkulla-niminen talo sijaitsi hieman etäämmällä varsinaisen kylätontin ulkopuolella. Glomsin talo on jakaantunut myöhemmin Nedre ja Övre Glomsiksi, joiden välissä kulkenut tie yhdistettiin sittemmin Kehä III linjaukseen. Teiden levennysten ja laajennusten myötä alue on kärsinyt pahoin ja on erittäin pirstoutunutta sekä maisemallisesti rikkonaista.
Lövkullan talo on jakautunut Nedre ja Övre Lövkullaksi, jotka ovat edelleen olemassa. Talot sijaitsevat Turunväylän lounaispuolella ja Espoontien kaakkoispuolella. Alue on pihaa ja puutarhaa, Nedre Lövkullan edustalla on vielä toistaiseksi säilyneitä peltoja. Nedre ja Övre Lövkullan välissä on säilynyt myös pieni pätkä vanhaa kylätietä. Alueen lounaispuolelle on rakennettu Espoon terveydenhuolto-oppilaitos. Alueella on mahdollisesti vielä jäljellä keskiaikaista asutuskerrostumaa.

Gräsa/Olarsby (Olari, Niittykumpu) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gräsan keskiaikainen kylä on sijainnut Olarinluomassa nykyisen Olarin kirkon kohdalla Gräsanojan molemmin puolin. Olarin kirkon kohdalla on sijainnut myös Gräsan kartanon päärakennus. Gräsa oli ainoa ns. vanha rälssi Espoossa. Sen nimenä oli alunperin Haldensböle tilan 1400-luvulla omistaneen Halden-nimisen miehen mukaan. Gräsasta on käytetty myös nimeä Olarsbyn ratsutila. Kaikki Olarsbyn kylän talot oli 1600-luvun alkuun mennessä liitetty Gräsan säteriin.
Kirkon länsipuolella on nykyisin Olarin uurnalehto. Olarin kirkosta katsottuna Gräsanojan toiselle puolelle ts. sen länsirannalle on rakennettu Helluntaikirkko (=seurakuntatalo Espoon opaskartassa). Gräsanojan länsipuolella on myös Olarin seurakunnan toimintakeskuksia mm. nuorisotalo ja asuntoja Gräsan kartanolle ennen kuuluneissa rakennuksissa. Itä- ja aivan pohjoisosa ovat rakentamatonta aluetta, joissa on voinut säilyä vanhoja kulttuurikerroksia. Kylän länsipuolen eteläosan tonttimaa on todennäköisesti tuhoutunut uudemmasta maankäytöstä.

Gumböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Gumbölen kylässä oli seitsemän taloa, ja kylätontti sijaitsi Gumbölenjoen varrella nykyisen Gumbölen kartanoalueen paikalla. Varsinainen kartano alkoi muodostua, kun Espoon kappalainen Per Mårteninpoika Brenner osti 1620-1647 kolme kylän silloisista viidestä talosta.
Kohde sijaitsee puolisen kilometriä Turun moottoritiestä etelään, ja se on säilyttänyt maisemallisesti kartanoilmeensä hevoshakojen ja avonaisen golfkentän vuoksi. Päärakennus on nykyisin Espoon kaupunginjohtajan virka-asuntona ja kaupungin edustuskäytössä. Se sijaitsee mäen laella ja sitä ympäröi kuusiaidan erottama hoidettu puutarha. Kartanon peltoalueet ovat golfkenttänä. Päärakennuksesta etelään sijaitsee näyttävä talli, ja kartanon alueella on runsaasti hevoshakoja. Alueelle ei ole rakennettu uudisrakennuksia. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaisia asutuskerrostumia.

Gunnarsby (Kunnarla) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1492. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Gunnarsin kylässä oli kaksi taloa. Kylätontti sekä toinen taloista sijaitsivat Kunnarlantien varrella Himmelsbergetin ja Bodomjärven välissä. Kylän toinen talo sijaitsi hieman pohjoisempana Velskolantien ja Kunnarlantien risteyksen eteläpuolella. Kylätontin kohdalla Kunnarlantietä vierustavat lehtipuut, ja alue on nykyisin metsää sekä piha- ja puutarhamaata. Alueen eteläpuolella on Pirttimäen ulkoilumaja ja luonnonsuojelualue. Alueilla on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista asutuskerrostumaa.

Gunnarsby (Kunnarla) Pohjoinen talo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1492. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Gunnarsin kylässä oli kaksi taloa. Kylätontti sekä toinen taloista sijaitsivat Kunnarlantien varrella Himmelsbergetin ja Bodomjärven välissä. Kylän toinen, pohjoisempi talo sijaitsi Velskolantien ja Kunnarlantien risteyksen eteläpuolella. Kylätontin kohdalla Kunnarlantietä vierustavat lehtipuut, ja alue on nykyisin metsää sekä piha- ja puutarhamaata. Alueen eteläpuolella on Pirttimäen ulkoilumaja ja luonnonsuojelualue. Kohteella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista asutuskerrostumaa.
Aluerajaus muutettu 23.10.2018 vastaamaan vuoden 2016 koekaivausten havaintoja.

Hemtans (Henttaa) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylämäki sijaitsee Kehä II:n länsipuolella peltojen ympäröimänä. Kehä II on pahoin rikkonut Bengtsbyn/Smedsbyn, Dåvitsbyn ja Hemtansin kylämäkien sekä niitä ympäröivän viljelysaukean yhtenäisen kulttuurimaisemakokonaisuuden.
Vuoden 1540 maakirjan mukaan Hemtansin kylässä oli kolme taloa. 1600-luvun alussa taloja oli enää kaksi: Storhemtans ja Lillhemtans. Lillhemtans siirrettiin 1700-luvun lopulla parin kilometrin päähän, mutta Storhemtansin talo sijaitsi vanhalla kylämäellä vuoteen 1985, jolloin se purettiin. Kylä on syntynyt ilmeisesti vasta myöhäiskeskiajalla ja sen emäkylä on mahdollisesti Bengtsby. Vanha tonttimaa on ollut Storhemtin talon kohdalla.
Vuonna 2014 löytyi sulanut metallinkappale (tinaa tai hopeaa) ja kupariseosmetallisen renkaan katkelma metallinilmaisimella muutaman kymmenen metriä kylätontin rajauksesta pohjoiseen. Löytöjä ei talletettu kokoelmiin (verifikaatti ja valokuvat). Pellossa näkyy myös sulanutta lyijyä ja tinaa sekä pajakuonaa. Löytöpaikan koordinaatti (arvioitu ilmakuvasta) p=6675290, i=374500.

Kaitans/Rilax (Friisilä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Kaitans muodostui yhden talon kylästä, joka sijaitsi nykyisellä Kaitaanmäellä Kaitalahdenrannan, Kaitaanmäen ja Karpintien risteyksessä etelään kohti merta laskevalla moreeni- ja kalliorinteellä. Nykyisin paikalla on Kaitaanmäen omakotitaloalue, joka on pirstonnut alueen talojen omiksi pieniksi pihoiksi ja puutarhoiksi. Kylän vanha rakennuskanta on hävinnyt lukuun ottamatta Kaitaanmäen ja Karpintien risteyksessä olevaa 1890-luvulla rakennettua taloa. Paikalla on 1960–1990-luvuilla syntynyt pientaloalue. Vanhasta kylämäestä onkin jäljellä vain muutamat jalot lehtipuut. Alueella on tuskin enää jäljellä keskiaikaista asutuskerrostumaa muualla kuin ehkä Kaitaanmäen ja Karpintien risteyksessä olevalla tontilla.

Karvasbacka (Karvasmäki) Glims ja Ers (Asuinpaikat)
Historiallinen; Glimsinjokilaakson vastakkaisilla rinteillä sijaitsevat Bembölen ja Karvasbackan kylät viljelysaukeineen muodostavat laajan yhtenäisen kulttuurimaisemakokonaisuuden. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Karvasbackan kylässä oli neljä taloa (Ers sekä siihen liitetty talo, Glims ja Jorv). Kylän alkuperäinen kylätontti on sijainnut joko Glimsin tai Ersin luona. Karvasbackan kylä on perustettu viimeistään 1300-luvulla.
Glimsin alueella toimii nykyisin Espoon kaupunginmuseon omistama Glimsin talomuseo ja se muodostaa yhdessä Ersin kanssa talousrakennuksineen erittäin hyvin säilyneen historiallisen kyläkokonaisuuden. Keskiaikainen Jorvin talon sijaitsi hieman erillään, nykyisten Jorvin sairaalarakennusten lounaispuolella. Historiallinen Helsinkiin vievä maantie kiertää Jorvin talonpaikan. Jorvin alueella on myös mahdollisesti säilyneitä keskiaikaisia asutuskerrostumia.

Kilo (Kilo) Monikko (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan keskiaikaisessa Kilon kylässä oli neljä taloa. Keskiaikaisen kylän alkuperäisen kylätontin sijainnista ei ole täyttä varmuutta, mutta se on mahdollisesti sijainnut nk. Krouvinmäellä; siellä on ollut ainakin yksi kylän taloista. Joku kylän taloista on mahdollisesti sijainnut paikassa, jossa on ollut myöhemmin Monikon torppa. Venäläiset ratsujoukot ryöstivät ja polttivat kylän vuonna 1577, minkä jälkeen talot köyhtyivät ja ne liitettiin Albergan kartanoon vuonna 1620.
Entisen Monikon torpan kohdalla kulkee nykyisin ulkoilureitti. Alue on kallioista mäntymetsää, ja idässä virtaavalle purolle päin myös lehtimetsää. Puron ja metsän välissä on pieni savinen pelto. Pellon reunassa kulkevalla tiellä pilkottaa siellä täällä tiilenpalasia. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaisia asutuskerrostumia.

Kilo (Kilo) Kilo gård (Kilon kartano) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Kilon kylässä oli neljä taloa. Keskiaikaisen kylän alkuperäisen kylätontin sijainnista ei ole täyttä varmuutta, mutta se on mahdollisesti sijainnut nk. Krouvinmäellä; siellä on ollut ainakin yksi talo. Joku kylän taloista on mahdollisesti sijainnut paikassa, jossa on ollut myöhemmin Monikon torppa. Venäläiset ratsujoukot ryöstivät ja polttivat kylän vuonna 1577, minkä jälkeen talot köyhtyivät ja ne liitettiin Albergan kartanoon vuonna 1620. Kilon kartanossa toimii nykyisin ratsastuskoulu ja -tallit, ja alueella onkin runsaasti hevoshakoja. Vuoden 2000 inventoinnin yhteydessä toteutetussa koekuopituksessa tehtiin löytöjä, joista osa ajoittuu 1700-luvulle ja paikallistettiin kivirakenne 22 cm syvyydestä. Kohteella on mahdollisesti säilynyt myös keskiaikaisia asutuskerrostumia.

Kilo (Kilo) Krogen (Krouvinmäki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Kilon kylässä oli neljä taloa. Keskiaikaisen kylän alkuperäisen kylätontin sijainnista ei ole täyttä varmuutta, mutta se on mahdollisesti sijainnut Kilon kartanon koillispuolella olevalla kummulla nk. Krouvinmäellä, jossa on ollut ainakin yksi talo. Mäellä on ollut myös kartanolle kuuluva krouvi ainakin jo 1704. Yksi kylän taloista on mahdollisesti sijainnut paikassa, jossa on ollut myöhemmin Monikon torppa. Venäläiset ratsujoukot ryöstivät ja polttivat kylän vuonna 1577, minkä jälkeen talot köyhtyivät ja ne liitettiin Albergan kartanoon vuonna 1622.
Mäen koillisosassa on suuren kivikellarin perustukset, ja sen luoteispuolella asuinrakennuksen perustukset ja suuri uuninpohja.

Klobbskog (Nuijala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Klobbskogin kylässä oli kaksi taloa: Storklobb ja Lillklobb. Näistä Lillklobb on edelleen olemassa, ja sen Nuijalantien reunalla sijaitseva entinen navetta toimii nykyisin Unga Teaternin näyttämönä. Klobbskogin kylämäki on nykyisin teollisuusrakennusten saartama, ja sen eteläpuolella kulkee Turun moottoritie. Mäen laelle on tasoitettu parkkipaikka teatterivieraita varten. Paikalla kasvaa useita jaloja lehtipuita ja mäen laella pilkottaa kallio. Mäen keskiosan kalliopaljastuman etelä- ja itärinteillä on purettujen rakennusten kivijalkoja ja kellarinperustuksia uudelta ajalta (Storklobbin rakennusten perustuksia). Tontilla on voinut säilyä vanhoja asutuskerrostumia.
Muinaisjäännösalueen itäraja muutettu 7.-8.8.2017 tehdyn koetutkimuksen havaintojen mukaisesti.

Kockby (Kokinkylä) Stors (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Kockbyssa, Gräsan tytärkylässä, oli viisi taloa. Kylätontti on sijainnut harjun rinteessä alunperin Kokinkyläntien itäpuolella, mutta siirtyi myöhemmin tien länsipuolelle. Kokinkyläntien länsipuolella on ollut Storsin päärakennus, joka purettiin 1960-1970-lukujen vaihteessa. Kokinkyläntien itäpuolella on ollut Lillaksen talo.
Kylätontti sijaitsee Espoon Kokinkylässä, Kehä II:n (Kilonväylä) ja Kokinkyläntien välisessä metsikössä (Stors). Sen pohjoispuolella on Johanneberget, korkea kalliomäki, jonka jyrkänteet rajaavat aluetta pohjoisessa. Eteläpuolella aluetta rajaa Ylismäentie/Mankkaanlaaksontie. Tontin eteläosassa on vanha tielinja, joka on täysin umpeenkasvanut.
Nykyisin paikalla on pieni rakentamaton puistoalue, jossa kasvaa pientä pusikkoa ja jaloja lehtipuita. Kokinkyläntien itäpuolinen alue Parolantien ja Vähälänkujan alueella on rakennettua, mutta Parolantien päästä Vähälänkujan alkuun on pieni rakentamaton alue, jossa on näkyvillä hieman kalliotakin (Lillas). Kehä II liittymineen pirstoo aluetta osittain. Kohteella on silti mahdollisesti jäljellä säilynyttä keskiaikaista asutuskerrostumaa.
Aluetta tutkittiin vuonna 2018. Maan pinnalla erottui kahden rakennuksen kivijalkaa jo ennen kaivinkonekuorintaa. Kaivausalueilta poistettiin pintamaa kaivinkoneella ja kaivua jatkettiin lapio- ja lastakaivauksena. Myöhemmin poistettiin kaivinkoneella vielä moderneiksi todettuja maakerroksia. Alueella dokumentoitiin 9 rakennekokonaisuutta. Näistä ryhmät 1 ja 2 olivat jo maan pinnalle näkyneet rakennukset, ryhmät 3, 4 ja 5 kaivausten yhteydessä esiin tulleet rakennukset, ryhmä 6 tontin pohjoisosassa ollut epäselvä kivirakenne, ryhmä 7 kuoppaan liittynyt kokonaisuus alueen itäosassa, ryhmä 8 rakenteellinen kuoppa alueella 2 ja ryhmä 9 rakennuksen osa alueella 2.
Suurin osa alueesta oli 1900-luvun maankäytön sekoittamaa, alueen itäosassa kaikki varhaisemmat kulttuurikerrokset olivat tuhoutuneet. Havaitut rakenteet (ryhmät 1, 2, 4 ja 7) ajoittuvat suurelta osin tontin viimeisimpiin käyttövaiheisiin 1800- ja 1900-luvuilla. Alueella havaittiin kuitenkin myös 1700-luvulle ajoittuvia kulttuurikerroksia ja rakenteita (ryhmä 3) sekä todennäköisesti 1500-1600 -luvulle ajoittuva rakennus (ryhmä 5). Kaikkia maakerroksia ja rakenteita ei kuitenkaan voitu ajoittaa.

Konungsböle (Kuninkainen) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Konungsbölen kylässä oli vuoden 1540 maakirjan mukaan kolme taloa. Myöhemmin kylä autioitui ja 1624 Albergan ja Kilon kartanoiden omistajalle Johan Gyldenärille läänitetty kylä määrättiin 1683 Kilon säteriratsutilan muodolliseksi augmentiksi. Asumattoman kylän maita viljeltiin ratsutilan oman väen avulla. Kylä sijaitsee Bölsbacka-nimisellä kukkulalla noin 0,5 km Kilon kartanosta kaakkoon.
Espoon museo kaivoi paikalla vuonna 1998, ja kaivausten tulosten perusteella kyläkeskus sijaitsi alueen pohjois- ja itäosissa. Kylän keskus sijaitsee peltosaarekkeella, jonka kaakkoispäässä oli maanpinnalla näkyvissä puurakennuksen perustuksia, itäpäässä taasen kiviä. Alueella on mitä ilmeisemmin jäljellä vielä tutkimattomia keskiaikaisia asutuskerrostumia.

Kurtbacka/Kurtby (Kurttila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kurtbackan kylässä oli vuoden 1540 maakirjan mukaan kolme taloa: Kurtas, Smeds ja Malm, joita ei enää ole olemassa alkuperäisillä paikoillaan. Kurtas ja Smeds sijaitsivat kylämäellä toistensa vieressä, nykyisten Noiron ja Hedengrenin tehdasrakennusten välissä. Noiro on laajentanut tilojaan myös ko. paikkaan, ja kohde saattaa olla täysin tuhoutunut. On kuitenkin mahdollista, että alueella olisi paikoitellen jäljellä keskiaikaisia asutuskerrostumia.
Vuonna 2019 osalle kylätonttialuetta tehtiin tarkkuusinventoinnissa koeojia. Tutkimuksissa havaittiin rakennuksen paikka kallion päällä. Koeojien 1 ja 2 alueella ja niiden väliin jäävän kivijalan kohdalla on säilynyt historiallisen ajan rakennetta ja kulttuurikerroksia melko pienellä alueella. Myöhempi käyttö lienee sekoittanut alueella mahdollisesti olleet varhaisemmat kulttuurikerrokset. On mahdollista, että tällä alueella olisi säilynyt myös 1800-lukua vanhempia kulttuurikerroksia hyvin fragmentaarisesti melko pienellä alueella, mutta pääosa havainnoista ajoittuu 1900- ja 1800-luvuille.

Kvarnby (Myllykylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Kvarnbyn kylässä oli neljä taloa, joista yksi hävisi ennen vuotta 1600. Jäljelle jääneet Ingas, Petas ja Pellas ovat edelleen tiloina olemassa. Kylä sijaitsi Glimsinjoen molemmin puolin, mutta vanhan kylätontin tarkkaa sijaintipaikkaa ei tunneta. Kvarnbyssä ei ole ollut selkeää viljelysten yläpuolelle kohoavaa kylämäkeä, vaan asutuksen keskipisteenä on ollut vanha myllykoski. Glimsinjoen eteläpuolella sijaitsevat Ingaksen talot ja pohjoisrannalla Pellaksen talo. Petaksen talo on sijainnut Pellaksen vieressä, mutta siirtyi viimeistään 1800-luvun alussa nykyiselle paikalleen Lippajärven rannalle. Talojen kohdalla joen ylittää silta. Alue on pihaa sekä puutarhaa. Kohteessa on mahdollisesti säilynyt keskiaikaisia asutuskerrostumia. Vuonna 2014 löytyi joen pohjoisrannalta Pellaksen pellosta KM 40107:1-7 rautakautisia ja historiallisen ajan metalliesineitä sekä kvartsia ja piikiveä. Vuoden 2014 löytöjä ovat myös KM 40305:1-4 kultasormus, veitsen nuppi, hela ja rengassolki. Useita löytökohtia, joilla on pisimmillään välimatkaa 180 metriä. Tammikuussa vuonna 2015 paikalta on löytynyt metallinetsinnän yhteydessä kaarisoljen kappale (KM 40559) ja kesäkuussa kantasormuksen kappale, jota ei talletettu kokoelmiin. Pellosta on löytynyt myös pronssipadan jalka KM 40773:1.

Kärrans (Järvenperä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Kärrans kuului vielä Träskändan kylään, mutta vuoden 1571 hopeaveroluettelossa se on merkitty omaksi kyläkseen. Kylätontti sijaitsee Heiniemessä Kolkekannaksentien pohjoispuolella, hieman pohjoiseen tien vieressä kasvavasta isosta, rauhoitetusta tammesta. Heiniemenkujan itäpuolinen alue on toistaiseksi rakentamatonta, kun taas länsipuolisella alueella on pientaloja. Alueella on mahdollisesti jäljellä keskiaikaista asutuskerrostumaa.

Köklax (Kauklahti) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kauklahti sijaitsee Espoonjoen alajuoksulla, joen luoteisrannalla. Joki laskee Espoonlahden perukkaan, josta avautuu yhteys avomerelle, Suomenlahdelle. Kylämäki sijaitsee Kuninkaankartanontien ja Erik Bassen tien välisessä rinteessä, joka on viimeisten 20-30 vuoden ajan ollut joutomaata. Paikalle rakennetaan uusi seurakuntatalo vuoden 2004 aikana. Mäellä kasvaa jaloja lehtipuita, ja siellä on paikoin näkyvissä myös kalliopaljastumia
Kauklahti mainitaan ensi kertaa vuonna 1451, ja vuoden 1540 maakirjassa Köklaxin kylässä oli yhdeksän taloa. Näistä taloista Bisan, Juusin/Jofsin, Lillbassin, Storbassin, Gestersin, Pellaksen ja Sakan sekä Skograsin asutus on jatkunut 1540-luvulta 1900-luvun alkupuolelle. Kauklahden kylätontti on ollut laaja, mutta 1700-luvun lopulla ydintontilla olivat enää vain Saka, Pellas ja Lillbass, sekä hieman lännempänä Bisa. Gesters, Juus ja Storbass oli mahdollisesti jo 1600-luvulla siirretty uusille paikoille: Gesters länteen päin, Juus ja Storbass etelään Espoonjoen vastarannalle.
Kauklahden keskiaikaista kylätonttia on tutkittu kaivauksin 2002-2003. Vanhimmat löydöt ajoittuivat 1200/1300-luvuille (ks. Tutkimukset).
2018: Kyytimäen alue on tyypillistä kaupunkimetsää, eikä maan pinnalle ole havaittavissa merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Lahnus/Lanoxby/Lora/Loureby (Lahnus) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa Lahnuksen kylässä oli viisi taloa. Kylä sijaitsi Luukinjärven ja Vihdintien pohjoispuolella, Lahnuksentien länsipuolella, Storgårdintien ja Haarssintien eteläpuolella. Paikalla on nykyisin pihamaata, puutarhaa ja peltoa. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaisia asutuskerrostumia. Luukinjärven pohjoisosat ovat nykyisin soistuneet. Vanhoista kylänrajoista päätellen Lahnus, Smedsby ja Tackskog olisivat alun perin olleet yhtä ja samaa kylää. (Nurminen 2000). Saulo Kepsu on esittänyt olettamuksena että vanhin kylätontti on sijainnut Luukinjärven pohjoisrannalla Kylävaha-nimisen rajakiven lähistöllä. (Kepsu 2010).

Mankans/Mankeby (Mankkaa) Koivumankkaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Mankansin kylässä oli neljä taloa. Kaksi kylän taloista sijaitsi nykyisessä Lukupurossa Lukupurontien ja Lukupuronrinteen tuntumassa Gräsanojan koillispuolella. Toiset kaksi kylän taloista muodostivat aikaisemmin oman kylänsä nimeltään Ingvaldsböle tai Böle, ja se sijaitsi nykyisen Koivumankkaantien varrella olevassa mäenrinteessä.
Mäelle on rakennettu kevyt grillikatos, mutta mäen laki ja kaakkoisrinne ovat rakentamatonta virkistysaluetta. Mäellä kasvaa runsaasti kulttuurikasveja ja jalolehtipuita. Rinteen alaosassa Koivumankkaantien varressa (Koivumankkaantie 4) on pienkerrostalo, ja muilta osin mäkeä ympäröivät Orionin tehdasrakennukset. Orioninmäellä on sijainnut 1800-luvun loppupuolella rakennettu Övre Mankansin kartano, joka on purettu 1960-luvulla. Kartanon vaiheet ovat todennäköisesti tuhonneet pääosin alueen keskiaikaiset kerrostumat.

Mankans/Mankeby (Mankkaa) Lukupuro (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Mankansin kylässä oli neljä taloa. Kaksi kylän taloista sijaitsi nykyisessä Lukupurossa, Lukupurontien ja Lukupuronrinteen tuntumassa Gräsanojan koillispuolella. Nykyisin alueelle on rakennettu pientaloja. Keskiaikaisia kerroksia saattaa olla säilyneenä pienellä aluella Lukupuronrinne 5:n itäpuolella

Mankby (Mankki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Espoon Mankby oli suurehko keskiaikainen kylä, jonka asukkaat joutuivat vuonna 1556 väistymään kylän maille perustetun Espoon kuninkaankartanon tieltä. Mankby on Esbobyn tytärkylä, jossa on ollut vuoden 1540 maakirjan mukaan kahdeksan taloa. Kylätontti autioitui kokonaan 1500-luvun jälkipuolella ja tonttimaan sijainti unohtui. Se löytyi uudelleen vasta Espoonkartanon alueen arkeologisessa inventoinnissa keväällä 2004.
Muutoin jyrkän Finnsinmäen kaakkoon viettävän rinteen alaosan loivassa kohdassa on lähes kahdenkymmenen rakennuksen jäänteitä. Kyseessä on kylän tonttimaa, jonka kaakkoispuolella, hyvin loivassa Mankinjokeen laskevassa rinteessä ovat olleet kylän lähipellot ja -niityt. Nykyisen Kehä III:n luoteispuolelle jääneet osat vanhoista pelloista ovat kasvaneet umpeen ja pääosin rehevän lehtomaisen metsän peittämiä. Ylempänä rinteessä on myös kuusimetsää. Itse tonttimaan alue on tiheän pensaikon ja puuston peittämä.
Tonttimaan lounaispuolella on jyrkkä mäki ja kallio, koillispuolella kivikkoinen ja alarinteiltään jyrkkä mäki ja kallio. Tonttialueen keskiosissa on loivempaa rinnettä, jota pitkin on päästy Finnsinmäen yli ja Finnsin talon tontille. Kylätontin luoteispuolella, Finnsinmäen lakea myötäillen on kulkenut Suuri rantatie.

Mankby (Mankki) Finns (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Finnsintien länsipuolella ja noin 150 m Kehä III:n luoteispuolella. Mankbyn kylän talot liitettiin vuonna 1556 Espoon kuninkaankartanoon. Ainoastaan kaksi taloa jäi tuolloin talonpoikien haltuun. Toinen niistä katosi pian, toinen oli Finns, joka lienee alkujaankin sijainnut hieman muusta kylästä erillään. Finnsin tonttimaa oli lähellä Finnsinmäen lakea olevaa tasannetta. Finnsin tila siirrettiin 1800-luvulla muutamia satoja metrejä tästä paikasta luoteeseen päin. Vanhan tonttimaan alueelle rakennettiin 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Finnsin kansanopisto. Tonttimaan alueella on nykyisinkin kansanopiston rakennuksia. Kylätontin lounaispuolelta, mahdollisesti jopa lounaisosan halki on kulkenut Suuri rantatie.

Mattby (Matinkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan kylässä oli neljä taloa, ja se sijaitsi nykyisen Matinkylän kartanon luona Mattbergsskolanin eteläpuolella. Kartanon eteläpuolelle on rakennettu Matinkylän terveyskeskus parkkipaikkoineen ja lounaispuolelle Matinniityn päiväkoti. Kartanorakennuksessa toimii nykyisin koulu ja sen eteläpuolisella alueella on koulupihaa ja puistoa, pohjoispuolella on pieni puisto. Kylään on kuulunut lisäksi Biskopsbyn talo, joka hävisi 1500-luvulla ja sen tarkka sijainti on tuntematon. Tila on ilmeisesti kuulunut piispalle. Matinkylän kantatilojen nimiä ei tiedetä, sillä ne hävisivät itsenäisinä tiloina jo 1600-luvulla. Alueella on vielä mahdollisesti jäljellä keskiaikaisia asutuskerrostumia.

Moisö (Suvisaaristo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Moisön saarella on sijainnut mahdollinen keskiaikainen kylä. Moisön kylässä oli vuonna 1540 yksi talo. Svinö, Moisö ja hävinnyt Mellbyn asutus muodostivat oman jakokunnan ja niillä oli yhteismaita. Veroluetteloissa esiintyy Moisö-kylä sekä Moisijo holm, jonka talonpoika on maksanut veronsa hylkeenrasvana. Moisön talo on puolestaan sijainnut saaren länsiosassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta. Alueella on nykyisin huviloita ja kesämökkejä. Kohteella on mahdollisesti säilynyt myös keskiaikaisia asutuskerrostumia.

Morby (Muurala) Teir/Nyby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Morbyn kylässä oli viisi taloa (Teir, Nyby, Mickels, Lammas sekä nimeltään tuntematon talo). Morbyn alue on nykyisin pihamaata, puutarhaa, puistikkoa sekä joutomaata, ja siellä on mahdollisesti säilynyt keskiaikaisia asutuskerrostumia. Teirin alueella on jäljellä rakentamatonta aluetta sekä vanhaa rakennuskantaa: kivinen makasiini ja navetan kiviperustukset.
Espoon kaupunginmuseo suoritti kaivauksia Teirin ja Nybyn tiloilla 1995-1996. Huomattavin löytö kaivauksilta oli nk. Apostolilusikan nuppi, joka on peräisin 1500-luvulta.

Mulby (Muulo) Jupp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Mulbyn kylässä oli viisi taloa. Yksi kantataloista oli autio jo 1500-luvulla, muiden talojen nimet olivat: Niss, Petas, Hinds ja Jupp. Mulbyn kylätontti on sijainnut entisen Nissin talon luona nykyisen Kauklahdenväylän ja Åminnenrannan risteyksen tuntumassa. Kantataloista Jupp on edelleen olemassa entisellä paikallaan, ja Petas on sijainnut rinteessä nykyisen Åminnen länsi - ja luoteispuolella, Hinds puolestaan on sijainnut nykyisellä omakotitaloalueella Stenbackantien ja Rannikontien välissä. Alueilla on nykyisin pihamaata, puutarhaa ja puistikkoa. Kohteilla on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista asutuskerrostumaa.
Alueen eteläosaan kohdistuneessa tarkkuusinventoinnissa ei havaittu kiinteitä rakenteita, eikä historiallisen ajan löytöaineistossakaan selvästi 1800-lukua vanhemmaksi ajoittuvia esineitä. Tutkimuksessa havaittiin merkkejä mahdollisesta kivikautisesta asuinpaikasta, yhdestä koekuopasta löytyi kvartsi-iskoksia. Kohteen aluerajausta on muutettu 2015 tutkimuksen perusteella.

Mulby (Muulo) Petas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Mulbyn kylässä oli viisi taloa. Yksi kantataloista oli autio jo 1500-luvulla, muiden talojen nimet olivat: Niss, Petas, Hinds ja Jupp. Mulbyn kylätontti on sijainnut entisen Nissin talon luona nykyisen Kauklahdenväylän ja Åminnenrannan risteyksen tuntumassa. Kantataloista Jupp on edelleen olemassa entisellä paikallaan, ja Petas on sijainnut rinteessä nykyisen Åminnen länsi- ja luoteispuolella. Hinds puolestaan on sijainnut nykyisellä omakotitaloalueella Stenbackantien ja Rannikontien välissä. Alueilla on pihamaata, puutarhaa ja puistikkoa. Kohteilla on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista asutuskerrostumaa.

Myntböle (Mynttilä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa Myntbölen kylässä oli kaksi taloa. Kylätontti sijaitsi nykyisen Myntin talon kohdalla Gumbölenjoen molemmin puolin. Alue on pihamaata sekä puutarhaa. Myntin talon kohdalla on kulkenut vanha kylätie, ja jokea ylittänyt silta on edelleen samassa kohdassa. Joessa Myntbölen kohdalla on ilmeisesti 1800-luvulla ollut mylly. Mynttiläntien suunnassa taloa reunustaa korkea kuusiaita, ja tien itäpuolella on Gumbölen golfkenttää. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaisia asutuskerrostumia.

Mårtensby (Martinkylä) (1000001872) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Mårtensbyn kylässä oli kuusi taloa, ja tuolloin myös Finnån talot oli merkitty Mårtensbyn kylään kuuluviksi. Koska Finnå oli emäkylä, on mahdollista että sen alkuperäinen paikka oli Mårtensbyn paikalla, ja se olisi siirretty vasta myöhemmin. 1600-luvulla kylätontilla olivat jäljellä Hannuksen, Bondaksen, Pejn ja Lapin talot.
Hannuksen ja Bondaksen talot ovat paikalla edelleen. Nykyisin Bondaksen päärakennuksen eteläpuolella toimii käytettyjen autojen myyntiyritys, joka on maisemallisesti epäesteettinen, muttei aiheuta vahinkoa itse kylämäelle. Lisäksi Hannuksentien toisella puolella olevalle pellolle on rakennettu teollisuusrakennuksia, joiden vuoksi kylämäen maisema on kärsinyt ja rakennusten alla olevat mahdolliset asumusjäänteet tuhoutuneet. Molempien talojen pihalla ja tien toisella puolella olevalla pellolla on mahdollisesti vielä säilyneitä keskiaikaisia asumusjäänteitä.

Mäkkylä (Mäkkylä) Puustellinmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa Mäkkylän kylässä oli viisi taloa, ja mahdollisesti myös Storhoplaxin kylä sijaitsi alun perin samalla paikalla, ennen siirtymistään lähemmäksi merenrantaa. Mäkkylän keskiaikainen kylän tontin osa on mahdollisesti sijainnut Kalkkipellonmäellä, Vanhan Turuntien eteläpuolella, ja Vanhan Turuntien pohjoispuolella olevan Puustellinmäen länsipuolella olevan ojan vieressä.
Kylän tontti on siirtynyt Kalkkipellonmäeltä Puustellinmäen länsipuolella olevan puron länsirannalle. On mahdollista, että paikalla olisi sijainnut jokin talo aiemminkin. Helsingin pormestarin Hans Olofssonin saatua kylän rälssiksi, perusti hän asuinkartanonsa tähän paikkaan vuonna 1611. Länsirannan tuntumassa on nykyisin kerrostaloja, ja hieman pohjoisempana puistomaista ulkoilualuetta. Vanhan päärakennuksen ja muutaman ulkorakennuksen perustuksia on yhä näkyvissä maastossa.
Myöhemmin kylä siirtyi puron itärannalle Puustellinmäelle. Vanhassa peruskartassa näkyvä mäellä sijainnut päärakennus rakennus on purettu. Alueella on ollut myös ensimmäisen maailmansodan linnoitusrakennelmia (tukikohtaa XXVIII). Paikalla kasvoi runsaasti jaloja lehtipuita, ja maastossa oli paikoitellen näkyvissä kiviperustuksia. Tämä alue on nykyään rakennusmassan alla.
Kohteella on suoritettu tutkimuksia 2015-2016 (Mäkkylänojan itäpuolella), jolloin paljastui huomattavan hyvin säilyneitä keskiaikaisia asutuskerrostumia, vanhimmat 1100-luvun lopulta, kohdassa jossa Fonseenin pitäjänkartassa 1750 on merkintä "3nne gamla tomter" "kolme vanhaa tonttia". (Ks. myös kohde: Mäkkylä (Mäkkylä) Kalkkipellonmäki.)

Mäkkylä (Mäkkylä) Kalkkipellonmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa Mäkkylän kylässä oli viisi taloa, ja mahdollisesti myös Storhoplaxin kylä sijaitsi alun perin samalla paikalla, ennen siirtymistään lähemmäksi merenrantaa. Mäkkylän keskiaikainen kylä on sijainnut Kalkkipellonmäellä, Vanhan Turuntien eteläpuolella, jossa oli alkuperäinen vanha kylätontti ja/tai Vanhan Turuntien pohjoispuolella olevan Puustellinmäen länsipuolella olevan ojan vieressä.
Kalkkipellonmäellä ovat nykyisin Tieto-Enatorin ja Raha-automaattiyhdistyksen rakennukset. Turuntien sekä Tieto-Enatorin ja Raha-automaattiyhdistyksen rakennusten rajaamalla alueella on hoitamatonta puistoa, jossa kasvaa mm. jaloja lehtipuita. Myös Raha-automaattiyhdistyksen rakennuksen parkkipaikan ja sille johtavan tien välissä on pienialainen pihanurmikon peittämä puisto. Näissä rakentamattomissa kohdissa, sekä muuallakin alueella saattaa olla jäljellä säilyneitä keskiaikaisia asutuskerrostumia. (Ks. myös kohde: Mäkkylä (Mäkkylä) Puustellinmäki.

Noux/Nuxby (Nuuksio) Sahaojan itäpuoli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nouxin kylä on sijainnut Nuuksion Pitkäjärven eteläpäässä, pienen Sahaoja-nimisen puron molemmilla rannoilla. Sahaojan itärannalla sijaitsevat edelleen Gumbölen boliin kuuluneen kylän kolme kantataloa (Maula, Heikkilä ja Konungs). Taloista Maula ja Heikkilä ovat edelleen entisillä paikoillaan vanhalla kylämäellä, mutta Konungs on siirretty pohjoisemmaksi. Konungs on sijainnut alunperin Maulan talon lähettyvillä, sen koillispuolella.
Konungsin vanha tonttipaikka on nykyisin rakentamattomana laitumena Maulan päärakennuksen koillispuolella ilmeisen hyvin säilyneenä, ja paikalta pilkottaa esiin kiviä sieltä täältä matalan nurmikerroksen alta. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista kulttuurikerrosta.
Kylämäki on hyvin säilynyt maisemallinen kokonaisuus, joka käsittää erityisesti Maulan ja Heikkilän rakennusryhmät ja niiden itäpuolella aukeavan viljelysmaiseman, purolaakson voimalaitosraunioineen ja kivisiltoineen sekä puron molempia rantoja seurailevat vanhat kylätiet. Sahaojan länsirannalla on Esbobyn boliin kuulunut kylämäki.
Sahaojan mylly mainitaan jo ainakin 1699, jolloin sen sanotaan toimineen vain korkean veden aikana. Fonseenin kartassa vuodelta 1750 jokeen on merkitty kaksi jalkamyllyä. heikkilän talon alapuolella oleva yksiaukkoinen kiviholvisilta sai nykyasunsa korjauksessa 1905-10, mutta siltapaikka on vanha. Ainakin jo vuoden 1750 kartassa paikallistie ylitti joen tällä kohdin.
Maulan pelloilla tehtiin pintapoimintaa vuoden 2010 inventoinnin yhteydessä. Löytynyt historiallisen ajan aineisto ajoittunee 1700-1900 luvuille. Löydöt dokumentoitiin, mutta niitä ei otettu kokoelmiin.

Noux/Nuxby (Nuuksio) Sahaojan länsipuoli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nouxin kylä on sijainnut Nuuksion Pitkäjärven eteläpäässä, pienen Sahaoja-nimisen puron molemmilla rannoilla. Sahaojan itärannalla sijaitsevat edelleen Gumbölen boliin kuuluneen kylän kolme kantataloa (Maula, Heikkilä ja Konungs). Esbobyn boliin kuului neljä taloa (Hista, Kihi, Lassila ja Nikkula), jotka sijaitsivat tiiviissä ryhmässä Sahaojan länsirannalla. Kolme muuta taloa on myöhemmin liitetty Histaan, joka nykyisin sijaitsee noin kilometrin verran lounaaseen vanhasta alkuperäisestä sijainnistaan ja kylätontista.
Kylämäellä, jota nykyisin myös kutsutaan Nikulanmäeksi, sijaitsee nykyisin ainoastaan Nikulan tila, ja suurin osa vanhaa kylämäkeä on rakentamattomana kotieläinlaitumena. Alueelta pilkottaa sieltä täältä matalan ruohikon seasta kiviä, joista osa ilmeisesti on luonnonkiviä, mutta osa voinee kuulua myös vanhoihin rakenteisiin. Tieltä katsottuna maisema näyttää hyvinkin säilyneeltä ja eheältä, mutta todellisuudessa paikalta on otettu runsaasti hiekkaa. Pää- ja ulkorakennusten koillispuoleen sekä Heinäs- ja Brobackan-teiden risteykseen rajautuvan alueen keskellä on suurehko hiekkakuoppa, joka on tuhonnut kuopan kohdalla olleet mahdolliset vanhemmat kerrokset. Kohteella on kuitenkin saattanut säilyä keskiaikaista kulttuurikerrosta.
Sahaojan mylly mainitaan jo ainakin 1699, jolloin sen sanotaan toimineen vain korkean veden aikana. Fonseenin kartassa vuodelta 1750 jokeen on merkitty kaksi jalkamyllyä. heikkilän talon alapuolella oleva yksiaukkoinen kiviholvisilta sai nykyasunsa korjauksessa 1905-10, mutta siltapaikka on vanha. Ainakin jo vuoden 1750 kartassa paikallistie ylitti joen tällä kohdin.

Numby/Snettans (Nettaa) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa Numbyn kylässä oli kaksi taloa. Myöhemmin (1700-luvulla) kylää alettin kutsua Snettansin nimellä. Kylätontti on sijainnut paikassa, jossa Snettansin taloryhmä sijaitsee nykyäänkin. Luultavasti Numby on lähellä sijaitsevan Rödskogin tytärkylä. Vielä nykyisinkin paikka on viljeltyjen peltojen reunustamaa, ja se muodostaa yhtenäisen eheästi keskiajalta nykypäivään säilyneen kokonaisuuden Rödskogin kanssa. Snettansin pihamaa on nykyisin täynnä hevoshakoja. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista kulttuurikerrosta.
Hieman päärakennusryhmästä erillään Nettaantien varrella on kaksi työväenasuinrakennusta 1800-luvun lopulta. Vieressä on puretun sotilastorpan pohja ja iso porraskivi. Lähellä on myös 1920-luvulla hävinneen kyläkeinun paikka. Snettansin pohjoispuolella purossa on useita vanhoja myllynpaikkoja. Snettansin riihi paloi 1914-17.

Nupurböle (Nupuri) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nupurinjärven itärannalla sijainnut, Gumbölen boliin kuulunut Nupurbölen tila irtaantui Gumbölen kylästä omaksi kyläkseen 1500-luvun puolivälissä. Paikalla oleva Nupurin kartano toimii nykyisin motellina ja alueella on myös golfkenttä. Maisemallisesti alue on rikkonainen. Sitä pirstovat Turun moottoritie, Nupurilantie sekä Nupurilantien risteyksessä oleva Shellin huoltoasema ja autokorjaamo. Nupurilantien ja Brobackantien risteyksessä sijainnutta Nupurbölen torppaa ei enää ole. Kartanon päärakennuksen ja huoltamon välinen peltoalue ja samoin päärakennuksesta lounaaseen oleva ranta on nykyisin golfkenttänä. Päärakennuksesta etelään on rakennettu motellin majoitustiloja. Kyläkeskus on mahdollisesti sijainnut juuri motellin päärakennuksen, pihan ja majoitusrakennusten luona. Alueella on mahdollisesti vielä säilynyttä keskiaikaista kulttuurikerrosta.

Oitans (Oittaa) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bodominjärven lounaispäässä, pienen oittanjoen suussa sijainnut Oitans mainitaan vuoden 1540 maakirjassa yksinäistalona. Keskiaikainen talo on sijainnut ilmeisesti lähes samalla paikalla, matalalla kukkulalla kuin Oittaan kartano tänä päivänä. Oittaan kartano on nykyisin Espoon kaupungin virkistys- ja ulkoilukäytössä. Paikalla on puutarhaa ja pihamaata. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaisia kulttuurikerroksia.
Oittaanjoessa on vanha myllynpaikka, joka on merkitty Fonseenin karttaan vuodelta 1750. Joessa on vielä patolaitteiden ja myllyn raunioita. Kartanokukkulan sivuitse kulkee vanhan linjauksena hyvin säilyttänyt Bembölestä Pakankylään johtava tie.

Otnäs (Otaniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä on ensimmäisen kerran mainittu vuonna 1488. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Otnäsin kylässä oli neljä taloa. Nykyisin alueella sijaitsevat Teknillinen korkeakoulu ja VTT:n laitokset. Vanha kylätontti on sijainnut TKK:n päärakennuksen paikalla. Vanhasta kartanoalueesta muistuttavat vain jäljellä olevat lehtipuut. Otakaaren länsipuolisella alueella, kylätontin itärinteessä on voinut säilyä historialliseen asutukseen liittyviä kerroksia ja rakenteita. Muilta osin kohde on täysin tuhoutunut.

Prästgård - Pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Espoon pappila perustettiin vuonna 1492 pappilalle tehdyllä vahvistuskirjalla, jonka oli allekirjoittanut 24 espoolaista talollista. Paikalla on nykyisin pihamaata sekä nykyisen pappilan rakennuksia. Alueelta on otettu hiekkaa, ja siellä on ollut hautoja. Kohteella saattaa olla jäännöksiä keskiaikaisesta pappilasta.

Rödskog (Röylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rödskogin kyläkukkula sijaitsee Röyläntien molemmin puolin, peltojen reunustamalla niemekkeellä, laajan viljelyaukean pohjoisreunalla. Saman aukean länsilaidalla on Snettansin vanha kylä. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Rödskogin kylässä oli seitsemän taloa. 1600-luvun puolivälissä taloja oli enää neljä: Hov, Neppers, Nyby ja Buus, jotka ovat yhä olemassa. Kylätontti on todennäköisesti sijainnut nykyisessä Buusintie 2:ssa, ja kylän kantatila on sijainnut joko Hovin tai mahdollisesti Neppersin talon kohdalla. Isojaon jäljiltä Neppers sijaitsee nykyisin hieman kauempana, peltojen keskellä olevalla saarekkeella, muista taloista etelään. Kylätontin alue on pihamaata, puutarhaa ja peltoa. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista kulttuurikerrosta.

Köklax (Kauklahti) Skogby/Skogbisa/Bysa/Skograsi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa Skogbisa oli yksi Kauklahden kylän yhdeksästä talosta. Se sijaitsi jo tuolloin nykyisellä paikallaan, Puolarmetsän länsipuolella, Vanhan Pisantien päässä. Myöhemmin Bisa muodosti oman kylänsä. Fonseenin kartassa vuodelta 1750 Skogbisasta käytetään myös nimitystä Nyby. Skogbisan talossa toimii nykyisin Pisan päiväkoti, ja päärakennuksen länsipuolelle on rakennettu uusi päiväkotirakennus. Päärakennuksen koillispuolella, mäen alapuolella on tasoitettu autoparkkipaikka, ja lounaispuolella mäen laella on puolestaan lasten leikkikenttä. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista kulttuurikerrosta.

Skrakaby Eskas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Skrakabyn kylässä oli neljä taloa, joista yksi autioitui jo vuosisadan puolivälissä. Kylätontti sijaitsee Bodomintien varrella, lähellä Bodomin kartanoa, sen itäpuolella olevan mäen itäreunassa. Lisäksi yksi kylän taloista on sijainnut Bodomintie 2:n kohdalla. Kylän talojen nimet olivat Guss, Eskas ja Jofs, ja niiden nimet ovat osittain säilyneet maastossa peltojen nimissä, vaikkakin entiset pellot ovat nykyisin golfkenttänä. Alkuperäistä peltomaisemaa paikalla ei enää ole, mutta maisema on edelleen avoin golfkentän vuoksi. Kohteella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista kulttuurikerrosta.

Skrakaby (Koskelo) Jofs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Skrakabyn kylässä oli neljä taloa, joista yksi autioitui jo vuosisadan puolivälissä. Kylätontti sijaitsee Bodomintien varrella, lähellä Bodomin kartanoa, sen itäpuolella olevan mäen itäreunassa. Lisäksi yksi kylän taloista on sijainnut Bodomintie 2:n kohdalla. Kylän talojen nimet olivat Guss, Eskas ja Jofs, ja niiden nimet ovat osittain säilyneet maastossa peltojen nimissä, vaikkakin entiset pellot ovat nykyisin golfkenttänä. Alkuperäistä peltomaisemaa paikalla ei enää ole, mutta maisema on edelleen avoin golfkentän vuoksi. Kylätontille on rakennettu golfkentän lisäksi myös siihen liittyviä teitä. Kohteella on kuitenkin mahdollisesti säilynyt keskiaikaista kulttuurikerrosta.
Jofsin tontti on merkitty jo vuoden 1699 karttaan ja edelleen 1774 karttaan. Sama
pihapiiri erottuu myös myöhemmillä kartoilla. Tonttia reunustaa kiviaita tien puolella. Sen länsipuolella on golfkenttä. Pihapiirissä on vanhempia rakennuksia ja osa pihasta toimii hevoshakana. Kiinteistöllä oleva Uudisrakennus on voinut rikkoa kulttuurikerroksia ja rakenteita talon lähiympäristössä. Piha-alueella on kuitenkin voinut hyvin säilyä kulttuurikerroksia ja rakenteita. (Väisänen 2022)

Sötby/Luk/Luuk (Luukki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Smedsbyn kylä on rakennettu Luukinjärven rannalle keskiajalla. 1500-luvun lopulla kylästä alettiin käyttää nimitystä Sötby, ja 1600-luvun alusta lähtien kylän nimi on ollut Luuk. Vuoden 1540 maakirjan mukaan kylässä oli kolme taloa, ja kylätontti sijaitsi Luukin kartanon päärakennuksesta hieman rantaan päin.
Alue on nykyisin Helsingin kaupungin retkeily- ja telttailukohteena. Päärakennuksen etelä- ja lounaispuolella sijaitsee puutarha omenapuineen, ja sen kaakkoispuolelle on rakennettu aidattu lasten leikkipuisto. Muu alue päärakennuksen ja rannan välillä on hoidettua matalaa pihanurmikkoa, joka toimii telttailualueena. Päärakennuksen ja rannan välisessä mäellä on pohjoispuolella aitta, jossa on vuosiluku 1819.
Mäen eteläosaan on rakennettu betoniperusteinen keittokatos/halkovaja, muutoin rannan ja päärakennuksen väliselle alueelle ei ole rakennettu. Kohde on hyvin säilynyt ja maisemallisesti yhtenäinen, ja siellä on mahdollisesti säilynyt myös keskiaikaista kulttuurikerrosta.

Stensvik (Kivenlahti) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Stensvikin kylään kuului viisi taloa. Kylätontti on sijainnut Ala-Kivenlahdessa Kivenlahdenkadun, Meripoijun ja Merivalkaman tienoilla. Alueella on nykyisin runsaasti kerrostaloja. Kerrostalojen "sisäpihalla" on matala puurakennus, jossa toimi tarkastushetkellä kahvio. Vaikka ko. "sisäpiha" on osittain rakennettu ja päällystetty asfaltilla, on mahdollista että rakentamattomissa osissa paikalla on säilynyt pienialaisesti keskiaikaista kulttuurikerrosta.

Storhoplax Alberga (Suurhuopalahti) (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1600-luvun alussa Skeitansin taloa lukuun ottamatta kaikki muut Storhoplaxin kylän talot liitettiin Albergan kartanoon. Storhoplaxin kylä sijaitsi alun perin ilmeisesti samassa paikassa kuin Mäkkylän kylä, mutta siirtyi myöhemmin lähemmäksi merenrantaa nykyiselle Perkkaalle. Kylä on sijainnut Albergan vanhan päärakennuksen ja Skeitansin (myöh. Bergans) talon luona.
Sekä Albergan vanha päärakennus että Bergans on purettu pois, ja paikalle on rakennettu ammattikoulu sekä Perkkaan kerrostaloalue. Bergansin vanha kellari on säilytetty parkkipaikan alla. Majurinpolun pohjoisenpuolinen alue on nykyisin puuttomasta ruohokentästä sekä lehtipuista muodostuvana puistona, joten paikalla on mahdollisesti säilynyt keskiaikaisia kulttuurikerroksia.
Kerrostaloalueen keskellä, Perkkaan puistossa toimii nykyisin lasten leikkipuisto. Alueelle on rakennettu kevytrakenteisia lasten leikkitelineitä. Myös tällä alueella on saattanut säilyä keskiaikaisia asutuskerrostumia. Jokin kylän taloista on ilmeisesti sijainnut nykyisen Kehä I:n länsipuolella Albergan kartanon nykyisen päärakennuksen paikalla. Päärakennuksen ympärillä on nykyisin puistoa, joten tälläkin alueella saattaa vielä olla jäljellä keskiaikaisia kulttuurikerroksia. Alueella on tehty päiväkodin rakentamissuunnitelmien takia kenttätutkimuksia 2012. Niiden perusteella alue on ollut asuttu jo 1600-luvulla ja asuintontti on todennäköisesti palanut.
Rajausmuutoksessa 04/2019 poistettu rakentamisen tuhoamat alueet. Rajausmuutoksessa 6.2.2020 poistettu keväällä 2019 tutkittu alue.

Svinö (Suvisaaristo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan kylässä oli kaksi taloa. Svinön vanha kylä on sijainnut samannimisen saaren länsiosassa Suvisaarentien ja Svinöbackenin rajoittaman alueen tuntumassa. Kylän maihin kuuluivat pääsaaren lisäksi Ramsö ja Bergö. Kylän alue on pääosin rakentamatonta niittyä, jota käytetään osaksi myös kotieläinlaitumena. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista kulttuurikerrosta.

Söderskog (Suvimetsä) Päärakennus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alkujaan Söderskog oli Morbyn kylän yhteismaille raivattu uudisviljelmä, joka irtaantui omaksi kokonaisuudekseen. Kylätontti sijaitsi nykyisen Finnoontien varrella Söderskogin tilan kohdalla, osittain peltojen keskellä kohoavalla kukkulalla (ks. kohde: Söderskog (Suvimetsä) Torpat), päärakennuksista (uusi: v. 1818 ja vanha: 1700-luvun alku?) n. 0,5 km koilliseen. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Söderskogin kylässä oli neljä taloa, joista kaksi autioitui jo samalla vuosisadalla, ja niiden maat jaettiin kahden muun talon kesken. Toisen talon isäntä Klemet Hansson hankki 1600-luvulla omistukseensa myös kylän toisen talon, joten Söderskogin kylästä tuli yksinäistalo.
Paikka on toistaiseksi upeasti säilynyt maisemakokonaisuus, johon kuuluvat kukkulalla olevat asuin- ja talousrakennukset, kaunis puusto, peltoaukea, vanhat tielinjat ja kaksi torppaa omalla pienellä kukkulallaan erillään muista rakennuksista. Söderskogin vanha päärakennus on todennäköisesti yksi Espoon vanhimmista säilyneistä asuinrakennuksista. Tilan peltoalueet ovat suurimmaksi osaksi vielä viljelyksessä, ja alueella ei ole uudisrakennuksia. Riimuniityntien tuntumassa tilarakennuksista pohjoiseen on ampumakenttä-alue. Alueella on mahdollisesti säilynyt myös keskiaikaista asutuskerrostumaa.

Söderskog (Suvimetsä) Torpat (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alkujaan Söderskog oli Morbyn kylän yhteismaille raivattu uudisviljelmä, joka irtaantui omaksi kokonaisuudekseen. Kylä sijaitsi nykyisen Finnoontien varrella Söderskogin tilan kohdalla, osittain peltojen keskellä kohoavalla kukkulalla, päärakennuksista (uusi: v. 1818 ja vanha: 1700-luku) n. 0,5 km koilliseen. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Söderskogin kylässä oli neljä taloa, joista kaksi autioitui jo samalla vuosisadalla, ja niiden maat jaettiin kahden muun talon kesken. Toisen talon isäntä Klemet Hansson hankki 1600-luvulla omistukseensa myös kylän toisen talon, joten Söderskogin kylästä tuli yksinäistalo.
Kylämäellä on myös kaksi 1700-1800-luvulla rakennettua torppaa, ja torppien sekä nykyisen Söderskogin välillä on peltojen poikki mutkitteleva vanha paikallistie. Tilan peltoalueet ovat suurimmaksi osaksi vielä viljelyksessä, ja alueella ei ole uudisrakennuksia. Riimuniityntien tuntumassa tilarakennuksista pohjoiseen on ampumakenttä-alue. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista asutuskerrostumaa. (Ks. myös kohde: Söderskog (Suvimetsä) Päärakennus).

Södrik/Söderijke (Suvela) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Södrikin keskiaikainen kylä sijaitsi kirkkoa vastapäätä, Espoonjoen kaakkoispuolella olevalla mäellä. Vuoden 1540 maakirjan mukaan siellä oli viisi taloa, joista yksi, kantatalo Doms, on vielä tänäkin päivänä entisellä kylämäellä. Alueen läpi kulkeva tie on oletettavasti ollut käytössä jo keskiajalla, ja on nykyisin nimeltään Vanha Lakelantie.
Espoonjoen tuntumassa, Vanhan Lakelantien eteläpuolella on nykyisin pylväikön reunustama rakennettu puutarha. Domsin ympärillä on pihamaata sekä sitä ympäröivässä mäenrinteessä puistoa. Södrikin alue ulottuu aina nykyiseen Espoon keskukseen asti. Domsin ja Espoon keskuksen välinen alue on rakennettua. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaisia kulttuurikerroksia.

Sökö (Soukka) Eteläinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Sökön kylässä oli kaksi taloa. Vanha kylätontti sijaitsee vuoden 1698 kartan mukaan Nedergårdin talon kohdalla (Kepsu 2010). Vuonna 1995 Espoon kaupunginmuseo suoritti arkeologisia koekaivauksia urheilupuiston pohjoisosassa Espoonlahden koulun ja uimahallin välisellä alueella. Kaivausten löydöistä päätellen asutusta on ollut myös Urheilupuiston halki virtaavan puron pohjoispuolella. Kuninkaan kartaston mukaan paikalla on sijainnut Sökön torppa (Soukanpohjan asuinpaikka 1000036110).
Uimahallin ja koulun välillä on nykyisin urheilukenttä. Aluetta on tasoitettu urheilupuistoa rakennettaessa. Soukanpohjan kartanon alueella on lammas- ja vuohilaitumia, ja Soukanpohjan ja Övergårdin välisellä alueella puolestaan pieniä vuokrattavia viljelyspalstoja. Övergårdin alue jatkuu myös Espoonlahdentien toiselle puolella. Kylätontin alue on siis nykyisin urheilukenttää, pihamaata, puutarhaa ja laidunmaata. Kohteella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista kulttuurikerrosta.

Sökö (Soukka) Pohjoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Sökön kylässä oli kaksi taloa. Karttojen mukaan kylä on sijainnut Övergårdin talon luona. Vuonna 1995 Espoon kaupunginmuseo suoritti arkeologisia koekaivauksia urheilupuiston pohjoisosassa Espoonlahden koulun ja uimahallin välisellä alueella. Kaivausten löydöistä päätellen asutusta on ollut myös Urheilupuiston halki virtaavan puron pohjoispuolella; siellä on mahdollisesti sijainnut Sökön vanha kylätontti (=pohjoinen alue).
Uimahallin ja koulun välillä on nykyisin urheilukenttä. Aluetta on tasoitettu urheilupuistoa rakennettaessa. Soukanpohjan kartanon alueella on lammas- ja vuohilaitumia, ja Soukanpohjan ja Övergårdin välisellä alueella puolestaan pieniä vuokrattavia viljelyspalstoja. Övergårdin alue jatkuu myös Espoonlahdentien toiselle puolella. Kylätontin alue on siis nykyisin urheilukenttää, pihamaata, puutarhaa ja laidunmaata. Kohteella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista kulttuurikerrosta.

Tackskog (Takkula) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tackskogin kylään kuului vuoden 1540 maakirjan mukaan kaksi taloa. Talot oli yhdistetty kun Tackskog 1650 lahjoitettiin Berend Kasper von Börnhardtin rälssiksi. Kylätontti sijaitsee Takkulantien länsipuolella Ali-Takkulan päärakennuksesta pohjoiseen. Yli-Takkulan päärakennus puolestaan sijaitsee kylämäen korkeimmalla kohdalla. Ali- ja Yli-Takkulan pihapiirit erottaa toisistaan korkea kuusiaita. Sekä Yli- että Ali-Takkulan nykyisten päärakennusten runko on ilmeisesti 1700-luvun lopusta tai 1800-luvun alusta.
Parisataa metriä kylämäestä koilliseen kahden kallion välissä on pienessä purossa vanha myllyn paikka, jota ei ole merkitty Fonseenin karttaan vuodelta 1750. Tackskogin kylän lahellä on myös useita hyvin säilyneitä tienpohjia, osittain polkuina metsässä. Vanhat pellot ovat 1700-luvun karttojen mukaan olleet kylän itäpuolella ja seurailleet kukkuloiden välissä virtaavien purojen laaksoja. Kylätontti on nykyisin rakentamattomana hevoshakana ja hyvässä kunnossa. Takkulan kylästä etelään Velskolan kylään kulkevan Vanhan Takkulantien tielinjaus on osittain varmasti yhtä vanha kun kylätkin. Rakentamattomissa paikoissa on oletettavasti säilynyt keskiaikaisia asutuskerrostumia.

Träskby (Järvikylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Träskbyn kylässä oli kolme taloa (Guss, Hommas ja Sågars). Träskbyn kylä sijaitsee kukkulalla edelleenkin viljelyksessä olevan pelto-alueen laidalla, Mankinjoen eteläpuolella. Maisemallisesti samaan kokonaisuuteen kuuluvat myös Espoonkartano ja Sperringsin kylä. Guss oli kylän kantatila, joka jakaantui myöhemmin Stor- ja Lill-Gussiksi. Lill-Guss on edelleen olemassa alkuperäisellä kylätontilla. Vanha kylätie kulkee Lill-Gussin pihapiirin keskeltä. Vanhan Hommaksentien varrella sijaitsee joitakin uudisrakennuksia, muutoin alue on säästynyt enemmältä rakentamiselta. Kylän alue on pihamaata, puutarhaa sekä peltoa, ja siellä on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista kulttuurikerrosta.

Träskända (Järvenperä) Storträsk (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Träskändan kylään kuului kuusi taloa. Jo vuoden 1571 hopeaveroluettelossa Kärrans ja Bölsby olivat irtautuneet omiksi kylikseen. Kylän kantatila oli nimeltään Storträsk. Se sijaitsi vanhalla kylätontilla Pitkäjärven lounaisosassa, Träskändan puiston luonnonsuojelualueella, nykyisen Aurorakodin ja Kvarnbyån välissä. Storträsk oli myös Träskändan kartanon kantatila, ja kartanon ensimmäinen päärakennus rakennettiinkin Storträskin entisen talon paikalle ennen vuotta 1796. Fransin ja Jofsin talot sijaitsivat hieman etäämpänä Huviperäntien ja Järvenperäntien risteyksen tuntumassa. Alue on hoidettua puutarhaa, ja maasto on nurmipeitteistä. Kohteella on mahdollisesti jäljellä keskiaikaista kulttuurikerrosta, sekä kartanon ensimmäisen vaiheen rakenteita.

Vällskog/Welskalla (Velskola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vällskogin eli Welskallan kylässä oli vuoden 1540 maakirjan mukaan kolme taloa. Vällskogin kylän vanha kylätontti sijaitsi nykyisen Vääräjärventien ja Raasillanojan välisellä rinteellä. Nykyisin paikalla on Velskolan kartano ja Espoon seurakuntien yhteinen toimintakeskus. Alue on hyvin hoidettua, eikä paikalle ole rakennettu enempää uudisrakennuksia uusien toimintakeskusrakennusten jälkeen. Uudet rakennukset sijaitsevat kartanon päärakennuksesta n. 200 m koilliseen Vanhan Takkulantien etelä- ja koillispuolella. Pellot ovat nykyisin vain osittain viljelyksessä. Alueella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista kulttuurikerrosta.
Maisemakokonaisuuteen kuuluu myös hyvin alkuperäistä linjaustaan säilyttänyt tiestö. Noin kilometri kartanoalueesta länteen, Myllyjärvestä Vääräjärveen laskevassa purossa, on pienehkön vesimyllyn rauniot. Fonseenin vuoden 1750 karttaan paikalle on merkitty puromylly.

Svartholma (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Svartholman merilinnoitus sijaitsee Loviisanlahden suulla noin kymmenen kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Svartholman merilinnoituksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1748. Svartholma suunniteltiin yhdessä Loviisan maalinnoituksen kanssa estämään vihollisen eteneminen Ruotsin valtakunnan heikolta itärajalta kohti länttä. Augustin Ehrensvärdin linnoitussuunnitelmaa edelsi A. J. Nordenbergin vaatimattomampi esitys Svartholman linnoittamiseksi vuodelta 1744. Ehrensvärdin suunnitelmaa, joka perustui bastionilinnoitusjärjestelmään, noudatettiin tarkoin 1750-luvun puoliväliin. Tämän jälkeen tehtiin muutoksia linnoituksen eteläiseen kurtiinimuuriin, johon suunniteltujen kasemattien sijasta alettiin rakentaa komendantintaloa. 1750-luvulla muutettiin myös bastionien rintavarustuksia ja alunperin umpinaiseksi aiotut muurinharjat toteutettiin ampuma-aukoin varustettuna. Päälinnoitus valmistui vuonna 1764.
Svartholma on symmetrinen bastionilinnoitus, jonka puolustus oli suunniteltu kolminkertaiseksi. Linnoituksen uloimman puolustuskehän muodosti rantavarustus, joka kiersi mutkittelevana ja avoimena saaren rantaviivassa. Varustus porrastui korkeussuunnassa päälinnoituksen kanssa siten, että linnoituksen tykistö saattoi ampua rantavarustuksen yli tai eteen. Tärkein puolustusrakennelma saarella oli päälinnoitus. Svartholman bastioneista ja niitä yhdistävistä kurtiinimuureista muodostui päävarustus eli donjoni, jota raveliinit itä- ja länsisivuilla sekä tenalji (norra strandwärck) saaren pohjoisrannassa täydensivät. Bastionit ja kurtiinit muodostivat bastionirintaman, joita linnoituksessa oli kaikkiaan neljä. Nämä lähes pääilmansuuntien mukaan suunnatut rintamat muodostivat samalla linnoituksen pääpuolustussuunnat.
Linnoitus antautui Suomen sodan aikana 18. maaliskuuta vuonna 1808. Venäläisellä kaudella Svartholmaa käytettiin osittain vankilana ja osittain sotilastukikohtana vuoteen 1832, jolloin se siirrettiin siviilihallinnon alaisuuteen. Vankilatoiminta saarella lopetettiin Krimin sodan alussa. Englantilainen laivasto-osasto räjäytti tyhjilleen jääneen linnoituksen 7.7. vuonna 1855.
Muinaistieteellinen toimikunta aloitti tutkimukset Svartholman rauniolla vuonna 1911. Rauniot olivat 1960-luvun alkuun saakka useiden metrien vahvuisen purkujätekerroksen peitossa, kunnes rakennusten jäännökset sisäpihan itä- ja länsisivuilla paljastettiin vuosina 1963–1964. Suunnitelmallinen restaurointi alkoi 1960-luvun lopulla. Tällöin keskityttiin bastionikehän sortumien korjaamiseen. 1990-luvun korjaustyöt pystyttiin laajentamaan harmaakivimuureilta koko linnoituksen alueelle.

Drottningsberget (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruotsalaisten 1790-luvulla rakentamaan Hangon linnoitukseen kuuluva Kuningattarenvuoren eli Drottningsbergetin linnake sijaitsee Hangon Itä- ja Länsisataman välisellä niemellä, josta käytettiin aiemmin nimeä Berghamnsholm. Linnakkeessa oli 10 tykkiä. Tykkipatterista on säilynyt jäännöksiä, mutta niitä ei ole tarkemmin kartoitettu.
Drottningsbergetillä on myös sijainnut Hangon ja Pietarin välisen, vuonna 1855 rakennetun optisen lennätinlinjan tärkein asema.
Tutkimushavaintojen mukaan Kuningattarenvuoren maanpäällisten osien inventoinnin ja kartta-aineiston analyysin perusteella Kuningattarenvuoren pohjoispuolella olevat rakennusten perustat ajoittuvat 1800-luvun lopulle ja varsinaiset 1700-luvun linnakkeeseen liittyvät rakenteet ovat ovat sijainneet mäellä. Vielä louhimattomalla alueella mäen päällä saattaa vielä olla 1700-lukuun liittyviä rakenteita. 2011 tehty tutkimus ei yltänyt sinne, eikä tätä mahdollisuutta näin olen voida sulkea pois.

Gustav Adolf (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruotsalaiset rakensivat 1790-luvulla Kustaa Adolfin linnakkeen (Gustav Adolf Fäste) osana Hangon linnoitusta Länsisataman edustalla olevalle kallioluodolle, joka oli aiemmalta nimeltään Lergrund. Kustaa Adolfin kantalinnoitus suunniteltiin kahdesta sarvilinnasta ja niiden välisestä kurtiinista muodostuvaksi linnoitukseksi, jonka pituus olisi ollut 73 metriä. Linnoitus jäi kuitenkin keskeneräiseksi. Tarpeettomaksi jäänyt linnake räjäytettiin vuonna 1854.

Gustavsvärn (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruotsalaiset aloittivat Gustavsvärnin linnoituksen rakennustyöt Hangon edustalla sijaitsevalla kalliosaarella, Eldskärillä, vuonna 1793. Linnoituksen ensisijaisena tarkoituksena oli helpottaa Hangon sataman sisääntuloväylä vartioimista. Linnoitustyöt kestivät 1800-luvun alkuun, mutta jäivät siltä erää keskeneräiseksi. Töitä jatkettiin vuoden 1808 jälkeen linnoituksen jouduttua venäläisille sekä 1850-luvulla. Venäläiset räjäyttivät tarpeettomaksi käyneen linnoituksen vuonna 1854.
Ensimmäisessä Gustavssvärnin suunnitelmassa varustuksessa oli neljä pääosaa: kolmikerroksinen tykistötorni ja siihen yhdistetty kaksikerroksinen traverssi, suljettu bastionirintama ja koillisessa sarvilinna. Linnoitus jäi kuitenkin kesken ja mm. tykkitorni jäi rakentamatta. Linnoitus on rakennettu pitkälti saaren omasta kiviaineksesta, punaisesta graniitista. Saarella onkin paljon louhinnan jälkiä. Linnakkeen rakentamisessa on käytetty hyväksi saaren topografiaa. Linnoitus kärsi vaurioita toisessa maailmansodassa; neuvostoarmeija mm. kaivoi korsuja saarelle. Gustavssvärnin pohjoisbastionia korjattiin vuosina 1959–1963. Linnakkeen sisällä on nykyään 1880-luvulla rakennettu majakka ja majakanvartijan mökki.

Meijerfeldtsklippan (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruotsalaiset rakensivat 1790-luvulla Meijerfeldtin pienen linnakkeen osana Hangon linnoitusta Länsisataman edustalla olevalle kallioluodolle, joka oli aiemmalta nimeltään Dömansklubb. Meijerfeldtin oli tarkoitus pysyä avonaisena skanssina. Tarpeettomaksi jäänyt linnake räjäytettiin vuonna 1854.
Vuonna 1795 Meijerfeltin seitsemän tykkiä sijoitettiin kiristyneen poliittisen tilanteen vuoksi i väliaikaisille puisille tasanteille.

Vähä-Ahvenkosken redutit (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kymijokeen pohjoisesta pistävällä niemellä on kaksi reduttia. Ns. alaredutti sijaitsee rannalla ja on vallihaudan ympäröimä. Ns. yläredutti sijaitsee harvaa metsää kasvavalla mäellä, alaredutista n. 50 m luoteeseen ja on pohjakaavaltaan suorakaiteenmuotoinen.
Vallihaudan ympäröimä pohjakaavaltaan nelikulmainen alaredutti (n. 17 x 17 metriä) sijaitsee aivan Kymijoen rannalla. Vallihaudan syvyys vaihtelee metristä puoleentoista metriin ja leveys kolmesta neljään metriin. Kontreskarpin tukimuurin korkeus on noin 0,5-1 metriä. Eskarppi on kaksi metriä korkea. Suojasivun valli on metrin korkuinen ja kolme metriä leveä. Valli on sisäpuolelta koillissivua lukuun ottamatta 2-2,5 metriä korkea. Koillissivun puolitoista metriä korkea ampumapenkere on kahdeksan metriä leveä. Rintasuoja on penkereen kohdalla 1,5 metriä korkea. Penkereen takasivulla on metrin korkea suojavalli sekä ajotie. Suojasivun vallin keskellä on kulkuaukko.
Pohjakaavaltaan suorakulmainen yläredutti (laajuus 22 x 12 metriä) sijaitsee harvaa metsää kasvavalla mäellä noin 50 metriä alaredutista luoteeseen. Yläredutin eskarppi on noin 2-3,5 metriä korkea. Eskarpin suurista lohkotuista ja pienistä maakivistä tehty tukimuuri on noin puolesta kahteen metriin korkea. Yläredutti sijaitsee mäen rinteen yläosassa ja vallihautaa ei ole ilmeisesti sen vuoksi katsottu tarpeelliseksi. Rintasuoja on noin puolitoista metriä korkea. Koillissivulla on kuusi sektoria, lounaissivulla neljä sektoria ja kaakkois- ja luoteissivulla kummassakin kaksi sektoria. Lounaisvallissa on lisäksi ajoaukko ja ainakin yksi myöhemmin tehty leikkaus. Vallituksen sisäpuolella on keskellä rakennuksen perustus ja luoteispäässä ruutivaraston jäännös.

Matosaari (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan kaakkoispuolella, Jollaksen eteläpuolella sijaitsevaan Matosaareen rakennettiin vuonna 1855 tykkipatteri. Matosaari on nykyisin kapean mantereeseen yhteydessä olevan niemen kärjessä. Matosaaren tykkipatterin kokonaisuus pitää sisällään maarakenteisen patterivarustuksen ja maarakenteisen ruutikellarin. Matosaarella on myös jäännöksiä 1920-luvulla rakennetusta ja vuonna 1963 palaneesta huvilasta sekä siihen liittyneestä puutarhasta. Saari on kuulunut alun perin Jollaksen kartanoon.
Varustus on noin 130 m pitkä. Rintavalli on noin 2 m korkea ja 1,5-3 m leveä. Patterin takana erottuu ruutikellari mastossa noin 3-4 m korkeana pyöreänä maakumpuna, jonka halkaisija on noin 12 m. Koko tykkipatterin aluetta on muokattu 1900-luvulla paikalla sijainneen huvilan ja puutarhan myötä.

Ali-Mäkelä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hirvihaaran kylän luoteispuolella olevan Kotosuon länsilaidassa, loivasti etelään viettävällä peltorinteellä. Paikalta on löydetty aikanaan vasarakirveen puolikas, kivikirveen katkelma ja kvartsia.
Löytöjen perusteella paikalla on sijainnut nuorakeraaminen asuinpaikka. Vuosina 2019-20 tehdyn inventoinnin aikana pellossa, josta löydöt ovat peräisin, oli juurikasviljelmä. Maaperä on hiekkainen tällä kohtaa mäen rinnettä, ylempänä rinteessä on kivikkoisempaa. Etelässä rinne laskee hieman jyrkemmin kapeaan, nimettömään uomaan, joka johtaa idempänä Kylänojaan. Uoman reunat ovat pusikoituneet, pohjoispuolella on vesakoitunut hakkuuaukea. Pellon kohdalla oleva terassimainen kohta on ollut soveltuva asumiseen, mutta lisähavaintoja ei asuinpaikkaa liittyen saatu.
Kohteeseen lisättiin muinaisjäännösalueen rajaus, pellon kohdalle, joka vaikuttaa sopivalta asuinpaikaksi. Kohteen säilyneisyyden ja laajuuden määrittäminen on selvitettävissä koekaivauksella.

Hevoshaanpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen löytöpaikka, mahdollinen pääosin tuhoutunut asuinpaikka, joka sijaitsee Lohjan kirkolta n. 5 km pohjoiseen, Hormajärven ja Koivulanselän välissä olevan laajan, matalan peltoaukean pohjoisreunassa. Setolan entisen tilan ja hevoshaan välissä, loivasti etelälounaaseen viettävä pelto. Kohde havaittiin savipellossa H:gin yliopiston RASI-inventoinnissa v. 1986. Alueen kautta suunnitellun Vt-1 moottoritielinjauksen takia v. 2003 aluetta koekaivettiin. Löytöinä saatiin epämääräisiä kvartseja ja palanut luunpala. Löytöalue sijoittui kuitenkin tielinjauksen ulkopuolelle n. 40,5 - 41 m korkeuteen, ja voi ulottua itäpuolen metsäalueelle, Hevoshakaan. Lohjanjärven 1800-luvun laskua edeltänyt korkeampi rantatörmä on erotettavissa alempana Hevoshaanpellolla. Löytöpaikka jää rakennettavan moottoritielinjauksen alle.

Gammelbacka (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Varhaismetallikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, jotka tulivat esille 1800-luvun torpan laajennusrakentamisen yhteydestä toukokuussa v. 2004 entisen Snappertunan kunnan Köpbölen kylässä. Keramiikanpalat ovat peräisin vanhan rakennuksen pohjoispäädyn seinästä n. 1 m, kaivetun saunaosan perustuksesta. Samalta alueelta on myös kvartsi-iskoksia. Muina löytöinä on myös palanutta savea (savitiivistettä), muutamia palaneen luun paloja sekä runsaasti historiallisen ajan (1800-1900-l.) tiiltä, keramiikkaa ja fajanssiastioiden paloja, ikkunalasia ym. Löytöalue on ollut piha-aluetta ja aiemmin viljelystä osana laajempaa peltoa, joka nykyään alkaa n. 15 m löytöpaikasta kaakkoon. Viereisessä pellossa myös havaittu vähän palanutta luuta ja mahdollisesti kvartsia. Maaperä on muokatun hiiltä sisältävän humuskerroksen alla hienohkoa ja vähäkivistä hiekkaa. Määritettävät keramiikanpalat ovat ns. Morby-keramiikkaa. Paikalla tehtiin pieni koekaivaus keväällä 2004.

Mäkirinne (1000002228) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Neljä röykkiötä nykyään viljelemättömän pellon keskellä sijaitsevalla metsäisellä kummulla. Suurin halkaisijaltaan 4-metrinen röykkiö sijaitsee saarekkeen korkeimmalla kohdalla. Siitä muutama metri länteen on toinen, samanlainen röykkiö. Kolmas on ensimmäisestä n. 5 m pohjoiseen ja n. 2 m läpimitaltaan. Pienin röykkiöistä sijaitsee kumpareen itäreunassa ja läpimitaltaan vain n. 1,5 m. Kivet ovat melko suuria ja osin samamloituneita. Muoto on soikeahkoja kartiomaisia, suurimmat n. 1 m korkuisia. Ajoitus on ja funktio ovat epävarmat. Sijaintinsa perusteella voivat olla viljelyröykkiöitä. Sijaitsevat Seljänalanen-järven eteläisestä Lahdenpohjasta n. 250 m luoteeseen.

Storkärr (1000002234) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Korkea vanhaa puustoa kasvava peltosaareke, jonka eri puolilla paikallistettu tarkastuksessa kesällä 2004 ainakin neljä röykkiötä. Koordinaattien kohdassa on kallio- ? pohjalla loivasti pohjoiseen viettävästä rinteestä kohoavalla paikalla n. 20-metrinen pyöreähkö ja korkeudeltaan n. 2-metrinen röykkiö. Siinä on havaittavissa keskuskraateri ja myöhempiä kaivelun jälkiä siellä täällä, mutta yleisesti ottaen röykkiö on melko hyväkuntoinen. Muut selvästi hautoina pidettävät röykkiöt ovat alle 10-metrisiä. Niistä selvin on röykkiö "B" n. 25-30 m edellisestä kaakkoon (p=6672 751; i=3309 179). Näiden välissä on ainakin pintaosiltaan silttimaasta koostuva pyöreähkö tarkoitukseltaan epäselvä maakumpu, joka on todennäköisimmin historialliselta ajalta. Muut tarkastuksessa havaitut röykkiöt ovat C (p=6672 723/3309 210) ja D (p=6672 739/3309 251) alueen kaakkois- ja itäosassa. Ne ovat epäselvemmät, myöhemmin kasattujen kivein takia. D on lisäksi kallionyppylän eteläreunassa. Eri puolilla saareketta lisäksi runsaasti kivikoita ja kiveyksiä, jotka voivat kätkeä esihistoriallisen rakenteen ytimeensä Perusteeltaan luontainen Litorina-meren rantaa osoittava kivivyö kulkee koillisen rinteen korkeuskäyrien suuntaisena n. 37 m vaiheilla. Sekin voi kätkeä myöhempiä esihistoriallisia hautarakentaita. Lounaassa saarekkeelle tuovan tieuran pohjoispuolella on jyrkennetyn rinteen päällä ladon ajoramppien kiviperustat, koillisreunassa mahdollinen rakennuksen perustuskiveys.

Vedakärr (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Mahdollisesti kolme röykkiötä mäenharjanteen itäpäädyssä pienen avokallion eteläpuolella. Röykkiöistä selväpiirteisin sijaitsee Pohjankuru-Fiskars tieltä johtavan polun kohdalla. Se on muodoltaan säännöllisen pyöreä ja halkaisijaltaan n. 6-metrinen sekä 0,5-0,7 m korkea. Kivet ovat pääosin 20-30 cm suuruisia. Sen länsipuolella on isohko kahtia haljennut maakivi. Toinen epämääräisempi röykkiö on edellisestä röykkiöstä kymmenkunta metriä likimain luoteeseen. Edelleen tästä pohjoiseen on epäselvempi mahdollinen kasvillisuuden peittämä röykkiö lähempänä matalaa kalliopaljastumaa. Alue on nykyään pääasiassa nuorta koivua kasvavaa kuuselta 1960-luvulla raivattua aluetta, joka tuolloin metsälaikutettu. Laikutusojia on havaittavissa paikoin.

Dalamalm W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Svartbäckin kylässä Skepparin tilan maalla, korkean (n. 5m) länteen-länsiluoteeseen laskevan hiekkatörmän reunan päällä. Löytöinä on kvartsi-iskoksia ja -esine. Alue on pinnan metsäaurauksen jäljiltä monin paikoin rikkoutunut ja hiekkainen maaperä havaittavissa. Löytöalue on pintahavaintojen perusteella ainakin 10-30 m etelässä olevalta Malmin maantieltä pohjoiseen. Maasto laskee loivemmin myös tieltä pohjoiseen muodostaen laskevaa terassia. Erillinen kvartsi-iskos on lisäksi tieltä 80-90 m pohjoiseen törmän reunassa uuden tilustien mutkan kohdalla. Asuinpaikka on sijainnut suurehkossa saaressa, etelä-pohjoissuuntaisen salmen pohjoisosan itärannalla. Dalamalmin asuinpaikka sijaitsee n. 300-400 m itäkoilliseen, mutta vasarakirveslöytö on peräisin myös lähempää, vanhasta hiekkakuopasta, n. 200 m itään.
Vuoden 2014 inventoinnin aikaan Dalamalm W kasvoi tiheää taimikkoa ja havaintoja ei voitu tehdä. Aiempien löytötietojen ja tutkimusten perusteella Dalamalm W yhdistettiin muinaisjäännöksen aluerajauksessa Dalamalmenin kohteeseen. Kyseessä on mahdollisesti laaja moniperiodinen kohde, jonka säilyneisyys on selvitettävä koekaivauksin.

Gloet (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kolmiomainen kivilatomus ent. Snappertunan kunnan Strömsön saaren lounaisosassa olevan 500 m pituisen kapean Gloetin lahden itäpuolella kalliolla. Latomus on kallioalueen länteen suuntautuvassa niemekkeessä, pienessä notkelmassa. Se on kolmiomainen, sivuiltaan 6, 6 ja 5 m. Korkeus on 0,3-0,4 m. Latomus on suurimmaksi osaksi sammalen ja jäkälän peitossa.

Brändvik (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus ja röykkiö sijaitsevat ent. Snappertunan kunnan Strömsön saaren luoteisosassa, merestä jyrkästi kohoavan kallioalueen keskiosassa. Latomus on kallion lakialueen kumpareen korkeimmalla kohdalla ja pitkänomainen korkeuskäyrien suunnassa (ENE-WSW). Pituus on 7,5 m ja leveys suurimmillaan 2,5 m, korkeus 20-30 cm. Sen molemmat päät ovat pyöristetyt ja pitkät sivut kaartuvat ulospäin. Latomus on koskematon. Latomuksesta 30 m itään sijaitsee kiviröykkiö maapohjalla. Se on niin ikään pitkänomainen, itä-länsisuunnassa 15 m ja n. 10 m etelästä pohjoiseen. Se on selvästi röykkiömäinen kohoten n. 1 m. Sen länsiosassa on pieni, halkaisijaltaan n. 1 m suuruinen kraateri. "Merellinen perintömme" -inventoinnin mukaan se voi olla pronssikautinen.

Fåfängsudden (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pieni kiviröykkiö ent. Snappertunan kunnan Strömsön saaren koillisosan Fåfängsuddenin niemen keskiosan eteläisemällä, yli 20 m korkeuteen kohoavalla kalliolaella. Se on pyöreä ja kivilaaoista koottu ja läpimitaltaan 3. Korkeutta röykkiöllä on 50-60 cm. N. 150 m NNE röykkiöstä on koillis-lounais -suuntainen 40-metrinen rakkavyöhyke pohjoiseen viettävällä rinteellä, osittain sammalen peitossa.

Kullåkerbacken (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Mahdollisesti varhaiselle keskiajalle ajoittuva asuinpaikka entisen Snappertunan kunnan Bergin (Bergbyn) kylässä Lillbergin tilasta 500 metriä länteen. Se sijoittuu Finbyån (Raaseporinjoki, Kungsådran) varrelle joen kaakkoispuolelle, jossa kulkee Karjaan vastainen raja.
Kalliopohjaisen mäen etelä-kaakkoisrinteen pelloksi raivaamisen yhteydessä 1920-luvulla palajastui mäeltä useita röykkiömäisiä rakenteita, jotka kaivauksissa (Tallgren, Kampman, Europaeus) osoittautuivat rakennuksiin kuuluneiksi kiukaiksi (7 kpl). Löytöinä tavattiin palanutta savea (-tiivistettä), saviastianpaloja, sekä rautakautistyyppistä että lasitettua, sekä muun muassa pronssi -ja rautaesineiden katkelmia, Itämeren tyypin keramiikkaa sekä saksalaista kivitavaraa. Paikoin oli vahvaa kulttuurimaata, jonka paikottaisen selvän rajautumisen perustella Europaeus arvioi rakennustenpohjien seinänkohtia. Ainakin yksi rakennus lienee ollut leveydeltään noin 3 metriä.
Kiukaiden läheisyydessä oli myös useampia kuoppia, ilmeisesti kellarikuoppia. Osa kiukaista tuhoutui raivaustöissä, tutkittaessa tai tutkimusten jälkeen. Keskiajalla paikka on ollut pienessä merenlahteen pistävässä niemessä, joka sijoittuu likimain puoliväliin sisämaan puolella sijaitsevan Grabbackan linnan (noin 3,7 kilometriä) ja merenrannan suunnassa sijaitsevan Raaseporin linnan (noin 3,4 kilometriä) välissä.
Vuoden 2003 inventoinnissa tarkastettiin ympäröiviä peltoja ja peltosaarekkeita, joista löydettiin ajoittamattomia kivirakenteita.

Lillberg (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Entisen Snappertunan kunnnan Bergin kylän Lillbergin talon pihapiirissä havaitsi Arne Äyräpää vuonna 1926 isohkon, osittain rinteeseen sortuneen kiviröykkiön. Se sijaitsi kalliojyrkänteen solamaisen kohdan yläosassa, sen lounaisreunassa. Alempana oli solan poikki isojen kivien muodostama yhtenäinen kivijono, jota Äyräpää epäili mahdolliseksi vallin perustaksi. Myös talon koillispuolella on matalampaa notkelmaa, jossa oli havaittavissa epämääräisempää kivijonoa. Mäen etelä- ja kaakkoispuolella on ollut kivistä tonttiaitaa, jonka rakennusaine voi olla peräisin mahdollisista puretuista vallirakennelmista tällä suunnalla.
Vuoden 2002 inventoinnissa havaittiin Äyräpään tutkimasta kivirakenteesta noin 85 metriä etelään talonpohja, jonka läheisyydestä löytyi vihertävää ikkunalasia. Rakennuksenpohja sijaitsee piha-alueen reunalla, etelään laskevalla rinteellä ja sitä ympäröi niitty. Rakennuksenpohja on pituudeltaan 4,5 metriä, leveydeltään 5,0 metriä ja korkeudeltaan 0,4 metriä. Sen keskellä on syvennys.

Båtdrag (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pyöreä röykkiö, jonka halkaisija on 3 m ja korkeus 0,3-0,4 m. Se sijaitsee Tammisaaren ent. Snappertunan kunnan itäosassa, Korsfjärdenin luoteisrannan laakean etelä-pohjoissuuntaisen kallion itäpäässä, n. 100 m rannasta ja n. 300 m Båtdragin talosta itään. N. 220-240 m lounaaseen toisella kalliolla Båtdragsvikenin rannalla on niin ikään matala röykkiö (Båtdrag 2) ja lähiympäristössä on useita muitakin röykkiöitä tai latomuksia (Verkvik, Maren).

Maren (1000002500) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Båsan kylässä, ent. Snappertunan kunnan itäosassa, Maren -nimisen peltoalueen itäpuolella olevalla kalliolla, n. 200 m länteen Lavolan talosta, on joukko kivirakenteita, jotka tarkastettin v. 1976. Ensimmäinen on matala, n. 20-30 cm korkuinen kivilatomus, jonka pituus luode-kaakkosuunnassa on n. 5 m ja leveys 3 m. Se on lähes kokonaan jäkälän peitossa. Latomuksesta 4 m kaakkoon on lounais-koillissuuntainen 4 m pitkä ja 3 m leveä kivikehä, jossa länsisivulla on aukko. Tämä rakenne vaikuttaa latomusta myöhäisemmältä. Latomuksen kaakkoispään vieressä on toinen kivikehä, luode-kaakkosuunnassa 2,5 m ja leveydeltään 2 m. Edelleen on latomuksesta 3 m koilliseen edellisiä pienempi kivikehä, kooltaan 1,5 x 2 m.

Lökholmen 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Älgön kylän Lökholmenin saaren keskiosan kalliolla sijaitseva röykkiö, joka on alueen korkeimmalla pohjoisemmalla kallioselänteellä. Röykkiön korkein kohta on sen kaakkoisosassa, josta kallioperä viettää heikosti kohti luodetta. Etelä- ja pohjoispuolella kallio laskee jyrkästi. Etelän puolella on ½-1 m alempana terassimaista kallion kohtaa. Röykkiö vaikuttaa osittain koskemattomalta ja vailla rakenteellisia erityispiirteitä. Mahdollisesti sen keskiosasta on kiviä poistettu. Muodoltaan se on lähinnä pitkänomainen tai soikea, pituusakselin ollessa suunnassa luode-kaakko. Se koostuu pääosin pyöreistä luonnonkivistä. Röykkiö on kooltaan 2,55x2,1x0,55 m ja sammal- ja jäkäläpeitteinen. Todennäköisesti kyseessä on hautaröykkiö. Viikinkiajan keihäänkärki-, riipus- ja savitiivistelöytöpaikka sekä pienet röykkiöt sijoittuvat runsas 200 m luoteeseen (inv.-kert. Lökholmen 4, mj-rekisterikohde 835 01 0084 Stora Lökholmen).

Kalvholmen1 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Mahdollinen rautakautinen hautaröykkiö Espingskärin kylän Kalvholmenilla saaren länsiosan korkeimmallakodalla, sen itäpäässä avokalliolla. Muodoltaan röykkiö on kaarimainen ja ilm. joskus myöhemmin kaiveltu. Koko 3,7x2,1x0,35 m. Voimakkaasti sammaloitunut.

Söderäng (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö Hurskurunäsin kylässä, Skåldön lossirannasta n. 800 m koilliseen. Se sijaitsee kallioselänteen luoteispäässä ja samalla sen korkeimmalla kohdalla. Röykkiön länsi-, pohjois- ja itäpuolella kallio viettää jyrkästi ja lounaassa sijaitseva pelto on n. 15 m alempana. Röykkiö lähinnä pyöreä muodoltaan ja jonkin verran hajotettu. Sen länsireuna vaikuttaa kylmämuuratulta. Röykkiö on vain osittain jäkäläpeitteinen ja sen poikkileikkaus vaikuttaa hieman koveralta. Kooltaan se on vain 2,25x1,75x0,2-0,4 m. Kolme metriä sen pohjoispuolella on perustaltaan ilmeisesti luontainen, voimakkaasti sammal- ja jäkäläpeitteinen kiveys, joka on kuitenkin selvästi muokattu ja rajautuva. Se on lähinnä soikea etelä-pohjoissuunnassa ja kooltaan 5,05x2,95x0,1-0,4 m.

Ådö 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Alglon kylän Ådön korkeimman kallioalueen tasaisella kohdalla sijaitseva, muotonsa ja sijaintinsa perusteella pronssikautinen röykkiö. Se on melkein pyöreä, luode-kaakkosuunnassa 7,8 m, lounais-koillissuunnassa n. 6 m ja 0,7 m korkea. Poikkileikkaus on kaarimainen keskelle kaivetun kuopan takia. Lounais- ja koillissivustoilla on kiviä laajemmalla ollen mahdollisesti peräisin keskelle kaivetusta kuopasta.

Vappula Korpela (Maarakenteet)
Historiallinen; Pienikokoinen, halkaisijaltaan n. 2-metrinen ja n. ½ m syvä painanne. Painane muistuttaa pyyntikuoppaa, mutta sen reunoilla on mm. maanpinnan yläpuolelle ulottuvia kiviä. Muita vastaavia rakenteita ei havaittu ympäristössä, mutta on mahdollista että rinteessä on ollut myöhäisessä historiallisessa vaiheessa toimintaa (laidunaluetta ?) ja mahdollisesti asumus. Vanhoja karttoja ei ole tarkastettu. Painanne sijaitsee Vappulan kylässä Salpausselän välialueella, kaakkoon viettävän harvennushakatun metsämaaston terassimaisella niemekkeisellä maastokohdalla. Maaperä on hiekkaa / moreenia. Tarkastettaessa v. 2003 n. 100 m sen koillispuolelle oli tilanrajaa noudattaen rakennettu tielinja vanhalta Virkkalantieltä luode-kaakko -suunnassa uutta asuinaluetta varten. Useita rakennuksia on valmistunut sen alapuolelle.

Pitkäniitty (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hyväkuntoinen kiviröykkiö sijaitsee Sääksjärven kylässä Kapteeninaron talosta noin 300 metriä koilliseen, kalliopohjaisen harjanteen kaakkoisreunan päällä. Röykkiö on kekomainen, mahdollisesti hieman nelikulmainen. Röykkiön halkaisija on noin 3 m ja korkeus noin 0,6 m. Se on koottu vaihtelevankokoisista lohko- ja luonnonkivistä. Mahdollinen kiukaan jäännös.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Röykkiön läheisyydessä ei ole ollut historiallisten karttojen mukaan asutusta. Kyseessä voi kuitenkin olla kiukaan jäännös. Mitään rakennuksen kivijalkaan tai muihin rakenteisiin viittaavaa ei havaittu röykkiön ympärillä.

Telegrafberget (1000002766) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; En stenåldesboplats som upptäcktes år 1995. Boplatsen ligger i Berg by i Ekenäs stad (fd. Snappertuna), mellan två bergsområden, det höga Telegrafbergets krön ca. 240 m i SO. Området består av sand med sandgrop, som har förstört stora delar av fornlämningen. Troligen finns boplatsrester kvar endast mellan den norra sandgropskanten och den branta sluttningen norr om denna i riktning mot den forna havsviken. En mindre provutgräving 20 kv.m i areal utfördes i 2001. I utgrävningen påträffades främst kvartsavslag och keramik (Ka 1:.2) och en rund eldstad. Färgat kulturlager konstaterades inte. Enligt utgrävningsledaren är bolatsen totalundersökt. År 2004 granskades platsen på nytt med åtm. enstaka keramik- och kvartsfynd ifrån utgrävningsområdet. Motocrossbanan i sandgropen visade sig har vidgats.

Granklev (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Eventuell stenåldersboplats i åkern bredvid svängen av den Stora Strandvägen i norra ändan av den forna havsviken. Fynden består av kvartsavslag och -kärnor. Boplatsen telegrafberget ligger ca. 350 m O.

Sandviken (1000002776) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Mahdollisesti varhaiseen rautakauteen ajoittuva 16 kiviröykkiön kokonaisuus Torsbyn kylässä, Degersjön järven luoteisrannan, Sandviken lahdesta n. 200-300 m luoteeseen. Se on vanhan peltoalueen koillispuolella kivikkoisessa hiesuperäisessä rinteessä. Mahdollisesti röykkiöt ovat varhaisia viljelyröykkiöitä. Niitä ei ole tutkittu, mutta alue kartoitettiin v. 1997 osittaisena tarkoituksena paikantaa O. af Hällströmin tutkima ja Pohjan pitäjän historiassa mainitsema röykkiö Torsbyn alueella, josta oli löytynyt ilmeisesti varhaisrautakautista keramiikkaa. Todennäköisesti tutkittu röykkiö ei ole sijainnut Sandvikenin röykkiöalueella. Maaperäkairauksessa todettiin osittain sekoittunutta maannosta, mutta selviä noki- tai viljelykerroksia ei näytteissä havaittu. Muodoltaan röykkiöt ovat pyöreitä tai soikeita ja kooltaan vaihtelevia. Yksi vastaavan tyyppinen röykkiö havaittiin v. 2004 tarkastuksessa edellisistä n. 120-150 m länteen-länsilounaaseen, vanhan peltolohkon länsireunan runsaan metrin korkean terassin päällä. Se on halkaisijaltaan n. 8 m. Maaperä on kivinen ja mahdollisesti vanhemman röykkiöytimen päälle ja ympärille on kiviä koottu vielä myöhään historiallisella ajalla. N. 450 m lounaaseen sijaitsee toinen röykkiöalue Storösternin niemen länsiosassa, mahdollisesti myös Storösternin pohjoispuolella, Kohagenissa.
Röykkiöalueen luoteispuolella on kapea, vanhan peltotien ja kallion väliin sijoittuva alue, mahdollisesti viljelysjäänne. Raivattu alue jatkuu miltei suoraan röykkiöalueen reunimmaisesta röykkiöstä luoteeseen. Tasatun ja raivatun alueen koillisreunaan kallion ja mineraalimaan vaihettumaan on kasattu epämääräinen kivivalli tai -reunus. Samantyyppinen epämääräinen valli on alueen luoteisosassa rajaten raivatun alan selvästi kivisemmästä rinnemaastosta. Raivattu alue on todennäköisesti sen luoteispuolella olevaa historiallisen ajan peltoa vanhempi, sillä raivatun alueen reuna leikkautuu peltoon ja sen sekä pellon ja röykkiöalueen reunaa sivuavaan tiehen.

Saukonpäänjoki (Maarakenteet)
Historiallinen; Kuopat sijaitsevat Nummi-Pusulan koillisosassa Antiainen-järven pohjoisrannalla Saukonpäänjoen suun itäpuolella.
Ainakin kolme erityyppistä ja -ikäistä ? kuoppaa, jotka havaittiin Antiainen I ranta-asemakaava-alueen tarkastuksessa syyskuussa 2004. Ne sijaitsevat Antiaisen pohjoisrannan muinaisdeltan melko tasaisessa hiekkamaastossa. Pohjoisin niistä on selvä tervahauta niemeen vievän tielinjan länsipuolella pienen vanhemman talon pohjoispuolella. Se on kankaan länteen/lounaaseen viettävän törmän reunassa. Sen luoteispuolella on epämääräinen mahdollisesti tervanpolttoon liittyvä kuopanne. Toinen selvempi painanne havaittiin tervahaudasta etelään olevan pienen supan eteläreunan päällä niemenkärkeen vievän tieuran länsipuolella. Se on pyöreä, halkaisijaltaan n. 4 m ja n. 0,7 m syvä kuopanne, jonka reunalla on heikko valli. Vallin koepistossa havaittiin selvä rikastumiskerros mutta heikosti muodostunut huuhtoutumiskerros. Tämä mahdollinen pyyntikuoppa lienee tervahautaa vanhempi (mitattu gps-koordin. p=6721 391; i=3337 337 osuu maastossa arvioitua sijaintiaan n. 30 m etelämmäs). Kolmas edellistä hieman pienempi, kuitenkin säännöllinen pyöreähkö kuopanne löytyi runsas 100 m idempää, heti niemen päätieuran lounaispuolelta (gps-koordinaatit p=6721 378; i=3337 437). Sen reunalla alkuperäismaannoksen päällä on hiekkakerros vailla maannosmuodostusta. Järven muinaisrannan (ennen 1700-1800-l. ?) törmiltä ei kankaan laidassa havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä huolimatta maanpinnan paikoittaisista kulumista ja joukosta eri puolille tehtyjä koepistoja.

Ekhammarinpellot (Hautapaikat)
Historiallinen; Useita kymmeniä vaihtelevan kokoista ja -muotoista kuopannetta käsittävä alue (vähint. n. 80x40 m alalla) kangasmaastossa, sisemmän Salpausselän ja reunamuodostumaa Pohjanpitäjänlahdelta sisämaahan noudattavan vanhan maantien eteläpuolella, tielinjasta runsas 50 m etelään. Alueeseen liittyy ainakin paikallista muistotietoa, jonka mukaan painanteet ovat venäläisen sotaväen sotilashautoja mahdollisesti ison vihan ajalta (Maasillan-Landbron taistelu), jolloin sotaväkeä oli runsaasti Pohjanpitäjänlahden seuduilla. Tarkastuksessa syyskuussa 2004 painanteita havaittiin useita kymmeniä. Niiden koko vaihtelee ainakin n. 2x2-metrisestä 2,9x1 m kokoiseen, 4x2-metriseen ja n. 2 m halkaisijaltaan olevaan. Ne ovat suunnaltaan vaihtelevia, pitkänomaisia ja soikeahkoja hautamaisia vajoamia, osin enemmän pyöreän muotoisia. Painanteita on osittain korkeammalla maastokohdalla, pohjoisen ja lännen puolella osittain pari metriä alempana. Alueella on muutama erityisen suuri ja joukko pienempiä kilpikaarnarunkoisia lehtikuusia tms, joiden esiintymisellä lienee ajallinen/paikallinen yhteytensä painanteisiin.

Storöstern (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Mahdollisesti useampiakin röykkiöitä käsittävä alue Degersjönin Torbyvikenin koillisrannan, Storösternin niemen länsireunassa. Tarkastuksessa v. 2004 havaittiin etelä-pohjoissuuntaisella harjanteella ja n. 15-20 m jyrkän rantakallion laen itäpuolella kaksi selvempää, mahdollisesti varhaismetallikautista röykkiötä n. 15 m etäisyydellä toisistaan. Ne ovat halkaisijaltaan arviolta 3,5-4 metrinen eteläisempi, sekä n. 3-metrinen pohjoisempi röykkiö. Maanpinnan tarkastusolosuhteet olivat myöhäissyksyllä heikohkot alueen ollessa lehtien peittämä. Sisämaan puolella koillisessa on erillinen viisto peruskalliojärkäle. Mahdollisesti nämä ovat entisellä hakamaalla ja röykkiöiitä, joita Torbyn Sandvikenin röykkiökohteen kartoituksen yhteydessä mainitaan sijaitsevan Kohagenin alueella. Tarkastuksessa röykkiöitä ei paikallistettu pohjoisempaa. Sandvikenin röykkiöalueelle on 400-450 m koilliseen.

Järnvik 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pitkänomainen mahdollisesti pronssikautinen röykkiö, joka tarkastettiin syksyllä 2004. Se sijaitsee Järnvikin röykkiöalueen pohjoispuolella n. 150-200 m, välissä olevan matalamman maastokohdan pohjoispuolella. Se on kallioperäisen mäen pohjoista kohti kohoavalla rinteellä, mäenlaen eteläpuolella. Röykkiö on n. 20 m pituinen suunnilleen itä-länsisuunnassa, korkeuskäyrien mukaisesti. Leveys vaihtelee n. 3-6 m välillä ja korkeutta on lähes 1 m. Se on harvahkossa kuusi- ja mäntymetsässä n. 10 m alueella kulkevan ulkoilutien länsi-luoteispuolella.
Tarkastus 2022: Pitkänomaisen vallimaisen röykkiön pohjoispuolelta havaittiin kaksi matalaa nelisivuista kivilatomusta. Latomuksista pohjoisempi sijaitsee mäen korkeimmassa osassa sijaitsevan kalliopaljastuman lounaisreunalla, lähellä kallion yli kulkevaa pururataa. Kallion päälle tehty latomus on mitoiltaan noin 1,5 x 2,5 metriä ja korkeudeltaan n. 0,4 metriä. Toinen latomus sijaitsee tästä noin 15 metriä lounaaseen ja on kooltaan noin 2 x 3 metriä ja korkeudeltaan alle 0,5 metriä.

Tesjoki (Lillabborfors/Vähä-Ahvenkoski) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vähä-Ahvenkosken lahden rannassa, Ruotsinpyhtäälle johtavan tien varressa, runsaat 500 metriä valtatien risteyksestä koilliseen. Paikalla on nykyisin uimaranta ja matonpesupaikka.
Ensimmäinen varma tieto Vähä-Ahvenkosken kylästä on vuodelta 1455 (Oksanen 1991:43). Historiallisten karttojen perustella kylätontti on pysynyt samoilla sijoilla ainakin 1600-luvun lopulta alkaen. Kartta-analyysin (1692, 1803, 1913) perusteella varsinainen kylätontti on kuitenkin jäänyt lähes kokonaan veden alle 1930 rakennetun Merikosken voimalaitoksen padon rakentamisen myötä. Tonttimaata on jäljellä maantien ja uimarannan välisellä, noin 200 m x 60 m kokoisella kaistaleella. Mäen tienpuoleisessa reunassa erottuu joitakin rakennuksenperustuksia, joista osa betonista, osa kivistä rakennettuja. Peruskarttaan vuodelta 1970 on merkitty kaksi rakennusta tien reunaan.
Yksi kylän taloista, Ryttars on sijainnut muista erillään Markkinmäen pohjoisreunassa (ks. Ruotsinpyhtää Vähä-Ahvenkoski Ryttars: 1000 00 2921).

Tesjoki (Lillabborfors/Vähä-Ahvenkoski) Ryttars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee valtatie 7 eteläpuolella, vastapäätä Ruotsinpyhtäälle johtavan tien risteystä, Markkinamäen pohjoisrinteessä. Ryttarsin talo liittyy Vähä-Ahvenkosken kylään (ks. Ruotsinpyhtää Vähä-Ahvenkosken kylätontti: 1000 00 2920), mutta on sijainnut varsinaisesta kylätontista erillään. Historiallisten karttojen (v. 1692, 1803, 1913) perusteella Ryttarsin talon rakennukset ovat olleet samoilla sijoillaan 1600-luvulta alkaen 1900-luvulle asti. Peruskartassa vuodelta 1970 paikalle on merkitty vielä kaksi rakennusta. Nykyisin tontti on autiona, ja mäen rinteessä on havaittavissa useita rakennuksenpohjia ja kellarinjäännöksiä sekä vanhaa puutarhakasvillisuutta.

Källkärrsvägen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Osittain tienrakentamisen tuhoama kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Päsarträsketin pohjoisrantaa seurailevan Källkärrsvägenin ja pienemmän hiekkatien risteyksessä. Risteyksen koillispuolella on matalien sammaloituneiden kalliopaljastumien rajaama hiekka-alue (n. 3 m x 8 m), joka on todennäköisesti osa kivikautista asuinpaikkaa. Tien leikkauksessa on havaittavissa tummaa ruskeanpunaista likamaata sekä kvartsi-iskoksia ja palanutta savea. Asuinpaikka on ilmeisesti sijainnut n. 47 m mpy korkeudella olevalla terassilla, jonka päällä Källkärrsvägen nykyisin kulkee. Tien rakentaminen on todennäköisesti tuhonnut suuren osan asuinpaikasta. Tien eteläpuoliselle, alemmalle terassille tehtiin muutama koepisto lapiolla: merkkejä muinaisjäännöksestä ei havaittu. Risteyksen vastakkaisella puolella on geologinen muistomerkki.

Ingvalsby Sveins (Työ- ja valmistuspaikat)
Keskiaikainen; Koillinen–kaakko –suuntaisen kallio-moreenimuodostuman kaakkoispäässä, noin 500 metriä Mustionjoesta etelään ja noin 2 kilometriä Mustion ruukista lounaaseen, pienialaisen ja sammaloituneen kalliopaljastuman päällä, sammaleen seassa on runsaasti rautakuonaa sekä jonkin verran palanutta savea. Samassa yhteydessä on myös halkaisijaltaan 20–30 cm kiviä epämääräisenä rykelmänä. Kuonaa esiintyy ainakin 2 m x 2 m kokoisella alueella. Noin viiden metrin säteellä kuonakeskittymästä on useita neliömäisiä, n. 10 cm:n syvyisiä kuopanteita, joiden koko on n. 0,5 m x 0,5 m. Kuonakeskittymän vieressä, pintaturpeen alla on 20–30 cm paksu nokinen hiekkakerros. Kumpare viettää jyrkästi koilliseen kohti Mustionjokeen laskevaa pientä Ingvalsbybäcken -nimistä puroa.
Pajakuona, palanut savi ja rauennut kivirakenne viittaavat talonpoikaiseen raudanvalmistukseen. Talonpoikainen, suo- ja järvimalmia hyödyntänyt hyteissä tapahtunut raudanvalmistus alkoi vähetä voimakkaasti 1700-luvulla Uudenmaan ruukkien tuottaman parempilaatuisen tehdasraudan korvatessa talonpoikien tuottaman epäpuhtaan ja vaikeasti käsiteltävän harkkoraudan. Mustion ruukin läheisyys antaa aiheen olettaa, että raudanvalmistus paikalla on tapahtunut ennen ruukin toiminnan alkamista eli 1560-lukua.

Hjälmängen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Päsarträsketin pohjoisrannalla, pitkänomaisen luode-kaakko –suuntaisen kalliopaljastuman korkeimmalla kohdalla on n. 1, 5 m syvä luonnollinen kalliosyvänne, jonka reunalla olevasta tuulenkaadosta löytyi runsaasti kvartsi- ja pii-iskoksia sekä palaneen saven fragmentti. Löydöt olivat heti sammalen alla, tummassa ja osin nokisessa hiekkakerroksessa. Kalliopaljastuma on kooltaan n. 80 m x 20 m, ja siinä on useita sammaloituneita syvänteitä. Paljastuma on lähes puuton, mutta sitä ympäröi lännessä kuusta ja koivua kasvava metsikkö. Kallion itä- ja koillispuolella aukeavat pellot. Metsän puolelle, heti kallion ja tuulenkaadon länsipuolelle tehdyssä koepistossa havaittiin pieniä palaneen luun siruja; pistosta löytyi myös palaneen saven fragmentti, joka saattaa olla keramiikka-astian sisäpintaa.

Gråströmmen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee heti Romsarbyntien länsipuolella, n. 200 m luoteeseen Päsarträsketin eteläpuolisesta, Gråströmmen -nimisestä kapeikosta, joka jatkuu etelään Karjaanjokena. Noin 80 metrin matkalla tien leikkauksessa on kvartsi- ja kivilaji-iskoksia sekä paikoin voimakkaan tummanpunaista likamaata vaihtelevan paksuisena kerroksena. Löytöalueen keskivaiheilta likamaasta löytyi kvartsikaavin. Maasto on kuivaa mäntykangasta, jossa on pieniä kalliopaljastumia. Asuinpaikka sijaitsee 40 m mpy korkeudella olevalla terassilla, jonka reunasta Romsarbyntie on leikannut osan. Muinaisjäännösalue saattaa kuitenkin topografian perusteella jatkua tiestä länteen ainakin n. 20 metriä.

Broåkern (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kaksi röykkiötä likimain 50 m etäisyydellä toisistaan, jotka löytyivät Mustionjokilaakson kaavainventoinnissa v. 2004. Röykkiö 1 on inventoijan mukaan pronssikautinen ja kalliopaljastuman juuren ja tien välissä. Se on vain 2-3 m halkaiijaltaan. Mahdollisesti sen alkuperäinen sijainti olisi ollut kallion päällä, jossa havaittiin kvartsijuonia ja mahdollisia kvartsi-iskoksia. Kohde 2 on edellisestä pohjoiseen ja todennäköisesti rautakautinen latomus, niin ikään kalliopaljastuman vieressä, sen koillispuolella. Latoimus on maantassainen ja n. 2,5x2 m kooltaan.

Kuivuri (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee n. 1,5 km Mustionjoesta luoteeseen, luode-kaakko –suuntaisen kallio-moreenimuodostuman koillislaidalla, Kuivuritie –nimisen hiekkatien itäpuolella, noin 30 metriä vanhasta kuivurirakennuksesta etelään. Peltojen ympäröimän, kuusivaltaista metsää kasvavan muodostuman korkeimmalla kohdalla, heinittyneen pihamaan ja metsäautotien eteläpuolella, laen reunalla on useita kivikasoja. Kasat muodostavat 15-20 m pitkän vyöhykkeen törmän reunalle ja etelään viettävään rinteeseen.
Osa kivistä on sammaloituneita, mutta osa — etenkin suhteellisen isoista kivistä (halkaisija 50-60 cm) koottu kasa — on täysin peitteettömiä. Kivien joukossa on modernia roskaa, jota on heitelty myös laen itäreunalta alas rinnettä. Kuivurin pihaa ja ympäristöä on ilmeisesti ”siivottu” työntämällä rojua, kiviä ja roskia laen ympäristöön. Paikoin näyttää myös maata poistetun. Osa kivikasoista on mitä ilmeisimmin modernin raivaustoiminnan tulosta, mutta paikalla saattaa olla myös esihistoriallisia muinaisjäännöksiä, mahdollisesti pronssikautisia hautaröykkiöitä.
Pienemmistä kivistä (20-30 cm) muodostetut, mahdolliset esihistorialliset röykkiöt (2-3 kpl) sijaitsevat kivivyöhykkeen itä- ja länsilaidoilla. Osittain sammaloituneet latomukset ovat halkaisijaltaan 2-3 metriä, ja ainakin paikoitellen tuhoutuneita.

Sarvilahti Stenkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sarvlaxträsketin kaakkoispuolella, peltojen ympäröimällä harjanteella, aivan tien vieressä on noin 8 m x 6 m laaja talonpohja. Kuninkaan kartastoon merkityn torpan paikalla on ollut talo vielä 1900-luvun alussa. Noin puoli metriä korkean kivijalan päällä on jäljellä jonkin verran lahonneita seinähirsiä, ja rakennuksen sisällä on kumpare (uuni?). Rakennuksen jäännökset ovat täysin pensaikon, vesakon ja aluskasvillisuuden peitossa.

Sarvilahti Vävars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Peltojen ympäröimällä kallionnyppylällä on rakennuksen jäännös. Paikalle on merkitty Kuninkaan kartastoon torppa.
Kallion laella on pohjakaavaltaan L-muotoinen rakennuksen pohja. Kyseessä näyttäisi olevan noin 15 m x 12 m laaja rakennus, jonka lounaispäässä on noin 4 m x 17 m laaja siipi. Päärakennus jakaantuu kolme metriä leveällä käytävällä kahteen noin 6 m x 12 m laajaan osaan. Rakennuksen itä- ja länsiosat erottuvat pohjakaavaltaan suorakulmaisina kumpareina. Rakennuksen sisällä on isoja kiviä. Uuneista ei ole ainakaan maanpäällisiä merkkejä. Rakennuksen jakava käytävä päättyy rakennuksen itä- ja länsiosia yhdistävään seinään. Oviaukon molemmilla puolilla on isot pielikivet. Käytävän pohja on avokalliota.

Sarvilahti Bäckas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Peltojen kolmelta puolelta ympäröimässä kuusimetsäsaarekkeessa on Kuninkaan kartastoon merkityn torpan jäännös.
Metsikössä on noin 10 m x 6 m laaja puuntaimien ja aluskasvillisuuden peittämä talonpohja. Puoli metriä korkea, sammaleen peitossa oleva kivijalka erottuu selvästi etelässä ja lännessä. Muualla kivijalka on huomattavasti epämääräisempi. Rakennuksen sisällä on noin 4 m x 4 m laaja ja metrin korkea kumpare (uuni?). Tiiltä on jonkin verran näkyvissä. Rakennuksen pohjoispäässä on luontainen kohouma, jonka pohjois- ja eteläsivua on muokattu.
Rakennuksesta noin 15 metriä koilliseen on pohjakaavaltaan U:n muotoinen, rinteeseen kaivettu kellari. Kellarin syvyys on noin 5 metriä. Kellarikuoppaa kiertää noin metrin levyinen valli, joka on kellarin suulla noin metrin korkuinen. Kellari on pensaikon ja kuusien peitossa. Lisäksi kellariin on koottu jonkin verran roskia.

Klinkbacka (Gammelby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mustionjoesta noin 150 m etelään, Billnäsin kartanosta noin 700 m länteen, kalliomoreeniselänteen pohjoisosassa kulkevan tien pohjoispuolisessa metsämaastossa ja siitä kaakkoon sijaitsevassa pienemmässä mäessä. Selänteen ja joen väliin jäävällä sadan metrin levyisellä tasaisella vyöhykkeellä on vielä 1980-luvulla kulkenut rautatie.
Varhaisin kirjallinen tieto Gammelbyn kylästä on vuodelta 1536, jolloin kylässä on ollut kaksi taloa. Kylän nimi viittaa varhaiseen asutukseen, ja se on kuulunut jo 1300-luvulla mainittuun Skavistadin verokuntaan. Vanhin kartta alueelta on isojakokartta vuosilta 1779-1780, jonka mukaan vanhin tunnettu kylätontti on sijainnut metsikön itäosassa. Pitäjänkartan ja uudistuskartan mukaan kylässä on 1800-luvun jälkipuoliskolla ollut vain yksi usean rakennuksen muodostama talo, jonka pihapiiri sijaitsi vanhemmasta rakennusryhmästä 150 m länsiluoteeseen. Vanha kylätontti on tällöin merkitty pelloksi ja niityksi.
Alueella on maastossa useita rakennusjäännöksiä sekä vanhoja peltolohkoja ja pihatasanteita. Vanhemman kylätontin paikalla erottuu ainakin yhden uunillisen rakennuksen pohja (pkoo: 6669299, ikoo: 3312114). Metsikön länsipäässä 1800-luvun kylätontin rakennusten jäännökset ja pihapiirin muodot ovat selvästi havaittavissa. Kylätontin koillisosa on isojakokartan mukaan ulottunut rantaan asti, mutta tämä alue on ilmeisesti tuhoutunut rautatien rakentamisen myötä.
Vanhasta kylätontista noin 50 m kaakkoon (pkoo: 6669248, ikoo: 3312148) on näkyvissä myös yksi uunillinen, kivetty rakennuksenpohja sekä lähes maantasainen, latomusmainen kiveys. Latomusmainen kiveys viittaa siihen, että paikalla voi olla merkkejä myös esihistoriallisesta toiminnasta.
2024 tarkastus: Kylätontti rajattiin lounaassa noudattamaan pääsosin isojakokartan 1779-1780 kartan (KA B41a:7/1-12 Skogäng) tielinjaa, jonka eteläpuolella ei ole ollut tiettävästi rakennuksia. Rajauksesta poistettiin 1800-luvun kylätontin osia, joissa oli historiallisten ilmakuvien perusteella ollut rakennuksia vielä 1960-luvulla ja joka on voimakkaasti muokattua. Kivijalat (osin betoniset) ovat yhä näkyvissä maastossa. Rajaus erkanee vanhasta tielinjasta koordinaattien 6666551, 311911 tienoilla, missä muinaisjäännösalueen rajauksesta jätettiin pois myös rinteeseen tehty puolipyöreä kaivanto, joka vaikutti modernilta. Muinaisjäännösalueen itäosaa ei tarkastettu.

Pikkala Hovgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsäsaarekkeella n. 450 m Pikkalanjoesta länteen ja n. 250 m tie no 51:stä etelään. Pinnanmuodostukseltaan saareke on suhteellisen säännöllinen n. 100 m halkaisijaltaan oleva kumpare, jonka pohjoispuolisko on hieman korkeampi kuin eteläinen. Kasvillisuudeltaan saareke on pääasiassa lehtimetsää, aluskasvillisuus on niittymäistä heinää ja pensaikkoa. Paikoin näkyvissä on myös kalliopaljastumia. Saarekkeen korkeimman kohdan eteläreunasta itään on rakennettu kivinen rakennelma, joka paikallisten mukaan on sittemmin puretun ladon ramppi. Lisäksi alueelle on tiettävästi venäläisten toimesta kaivettu useita kuoppia ja kasattu kiviä.
Vanhin säilynyt maininta Hovgårdista on vuodelta 1547. Jakob Teit mainitsee tilan entisenä kartanona vuoden 1556 lähteissä. Tuolloin tila oli lampuotien viljelyksessä. Hovgårdissa on siis ollut keskiaikainen kartano, joka on viimeistään 1550-luvulla jätetty lampuotien viljeltäväksi.
Aluetta on tutkittu pintapoiminnalla, koepistoin ja koekuopin. Tutkimusten valossa vaikuttaa siltä, että saarekkeen korkeimmalla kohdalla on ollut historiallisen ajan asuinpaikka, jonka rajat ovat suhteellisen selkeät. Ajoittavat löydöt ovat uudelta ajalta, mutta saarekkeen pohjoisosassa esiintyvä palanut savi saattaa indikoida myös keskiaikaista toimintaa. Myöhemmät aktiviteetit, erityisesti Porkkalan vuokra-ajan 1944-1956, maansiirtotyöt ovat muokanneet koko saareketta.
Kohde on aikaisempien kuvauksien mukaisessa kunnossa. Kartano sijaitsee Bröändan kylän mailla. V. 1780 isojakokartalla paikalle on merkitty kyläton-tille kaksi rakennusta (Hofgård), joiden itäpuolella on peltoa Pikkalanjoelle saakka.
Kohteesta ei maastossa saatu uutta tietoa. Sen rajaus vaikuttaa hyvältä sekä van-han kartan, että paikan topografian osalta.

Vähä-Ahvenkosken leiripaikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhalta Loviisa-Ahvenkoskitieltä pohjoiseen haarautuvan Ruskolammintien itä- ja länsipuolella on sotilasleirin jäännöksiä. Paikka on mahdollisesti merkitty vuodelta 1742 peräisin olevalle kartalle (Ericsson 1937: fig. 8.). Leirin Ruskolammintien länsipuolinen osa on lähes täysin tuhoutunut metsänraivauksessa. Ainoastaan alueen keskiosassa sijaitsevien isojen kivien vierellä on joitakin ehjiä majanpohjia.
Leirin Ruskolammintien itäpuolinen osa on toistaiseksi välttynyt tuhoilta. Kuusimetsää kasvavalla mäellä on noin parikymmentä majanpohjaa ja useita painanteita. Majat ovat isojen luonnonkivien edustalla olevia pohjakaavaltaan nelikulmaisia tai soikeita, pienistä kivistä ladottuja kehiä. Kiviä on enimmillään 3-4 kerrosta päällekkäin. Ison kiven toisella puolella, vastapäätä majanpohjaa on usein kiviuuni.
Ruskolammin tien itäpuolisella alueella on lisäksi kaksi erillistä harmaakivilohkareista kylmämuurattua ehjää kiviuunia. Uunien suuaukkoja reunustavat isot päätykivet. Arinan päällä on iso laakakivi.

Vähä-Ahvenkosken postirakennukset (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kymijokeen pohjoisesta pistävällä niemellä Vähä-Ahvenkosken reduteista n. 100 m luoteeseen on kaksi rakennuksenpohjaa, jotka ovat Ruotsinpyhtään rajapostikonttorin rakennusten jäännöksiä. Ruotsinpyhtään rajapostikonttori aloitti toimintansa vuonna 1743. Postiaseman toisen hoitajan Nils Gustaf Duncanin valitusten johdosta rakennettiin postina toimineen savupirtin tilalle 1750-luvulla varsinainen postirakennus. Postiasemaan kuului mm. leipomo, panimo, talli, navetta ja vajoja. Huonoon kuntoon joutunut postirakennus huutokaupattiin vuonna 1783, ja tilalle rakennettiin uusi rakennus paremmalle paikalle. Uuttakin postirakennusta jouduttiin korjaamaan jo vuosina 1794 ja 1801.
Kymijoen rantatöyräällä on noin 12 x 14 m laaja ja 0,2 m korkea lohkotuista kivistä laastia käyttäen tehty rakennuksen perustus. Joissakin kivijalkakivissä on poranjälkiä. Markus Hiekkanen on arvellut perustellusti, että kyseessä on 1750-luvulla rakennetun vanhan postitalon jäännös.
Noin 50 m vanhasta postitalosta länsiluoteeseen on noin 10 x 25 m laaja rakennuksen pohja, jonka vierellä on kivestä holvatun kellarin jäännös. Rakennuksen noin 0,5 m korkea kivijalka on tehty maa- ja lohkokivistä. Kellari on noin 2 x 2 m laaja ja 0,5 m korkea. Hiekkanen on esittänyt perustellusti, että kyseessä on vuonna 1783 rakennettu uusi postirakennus.

Tessjön - Taasian kuninkaankartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuodelta 1692 peräisin olevaan Lars Forssellin karttaan on merkitty Taasianjoen Tessjön saaren eteläpäähän Hans Willighamin vuonna 1648 perustama Holmgård-niminen kartano. Holmgårdin paikalla on saattanut sijaita Tessjön keskiaikainen kuninkaankartano. Pyhtään Tessjö eli Taasia kuuluu Suomen keskiaikaisten kuninkaankartanoiden joukkoon. Kuningas Magnus Eriksson luovutti Tessjön 1350-luvun alussa Padisten luostarille. Viipurin linnan päälliköt Nils Turesson ja Sune Håkansson ottivat paikan kuitenkin takaisin kruunulle kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen aikana 1360-luvulla.
Saaren eteläpään topografia muistuttaa keskiaikaisia niemilinnoja. Maastonmuoto saattaa viitata eteläosan muusta saaresta erottaneeseen vallihautaan. Saarelta on hyvät kulkuyhteydet suhteessa ympäristöön, sillä se sijaitsee Suuren rantatien ja joen risteyskohdassa. Lisäksi saaren kohdalla olevassa koskessa on saattanut olla sekä mylly että kalastamo.
Saaren eteläpuolella on nykyään kasvimaa ja talo, jonka betoniset perustukset ovat luultavasti rikkoneet vanhoja kulttuurikerroksia. Tessjön suhde ympäristöön on säilynyt muuten alkuperäisen kaltaisena paitsi, että Suuri rantatie ei enää kulje saaren halki. Tessjön kuninkaankartanon mahdollisella paikalla on nykyään maalaistalo hyvin hoidettuine pihoineen. Päärakennuksen edustalla on useiden pihapiiriin kuuluneiden purettujen rakennusten kivijalkoja.
Taasianjoen itärannalla vastapäätä Tessjön saarta on täysin kasvillisuuden peitossa oleva noin 10 x 6 m laaja saharakennuksen perustus. Perustus koostuu noin 1 x 1,5 m kooltaan olevista lohkokivistä. Lohkokivien välisiin saumoihin on asetettu pienempiä kiviä. Rakennuksen läpi kulkevan juoksutuskanavan aukkokohdat seinissä on vahvistettu betonilla.
Saharakennuksesta johtaa etelään Taasianjoen suuntaan noin 15 m pitkä kivetty juoksutusuoma, jonka vierellä on lähes ehjä väkipyörä. Saharakennuksen itäpuolisella rinteellä on harmaakivinen noin 5 x 5 m laaja lastausramppi. Sahan vierellä pohjoisessa on noin 10 x 5 m laaja harmaakivilohkareista tehty kivijalka. Tästä perustuksesta 20 m pohjoiseen on suurin piirtein samankokoisen rakennuksen pohja. Rakennuksen sisäpuolella on noin 5 x 5 m laaja kellari, jossa on harmaakiviset seinät.

Vähä-Ahvenkosken patterit (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kymijoen länsirannalla, Ahvenkoskelta pohjoiseen suuntautuvan maantien länsi- ja itäpuolella n. 70 m päässä toisistaan on kaksi patteria. Patteri 1 on vallihaudaton, pohjakaavaltaan kulmanmuotoinen ja sijaitsee omakotitalon pihalla. Patteri 2 on alun perin ollut myös pohjakaavaltaan kulmanmuotoinen vallihaudaton valli, mutta se on jäänyt osittain Kymijoen alle. Paikalta on erinomainen näkyvyys Venäjän puolelle.
Patteri 1 koostuu pohjois-etelä -suuntaisesta, 16 m pitkästä ja itä-länsi -suuntaisesta, 12 m pitkästä vallista, joka on 4 m leveä. Eskarppi on 1,7 m korkea, ja sen lohkotuista sekä luonnonkivistä tehty tukimuuri on 1 m korkea. Rintasuoja on 1,2 m korkea. Koska maavalli on rinteellä, sen suojasivulle on tehty noin 10 m leveä tasanne. Patteri on vaurioitunut jonkin verran omakotitalon pihapiirissä tehdyissä rakennustöissä, ja siitä on otettu maata. Vallin eteläpäässä olleessa syvennyksessä on ollut aiemmin ulkorakennus ja pohjoispäässä on maakellari. Vallin sisäsivulla oleva terassi on muokattu pihaksi. Lisäksi vallin päällä kasvavat puut tuhoavat koko ajan kivirakenteita juurillaan.
Patteri 2:n pohjoispäähän on rakennettu mökki. Nykyään patterista erottuu ainoastaan aivan vesirajassa sijaitseva noin 14 m pitkä matala maavalli, jonka sisäsivulla on vettä täynnä oleva kosteikko. Patteri on suurelta osin tuhoutunut, mutta sen paikka erottuu kuitenkin edelleen. Vallin ja tien välissä on muutaman kymmenen metrin pituinen kivivalli, joka on vanha ratapenkka.

Kungshamn Hamnflodan (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vahterpään kaakkoisosassa on Kungshamn-niminen vanha luonnonsatama. Kungshamn-nimet yleistyivät Vaasa-kaudella luonnonsatamien joutuessa kruunun haltuun. Vahterpään kuninkaansatama mainitaan ensimmäisen kerran Jönss Månssonin vuodelta 1644 peräisin olevassa purjehdusoppaassa. Kungshamn on merkitty vuonna 1744 piirretylle kartalle (Ericksson 1937: fig 11), ja sen tiedetään toimineen Ruotsin saaristolaivaston tukikohtana vuosina 1788-1790 ja 1808-1809.
Noin 50 m Bastuvikenin pohjukasta länteen on kallion juurella pohjakaavaltaan nelikulmainen noin 8 x 4 m laaja majanpohja. Majanpohja koostuu ison kiven ympärillä olevasta kivikehästä. Ison kiven vierellä etelässä on mahdollisesti pienen kiviuunin jäännös.
Kallion laella noin 50 m edellisestä lounaaseen on noin 4 x 5 m laaja majanpohja. Pohja koostuu kolmesta isosta luonnonkivestä, joiden väliin on ladottu pieniä kiviä. Majanpohja on täysin sammaleen peitossa.
Alueen luoteispuolella sijaitsee mahdollinen, noin 8,5 metriä läpimitaltaan oleva röykkiö joka on noin 0,6 metriä korkea. Röykkiön keskellä latomus on romahtanut.
(Ks. myös kohteet Vahterpää Kungshamn 701 01 0011 ja Kungshamn Sandbacka 701 01 0012.)

Långbromossenin suosilta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Långbromossenin suosilta on liittynyt Lapinjärveltä etelään Pyhtäälle johtaneeseen Skokelvägen-nimiseen paikallistiehen. 1900-luvulle saakka käytössä olleen Skokelvägenin on arveltu saaneen alkunsa keskiajalla. Långbromossenin kohdalla on ollut aiemmin noin 140 m pitkä suosilta. Suosilta on merkitty 1700- ja 1800-lukujen vaihteesta peräisin olevaan Kuninkaan kartastoon.
Långbromossenin suosillasta kaivettiin vuonna 1996 noin 4 x 10 m laaja osa. Kaivausalueella havaittiin sillassa neljä eri hirsikerrosta, jotka edustivat viittä eriaikaista rakennusvaihetta. Ylin hirsikerros sijoittuu 1710-luvulle, kolmas 1580-luvulle ja alin 1480-luvulle. Alin hirsikerta oli kivi- ja puukerroksen päällä.

Porlammin saha (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Porvoolaiset luutnantti Lorents Glansenstierna ja raatimies Henrik Schröder tekivät vuonna 1744 porlammilaisten kanssa sopimuksen Koskenkylänjokeen rakennettavasta sahamyllystä. Glansenstierna ja Schröder jättivät syksyllä 1744 lääninhallitukselle lupahakemuksen Högforsiin eli Sahakoskeen sijoittuvan sahan perustamiselle. Kihlakunnanoikeus tarkasti sahan paikan ja antoi perustamisluvan vuonna 1746. Kamari- ja kauppakollegio myönsi perustamisluvan vuonna 1752.
Porlammin saha rakennettiin vuosina 1753—1754. Saha oli toiminnassa vuodesta 1755 vuoteen 1828, ja sahan ympärille muodostunut yhteisö hävisi 1830-luvun jälkipuoliskolla. Porlammin saha yhteisöineen on piirretty 1700- ja 1800-lukujen vaihteesta peräisin olevaan Kuninkaan kartastoon. Samaan karttaan on merkitty myös sahan Lapiokoskella sijainnut pato.
Porlammin sahan yhteisön paikalla on nykyään peltoa ja omakotitaloja, ja alueen halki kulkee rautatie. Sahayhteisöön kuuluneista rakennuksista ei ole säilynyt maanpäällisiä jäännöksiä. Sahan kohdalla on Koskenkylänjoen molemmilla rannoilla erittäin tiheää läpipääsemätöntä ”rämeikköä”, jonka seasta on mahdotonta erottaa rakenteita.
Koskenkylänjoen yläjuoksulla sijainneen sahan padon jäännösten päällä on nykyään kävelysilta. Joen molemmilla rannoilla on tasakokoisista harmaakivilohkareista tehdyt penkereet. Länsipuolen penkereen laajuus on noin 6 x 12 m ja itäpuolen noin 4 x 14 m. Itäisempään penkereeseen liittyy betoninen luiska. Joen kohdalla on ainakin kolme harmaakivilohkareista tehtyä uomaa. Itärannalla on padon pohjoispuolella noin 6 x 8 m laaja lohkokivistä ilman laastia tehty kivijalka. Lisäksi padon ohi kulkevan tien itäpuolella vastapäätä patoa on noin 20 x 12 m laaja lohkokivistä ilman laastia tehty kivijalka.
Porlammin sahan ympäristön maisema sisältää useita eri-ikäisiä kerrostumia. Paikalla on mm. uusia teollisuusrakennuksia ja vanha rautatie. Kohteen arkeologisen arvon määrittäminen on vaikeaa ilman koekaivauksia. Lisäksi joen rannoilta saattaisi tulla raivaamalla näkyviin vanhoja rakenteita.

Loviisan maalinnoitus (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruotsin hallitus päätti 26.6.1745 perustaa Degerbyn tapulikaupungin. Kaupungin nimi muutettiin Loviisaksi vuonna 1752. Kaupungissa tehtiin linnoitustöitä ensimmäisen kerran jo vuonna 1747, mutta maalinnoitus rakennettiin kuitenkin varsinaisesti vasta vuosina 1749-1756.
Suunnitelman mukaan maalinnoituksen päälinnoitus olisi valmiina muodostanut kuusisakaraisen tähden. Sakaroiden päähän oli tarkoitus rakentaa kuningashuoneen jäsenten mukaan nimetyt linnakkeet: Adolf Fredrik, Loviisa Ulrika, Gustav, Carl, Fredrik Adolf ja Sofia Albertina. Päälinnoituksen osalta rakennustyöt eivät kuitenkaan koskaan edenneet juuri maavalleja ja perustuksien pohjien kaivamista pidemmälle. Kivestä rakennettiin lopulta ainoastaan kaupungin länsipuolella sijaitseva Harjun sarvilinnoitus ja itäreunalla olevat bastionit Rosen ja Ungern.
Venäläiset rakensivat 1800-luvun alussa linnakkeen, jonka tarkoituksena oli ”kääntää” linnoitusjärjestelmä länteen päin. Kaupungin länsipuolella sijaitseva varustus esiintyy jo ruotsalaisten piirustuksissa, mutta 1750-luvulla tyydyttiin ilmeisesti tekemään vain perustustöitä. Alkuperäissuunnitelman mukaisen linnakkeen oli luultavasti määrä kuulua osin keskeneräiseksi jääneeseen Harjun sarvilinnoitukseen.

Ryssön linnoitus (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Venäläiset rakensivat vuonna 1713 linnoituksen ruotsalaisten Kymijoen puolustuslinjan selustassa sijainneeseen Pernajan Ryssöhön. Linnoituksen oli tarkoitus toimia rannikolla tapahtuvien operaatioiden tukikohtana. Rakennuspaikan valinnan taustalla oli mm. seuraavia syitä: Ruotsin laivasto ei päässyt kapeaan ja matalaan Pernajanlahteen, saarelle oli hankala hyökätä maan puolelta ja elintarvikkeiden toimittaminen idästä linnoitukseen oli helppoa. Venäläiset siirtyivät Ryssöhön 22.5.1713. Rannoille rakennettiin valleja ja mantereen puolelle ponttonisilta. Linnoituksen valmistuttua paikalle muutti 7000 miestä. Vuodelta 1767 peräisin olevaan karttaan on merkitty Ryssölle johtava silta sekä sillan vierellä oleva aita.
Ryssön pohjoisosan ojituksessa on ilmeisesti käytetty paikoitellen hyväksi linnoituksen vallien edustalla olleita vallihautoja. Ryssön eteläsivun rakenteet ovat vaurioituneet pahoin metsänraivauksen ja suurjännitejohdon rakentamisen yhteydessä. Voimalinjan rakennustöissä syntyneitä maakasoja on vaikea erottaa linnoituksen valleista.
Linnoituksen valli jaettiin vuoden 2003 inventoinnissa osiin A-G:
Tähtilinnoituksen eteläsivulla sijainneesta alun perin noin 157 metriä pitkästä lounais-koillissuuntaisesta kivivallista A on säilynyt lounaispään 70 m. Valliin on kajottu voimalinjan rakentamisen yhteydessä.
Tähtilinnoituksen kaakkoiskulmassa sijainneista kivi-/maavalleista B (alk. per. yht. pituus n. 116 m) on säilynyt vain katkelmia. Valli on paikoitellen n. 3 m leveä ja 0,5 m korkea. Siellä täällä on näkyvissä tiilimurskaa.
Tähtilinnoituksen itään päin suuntautuva sakara C muodostuu 33, 47, 56 ja 36,5 m pitkistä kivivalleista. Sakaran kannan leveys on noin 100 m. Kivivallin korkeus on parhaimmillaan 0,3 m ja leveys 3-4 m. Valli erottuu paikoitellen erittäin heikosti.
Tähtilinnoituksen koilliseen suuntautuva sakara D koostuu 87, 37, 36, 31, 29 ja 97 m pitkistä maa-/ kivivalleista. Sakaran kannan leveys on n. 200 m. Valli on enimmillään n. 1-2 m korkea ja 4 m leveä. Paikoitellen valli erottuu erittäin heikosti tai on kokonaan tuhoutunut. Vallin edustalla kulkeva oja on saattanut alun perin olla vallihauta.
Tähtilinnoituksen luoteeseen suuntautuva sakara E koostuu 46, 46, 45, 48, 54, 48, 19 ja 37 m pitkistä maa-/kivivalleista. Sakaran kannan leveys on n. 200 m. Valli on enimmillään 0,5-0,7 m korkea ja 3 m leveä. Paikoitellen valli erottuu erittäin heikosti tai on kokonaan tuhoutunut. Vallin edustalla olevat ojat ja lammikot saattavat liittyä vallihautoihin.
Tähtilinnoituksen länsipuoli F koostuu 52 ja 120 m pitkistä valleista. Vallit ovat paikoitellen 0,5 m korkeita ja 1-3 m leveitä. Vallin päällä kasvaa tiheää vesakkoa, ja sen läpi kulkee metsätie.
Tähtilinnoituksen eteläpuoli G koostuu 68, 30 ja 42 m pitkistä kiven- ja maansekaisista valleista. Vallin korkeus on paikoitellen 1 m ja leveys 3 m.
(Ks. myös Ryssön leiripaikka 585 01 0001).

Tjusterby Snickarsbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Snickarsbacka on pellon ympäröimä, harvaa sekametsää kasvava mäennyppylä Pernajanlahden länsirannalla. 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen ajoittuvaan Kuninkaan kartastoon Snickarsbackaan on merkitty torppa. Paikka on ollut asuttu vielä 1900-luvun alussa. Tontilla on 11 maanpinnalle näkyvää rakennuksen pohjaa tai muuta rakennetta. Rakennuksilla on ilman laastia erikokoisista harmaakivistä tehdyt kivijalat, ja niiden koot vaihtelevat 5 x 5 m - 11 x 10 m. Isoimmassa rakennuksessa on ollut kellarikerros. Mäen eteläsivun keskikohdalla on mahdollisesti kaivon paikka.
Tontin ikää ei tunneta. Paikan keskeinen sijainti ja suhde ympäristöön ovat sellaisia, että kyseessä voi olla jopa keskiaikainen kylätontti. Asian selvittämiseen tarvittaisiin arkeologisia tutkimuksia. Snickarsbackan arvoa nostaa se, että kyseessä on kokonaan säilynyt maatila pää- ja sivurakennuksineen.

Idlax (Idlax) Nybacka/Idbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autiotontti sijaitsee pellon etelästä, idästä ja lännestä rajaaman kallion ympärillä. Paikalla on ollut torppia jo 1690-luvullla. Tontti on merkitty 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen sijoittuviin Kuninkaan kartastoon ja hydrologiseen karttaan. Paikalla on ollut 1900-luvun alussa Idbacka- ja Nybacka-nimiset tilat.
Kallion luoteispuolella olevan tontin osan (Idbacka) kohdalla on nykyään suuri hiekkakuoppa. Kallion itäpuolisella rinteellä kasva-vasta tiheästä vesakosta erottuvat kahden rakennuksen harmaakiviset ilman laastia tehdyt kivijalat (12 x 6 m ja 10 x 5 m). Kallion eteläsivun ohittavan hiekkatien vierellä pohjoisessa on betoninen kivijalka (15 x 7 m).
Hiekkatien eteläpuolella maasto on avointa niittyä, jolla kasvaa ainoastaan muutama kuusi, ruusupensas ja kataja. Alueella on näkyvissä kaksi heinän peittämää rakennuksen pohjaa (20 x 15 m ja 12 x 3 m) sekä yksi kellari (4 x 1,5 m). Toinen rakennuksista näyttäisi olevan uunillinen paritupa.
Nybackan/Idbackan autiotontti on arkeologisesti kiinnostava kohde siitä huolimatta, että paikalla on asuttu 1900-luvulle saakka. Keskeinen peltojen ympäröimä sijainti saattaa viitata tontin vanhuuteen. Toisaalta paikka on suhteellisen kaukana merestä.

Idlax (Idlax) Grindas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kahden pellon väliin jäävällä penkereellä, jolla on useita rakennusten pohjia. Tontti on merkitty 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen sijoittuviin Kuninkaan kartastoon ja hydrologiseen karttaan. Samalla alueella on ollut pelto jo 1600-luvun lopulla. Paikalla on ollut vielä 1900-luvun alussa Grindas-niminen tila. Rakenteiden jäännökset erottuvat selvästi, koska paikka on nykyään laidunta. Ainoastaan tontin eteläosa on jonkin verran vesakoitunut.
Tonttimaan pohjoispuolella on n. 16 x 7 m laaja rakennuksen pohja, jonka keskellä on matala kumpare. Kyseessä näyttäisi olevan uunillinen paritupa. Rakennuksen kivijalka on tehty harmaakivilohkareista ilman laastia. Maanpinnalla ei näy tiilimurskaa.
Noin 16 m edellisestä rakennuksesta etelään on n. 5 x 7 m laaja heinän peittämä kivijalka. Rakennuksen keskellä oleva kuopanne on mahdollisesti kellarin jäännös.
Penkereen eteläreunalta erottuvat kasvillisuuden peittämät n. 9 x 7 m laaja rakennuksen pohja ja n. 3 m halkaisijaltaan oleva kellari. Rakennuksella on harmaakivinen ilman laastia tehty kivijalka. Kellari on pohjakaavaltaan U:n muotoinen. Kellarin kivirakenteet eivät ole näkyvissä.

Idlax Kvarnåkern 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on peltojen ympäröimä, kuusimetsää kasvava mäki, jolla on useita rakennusten pohjia. Paikalle on merkitty torppa vuodelta 1874 peräisin olevaan Senaatinkarttaan. Mäen luoteisrinteellä on kolme rakennuksen pohjaa, joissa kaikissa on harmaakivinen ilman laastia tehty kivijalka.
Isoin rakennuksista (1) on 13 x 5 m laaja. Rakennuksen sisäpuolella on ilmeisesti uuni ja kellari, ja sen länsipäässä on uloke. Rakennuksen päällä kasvaa jonkin verran pajukkoa. 10 m kaakkoon rakennuksesta 1 on 5 x 3,5 m kokoinen rakennuksen pohja (2), ja 10 m lounaaseen rakennuksesta 1 on 9 x 5 m kokoinen rakennuksen pohja (3).
Mäen päällä sijainnut tuulimylly erottuu pohjakaavaltaan ristissä olevina neljänä neljän kiven ryhmänä. Ristin keskellä on kuoppa. Tuulimyllyn paikan vierellä on kaksi myllynkiveä.

Mästlax (Mästlax) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mästlaxin kylässä oli neljä veronmaksajaa 1540- ja 1550-luvuilla. Kylän vanhin kartta on vuodelta 1774. Kylässä oli tuolloin kaksi taloa.
Mästlaxin tontti sijaitsee kapean, Näseviken-nimisen merenlahden länsirannalla vastapäätä Näsen kartanoa. Pellon ja kallion välissä olevalla loivasti itään meren suuntaan laskevalla terassilla on suhteellisen avoimessa vaahterametsikössä useita rakennusten jäännöksiä.
Mästlaxin tontti on merkitty 1700- ja 1800-lukujen vaihteesta peräisin oleviin Kuninkaan kartastoon ja hydrologiseen karttaan. Paikalla ei ole ollut rakennuksia enää 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa.
Tontin eteläpäässä on n. 5 x 10 m laaja rakennuksen pohja. Rakennuksen kivijalka on tehty isoista kivilohkareista ilman laastia, ja se on täysin sammaleen peitossa. Rakennuksen keskellä olevan väliseinän molemmilla puolilla on ilmeisesti uunit. Maanpinnalla on runsaasti tiilimurskaa.
Noin 25 m edellisestä rakennuksesta itään olevalla kallion terassilla erottuvat kahden rakennuksen paikat (10 x 10 m ja 4 x 7 m). Toisen rakennuksen harmaakivinen kivijalka näkyy maanpinnalle. Toisen rakennuksen kivijalka on kasvillisuuden peitossa, mutta tuntuu paikan päällä kävellessä. Rakennukseen saattaa kuulua myös uuni.
Kallion länsipuolella on kallion juurella kaksi kellarimaista rakennetta.

Tervik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tervikin kylässä oli vuonna 1543 kahdeksan veronmaksajaa. Kylä kuuluu rannikon vanhoihin suomalaiskyliin.
Isnäsin tien ja Tervikin kartanoon johtavan tien risteyksen länsipuolella on peltojen kolmelta sivulta ympäröimällä kallionyppylällä useita rakennusten jäännöksiä.
Tervikin tontti on merkitty Samuel Broteruksen vuonna 1694 laatimalle kartalle. Paikka on ollut asuttu vielä 1900-luvun alussa.
Kallion juurella pohjoisessa olevalla terassilla on melko avoin kasvillisuus. Paikalla kasvaa ainoastaan joitakin marja- ja koristepensaita. Terassilla on kolme rakennuksen pohjaa. Pohjoispäässä on n. 8 x 12 m laaja parituvan lohkokivinen perustus. Molemmissa huonetiloissa on uunit. Maanpinnalla on runsaasti tiiltä. Parituvasta 15 m etelään on n. 3,5 x 2 m laaja rakennuksen pohja. Lisäksi n. 30 m päässä kaakossa on kallion juurella n. 6 x 6 m laaja rakennuksen pohja. Jälkimmäisen rakennuksen luoteiskulmassa on mahdollisesti uunin paikka.
Kallion paljaalla laella on tuulimyllyn paikka. Avokalliolla on harmaakiviä ristinmuotoon asetettuna. Kallion kaakkoispuolisella rinteellä, Isnäsin tien vierellä on n. 8 x 12 m laaja, pensaikon peittämä hirsiladon pohja.
Kallion eteläpään kaakkoispuolella on osittain Isnäsin tien alle jääneen rakennuksen jäännös. Rakennuksen koko on ollut noin 8 x 12 metriä. Rakennuksen päädyssä näyttäisi olevan uunin paikka. Rakennuksen vierellä on kaksi kuoppaa (4 x 3 m, 4 x 4 m). Kyseessä saattavat olla joko kellarit tai hiekkakuopat.
Noin parisataa metriä autiotontista etelään on pienen joen molemmilla rannoilla toinen vanha autioutunut tonttimaa. Paikalla erottuu joen rannassa pienen myllyn jäännös. Lisäksi joen eteläpuolella on Isnäsin tien vierellä lännessä mahdollisesti rakennuksen pohja.

Isnäs Wikas torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koilliseen pistävän kallioisen niemen kaakkoisosassa, peltoalueen pohjoispuolella sijaitsevassa kuusivaltaisessa sekametsässä on rinteellä vierekkäin kaksi pohjakaavaltaan pyöreää kellarinpohjaa. Molemmat kellarit ovat puiden ja risukon peitossa. Kohteen eteläpuolisella pellolla on jonkin verran tiilimurskaa. Lassdalin kohdalle on merkitty rakennuksia 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen sijoittuvaan Kuninkaan kartastoon.
Läntisemmän kellarin (1) pohjan laajuus on n. 4 x 4 m ja syvyys n. 1,5 m. Seinän kiveystä on osittain jäljellä. Kellariin johtavan n. 5 m pitkän ja 1 m leveän käytävän seinillä on jäljellä laudoitusta. Noin 5 m kellarista 1 itään on 4 x 4 m laaja kellarin pohja (2). Seinällä on jäljellä jonkin verran kiveystä. Kellariin johtaa noin metrin pituinen käytävä.
Tontin länsipäässä on pohjakaavaltaan L:n muotoinen pohjois-etelä/itä-länsisuuntainen kivistä tehty aita. Noin 10 m kiviaidasta länteen on n. 5 x 5 m laaja kivikehä. Kivikehän ja pellon välissä oleva terassilla on mahdollisesti myös rakennuksen paikka. Tontin keskivaiheilla sijaitseva n. 2 x 1 m laaja kiveys saattaa olla liesi.

Sjögård Trännäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isnäsvikeniin koillisesta pistävän Trännäsudden-nimisen niemen päällä harvassa sekametsässä on useita rakennuksen pohjia ja mahdollisia kellareita. Trännäsin tontti on merkitty 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen sijoittuviin Kuninkaan kartastoon ja hydrologiseen karttaan. Paikka on ollut asuttu vielä 1900-luvun alussa. Tontin pohjoispuolella on umpeen kasvanut vanha pelto, ja sen eteläreunalla on suuri hiekkakuoppa. Osa tontista on todennäköisesti tuhoutunut hiekanoton yhteydessä, mutta Trännäs muodostaa silti hyvin säilyneen kokonaisuuden, jolla on arkeologista potentiaalia.
Tontin itäosassa on heinän ja pensaiden peitossa oleva 17,5 x 7 m laaja rakennuksen lohkokivinen kivijalka (1), joka jakaantuu väliseinillä kolmeen osaan. Päätyhuoneisiin johtavat ulkopuolelta lännestä rampit. Maassa näkyy tiiltä ja laastia. Rakennus on mahdollisesti navetta.
Tontin keskivaiheilla on noin 8 x 19 m laaja pensaikon peitossa oleva rakennuksen pohja (2). Rakennuksen sisältä erottuu väliseiniä, painauma (kellari?) ja kaksi mahdollista uunin paikkaa. Perustuksen ympärillä on mäntyjä, kuusia, koivuja ja katajia.
Tontin pohjoisreunalla on noin 5 x 8 m laaja rakennuksen pohja (3), jonka sisäpuolella on painanne ja uunin paikka.
Tontin alueella on useita kuoppia, joista jotkin voivat olla kellareiden jäännöksiä. Selkein kellarin paikka on tontin eteläpäässä sijaitseva pohjakaavaltaan nelikulmainen n. 5 x 5 m laaja painauma. Kellari on täynnä risuja.

Sjögård Böle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Böle on kahden pellon väliin jäävä tonttimaa. Paikalla on avoin niittymäinen kasvillisuus; ainoastaan siellä täällä kasvaa nuoria kuusia ja lehtipuita. Bölen tontti on merkitty 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen sijoittuviin Kuninkaan kartastoon ja hydrologiseen karttaan. Paikka on ollut asuttu vielä 1900-luvun alussa.
Tontin itäpäässä on n. 15 x 8 m laaja heinän ja pensaiden peitossa oleva harmaakivinen ilman laastia tehty kivijalka (1), jonka sisällä on kahden uunin paikat. Rakennuksen eteläpäässä on painanne. Kyseessä näyttäisi olevan paritupa. Tontin lounaisosassa pellon laidalla on risun ja jätepuun peitossa oleva rakennuksen pohja (2), jonka harmaakivinen kivijalka erottuu paikoitellen. Rakennuksessa on mahdollisesti uunin paikka. Tontilla on useita muitakin kiveyksiä, jotka saattavat olla rakennusten pohjia.
Kuninkaan kartastoon merkityn torpan jäännökset löytyvät jonkin matkaa Bölen tontilta pohjoiseen.

Strömsberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Strömsberg eli vanha kuninkaankartano sijaitsee Porvoonjoen ja Pikkujoen yhtymäkohdan pohjoispuolella olevan mäkikummun päällä. Kruununmaat mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1413. Tällöin on jo ollut myös uusi kuninkaankartano Gammelgård eli Grönkulla, minkä perusteella Strömsbergin kartanon on katsottu ajoittuvan jo 1200-1300-luvuille. Kartoissa kruununmaa esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1651 ja myöhemmin vuosina 1683 ja 1723. 1700-luvun kartassa Strömsberg kuuluu piispalle.
Strömsbergin kartanorakennuksesta itään on tilan vanha myllynpaikka, jossa sijaitsee nykyisin voimala. Tilan mailta on löytynyt punasavikeramiikkaa, mm. padankahva. Lisäksi keskimmäinen pihan ulkorakennuksista on rakennettu holvatun kivikellarin päälle. Rakenteita ei ole ajoitettu. Paikallisasukas kertoo löytäneensä vanhoja kolikoita Pikkujoen suun eteläpuoliselta rantapellolta, ja alueella on kuulemma myös tiilimurskaa.
Kohteen viereen maantien 11822 pohjoispuolelle pellon reunaan on kaivettu Askola-Porvoo -siirtoviemäri keväällä 2007 ilman arkeologista valvontaa.

Pieni Pernajanlahti Örnviksudden (Kulkuväylät)
Historiallinen; Porvoon Husholmenin keskiaikaisesta linnasta n. 600 m etelään on Örnviksudden-niminen kapea niemi. Niemen päässä olevalla kalliolla on rakenteiden jäännöksiä. Örnviksudden on saattanut olla saari jo keskiajalla. Tarkempia tutkimuksia rannansiirtymisestä ei kuitenkaan ole toistaiseksi tehty, ja on täysin mahdollista, että niemelle on voitu rakentaa vasta uuden ajan puolella. Toisaalta paikalle ei ole merkitty rakennuksia käytössä olleille 1700-1900-lukujen kartoille (ks. lähteet).
Örnviksuddenin laen kasvillisuus on niittymäinen. Paikalla kasvaa ainoastaan muutama pensas ja vanha lehtipuu. Saaren eteläpäässä on keskeneräinen mökki, ja luoteispuolella on uusi laituri. Laituria varten on tehty niemen päältä rantaan ajoluiska. Örnviksuddenia ympäröivää merenpohjaa on ruopattu.
Saaren lakea kiertää kiveys. Kiveys on osittain suoraan paljaan kallion päällä. Paikoitellen kiveys on maansekainen. Tiiltä näkyy siellä täällä. Mahdollisia rakennuksen pohjia on kallion laen lounais-, itä- ja koillisosassa. Rakenteiden laajuuden määritystä hankaloittaa se, että harmaakiviset ilman laastia tehdyt kivijalat erottuvat ainoastaan paikoitellen heinikon alta.
Örnviksuddenin luonteen selvittämiseksi olisi tehtävä tarkempia arkistotutkimuksia, minkä jälkeen tarpeen vaatiessa olisi suoritettava arkeologinen koekaivaus.

Pellinki Kanonudden (Kivirakenteet)
Historiallinen; Merenrannalta kohoavalla, sekametsää kasvavalla loivalla rinteellä on kaksi varmaa ja kolme mahdollista ryssänuunia. Ryssänuunit ovat tyypillisiä pohjakaavaltaan neliömäisiä harmaakivistä rakennettuja n. 2 x 2 m laajoja kiviuuneja. Kiviuunit ovat ajan kuluessa romahtaneet kasaan, ja ne näyttävät nykyään pieniltä kiviröykkiöiltä. Noin 100 m rannan ryssänuuneista länteen on jyrkällä kallion rinteellä yksi kohtalaisen hyväkuntoinen ryssänuuni. Lisäksi ympärillä näkyy metsänraivauksessa tuhoutuneita ryssänuuneja. Uunien määrä viittaa siihen, että kyseessä voi olla leiripaikka.

Vanha kirkko (1000003255) (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Pukkilan ensimmäinen kirkko, Savijoen kyläkirkko, valmistui vuonna 1606 Porvoonjoen länsirannalla sijaitsevan Pukkilanmäen eteläosaan. Mäellä oli myös Savijoen kylään kuulunutta asutusta (ks. Pukkilanmäki (Puckila by), 1000015259).
Noin 15,5 m x 9,8 m kokoinen kirkko oli suorakaiteenmuotoinen länsi-itäsuunnassa. Länsipäädyssä oli ovi ja idässä alttari. Kirkon ympärillä oli hautausmaa. Kun pitäjän keskuksena toiminut vanha kirkko myytiin huutokaupalla pois siirrettäväksi vuonna 1814, alkoi hautausmaan rappio. Hautausmaa sai olla 100 vuotta täysin ilman hoitoa. Viimeisten puuristien lahottua minkäänlaisia pysyviä hautamuistomerkkejä ei ollut jäljellä ja haudat tulivat verrattain tuntemattomiksi.
Hautausmaa joutui uusjaon järjestelyissä Greijulan talon haltuun. Hautausmaa erotettiin kuitenkin Greijulasta kirkkoherra A.W. Kyrön vaatimuksesta vuonna 1916, ja paikalle pystytettiin muistomerkki vuonna 1935.
Kirkon kivijalka erottuu maastossa hyvin, mutta paikka on metsittymässä ja pikaisen raivauksen tarpeessa. Pukkilan vanhan kirkon arvoa nostaa huomattavasti se, että paikan suhde ympäristöönsä on säilynyt alkuperäisen kaltaisena. Pukkilanmäen alue kuuluu Porvoonjoen valtakunnallisesti arvokkaaseen kulttuurimaisemaan.

Stensskog (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sepänkylässä, Anna-Muorintien 9-11 varrella olevan asuntoalueen itäreunassa, taloista 20 m itään. Tilarajalta on todettu yksi isompi tai kaksi vierekkäistä pienempää röykkiötä kalliopohjalla. Selkeämpi röykkiöistä on soikeahko, kooltaan 2,4 x 1,5 m, korkeus 0,4 m. Toinen mahdollinen röykkiö edellisestä 7 m pohjoiseen. Koko 3 x 3 m, korkeus 0,4 m. Kyseessä saattaa olla yksikin röykkiö, jota on hajotettu keskeltä, esimerkiksi ajouran takia.

Svartbäck NW (Hautapaikat)
Rautakautinen; Minst 5 st. (möjl. 8 st.) eventuella gravrösen i ett barrskogsområde i södra delen av Degerö, 240 m öst om landsvägen mot Box. Markytan på platsen bildar en mycket låg åsliknande formation. Rösen är låga och kraftigt moss- och risbevuxna. Ett röse (a) delvis avtorvades under granskningen i 1998. Röset visade sig vara klart avgränsat och regelbudet runt eller ovalt i form. Rösenas mått varierar mellan ca 3 till 6,7 m i diameter, höjd mellan 0,3 till 0,45 m. Dedt är mäljlige fråga om förhistoriska gravrösen. En kolmila är belägen ca 100 m norr om platsen (inv.obj. 1998:138 Västerkärret S).

Bylandet 1-2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tre rösen som lokaliserades i inventeringen år 1998. Rösena är belägna på två bergsryggen i den centrala ön Bylandet i byn Nothamn. Endast bottenstenar finns kvar av det västligaste röset, kallat Bylandet 1 i rapporten (obj. 151) på närområdets högsta punkt, fortfarande med havssyn i W. De två andra rösena (Bylandet 2a och b, obj. 152) är belägna ca 110 m ENE om det förra. Röset a är nästan runt med bågformad skärning. Dess mått är 6,1x7,6x0,4 m. Röset b är mindre, endast ca 2 m i diameter och 20-30 m NE om röset a. Åtminstone röset a är ett rätt så klart gravröse.

Karnainen (Karnainen) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Karnainen mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1401 (FMU 1189). Kylässä oli tuolloin ainakin neljä tilaa. Vuonna 1540 tiloja oli yhdeksän. Karnaisten vanhin kartta on vuodelta 1699 (KA MH B25 15/1). Kartalle on merkitty kaksi erillistä tonttimaata. Niistä eteläisempi on kruunulle peruutettu säteri.
Karnaisten keskiaikainen kylätontti sijaitsee Karnaisten Setolan-Rakuunannummen alueella sekä peltoaukean eteläpuolella Koivulan alueella. Ensimmäinen maininta on vuodelta 1404. Vt-1 inventoinnissa 2002 tarkastettiin Kisakalliontien itäpuolista aluetta aution Setolan talon tontilla. Kisakalliontien itäpuolella on aivan tien vieressä kivijalka ja muitakin heinikon peittämiä kivirakenteita. V. 2003 Vt-1 linjauksen koekaivausten yhteydessä kaivettiin Setolan itärinteessä keskiaikaista tiilenpolttopaikkaa ym. historiallisen ajan jäännöksiä. Vuonna 2004 tarkastettiin metsäalue Kisakalliontien länsipuolella. Tien länsipuolella olevian talojen eteläpuolella on avointa metsää ja niittyä, jossa on erilaisia rakennusten jäänteitä, mm. vanhan navetan betonijalka. Alueella on myös vanhemmilta vaikuttavia kivikumpuja ja kuoppia. Osa saattaa olla liesikumpuja. Näissä oli myös tiiliä havaittavissa. Alarinteessä, pellon reunassa on vanha tienpohja, joka on ajoittain näkyvissä ja ilmeisesti osin pelloksi muokattu. Vanhan tien reunassa pellon penkereellä kasva paikoin tummaa tulikukkaa. Tie lienee vanha Karnaisten kylätie, jonka linjaus on piirrettynä 1700-luvun isojakokarttoihin.
Vuonna 2016 tehdyssä Karnaisten asemakaavan inventoinnissa todettiin muinaisjäännöksen jatkuvan vielä tutkimusalueen luoteisnurkkaan. Inventoinnin perusteella muinasjäännöksen rajausta on muutettu.

Uusi-Heikkilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Porvoonjoen länsipuolella ja Kerkkoon vanhan kyläkeskuksen pohjoispuolella sijaitsevalla, Porvoonjoen ja maantien rajaamalla Uusi-Heikkilän pellolla. Löydöt mm. kivitaltta, kvartsi-iskoksia ja ytimiä.

Hautjärven kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hautjärven kartanon talouspihasta pohjoiseen vievän pienen hiekkatien varressa, tien länsipuolella, Saha- eli Hautjärveen viettävässä, vanhoja kuusia kasvavassa rinteessä sijaitseva umpinainen kivi- ja maavalli. Vallirakenne on muodoltaan viisikulmainen ja sen halkaisija on joitakin kymmeniä metrejä. Osa valleista on maarakenteisia ja noin metrin korkuisia, vallin sisäpuolella on oja josta maat on lapioitu. Osa valleista, mm. tien vieressä oleva, on kookkaista kivistä rakennettuja. Vallin päällä kasvaa joitakin vanhoja kuusia. Vallin sisäpuolella, aitauksen yläosassa on erittäin suurista siirtokivilohkareista koottu epämääräinen rakenne. Aitauksen yhdessä kulmassa on suorakulmainen kuoppa, luultavasti kellari. Yhdessä kulmassa on ampumapaikalta tai vastaavalta vaikuttava suojarakenne. Rakenteen itäpuolella kulkeva tie on vanha, ja alueella on kahakoitu isonvihan aikana. Kysymyksessä on mahdollisesti jonkinlainen puolustusrakenne tai piilopirtin paikka.
Vuoden 2016 inventoinnissa kohde on jaettu kolmeen alakohteeseen: 1) kartanon pihapiiri, 2) valli, ja 3) vanhat tiet.
Hautjärven eli Siversbergin kartanon sijainti näyttää vanhojen karttojen perusteella vaihtelevan, mutta kartanon todennäköisin paikka on kuitenkin sen nykyisellä paikalla. Viimeistään 1800-luvun puolivälissä kartano on varmuudella sijainnut nykyisellä paikallaan, ja vuoden 1852 tiluskarttaan on merkitty kartanon rakennukset melko tarkasti. Kartanon alue on sekoitus vanhaa viimeistään 1800-luvulla rakennettua rakennuskantaa ja modernia rakentamista. Aktiivinen käyttö on todennäköisesti hävittänyt osan varhaisemman asutuksen jäljistä. Nykyisistä rakennuksista kartanon päärakennus ja kaksi vilja-aittaa ovat suojeltuja (rakennusperintörekisteri 200059 Hautjärven kartano).

Kallvik Magasinsudden (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Magasinsudden-nimisen niemen kärjessä Makasiinintien päässä. Vuonna 1751 perustettiin tähän paikkaan kruunun omistama apumakasiini viljalle ja muille viktuaaleille provianttikirjurin johdolla. Pitäjänkartalla täällä on kuitenkin jo vuonna 1750 makasiini. Paikalla on sijainnut Espoonkartanon tiilitehtaan lastauspaikka 1700-luvulla, ehkä jo aiemmin. Tiedetään m.m. kreivi Gustaf Hornin vieneen Espoonkartanosta tiiliä Tukholmaan ja Viroon 1600-luvun alkupuolella. 1700-luvun käräjäpöytäkirjassa mainitaan paikalla toimineen myös Espoonkartanon ikiaikainen laivatelakka ja laivanrakennuspaikka. Paikka toimi vuonna 1755 myös Vihdin Palakosken sahan Tukholmaan vietävän sahatavaran lastauspaikkana. 1886 perustettiin lähistölle Kallvikin rantaan toinen tiilitehdas, josta tiilet on viety Magasinsuddenin laiturille kapearaiteista rautatietä pitkin. Rautatien penkka on paikoitellen edelleen näkyvissä. Niemi on nykyään yleisenä uimarantana. Paikalla on nähtävissä kivijalka, joka saattaa liittyä 1750-luvun kartassa näkyvään makasiinirakennukseen. Puisen uimalaiturin vieressä erottuu vedessä puupaaluja. Merenpohjassa on runsaasti tiilenpaloja, ja pohjaa on peitetty kuitukankaalla ja hiekalla. Rannassa on lisäksi kivirakenne, joka saattaa liittyä vanhaan laituriin.

Lepola (1000003682) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoon Henttalassa, Hannulan talon eteläpuoleisella luode–kaakko-suuntaisella, noin 20 m leveällä pellon yläterassilla. Löydöt, pieni alkeellinen tasataltta (KM 35102:1) ja kvartsi-iskokset (KM 35102:2) poimittiin talteen pellon pinnalta.

Monikko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Leppävaaran urheilupuistossa, noin 650 m Leppävaaran uimahallista luoteeseen, kahden mäen välisessä laaksossa olevan peltokaisteleen länsirinteessä. Paikan itäpuolella virtaa Monikkopuro. Löydöt, mm. kynsitaltta, pii- ja kvartsi-iskokset, löytyivät vanhan metsätien pinnasta sekä vieressä olevasta pellosta. Asuinpaikka lienee pääasiassa metsän puolella. Samalla paikalla on sijainnut Kilon kylän Monikon talo.
Vuonna 2021 ja 2022 tehdyissä koekaivauksissa löytyi saviastianpaloja (Ka II: 2 ja varsinkin Ka III:1) sekä kvartsi ja pii-iskoksia. Asuinpaikan kulttuurikerros oli heikon harmaanruskeaksi värjäytynyt. Minkäänlaisia kivikautisia rakenteita kuten liesiä ja paalunsijoja ei kaivauksessa löytynyt. Asuinpaikka osoittautui melko hyvin säilyneeksi, mutta on todennäköisesti melko pienialainen.

Oittaan leirintäalue (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Kunnarlantien länsipuolella, Kunnarlantien ja Oittaantien risteyksessä, noin 200 m Oittaan leirintäalueesta länteen. Löydöt, mm. epineoliittista keramiikkaa, kiviesineen katkelma, on poimittu peltoaukeaman pohjoisosasta, pellon korkeimmalta kohdalta.

Riimuniitty (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Finnontien itäpuolella, Söderskogin tilasta n. 600 m itäkoilliseen, laajan peltoaukean koillisnurkassa, niemekkeen laidalla. Löydöt, mm. saviastianpala, kiviesineen katkelma, pii-iskos ja kvartsiesineitä, poimittiin etelään viettävän peltorinteen ylälaidasta. Peltoalueen pohjoispuolella on tasainen metsärinne, jolla asuinpaikka mahdollisesti on sijainnut.

Korsbacka (Ristimäki) Björkbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Glomsjoen ja Kunnarlantien välissä etelään viettävällä peltoniemekkeellä aivan tien tuntumassa. Alue on n. 80 x 130 m laaja, ja löydöt tulivat jokseenkin koko alueelta, mutta ainoastaan tien länsipuolelta. Löydöt: saviastianpaloja, kiviesineitä, kiviesineiden katkelmia ym.

Tomasböle (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suomen ensimmäisen paperimyllyn paikka Sumpenin rannalla. Johan Gezeliuksen vuonna 1667 perustama vesivoimalla toimiva tamppilaitos valmisti lumppupaperia. Paperiruukin lähistöllä on muistokivi. Paperiruukin tienoilla on ollut myöhemmin myllyjä.
Historiallisten karttojen ja maastohavaintojen perusteella tarkennettiin kohteen sijoittumista maastossa. Keväällä 2022 kohteen sijainti oli merkitty joen länsipuolelle, vaikka pääosa ruukista on sijainnut sen itäpuolella. Kohteelle laadittiin summittainen rajaus, mutta koska kohde sijaitsee noin 150 metriä inventoidusta voimajohtolinjasta, sitä ei tarkemmin kartoitettu. Tulevaisuudessa kohteen tarkempi inventointi on tarpeen.

Batteriet (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ett tiotal stenkonstruktioner, som befinner sig på berget Batteriet vid södra stranden av Tvärminneön i den sydöstra delen av Hangö. Berget höjer sig ca 15 m.ö.h. Vid östra kanten av berget har upptäckts ett fyrsidigt röse eller stensättning, som kan härstamma från järnåldern. Det låga röset eller stensättningen är 2,5 m i diameter och dess höjd är 0,3 m (koordinater p=6642 472; i=3288 704; z=7,5). De andra upphittade konstruktionerna kan tolkas som rester av ugnar eller diverse lämningar av läger från historisk tid. Enligt www-rapporten av en inventeringskurs i Tvärminne åren 1997-98 har minst tio ryssugnar samt rester av skelett, knappar och vapen hittats på området. Under inventeringen år 2005 konstaterades minst tio stenkonstruktioner kring bergsområdet. Minst sju av dem kan betraktas som ugnar, som har konstruerats på skyddade ställen vid kanter av klippavsatser. Ett skydd troligen härstammar från 1900-talet.
Vuoden 2014 inventoinnissa alueelta löytyi yhteensä seitsemän varmasti kiinteäksi muinaisjäännökseksi tulkittavaa rakennetta. Kohteet ovat suhteellisen kaukana toisistaan, mutta ne muodostavat kuitenkin kokonaisuuden, jossa yksittäiset kohteet on luetteloitu pääkohteen osiksi alakohteina.

Långholmen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Ett stenröse som är belägen i Hangö stadens sydöstra del på Tvarminneöns nordöstra del, Långholmen, den forna öns sydvästra del. Det delvis nedbrutna röset ligger på berget norr om Krogarviken, ca 25 m nordväst om fastigheten Solbackens byggnad. Röset är 5 m i diameter och ursprungligen må ha varit fyrsidigt. Enligt sitt läge och sin konstruktion kan det härstamma från järnåldern, men likaså vara även yngre. Det finns flera befästningsrester och smärre stensättningar av både obekant ålder och ändamål på Långholmen, av vilka åtminstone en del liknar ugnar av historisk tid. Ca 700 m öster om röset på en höjning ligger en liten lavbeväxt stensättning, som har förvandlats till skydd, men som kan härstamma från äldre tider. Långholmen granskades under inventeringen 2005 dels på grund av uppgifter av en tidigare kurs i inventering i Tvärminne åren 1997-98.

Lindroos (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 3607) on löytynyt kirkonkylästä Lindkullan tilan riihen läheisyydestä. Vuoden 1971 inventoinnissa ei paikalta löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on loiva, lounaaseen laskeutuva peltorinne, jonka keskellä on pieni metsittynyt moreeninyppylä, jolla Lindroosin riihi on ilmeisesti joskus sijainnut. Peltorinteen yläosassa on havaittavissa loiva terassi, jonka yläpuolella maalaji on hiekansekaista. Metsikön itä- ja eteläreunalta löytyi kvartsi-iskoksia ja palaneita kiviä n. 25 m mpy korkeuskäyrältä ja hieman sen yläpuolelta. Kohde lienee osittain tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Rauhanmäki (1000003915) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 4749) ja suiponsoikea reikäase (KM 7186) lienee löydetty Martinkylän Rauhamäen talon läheisyydestä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Talon etelä- ja lounaispuolella on hieno, loivasti lounaaseen laskeva peltorinne. Peltorinteen yläosa on hiekansekainen, alempana maaperä muuttuu saviseksi. Peltorinteellä on havaittavissa muinaisen rantaterassin reuna n. 35 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Terassin yläosasta, erityisesti pienen saunarakennuksen ympäristöstä, löytyi kvartsi-iskoksia ja palaneita kiviä. Kohde on osittain tuhoutunut peltoviljelyn ja läheisen asutuksen vaikutuksesta.

Ormkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kuutiokivi (KM 18515) on löytynyt Martinkylän Albackan talosta 200 m koilliseen, Ormkulla -nimiseltä kiviseltä peltokumpareelta, noin 100 m itään putkikirveen (Ahlbacka KM 16435) löytöpaikasta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löytöpaikalta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on hyvin loivasti itäkaakkoon, kohti Oll-bäckenin pohjoista sivuhaaraa, laskeva peltorinne, jonka keskivaiheilla kohoaa Ormkullan hiekansekainen mäenkumpare. Kumpareen laki on paikoin kivinen ja sieltä löytyi melko runsaasti historiallisen ajan löytöaineistoa, kuonaa, rautaa, tiiltä jne. Kumpareen kaakkoispuolelta löytyi kvartsiraaka-ainekappale sekä hiotun liuskekärjen katkelma. Pellossa oli myös runsaasti palaneita kiviä, mutta ne voivat liittyä historiallisen ajan toimintaan alueella. Kohde on melko tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Snickars (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltta (KM 18525:1), kourutaltan katkelma (KM 18525:2) ja oikokirves (KM 18525:3) on löydetty Paippisten kylästä Snickarsin tilan pelloilta. Tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa ja se sijaitsee samalla peltorinteellä läheisen Kvarnåkerin kivikautisen asuinpaikan kanssa, siitä n. 200 m luoteeseen. Paikalla on hieno etelään, kohti Sipoonjokea, laskeva peltorinne, jossa on havaittavissa muinainen rantaterassi n. 25 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Terassin yläpuolella maalaji on hiekansekainen. Paikalta löytyi kvartsi-iskoksia ja palaneita kiviä. Kohde on osittain tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Solbacka (1000003927) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Poikkiteräinen kivikirves (KM 21390) on löydetty Nikkilästä, Solbacka -nimisen tilan maalta, peltotöissä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Jussi-Pekka Taavitsaisen tarkastuksessa 1985 paikalla ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on Skogbergin kauppapuutarha. Kasvihuoneiden itäpuolella on loivasti eteläkaakkoon, kohti Ruddammsbäckeniä laskeutuva peltorinne, jonka keskivaiheilla on selkeä muinainen rantaterassi 25 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Hiekansekaisesta peltomullasta löytyi mm. piikaavin, kvartsi-iskoksia, palaneita kiviä sekä runsaasti historiallisen ajan löytöaineistoa. Maanomistaja lahjoitti samalta peltorinteeltä löytyneen hiotun kivilajiesineen. Hieno kivikautinen asuinpaikka on melko laaja-alainen ja lienee suurelta osin tuhoutunut peltoviljelyssä.

Nyängen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta (KM 30117) on löytynyt Nikkilän keskustan itäpuolelta, Kerava-Porvoo radasta 200 m etelään, savisen pellon pinnalta peltotöiden yhteydessä.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Yläosastaan hiekansekainen peltorinne laskee hyvin loivasti koilliseen, kohti Sipoonjoen itäistä sivuhaaraa. Melko tasaiselta pellolta, ladon koillispuolelta löytyi kvartsi-iskoksia. Muinaisen rantaterassin reuna kulkee 20 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa ja se muodostaa alueella itäkoilliseen pistävän kapean lahden. Kvartsi-iskosten löytöpaikasta 100 m koilliseen on löytynyt peltotöissä eteläsuomalainen tasataltta. Taltan löytöpaikka oli inventointiajankohtana nurmella ja niiden välissä oli mansikkamaa. On hyvin todennäköistä, että asuinpaikka jatkuu taltan löytöpaikalle saakka, muinaisen lahden pohjukkaan. Asuinpaikka on osin peltoviljelyn tuhoama. Kohteesta 350 m länteen löytyi uusi kivikautinen asuinpaikka Nilsbo.

Ärtrisholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pintaosiltaan isommista lohkokivistä koottu latomus kalliopohjaisen mäenrinteen tasanteella, karkeasti 60-70 m nykyisestä rantalinjasta Ärtrisholmenin niemenjuuren länsipuolella ja n. 10 m mpy. Pohjaosa vaikuttaa pienemmistä kivistä koostuvalta ja halkaisijaltaan n. 2,5 m suuruista isojen kivien muodostamaa latomusta hieman suuremmalta. Pohjakivet voivat olla myös luontaisesti paikalla. Korkeus on vajaa 1 m. Latomuksen funktio ei selvinnyt tarkastuksessa, mutta todennäköisesti se on historialliselta ajalta peräisin, ehkä romahtanut uunirakenne. Sijainniltaan se ei ole kovin sopiva merimerkiksi. Latomuksen kaakkoispuolella on alempana kolme pientä kiveystä. N. 25-30 m pohjoiseen (NNW) on n. 2 m korkeammalla kallioharjanteella epämääräisempi pyöreähkö ja matala hajotettu kivilatomus, n. 1,5 m halkaisijaltaan. Se on koottu halkaisijaltaan alle 20 cm kokoisista pyöreämuotoisista kivistä (gps-koordin. p=6650 362; i=3318 792; z=n. 12). Maasto kohoaa edelleen hieman sisämaan suuntaan. Myös pari muuta epämääräistä kiveystä havaittiin tarkastuksen yhteydessä enemmän sisämaassa.

Paloniemi 2 (1000004062) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Paloniemessä, loivasti lounaaseen viettävällä peltoterassilla Paloniemen vanhainkodin etelä- ja lounaispuolella, uimarantaan vievän tien molemmin puolin. Pellon pinnasta on poimittu saviastianpaloja ja kvartsia. Maaston ja löytöjen perusteella kyseessä on rautakautinen ja mahdollisesti myös vanhempi, kivikautinen asuinpaikka.
Vuonna 2019 tehtiin kaavoituksen tarpeisiin kohteella kartoitus ja koetutkimuksia (koeojia). Kohdissa missä Seppälä on v. 2006 löytänyt pellon pinnasta rautakauteen viittaavia löytöjä, todettiin peltomultakerroksen alapuolella merkkejä rautakautisesta asuinpaikasta. Aiemman muinaisjäännösrajauksen keskivaiheilla, pellon pohjoislaidalla havaittiin peltomultakerroksen alla pitkulaisia ja voimakkaan punaisia punamultaläiskiä. Kyse saattaa olla kivikautisesta punamultakalmistosta. Mitään ajoittavia löytöä ei niistä kuitenkaan tullut. Alueelle hahmottui kolme erillistä muinaisjäännöskohtaa Paloniemi 2 A-C, joista siis A ja B ovat rautakautisia asuinpaikkoja ja C mahdollinen punamultakalmisto. Muinaisjäännökselle tehtiin uusi rajaus, niin että se jakaantuu kahteen erilliseen suojelualueeseen (AC ja B).

Moisionpelto (1000004063) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Pappilanselän etelärannassa noin 130-140 m järvenrannasta etelälounaaseen. Löytöpaikka on Moisionpellon korkeimmalla kohdalla, noin 10 m pellon itäreunasta ja noin 60 m Moisionlahteen laskevasta lähteestä länsiluoteeseen. Neljä kvartsi-iskosta poimittiin noin 100 m pitkän luode-kaakko -suuntaisen peltotasanteen päältä. Selvää löytökeskittymää ei ollut, vaan iskokset olivat usean kymmenen metrin päässä toisistaan. Inventoija ei pitänyt paikkaa varsinaisena asuinpaikkana löytöjen vähäisyden ja niiden hajanaisuuden takia, vaikka paikan sijainti on varsin sopiva asuinpaikaksi. Vuonna 2007 löytyi maakaasuputkilinjajn inventoinnissa kvartseja noin 140x70 m alalta rajoittuen etelässä ja kaakossa Moision historiallisen ajan kylätonttiin. Koepistoissa ei havaittu säilyneenä kyntökerroksen alaista kulttuurikerrosta. Moision keskiaikainen kylätontti (Moisio) on määritetty Moisionpeltoa laajemmaksi alueeksi.
2013: Moisionpellon kivikautisen asuinpaikan suhteen ei tehty uusia merkittäviä havaintoja. Pellolla suoritetussa pintapoiminnassa havaittiin yksittäisiä kvartsi-iskoksia ja yksi pala mahdollisesti kivikautista keramiikkaa. Tutkimuksissa ei havaittu löytökeskittymiä, eikä alueelle tehdyissä koekuopissa ollut rakenteita tai kulttuurikerroksia. Asuinpaikan rajaus säilyy ennallaan, Tapani Rostedtin v. 2007 havaintojen mukaisena. Rajaus perustuu maan pinnalta tehtyjen löytöjen levintään. Alueella aiemmin tehdyissä koekuopissa ei oltu missään havaittu kulttuurikerrosta tai rakenteita. On oletettava, että savikkoisessa maaperässä, missä paksun ja yleensäkin syvemmälle ulottuvan kulttuurikerroksen syntyminen on epätodennäköistä, kivikautisen asuinpaikan kiinteät jäänteet ovat suureksi osaksi tuhoutuneet pellonmuokkauksen seurauksena.

Pikku-Pappila (1000004076) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Sammaloitunut röykkiö heti Lohjan keskustasta Sammatin suuntaan vievän Karstuntien itäpuolella osin kallioisessa ja kivikkoisessa rinteessä Pikku-Pappilan korjatun puurakennuksen luoteispuolella. Alue on noin v. 2004 puretun saunarakennuksen alapuolella. Röykkiö on noin 4 m halkaisijaltaan ja matala. Siinä on ainakin kahdessa kerroksessa kiviä, jotka ovat lähinnä 20-30 cm kokoisia. Röykkiön ajoitus ja funktio ovat epäselvät. Maasto laskee melko voimakkaasti Karstuntien suuntaan. Alueella on myös muita epämääräisiä kivikoita tai kiveyksiä, jotka ainakin pääosin lienevät luontaisia.

Luskalan vanha kirkonpaikka (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan paikalla on sijainnut kirkko. Tämä perustuu Karjalohjan kirkkoherran Eric Lenqvistin pitäjänkertomuksen mainintaan vuodelta 1775, jonka mukaan Sammatti olisi ollut jo vuonna 1460 kappeliseurakunta. Myöhemmin on kuitenkin oletettu, että Karjalohja olisi ollut Karjaan kappelikuntana, johon Sammatti olisi kuulunut. Sammatissa on saattanut olla jonkinlainen pieni saarnahuone, joka olisi säilynyt rukoushuoneena Karjalohjan muodostaessa 1500-luvulla Sammatin kylien kanssa kappeliseurakunnan. Perimätiedon mukaan kirkonpaikan lähellä olisi myös ollut sotaväen harjoituskenttä. Kirkon tai rukoushuoneen paikka on sijainnut perimätiedon mukaan Luskalassa. Paikka sijaitsee maantien 104 itäpuolella, noin 600 m Valkjärvestä etelään. Kohteen vieressä on Kalle Enkvistin vanha torppa. Alueella on mainittu näkyneen 1900-luvun alkupuolella 10–20 hautapainannetta. (Enbuske 2002, 64, Silvanto 1930, 96–100.)
Vuonna 2004 Eeva Raike inventoi kohteen ja hän havaitsi alueella ainakin 12 soikeaa tai pitkänomaista painannetta, jotka hän totesi mahdollisten ruumishautojen paikoiksi. Alueella oli hiljattain tehty metsätöitä jonka jäljiltä alue oli risujen peitossa. Raike arvioi muinaisjäännöksen laajuudeksi noin 7500 neliömetriä.
Vuoden 2010 inventoinnissa todettiin maantien läheisyydessä loivassa metsäisessä rinteessä ainakin 22 hautamaista painannetta. Näistä osa oli itä-länsisuuntaisia ja osa pohjois-eteläsuuntaisia rinteen laskusuunnan mukaan. Alueella oli paikoin rehevä kasvillisuus, joten on mahdollista, että painanteita on enemmänkin. Mikäli paikalla on ollut kirkko tai rukoushuone, on se todennäköisesti sijainnut painanteiden yläpuolella rinteen päällä. On myös mahdollista, että hautoina pidetyt kuopat liittyvät sotaväen harjoituskenttään tai leiripaikkaan, sillä ne muistuttavat leiripaikoilla todettuja painanteita. Havaitut kuopanteet sijoittuvat jo aiemmin muinaisjäännösalueeksi rajatun alueen lounasosaan.

Varo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka aivanm Karjalohjan vastaisella rajalla, yläosassaan hiekkaperäisessa pellossa, jonka terassimaisella alueella havaittiin Sammatin kuntainventoinnissa v. 2004 hyvälaatuisia kvartsi-iskoksia. Pelto muuttuu alaosassaan saviseksi. Pohjoisen ja koillisen suunnalla asuinpaikka on kallioalueiden suojaama. Lohjanjärven pohjoisrantaan on n. 150 m.

Rantaveräjä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen löytöpaikka, mahdollinen asuinpaikka, kaakkoon viettävällä pellolla, n. 200 m Lohjanjärven Karjalohjanselän rannasta ja 1 km Karjalohjan kunnanrajasta. Löytöpaikka on pellon tasainen hiekansekainen kohta n. 50 m vaiheilla mpy. Korkeuden perusteella mahdollinen asuinpaikka olisi mesoliittinen. Löytöolosuhteet olivat paikan löytyessä Sammatin kuntainventoinnissa 2004 hyvät; löydöt ovat vähäiset mutta paikka on sangen sovelias asuinpaikan sijainnille.

Möilimäenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Taavinkylässä, Kehä II:lta 150 m itään, Nygrannaksentien ja Möilimäentien lounaispuolisessa pellossa, Dåvitsin Nygrannaksen talosta 180 m koilliseen. Loivasti lounaaseen viettävän pellon pinnasta on löydetty inventoinnissa 2005 muutamia kvartseja. Topografian perusteella kyseessä on todennäköisesti asuinpaikka, vaikka löytöjä on niukasti.

Kuninkaankartano (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kuninkaankartanon alueella, Asunto Oy Espoonkruunun lounaispuolisella korkealla kalliomäellä, Kuninkaankartanontiestä 160 m lounaaseen. Kallion laelta hyvä ja kattava näkyvyys Mankinjokilaaksoon.
Paikalta on löytynyt 1976 kalliolla sijaitsevasta matalasta röykkiöstä kivikirves ja kourutaltta. Esineet olivat röykkiön etelälaidassa kivien alla. Inventoinnissa 2005 kallion laelta todettiin matala latomus, jonka lounaispuolella on maantasainen kiveys. Rakenteen, sijainnin ja löytöjen perusteella röykkiö saattaa olla kivikauden lopulta tai pronssikaudelta. On myös mahdollista, että kiveys on huomattavasti myöhäisempi ja syntynyt esimerkiksi viljelymaata raivattaessa. Kyseessä voi olla myös rakennuksenperusta. Jäännöksen luonteen selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia.

Koirarata (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Leppävaaran urheilupuistossa olevasta koiraradan koillisreunasta 70 m koilliseen, kapean laakson itärinteessä pohjoisesta virtaavasta Monikkopurosta 85 m itään. Paikka on jyrkästi itään viettävän rinteen kapealla ja tasaisella muinaisella rantaterassilla, jonka yli kulkee sähkölinja. Vuoden 1990 inventoinnissa paikalta löydettiin kvartsia ja palanutta luuta. Suurin osa asuinpaikasta on ilmeisesti tuhoutunut sähkölinjan teossa. Vuonna 2008 suurin osa asuinpaikasta tutkittiin kaivauksin.

Kalkutu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sperringsin ja Järtbackan alueella, Kalkutun suon itäreunassa. Paikka on pohjoiseen ja luoteeseen pistävää hiekkaniemeä, jossa kulkee metsätie. Tien eteläreunassa on hiekkakuoppa. Löydöt kvartsia ja palanutta luuta. Löytöjen ja korkeuden perusteella kyseessä on ilmeisesti mesoliittinen asuinpaikka.

Salmijärvi (1000004129) (Taide)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Salmijärven lounaisosassa olevan Lautmäki-nimisen niemen itäosassa, vedestä pystysuoraan nousevassa kallioseinämässä. Maalausjälkien kohdalla kallion edustalla on kivilohkare.
Seinämässä on punavärillä maalattuja jälkiä neljässä eri kohdassa, ylimmät runsaan 2 m korkeudessa, alimmat noin 1,75 m korkeudessa veden (tarkastushetkellä jään) pinnasta. Vaikka seinämässä ei ole havaittavissa selviä kuvioita, on kohde kuitenkin tulkittava kalliomaalaukseksi.

Stora Äspskär (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Stora Äspskärin keskiosassa, kaallioharjanteen eteläosassa avokalliolla, 3-metrisen kalliojyrkänteen päällä sijaitsevat kaksi pientä röykkiötä. Röykkiöt on koottu pyöreistä luonnonkivistä, eteläisempi on pyöreä, n-. 1,2 m halkaisijaltaan ja 0,4 m korkea, pohjoisempi n. 1,5 m päässä on lähinnä suorakulmainen ja suunnassa etelä-pohjoinen 1,2 ja itä-länsi 0,9 m sekä 0,6 m korkea. Niiden tarkoitus on epäselvä. Ne voivat olla rajamerkkejä tai jonkinlaisia uunirakenteita.

Idlaxby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Idlaxby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1414. Porvoon läänin vuoden 1540 maakirjaan on merkitty Idlaxbyhyn oli kuusi talonpoikaa (4 täysveroa). Vuonna 1557 Idlaxbyssä oli 11 veronmaksajaa, joista kuusi oli ulkokylänmiehiä.
Dalsvikintien etelä/itäpuolella olevalla kahdella kivikkoisella luode-kaakkosuuntaisella harjanteella on näkyvissä useita uuninraunioita, rakennustasanteita, kivijalkojen osia ja kellari. Jäännökset ovat tulleet näkyviin lampaiden laiduntamisen seurauksena. Uuninraunioita on erityyppisiä; nelikulmaisia noin 3 x 3 metrin kokoisia sekä kiuasmaisia. Lapionpistoista tuli esiin tiilimurskaa ja hiiltä. Kellari on neliömäinen ja siihen johtaa halssi. Selviä kivijalkoja ei ole näkyvissä kuin ladon takana suuri kaksiosainen luonnonkivistä tehty kivijalka. Rakennuksenpohjat erottuvat lähinnä raivattuina tasanteina.
Paikalla on ollut Idlaxin kartano ja sitä seurannut torppa 1900-luvun alkuun saakka. Kysymyksessä lienee kartanon perustamisen seurauksena 1600-luvulla autioitunut Idlaxbyn kylätontti.

Mustalahti (1000004353) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Aurinkolahden kanavan ja Uutelantien itäpuolella kevyenliikenteenväylän leikkauksessa erottuu runsaasti tiilimurskaa, kyseessä on mahdollinen tiiliuunin paikka. Siitä 30-40 metriä etelään on tien leikkauksessa selvä kalkkiuuni, joka on avoin tielle päin. Kevyenliikenteenväylän rakentaminen on viistänyt pienen palan uunin suuaukon vasemmalta puolelta; leikkauksessa näkyy jauhemaista kalkkia ja kalkkikiven palasia. Uunin ja tiilimurska-alueen välissä, niiden takana (itäpuolella) on suuri kuopanne, jossa on vallimaiset, kasatut reunat. Kuopassa on jonkin verran metalli- ym. rojua. Ko. kuoppa on myös todennäköisesti jonkinlaisen teollisen uunin jäännös. Uunit saattavat liittyä Viaporin rakennustöihin, missä tapauksessa ne olisivat 1700-luvun jälkipuoliskolta. Historiallisista lähteistä tunnetaan maininta Mustalahden tiiliuuneista.

Santahamina Kissalampi 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Santahaminan Isosaaressa (saaren itäisessä niemessä joka on ollut aiemmin erillinen saari) Kissalammen koillispuolella varastorakennuksesta kaakkoon, lähellä ruutivarastokumpua sijaitsee loivassa, kuusikkoisessa rinteessä erikoinen kivirakenne. Rakenne koostuu vähintään viidestä, isoista kivistä (halkaisijaltaan yli 50 cm) rakennetusta kaaresta. Kivet ovat sammalen peittämiä, ja rakenteen seassa kasvavien kuusien ikä lienee joitakin kymmeniä vuosia. Rakennelman suurin leveys on noin kymmenen metriä ja pituus kohtisuoraan rinnettä vasten 4,5 metriä. Alapuolella on joitakin isoja kiviä ja kiviröykkiö, jotka saattavat liittyä rakennelmaan. Kyseessä voi olla leirikirkko tai katsomo. Rakennetta on epäilty myös suuntimalaitteeksi.

Santahamina Kissalampi 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Santahaminan Isosaaren (saaren itäisen niemen) pohjoisrannalla välittömästi varastomakasiinin länsipuolella sijaitsee erikoinen kivirakenne. Rakenne koostuu vähintään kahdeksasta kaaren muotoon asetellusta kivirivistä. Kivet ovat täysin turpeen ja nurmen peittämiä. Rakenteen leveys on noin kymmenen metriä ja pituus kohtisuoraan rinnettä vasten noin 8,5 metriä. Rakennelma on koottu kiilan muotoon kahden kallionnyppylän väliin siten, että "katselusuunta" on pohjoiseen. Kivirivien alapuolella noin 2,5 metrin päässä alimmasta rivistä on suuri, tasapintainen kivipaasi. Kyseessä voi olla leirikirkko tai katsomo. Rakennetta on epäilty myös suuntimalaitteeksi.

Santahamina Itäniemi (Kulkuväylät)
Historiallinen; Santahaminan etelärannalla Itäniemessä on kallion rinteeseen ladottu kivirakenne. Kivilatomus on lounais-koillis-suuntainen, noin 7x5,4 m kokoinen ja lähes suorakaiteenmuotoinen. Se on rakennettu etelään päin viettävään rinteeseen osittain kallion halkeamiin. Sen kaakkoisreuna, ja osittain koillisreuna, ovat sortuneet. Säilyneet suorat seinät ovat huolella ladottuja. Rakenteen eteläkulmassa on suuri maakivi/kallio. Korkeimmillaan kivilatomus on noin 2,1 m ja siitä on näkyvissä parhaimmillaan 12 kivikertaa.
Kysymyksessä voi olla merimerkki. Tulkintaa on kritisoitu, koska rakenne ei sijaitse korkeimmalla kallionhuipulla, mistä näkyvyys merelle olisi parempi.

Santahamina puolustusvalli (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan pohjoisosiin rakennettiin vuonna 1863 redutti. Redutin noin 2 km pitkä maarakenteinen valli kulki Santahaminan Hevossalmen etelänpuoleisilta kallioilta Vesitorninmäelle ja sieltä edelleen Saharan poikki merenrantaan. Merenpuoleiselta sivulta redutti oli avoin. Puolustussuunta oli suunnattu saaren sisäosiin päin. Redutin kulmissa oli yhteensä yhdeksän tykkiasemaa.
Redutin maavalleja on säilynyt katkelmina yhteensä noin 1 km matkalta. Hyvin säilyneitä osia on mm. nykyisen Maanpuolustuskorkeakoulun pihalla ja koulurakennusten eteläpuolella pistooliampumaradan takana. (Annetut koordinaatit ovat redutin osasta pistooliampumaradan pohjoispuolelta.) Vallia on joskus arveltu Santahaminaan 1500-luvulla aiotun kaupungin ympärysmuuriksi.

Kerämäki (Hautapaikat)
Historiallinen; Hauta liittyy syksyllä 1831 Etelä-Suomessa riehuneeseen koleraepidemiaan. Mäntsälässä kuoli 59 henkilöä. Koleraan kuolleita ei saanut tartuntavaaran vuoksi haudata kirkkomaahan, vaan varta vasten perustetuille kolerahautausmaille. Mäntsälässä oli näitä hautausmaita useampiakin. Kerämäen hautapaikalla on 1800-luvulla pystytetty muistokivi. Ko. hautaan on haudattu 30 vainajaa. Luultavasti kysymyksessä on joukkohauta, johon on haudattu vainajat muutamassa erässä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Muistomerkki on tiheän mäntytaimikon keskellä ja heinittynyt.

Kytäjä Isokylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hyvinkään Kytäjän Isokylän alueella on todennäköisesti sijannut keskiajasta saakka kylätontteja. Tontit mainitaan ensimmäisen kerran vasta vuonna 1539, mutta asutus lienee kuitenkin sitä vanhempaa. Vanhin kartta alueesta on vuodelta 1709, ja sen perusteella kylätontit on paikannettu Kytäjärven etelärannalla sijaitseville peltoniemekkeille. Nämä tontit ovat nykyään hylättyjä, mutta alueet oli rakennettu vielä 1900-luvun alussa.
Kytäjän Isokylää inventoidessa alueella oli havaittavissa useita rakenteita, jotka liittyvät alueen entiseen asutukseen. Suurin osa näistä sijaitsi joko Isokylän/Ollilan tai Vähäkylän/Lahden kylätonttialueilla, mutta myös Isokylän tonttialueen lounaispuoleisessa metsässä oli havaittavissa rakenteita, mm. kiviaita. Maan pinnalla näkyvien rakenteiden lisäksi maan alla saattaa olla vanhemman asutuksen muodostamia kerroksia. Alue muodostaa arkeologisesti ja maisemallisesti kiinnostavan kokonaisuuden.

Skräddarböle (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Noin 0,8 ha laajuinen röykkiöalue Skräddarbölen tilalla saman nimisessä kylässä (ent. Snappertunaa) Dragsvikin selän kaakkoispuolella kallio-/moreenialueella. Röykkiöitä tai latomuksia on kaikkian 14 kpl, jotka ovat osin vaurioituneet metsänhakkuissa. Valtaosa on koottu suuremman silmäkiven ympärille tai viereen. Ainakin osaa on rakenteensa ja sijaintinsa perusteella pidetty hautaröykkiöinä, osaa viljelyröykkiöinä. Ne muodostavat kokonaisuuden, jonka suojelu on tavoite 2000-luvun ensi vuosikymmenellä alueelle rakennettavan golfkentän rakentamisen yhteydessä. Todennäköisesti varhaisrautakautisia hautaröykkiöitä ovat ainakin röykkiöt 1-3, 5-8, 14 ja mahdollisesti röykkiö 11. Röykkiöiden koko ja muoto vaihtelee suuresti noin 3-8 m ja pyöreän ja pitkänomaisen välillä. Osa on kalliopohjaisessa maastossa, mutta todennäköiset viljelyröykkiöt ovat lähellä alueella olevia pieniä peltoja.
Paikalta todettiin kesän 2009 tarkastuksessa neljä ennestään tuntematonta röykkiötä ennestään tunnetuista röykkiöistä 200 m lounaaseen golfväylien väliseltä alueelta. Kaksi röykkiöistä on aivan väylän reunassa.

Skadakärr (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Mahdollinen varhaismetallikautinen hautaröykkiö pienellä kalliokielekkeellä Dragsviksfjärdenin eteläpuolella, Skräddarbölen ja Nybodan kylänrajan tuntumassa, 220 m Skräddarbölen- ja Lustigkullantien risteyksestä kaakkoon. Röykkiö on pyöreä ja halkaisijaltaan 4-4,5 m. Sen keskellä on kuoppa, josta on mahdollisesti otettu kiviä röykkiön länsipuolella olevaan rajakiveykseen, jossa on kaksi pitkää kiviriviä. Röykkiö on kokonaisuudessaan sammalpeitteinen. Röykkiökivien koko on 20-40 cm.

Tranukärr (Kivirakenteet)
Historiallinen; Dragsvikinselän eteläpuolisen Skräddarbölen kylän Tranukärrin tilan osittain kivestä muuratun maakellarin jäännökset. Kellari sijaitsee noin 120 m vanhan tilan lounaispuolella sekametsäisen harjanteen reunalla. Se on maahankaivettu ja katto erottuu kaarevana kohoumana. Itäosassa on karkealla laastilla muurattu lohkokivinen seinä, jossa on matala oviaukko. Maakellarin ja Tranukärrin tilan välillä on myös muita kellarin- ja rakennuksenpohjia, jotka lienevät hieman nuorempia.

Råkärr (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakiveys entisen Snappertunan Skrädarbölen ja Västervikin kylien rajalla Tranukärrin ja Råkärrin tilojen välissä. Se on sekametsässä tasaisella maapohjalla vanhan sorakuopan eteläpuolella. Kiveys on nelikulmainen ja kooltaan noin 1,2x1,4 m. Muutama kivikerros on ladottu päällekkäin ja kiveyksen päällä on kaksi pystykiveä. Noin 5 m etelälounaaseen on pienempi pystykivellinen kiveys. Kiveys sijaitsee kylänrajan linjalla, muttei osu kylien tai tilojen risteykseen. Kiveyksen sijainti ja kunto viittaavaat siihen, että kyseessä on vanhempi rajakivi, joka poikkeaa muista nykyrajoilla sijaitsevista rajakiveyksistä.

Flätbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves, ison poikkikirveen teräpuolikas (Föreningen Sibbo Hembygdsforskning nro 88) ja kivikirves (Porvoon museo) on löydetty Martinkylän Flätbackan tilan mailta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei mahdollisilta löytöpaikoilta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on etelään ja kaakkoon, kohti Näsebäckenin puroa laskeutuva hiekkainen peltorinne, jonka yläosasta löytyi kvartsi-iskoksia, palaneita kiviä ja palanutta luuta. Topografian perusteella paikalla on ollut kivikaudella etelään pistävä niemi. Pellossa oli myös jonkin verran historiallisen ajan löytöjä; lasia, kuonaa ja tiiltä, mutta niitä ei otettu talteen. Kivikautinen asuinpaikka on suurelta osin peltoviljelyn ja myöhemmän asutuksen tuhoama. Läheinen Flätbackan tila on autioitunut.

Nya Hemmet (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 15394) on löytynyt todennäköisesti Nya Hemmetin päärakennuksen eteläpuolella olevalta pellolta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löytöpaikalta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Talon päärakennuksen etelä- ja kaakkoispuolella on loivasti eteläkaakkoon viettävä peltorinne. Pellon yläosa on hiekansekainen, alempana maalaji muuttuu saviseksi. Sähkölinjan ja tien väliseltä alueelta löytyi inventoinnissa kvartsi-iskoksia ja palaneita kiviä. Paikalla oli myös melko paljon historiallisen ajan löytömateriaalia, mm. lasia ja kuonaa, joita ei otettu talteen. Kohde on suurelta osin peltoviljelyn ja myöhemmän asutuksen tuhoama.

Nygård (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Oiko- ja poikkikirves (KM 7302:1-2) ja kourutaltta (KM 4221) ovat löytyneet Martinkylän Nygårdin tilalta. Kirveet ovat luultavasti löytyneet Nygårdin talon länsipuolelta, Keravanjoen rantapellolta, taltta taas Honkalan uudisviljelykseltä, jonka sijainti ei ole enää tiedossa. Vuoden 1971 inventoinnissa ei mahdollisilta löytöpaikoilta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Alueella sijaitsee hieno, loivasti länsilounaaseen, kohti Keravanjokea laskeva muinainen rantaterassi. Terassin reuna on 40 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Maaperä alueella on savensekaista hiesumultaa. Alempana, lähellä jokirantaa, maaperä muuttuu savisemmaksi. Pellolta löytyi inventoinnissa kaksi hiotun kivitaltan katkelmaa sekä kvartsi-iskos. Peltorinteessä oli myös palaneita kiviä. Löydöt tulivat pääosin sähkölinjan alta, yhteensä n. 250 m pitkältä vyöhykkeeltä. Kohde on osin peltoviljelyn tuhoama.

Rauhala 1 (1000005217) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan katkelma (KM 14466) on löytynyt Nummenpään kylästä, länteen viettävältä loivalta rinnepellolta.
Vuoden 2006 inventoinnissa talon eteläpuolisesta länteenviettävästä hiekkaisesta pellosta löytyi myös kvartsia ja keramiikan pala. Todennäköisesti kyseessä on asuinpaikka eikä vain irtolöytöpaikka. Asuinpaikka sijaitsee Nummenpään kylän pohjoisosassa lähellä Korven kylän rajaa. Maasto on suhteellisen korkeaa, Nummenpään hiekkaharjun pohjoispuolella olevan laakson eteläreunaa. Laakso viettää länteen kohti kuivatusta Leppälammesta laskevaa Korvenojaa. Loivan laakson pohjalla asuinpaikan pohjoispuolella kulkee Karjaan ja Hyvinkään välinen rautatie ja Korventie. Löydöt ovat peräisin Rauhalan talon pihapiiristä kasvimaasta lounaispuolelta ja talon eteläpuolisesta hiekkaisesta peltorinteestä. Talon ohitse kulkevan Rauhalantien pohjoispuolella alempana laaksossa maaperä on suomultaa.

Mäki-Heikkilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 2452:66) on löydetty Palojoen Mäki-Heikkilästä saviselta peltokumpareelta.
Inventointi 2006: Pertti Lilja ilmoitti löytäneensä kvartsia Mäki-Heikkilän alapuolisesta pellosta. Pellossa on selvästi asuinpaikka eikä vain irtolöytöpaikka. Löytökohtia on pellossa kaksi. Toinen on lähempänä tietä noin 55 metrin käyrällä (=läntisempi löytökohta), GPS-mittaus 6703386/3382915 ja toinen Seurantalon kupeella pienellä kukkulalla (=itäisempi löytökohta), GPS-mittaus 6703399/3382946.
Asuinpaikka sijaitsee Palojoen kylässä Taaborinvuoren museoalueen itäpuolisella pellolla Seurantalon pohjoispuolella. Maasto on itään ja koilliseen kohti Palojokea laskevaa peltorinnettä, jokeen on matkaa noin 500 metriä. Paikalla erottuu hieman törmää ja Seurantalon pohjoispuolella on pieni kumpare. Maaperä on kivetöntä hiesua.

Eistkärr (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sipoon kotiseutumuseon kokoelmissa säilytettävä vasarakirveen puolikas on löytynyt Paippisten Eistkärristä, loivasti itään viettävältä pellolta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei paikalla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on hieno peltorinne, jossa olevan ladon kaakkoiskulmalla on hiekansekainen kumpu. Kummulta ja sen reunoilta löytyi kvartsi-iskoksia ja paikoin hiekansekaisessa maassa oli havaittavissa punertavaa likamaata. Muinaisen koilliseen työntyvän niemen reunoja tarkastettiin, mutta alueelta ei löytynyt lisää merkkejä kivikautisesta asutuksesta. Asuinpaikan eteläpuolella oleva metsä oli lähiaikoina kaadettu ja sinne kaivettiin muutamia koepistoja. Hiekkaisessa maassa ei kuitenkaan tavattu merkkejä asuinpaikan jatkumisesta metsän puolelle etelään. Pellolla oleva asuinpaikka on osittain tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta, mutta likamaahavaintojen perusteella kulttuurikerrosta on vielä löydettävissä kyntökerroksen alapuolelta.

Viertola 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lepsämänjoen pohjoisrannalla Härkälänjoen risteyskohdassa. Paikka on Huitunmäen eteläpuolella olevan pienen metsäisen mäen eteläreunalla. Löydöt ovat peräisin peltorinteestä mäen lounaiskulmalla aivan läheltä joen rantaa. Maaperä on savea.
Löytöinä hiotun kiviesineen katkelma, kivilaji-, kvartsiitti- ja kvartsi-iskokset sekä -raaka-ainekappaleet (KM 34458:1–5).

Mummunpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lepsämänjoen itärannalla Huitunmäen luoteisrinteessä. Peltorinne laskee luoteeseen ja länteen kohti Lepsämänjokea. Mäenrinteen ja joen välissä kulkee Huhkalantie. Jokeen on matkaa noin 200 metriä länteen. Jokilaakson pohja on tällä kohdin laakea ja 40 metrin käyrä kulkee kauempana joesta. Maaperä on savea ja alempana myös turvetta.
Löytöinä palanutta savea, kvartsi-esineen teelmä, kvartsi-ydin, -iskoksia ja raaka-ainekappaleita (KM 34454:1–5).

Ahola 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lepsämän joen ja Kuonomäentien pohjoispuolella Aholan talosta 200 metriä pohjoiseen. Aholan tilan ympäristössä on hyvin tiheässä useita asuinpaikkoja, joissa on yhdistetty monia pienialaisia löytöalueita. Kivikaudella paikalla on ilmeisesti ollut vesireitin haarakohta, kapea lahti tai puronuoma pohjoiseen kohti Isosuota ja Valkjärveä. Ahola 4 sijaitsee koilliseen viettävässä peltorinteessä Aholan pihapiirin pohjoisimman ulkorakennuksen pohjoispuolella.
Löydöt: kvartsi-iskoksia ja -raaka-ainekappale (KM 34456:1–2)

Ahola 5 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lepsämän joen ja Kuonomäentien pohjoispuolella Aholan talosta 450 metriä pohjoiskoilliseen. Aholan tilan ympäristössä on hyvin tiheässä useita asuinpaikkoja, joissa on yhdistetty monia pienialaisia löytöalueita. Kivikaudella paikalla on ilmeisesti ollut vesireitin haarakohta, kapea lahti tai puronuoma pohjoiseen kohti Isosuota ja Valkjärveä. Ahola 5 sijaitsee peltolaakson keskellä pienen ojan molemmin puolin ojien haarakohdassa. Löytöjä on alavasta joen penkasta kolmelta lähekkäiseltä alueelta noin 200 metrin matkalta. Maaperä on savea.
Löydöt: kvartsi-kaavin, -iskoksia ja -raaka-ainekappaleita (KM 34457:1–10)

Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lepsämän joen ja Kuonomäentien pohjoispuolella Aholan talosta 800 metriä pohjoiskoilliseen lähellä Isosuota. Aholan tilan ympäristössä on hyvin tiheässä useita asuinpaikkoja, joissa on yhdistetty monia pienialaisia löytöalueita. Kivikaudella paikalla on ilmeisesti ollut vesireitin haarakohta, kapea lahti tai puronuoma pohjoiseen kohti Isosuota ja Valkjärveä. Ahola 6 sijaitsee laakson pohjalla kulkevan ojan länsipuolella metsäisen mäen itään viettävässä peltorinteessä. Paikka on Aholan peltojen pohjoispäässä lähellä alavia Isosuon rantaniittyjä. Ojan itärannalla on Ahola 7 asuinpaikka. Laaksossa on tällä kohdin kapeikko kahden mäen välissä. Maaperä on hiesua ja savea.
Löydöt: kaksi kvartsikaavinta, kaksi hiointa, kvartsi- ja kivilaji-iskokset (KM 34451:1–8)

Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lepsämän joen ja Kuonomäentien pohjoispuolella Aholan talosta 800 metriä pohjoiskoilliseen lähellä Isosuota. Aholan tilan ympäristössä on hyvin tiheässä useita asuinpaikkoja, joissa on yhdistetty monia pienialaisia löytöalueita. Kivikaudella paikalla on ilmeisesti ollut vesireitin haarakohta, kapea lahti tai puronuoma pohjoiseen kohti Isosuota ja Valkjärveä. Ahola 7 sijaitsee laakson pohjalla kulkevan ojan itäpuolella alavassa ojan vieruspellossa. Paikka on Aholan peltojen pohjoispäässä lähellä alavia Isosuon rantaniittyjä. Ojan länsirannalla on Ahola 6 asuinpaikka. Laaksossa on tällä kohdin kapeikko kahden mäen välissä. Maaperä on savea. Peltokaistaleen eteläpuolelta mäenrinteen alta ojan varresta on löytynyt kivikirves, jota säilytetään Aholan talossa. Kivikirveen arvioitu löytöpaikka 6697070/3373747.
Löydöt: pii-iskos, kvartsi-iskokset ja raaka-ainekappaleet (KM 34452:1–3)

Tuhkuri (1000005318) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvartsiytimet, -iskokset ja palanut luut (KM 33682:1–3) ovat löytyneet Tuhkuri-nimiseltä tilalta Perttulasta. Löytöpaikka sijaitsee 1800-luvun puolivälissä kuivatun Kuhajärven ranta-alueella, nykyisellä pellolla, Uotilan koulutien ja Lopentien risteyksestä n. 400 m itään.

Marttila 2 (1000005319) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Numlahdessa kuivatun Kuhajärven etelärannalla länteen viettävällä rantatörmällä Marttilan talosta 250 metriä länsilounaaseen. Tällä kohtaa rantatörmällä on pieni peltosaareke (”niemeke”) ja asuinpaikka on sen ylä- eli kaakkoispuolella. Asuinpaikan itäpuolitse kulkee Hongisojantie. Maaperä on hiesua. Kuhajärvi (nyk. Kuhajoki) on yhteydessä Valkjärveen etelässä Kuhakosken kautta ja Nurmijärveen pohjoisessa Luhtajoen kautta. Entisen järven rannoilla on useita kivikautisia asuinpaikkoja.
Löydöt: KM 33681:1-2 kvartsia.

Puontila (1000005320) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän länsipuolella Kyläjoen laakson länsirinteellä. Kyläjoki virtaa Pitkämäen ja Parkkimäen välistä kapeassa laaksossa etelään kohti kuivattua Nurmijärveä. Laakson ja järven rannoilla on useita asuinpaikkoja, myös Puontilan vastapäisellä itärannalla (Reinikkala). Maaperä pellossa on savihiesua. Laakson poikki kulkee kaksi tietä, Perttulantie ja Punamullantie. Löytöpaikka sijoittuu niiden väliin. Peltorinne jatkuu samanlaisena tien pohjoispuolella.
Löytöinä kaksi kvartsi-iskosta KM 33860.

Kuhaniittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltokumpareella Kuhajoen pohjoisrannalla noin 400 metriä Valkjärventien ja Lopentien (132) risteyksestä koilliseen. Kumpare on ollut saari kuivatussa Kuhajärvessä. Löydöt ovat peräisin kumpareen kaakkoissivulta läheltä joen rantaa. Kuhajärvi (nyk. Kuhajoki) on yhteydessä Valkjärveen etelässä Kuhakosken kautta ja Nurmijärveen pohjoisessa Luhtajoen kautta. Entisen järven rannoilla on useita kivikautisia asuinpaikkoja. Samalta kumpareelta on myös irtolöytönä reikäkivi (Yli-Juhola, KM 9093).
Löydöt: kvartsi-iskoksia ja -ydin sekä kivilaji-iskoksia (KM 33677:1–3)

Numlahti 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltorinteessä Lopentien (132) ja Hongisojantien risteyksen itäpuolella noin 200 metriä risteyksestä. Alue on kuivatun Kuhajärven etelärantaa. Rinne viettää pohjoiseen. Kuhajärvi (nyk. Kuhajoki) on yhteydessä Valkjärveen etelässä Kuhakosken kautta ja Nurmijärveen pohjoisessa Luhtajoen kautta. Entisen järven rannoilla on useita kivikautisia asuinpaikkoja. Samalla peltorinteellä noin 150 m itään on Numlahti 3 asuinpaikka. Maaperä on hiesua. Paikka on pieni harjanne ja maasto laskee myös etelään kohti Valkjärveä ja Luhtajoen haaraa.
Löydöt: kivitaltta, hioinla´aan katkelma, kivilaji-iskos, kvartsi-ytimet ja -iskokset (KM 33678:1–5)

Numlahti 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltorinteessä Lopentien (132) ja Hongisojantien risteyksen itäpuolella noin 400 metriä risteyksestä kaakkoon. Alue on kuivatun Kuhajärven etelärantaa. Rinne viettää pohjoiseen ja löydöt ovat peräisin peltorinteen yläosasta eli itäreunasta pienen peltosaarekkeen ja metsän välistä. Löytöalueita on kaksi: toinen peltosaarekkeen itäsivulla (löytökohta A) ja toinen alempana rinteessä peltosaarekkeen koillispuolella (löytokohta B). Kuhajärvi (nyk. Kuhajoki) on yhteydessä Valkjärveen etelässä Kuhakosken kautta ja Nurmijärveen pohjoisessa Luhtajoen kautta. Entisen järven rannoilla on useita kivikautisia asuinpaikkoja. Samalla peltorinteellä noin 150 m länteen on Numlahti 2 asuinpaikka. Maaperä on hiesua. Paikka on pieni harjanne ja maasto laskee myös etelään kohti Valkjärveä ja Luhtajoen haaraa.
Löytöinä kvartsi-ytimiä ja -iskoksia (KM 33679:1–3)

Ali-Olli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Isosuon lounaispuolella olevan metsäisen mäen pohjoisrinteessä vanhalla rantatörmällä. Paikalla on pieniä kumpareita tai niemekkeitä, joista kahden pohjoiskärjestä on kivikautisia löytöjä (löytöpaikat A ja B). Maasto on metsää ja maaperä on hiekkaa ja hiesua, niemien alapuolella suoturvetta. Niemien kärjessä näkyy selvästi vanha rantavyöhyke kivikkona. Isosuon laidoilla on useita asuinpaikkoja, mutta Ali-Olli on niistä ainoana metsämaassa.
Löytöinä kvartsia ja palanutta luuta. Löydöt ovat peräisin kaatuneiden puiden juuripaakuista ja metsänlaikutuskuopista.
GPS-mittaukset löytöalueelta A: niemen kärki (=pohjoisraja) 6697204/3374207, pyöreä kuoppa 6697184/3374206. GPS-mittaukset löytöalueelta B: niemen länsireuna 6697189 (=länsiraja), niemen itäreuna 6697190/3374158 (=itäraja).

Kolmiranta (Vuohilampi) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivikko sijaitsee korkealla kalliolla, Turunväylästä 200 m pohjoiseen ja Siikajärventiestä noin 300 m länteen. Kohteelta on hieno näkymä Vuohilammelle. Kivikko on suurikokoinen noin 60 x 25 m ja se muodostuu isoista kivistä. Kivikon keskustassa on kaksi syvennystä, samoin röykkiön pohjoisosassa. Muotonsa ja sijaintinsa perusteella kyseessä on mitä ilmeisimmin luonnonmuodostuma, jääkauden loppuvaiheessa tai pian sen jälkeen syntynyt rakkakivikko. Siihen on jossakin vaiheessa myöhemmin kaivettu varastokuoppia pyyntisaaliin tms. säilyttämiseksi. Ks. erilliskohteet.

Eskola (1000005721) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lähteenmäen talosta (os. Helkuntie 348, Lepsämä) noin 600 m lounaaseen, peltojen ympäröimän metsäsaarekkeen eteläkärjessä, loivasti etelään viettävällä pellolla.
Pellon reunassa sijaitsee rajakivi, jonka ympäriltä pellon puolelta (eli pohjois–länsi–eteläpuolelta) on löytynyt liuske-esineen katkelma, yksi kivilaji-iskos, 13 kvartsi-iskosta ja yksi kvartsiraaka-ainekappale (KM 35777:1–4). Löydöt olivat savisen pellon pinnalla, noin 20 m säteellä rajakivestä. Tarkastuksen yhteydessä pellon pinnalla havaittiin useita kvartsi-iskoksia, jotka jätettiin löytöpaikoilleen.

Hakalanniitty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee laajalla Koho-nimisellä viljelyaukealla Nummenpään kylän kaakkoispuolella. Paikan länsipuolitse kulkee peltotie Lepsämänjoelta kohti pohjoisluodetta. Noin 570 m etäisyydellä joesta erottuu peltotien länsipuolella peltokumpare, jonka kaakkoispuolelta löydöt, pienoistaltta, kvartsiesine ja kvartsi-iskoksia (KM 35778:1-3) on tehty.

Lähteenmäki (1000005723) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 1940–1950-luvulla raivatun pellon reunassa, noin 80 m Lähteenmäen talosta itään. Osa esineistä on saattanut löytyä alun perin metsän ja pellon väliin kaivetun ojan kaivutyön yhteydessä. Löydöt KM 35935 mm. alkeellinen kirves ja taltta.

Ala-Paastonjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Viljelyröykkiökohde sijaitsee lähellä Karkkilan ja Lopen rajaa olevan pienen Ali-Paastonjärven kaakkoispuolella olevan Marjomäen länsirinteellä. Marjomäki on moreeniharjanne, jonka rinteistä ja laesta suuri osa on aikoinaan aukkohakattu ja sittemmin äestetty. Yksittäinen suuri kiviröykkiö (n. 4,5 x 4,5 m), joka on poikkeuksellisesti mäen pohjoisrinteellä, näkyy Ali-Paastonjärven pohjoisessa ohittavalle tielle, mutta muut ovat mäen harjanteella sekä länsirinteellä.
Senaatinkartalla vuodelta 1874 näkyy, että paikalla on rakennus, pelto ja niittyjä, mutta vuoden 1958 topografisella kartalla mitään merkintää asutuksesta ei enää ole.
Noin 60:n kiviröykkiön sijainti mitattiin GPS-paikantimella, mutta todennäköisesti niitä on alueella enemmänkin, sillä näkyvyys ei kaikin paikoin ollut hyvä taimikon vuoksi. Mäen alarinteellä olevat röykkiöt erottuivat hyvin, sillä täällä niitä oli ehjässä kuusimetsikössä. Osa röykkiöstä muodosti myös kiviaitoja. Röykkiöitä on rinteellä n. 200 x 200 metrin kokoisella alueella. Siellä täällä maan saattoi havaita olevan muhevaa multaa, joten aluetta on myös kivikkoisuudestaan huolimatta viljelty. Alueen koillisosassa oli talon kivijalka, kooltaan 3 x 4 m, jonka keskellä olevassa mulloksessa oli tiiltä, lasia, keramiikkaa ja fajanssia. Röykkiöalue lienee tämän torpan asujan työn tulosta, mäkeä on ehkä viljelty kaskeamalla.

Haukkakallio (1000005760) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Haukkakallion eteläosassa, jyrkän kallioseinämän päällä. Kallion laella on matala syvennys, johon röykkiö on rakennettu. Röykkiö on pieni, 3 x 3 m ja matala. Yksi laakea kivi on nostettu pystyyn matalaa seinämää vasten.
Kyseessä todennäköisesti on rajakivi, jota tehtäessä tosin on voitu hyödyntää vanhaa pronssiakutusta hautarauniota.

Brobacka (1000005815) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivlkautinen asuinpaikka sijaitsee Nuuksion pitkäjärven eteläpäässä Brobackaån-nimisen ojan länsipuolella olevalla pellolla. Paikalla on kaksi löytöaluetta. Löytöalue A sijaitsee ojan viertä pohjoiseen johtavan tien länsipuolella pellon pohjoispäässä noin 33-35 m mpy korkeudessa. Löytöalue B (Herrbacka) sijaitsee löytöalue A:sta parisataa metriä etelälounaaseen kaakkoon työntyvän muinaisniemen satulassa noin 40 m mpy korkeudessa. Pintapoiminnassa pellolla havaittiin kvartseja. Pellolla harjoiteltiin pintapoimintaa, ja alueelta löytyi myös historiallisen ajan keramiikan paloja.
Kvartsiesineet, -iskokset ja palanut luu (KM 29955) ovat löytyneet Brobackantien länsi- ja osittain itäpuolelta pintapoiminnassa.

Puristo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kivikautista toisiaan lähellä sijaitsevaa asuinpaikkaa (Puristo 1 ja 2) Lohjan luoteisrajalla, Karstun kylässä, Raatinjoen uoman kaakkoispuoleisella pellolla Puriston tilalla. Tarkastuksessa keväällä 2006 havaittiin kaksi löytöaluetta noin 150 m etäisyydellä toisistaan. Puristo 1 on länteen laskevan peltomäen juurella lahtimaisessa paikassa, Puristo 2 tästä likimain länteen niemimäisen peltotöyrään juuressa. Molemmista kohteista löytyi äestetystä pellon pinnasta kvartseja sekä kivilajia, edellisestä myös esineen katkelmia. Molemmat havaitut löytöalueet olivat enintään 20-30 m pituisia ja sijoittuivat kohtaan, jossa melko tasainen pelto-osa alkaa kohota. Sijainti viitannee siihen, että asuinpaikat ovat sijainneet Litorinamerestä kuroutuneen muinaisjärven rannassa. Sammatin puolella Raatinjoen vastarannalla sijaitsee Lankin (Vähän-Raatin niityn) kivikautinen asuinpaikka noin 350 m Puristo 2:stä lounaaseen.

Tuomenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kerkkoossa, Porvoonjoen länsipuolella, Uusi-Heikkilän talosta noin 150 m länteen. Tuomenpelto muodostaa loivasti kumpuilevan, etelään ja eteläkaakkoon avautuvan peltoalueen. Pintapoiminnassa löytyi kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä viidestä eri löytökeskittymästä noin 300 m pituiselta alueelta. Löydöt kivitaltta ja kvartsi-iskoksia sekä historiallisen ajan asutukseen viittaavia löytöjä, mm. liitupiippuja.

Arvila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pålbölen kylässä, Pålböle träskin luoteispuolella, Arvilan tilan talouskeskuksen itäpuoleisella peltoalueella. Löydöt, kivitaltat, kivikirveen teräkatkelmat ja kvartsi-iskokset on kerätty länteen päin kohoavalta peltorinteeltä aina metsän rajaan saakka yli 350 m pituiselta matkalta.

Järvenpää (1000005836) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Valkjärven lounaispäässä kaakkoon viettävällä rantapellolla aivan järven rannan partaalla, josta on löytynyt kvartsia pieneltä alalta. 40 metrin korkeuskäyrä muodostaa paikalla etelään suuntautuvan niemekkeen, mutta löydöt ovat sen alapuolelta pellon kaakkoisreunalta ja törmä järveen on jyrkkä. Valkjärven nykyinen korkeus on 32,8. Länsirannantie tekee jyrkän mutkan kyseisen pellon länsikulmassa.

Lähtelä (1000005837) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Valkjärven lounaispäässä uimarannan länsipuolella koilliseen viettävässä peltorinteessä. Paikalla on rinteessä pieni kumpare ja tyhjä tontinpaikka. Löytöalue on noin 150 metriä pohjoiseen Valkjärventien ja uimarannalle vievän tien risteyksestä. Uimarannan itäpuolella Isosuosta tuleva oja laskee Valkjärveen. Rinteessä olevan kumpareen alta, sen juuresta on löytynyt muutamia kvartseja. Löytöalueen rajat: 6700272/3373534 =pohjoisraja, 6700245/3373572=eteläraja.

Malminki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Valkjärven ja Lepsämänjoen välillä Isosuon länsipuolisessa peltolaaksossa, laakson eteläreunalla. Kivikaudella paikalla on ilmeisesti ollut lahden perukka. Peltorinne viettää koilliseen. Maaperä on hiesua ja pellon ylärajoilla hiekkainen. Laakson pohja on ojitettu. Laakson luoteispäässä erottuu rantatörmiä. Pintapoiminnassa on löytynyt kvartsia ja kivilaji-iskoksia laakson lounaisreunalta, mutta ei korkeimmasta mahdollisesta reunasta 40 m törmän päältä, jossa maaperä on hiekkaisempi, vaan alempaa. Löytöjä on suhteellisen runsaasti ja laajalti, pääasiassa suuria kvartsikimpaleita. Löytöalueen pituus on noin 140 metriä.

Malminki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Valkjärven ja Lepsämänjoen välillä Isosuon länsipuolisessa peltolaaksossa, laakson pohjoisreunalla. Kivikaudella paikalla on ilmeisesti ollut lahden perukka. Peltorinne viettää etelään ja lounaaseen. Maaperä on hiesua ja pellon ylärajoilla hiekkainen. Laakson pohja on ojitettu. Peltolaakson pintapoiminnassa on löytynyt muutamia kvartsi-iskoksia ”lahden pohjukasta” laakson pohjoisreunalta. Pohjoisreunalla löytökohtia on kaksi erillistä, toinen kumpareella laakson pohjoisimmassa kulmassa ja toinen tästä noin 100 metriä kaakkoon. GPS-mittaukset löytökohdista 6698134/3373222 (=pohjoisin löytökohta), 6698112/3373349 (=kaakkoinen löytökohta). Löydöt eivät tullet pohjoispään kumpareen korkeimmalta kohdalta, vaan törmän alta.

Syrjänpelto (1000005840) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lallinsuon etelälaidalla olevan pienen metsää kasvavan kumpareen länsirinteen alla pellossa ja mahdollisesti myös rinteen päällä, em. paikasta 100 m kaakkoon. Löytöpaikasta 400 metriä etelälounaaseen on pumppaamo. Asuinpaikka on turvepohjaisen peltolaakson itäreunalla. Maaperä vaihtuu juuri alemmalla löytöpaikalla hiesusta turpeeksi. Aivan pellon koilliskulmasta mäenrinteen juuresta on löytynyt kvartsi-iskos ja hioinkivi. Vähäisten löytöjen perusteella asuinpaikkaa ei kuitenkaan pystytty rajamaan. Asuinpaikka saattaisi hyvinkin jatkua myös metsän puolelle samalla tasanteella, mutta myös ylärinteeseen. 45 metrin käyrän yläpuolelta, kumpareen päältä, sen itäpuolisen pellon rajalta on löytynyt muutama hieman epämääräinen kvartsi. Periaatteessa siis koko mäenrinne voisi olla asuinpaikkaa tai rinteessä on kaksi eri-ikäistä keskittymää, toinen rinteen alla ja toinen päällä.

Yli-Mattila 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen etelärannalla noin 800 metriä Palojoen haarasta kaakkoon ja Yli-Mattilan talosta 200 metriä etelään. Asuinpaikan länsipuolella kulkee Metsäkyläntie. Maasto on pohjoiseen laskevaa rinnettä, asuinpaikan eteläpuolella metsää. Löydöt ovat peräisin pellon eteläreunassa erottuvan kumpareen koillisreunalta. Maaperä on hiesua. Löytöinä kolme kvartsi-iskosta.

Yli-Mattila 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Palojoen kylässä Vantaanjoen partaalla länsirannalla Yli-Mattilan talosta 500 metriä luoteeseen. Löytöpaikka on tasanteella pellon jyrkemmän ylärinteen alla. Pellonreunan pohjoispuolella on hyvin jyrkkä törmä vanhaan joen uoman mutkaan. Maaperä on hiesua, pellon ylälaidassa kivistä. Kvartsia (kolme kvartsi-iskosta) on löytynyt joen törmältä pellosta aivan pellon pohjoislaidasta.

Ala-Hemmola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Palojoen kylässä Vuolteenmäen itärinteellä Vantaanjokeen viettävässä pellossa Ala-Hemmolan talosta 200 m koilliseen ja toinen löytökohta samalla peltorinteellä edelleen 100 m koilliseen. Löytökohtien välistä kulkee tie Vuolteenmäelle. Maaperä on hiesua. Molemmista kohdista peltorinnettä on löytynyt kvartsia.
6702353/3381518 =keskikoordinaatti pohjoisemmalle löytökohdalle. Löytökohta on rinteen alaosassa. 6702212/3381460 =eteläraja, 6702232/3381472 =pohjoisraja eteläisemmälle löytökohdalle. Eteläisempi löytökohta pn ehkä hieman korkeammalla rinteellä ja lähempänä Ala-Hemmolan taloa.

Kaitaranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Palojoen kylässä Vantaanjoen Hautakosken pohjoispuolella joen itärannalla Grannin tilan maalla, 60 metriä Kaitarannan talosta etelään. Maasto on länteen viettävää joen rantatörmää. Löytöpaikka on hiekkainen kumpare törmän päällä, kumpareella on pieni metsäsaareke. Saarekkeen ympäristössä maaperä on kivistä hietaa, saarekkeessa on hiekkakuoppiakin. Kvartsia on löytynyt metsäsaarekkeen ja joen välisestä rinteestä.

Suojala (1000005845) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Palojoen kylässä koulun itäpuolella Suojalan talosta 150 metriä eteläkaakkoon. Maasto on kaakkoon kohti Palojokea loivasti laskevaa peltoa. Palojoen Koulunkulmalla maaperä on monin paikoin hietaa tai hiekkaa, kuten myös löytöpaikalla, jossa on ympäristöstään erottuva loiva kumpare. Asuinpaikan eteläpuolella on omakotitontti (Kytötie). Peltokumpareen alueelta on löytynyt kvartsia. Löytöalueen rajat: 6704153/3384184 =eteläraja, 6704168/3384185 =pohjoisraja.

Metsästysmaja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Palojoen kylän ja Palojoen Metsäkylän välisen hiekkakankaan länsireunalla. Hiekkakankaalla Kylmäojantien länsipuolella on suuri hiekkakuoppa ja kuopan länsireunalla on metsästysmaja. Mäen alla on peltoa, laskee loivasti länteen kohti Kylmäojaa ja Vantaanjokea. Jokeen on matkaa noin 900 metriä. Kvartsien löytöpaikka on pellon reunassa 100 metriä metsästysmajasta länteen.

Kaunismäki (1000005847) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän itäpuolella Vantaanjoen länsirannalla ja Myllykosken pohjoispuolella. Joki kiertää Kaunismäen ympäri, mäen koillispuolella on Pikkukoski ja kaakkoispuolella Tamppikoski. Moottoritie kulkee 150 metriä mäen länsipuolella. Mäen laki on metsäinen (omakotitontti) ja jokeen laskevat rinteet ovat peltoa. Maaperä on hietaa ja hiesua. Hietamaasta läheltä metsän reunaa pellon yläosasta on löytynyt muutamia kvartseja kahdesta kohdasta mäen eri puolilta. Toinen löytökohta on mäen laen lounaisreunalla, jossa maa on kivetöntä hiekkaa ja toinen pohjoisreunalta, jossa hiekkamaa on kivistä. Löydöt ovat vähäiset ja asuinpaikan voi rajata lähinnä maaston perusteella. Löytökohdilla on väliä noin 200 metriä. Asuinpaikka voi hyvinkin jatkua metsän puolelle. GPS-mittaukset löytökohdista 6707554/3381988 =eteläraja, 6707693/3382123 =pohjoisraja.

Vahterinmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän kaakkoispuolella Vahterinmäen kuivattuun Nurmijärveen viettävässä rinteessä. Paikka on metsäinen rinne Kirkkotien ja vanhan järven rantatörmän välissä. Maaperä on kivinen. Rinteessä on puro ja lähde. Röykkiö on noin 10 metriä rantatörmästä ylöspäin ja 15 metriä ojasta pohjoiseen. Vahterinmäen kiviröykkiö sijaitsee kivikkoisessa rinteessä lähellä vanhaa rantatörmää kuten Järvelän röykkiöt. Myös ulkomuodoltaan se on samanlainen, matala ja pitkulainen. Matkaa Järvelän röykkiöille on 800 metriä länsilounaseen. Röykkiö näyttää jopa hieman kulmikkaalta, mitat ovat 2x1 m. Röykkiö on kasattu pyöristyneistä kivistä, samanlaisista, joita on ympäröivässä metsässä. Aivan röykkiön kohdalla ei ilmeisesti ole ollut peltoa, mutta ojan eteläpuolella on (suullinen tiedonanto: Pertti Lilja). Röykkiön iästä tai käyttötarkoituksesta ei ole tietoa, mutta se ei näytä mitenkään tyypilliseltä hautaröykkiöltä.

Metsälä (1000005849) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Raalassa Vantaanjokeen laskevan Linnanojan etelärannalla. Metsälän talo on pienellä mäellä joen ja ojan haaran eteläpuolella. Kvartsi-iskokset ovat peräisin pellosta mäen pohjoisrinteeltä talosta 50 metriä koilliseen. Maaperä on pellossa pääasiassa hiesua, mäellä myös hiekkaa. Rinne laskee pohjoiseen kohti ojaa. GPS-mittaukset otettiin löytöalueen rajoille: 6710190/3384677 =itäraja, 6710191/3384626 =länsiraja.

Peltola (1000005857) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Klaukkalan kylän länsipuolella Isonsuon pohjoislaidalla jäähallista 500 metriä länteen. Maasto on etelään viettävää hiesupeltoa. Suon laidalla erottuu vanha rantatörmä kumpareena, jonka päältä on löytynyt kvartsi-iskoksia. Löytöalueen rajat on mitattu: 6698477/3374893 =länsiraja, 6698482/3374942 =itäraja. Löytöpaikan lähellä, sen pohjoispuolella on jätemaan läjitysalue.

Mäntykivi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen itärannalla Raalan kartanosta 200 metriä luoteeseen Raalantien (1321) pohjoispuolella. Paikalla on joen rantatörmän päällä peltoa ja metsäsaareke, mäki, jolla on muutama omakotilalo. Peltorinne laskee länteen ja kaakkoon. Jyrkin törmä jokeen on metsäsaarekkeen länsipuolella 60 m mpy. Löydöt ovat peräisin metsäsaarekkeen kaakkoiskulmasta, jossa on loiva törmä, pieni ”lahdelma”. Maaperä on pääasiassa hiesua, metsäsaarekkeen reunoilla myös hietaa.
Selkeimmät löydöt on havaittu metsäsaarekkeen kaakkoispuolisessa peltorinteessä. Löytöalueelle on mitattu rajat: 6711898/3384536 =länsiraja, 6711917/3384547 =itäraja. Löydöt näyttivät olevan runsaammat pellon ja metsäsaarekkeen rajalla, joten löytöalue voisi jatkua myös ”niemen kärkeen” eli metsäsaarekkeen eteläreunaan. Pari epämääräisempää iskoksentapaista on löytynyt myös aivan pellon kaakkoiskulmasta läheltä Askarintien laidassa olevaa levikettä ja Metsäsaarekkeen länsipuolelta.

Linnanmäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Valkjärven luoteispäässä Valkjärven koulun ja Valkjärventien itäpuolella Linnanmäen itään laskevassa rinteessä. Alue on peltoa, tien laidassa kuusimetsää. Tien itälaidalla on myös kalliojyrkännettä. Matkaa koululta asuinpaikalle on noin 200 m itäkoilliseen. Asuinpaikka on jyrkimmän rinteen alapuolella, kohdalla on pieni viljelemätön kohta, pajupusikko. Maaperä on savea. GPS-mittaus löytöpaikalta 6703460/3374371 =keskikoordinaatti. Vähäisten löytöjen takia rajaus on epävarma.

Linnanmäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Valkjärven luoteispäässä Linnanmäen koillis- ja Valkjärventien itäpuolella Linnanmäen itään laskevassa rinteessä. Alue on peltoa, tien laidassa kuusimetsää. Tien itälaidalla on myös kalliojyrkännettä. Asuinpaikka on jyrkimmän rantatörmän päällä aivan pellon luoteiskulmassa lähellä Valkjärventietä. Rinne laskee jyrkästi itään alas jokeen. Maaperä on hiesua. Löytöinä kvartsia.

Kylänperä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lepsämän Kylänpäässä Lepsämänjoen itätörmällä. Peltolantie kulkee asuinpaikan poikki. Maasto on rantapeltoa, jossa 40 m mpy korkeuskäyrä muodostaa niemekkeen länttä kohti. Jokilaaksossa on tässä kohtaa kapeikko. Maaperä on savea.
GPS-mittaukset on otettu löytäjän osoittamista paikoista Peltolantien etelä- ja pohjoispuolelta. Maasto mukaan koko ”niemen kärki” voi olla asuinpaikkaa. Löytäjän mukaan paikalla on kaksi löytökeskittymää: 6702641/3369669 =eteläraja, 6702717/3369638 =pohjoisraja.

Ristola (1000005863) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee laajan Kohon viljelyaukean kaakkoispäässä Lepsämänjoen yläjuoksulla. Joki kiertää Hyypiönmäen pohjoispuolelta ja kulkee kapeikosta Hyypiönmäen ja Passanmäen välistä länteen Valkeissuon peltolaaksoon. Ristolan talo sijaitsee joen itärannalla ja asuinpaikka kapeikossa joen länsirannalla vasta raivatussa pellossa joen rantatörmän päällä. Peltotasanteen länsipuolella on kalliojyrkänne, jossa on pieni luola.
Joen törmän päällä on hieno tasanne, joka viettää itään kohti jokea ja pohjoiseen kohti Kohon aukiota. Törmän pohjoisreunalta on löytynyt jonkin verran kvartsia kylvetystä pellosta pieneltä alalta. GPS-mittaus 6705239/3369720 =keskikoordinaatti.

Perttula (1000005864) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Perttulan kylässä Valkeissuon laakson itäpäässä Perttulan talosta 150 metriä pohjoiseen. Maasto on koilliseen viettävää peltorinnettä ja löydöt ovat peräisin törmän päältä ja rinteestä pienen ladon ja metsäsaarekkeen välistä (ei näy peruskartassa). Asuinpaikan eteläpuolella kulkee Yli-Lepsämäntie. Maaperä on hiesua.
Perttulan talon pohjoispuolella on selvä törmä aivan ”muinaislahden perukassa”. Törmän päältä ja rinteestä pienen ladon ja metsäsaarekkeen välistä on löytynyt pellon pinnalta runsaasti kvartsia suhteellisen laajalta alueelta. Löytöalueen rajat mitattiin: 6705767/3372890 =eteläraja, 6705810/3372871 =keskikoordinaatti, 6705845/3372870 =pohjoisraja.

Kylmänoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vihtijärven etelärannalla pienen hiekkaisen mäen (Kylmänojan talon) luoteisrinteellä noin 40 metriä järven rannasta. Lehtirannantie kulkee rantaa myöten mökeille, tien kohdalla on myös Nurmijärven kunnan raja. Lehtirannantien länsipuolella rannassa on pieni pelto, joka laskee loivasti koilliseen Vihtijärveen. Vihtijärven korkeus on 86,5 m mpy.
Hiekkaisesta rantapellosta läheltä järven rantaa on löytynyt yksi kvartsi-iskos ja palaneen luun kappale. Löytökohdalla maaperä oli hiekkaa, mutta enempää löytöjä ei näkynyt. Löydöt tulivat läheltä pellon itäreunaa ja tietä. Maaston mukaan asuinpaikka voisi jatkua myös tien itäpuolelle, jossa on samaa tasannetta ennen mäen jyrkempää rinnettä. Asuinpaikkaa ei pystytty rajaamaan vähäisten löytöjen perusteella. GPS-mittaus löytöpaikalta 6714298/3369982 =keskikoordinaatti.

Sarsala (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Tuusulanjärven länsipuolella etelä-pohjoissuuntaisessa sekametsäsaarekkeessa noin 400 m Ruskelan Kalliolan tilan päärakennuksesta. Kohde on kalliopaljastumalla, josta länteen päin avautuu peltoaukio, jonka keskellä virtaa Sarsalanoja. Maa viettää kohti länttä ja Sarsalanojaa. Tuulen kaatama puu oli paljastanut Kalliola-nimisen tilan metsäpalstalla noin 10 x 4 m kokoisen pohjois-eteläsuuntaisen kallion. Sen länsireunalla oli noin 1,5 m korkea kallioterassi. Itäänpäin kallio laski hieman muodostaen syvänteen, jossa oli turpeensekaisessa maassa haljenneita kiviä noin 4 m pohjois-eteläsuunnassa ja noin 3 m länsi-itäsuunnassa. Maantasainen kiveys, joka on todettu piikin avulla, oli noin 25–30 cm paksu. Se muodostui noin nyrkinkokoisista kivistä. Tästä kiveyksestä on löydetty pronssinen rannerengas, josta ilmoituksen teki viereisen tilan omistaja Sulo Maanonen.

Undermalm (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka länteen laskevalla hiekkakankaalta asuinpaikasta koilliseen sijaitsevan korkeamman kalliomäen ja asuinpaikan kaakkoispuolella olevan Undermalmin hiekkaharjanteen välillä.
Asuinpaikka löytyi tarkastuksessa toukokuussa 2006, jolloin Stormossenin ja Undermalmin välisellä alueella havaittiin pohjois-etelä-suuntainen dyynimuodostelma ja sen takana ylärinteen puolella korkeuskäyrien suuntaisesti neljä peräkkäistä pitkänomaista todennäköistä asumuspainannetta. Painanteista toiseksi pohjoisimpaan on rakennettu rengaskaivo. Dyynille ja painanteisiin on niiden tarkastuksen yhteydessä tehty neljä koepistoa, joista kahdesta, pohjoisimman painanteen pohjalta ja kolmannen painanteen vallin kohdalta, löytyi kvartsi-iskoksia. Painanteet 1 ja 3 ovat kooltaan noin 8x5 metriä, painanne 2, johon kaivo on rakennettu ja jossa on kulumajälkiä, mahdollisesti isompi. Eteläisimpänä sijaitseva neljäs painanne on muita epämääräisempi.

Björnskog 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen mahdollisesti varhaiskampakeraaminen asuinpaikka Tammisaaren entisen Snappertunan kunnan osassa Björnbölen kylässä, Tammisaaren kaupungin omistamalla Björnskogin tilalla.
Löytöpaikka sijaitsee kallioisten mäkien välisessä lounais-luode-suuntaisessa laaksossa, pienen kallionyppylän itäpuolella. Lounaassa on hieman soistunutta aluetta ja laakso laskee kohti luodetta. Löytökohta on lähes tasainen hienohiekkainen alue, jonka maapohja oli käsitelty metsänuudistuksessa muutama vuosi ennen asuinpaikan löytymistä ja alueelle oli istutettu mäntyä. Paikoin maaperä oli värjäytynyt, mutta varsinaista kulttuurimaata ei havaittu.
Löytöinä on muutamia saviastianpaloja, mahdollista savitiivistettä tai historiallisen ajan savitavaraa, hiotun kiviesineen katkelma, kivilajiydin ja -iskoksia sekä runsaasti kvartseja, myös esine ja ytimiä. Lähialueen kallioissa on useita kvartsisuonia, joista lähin on luoteessa muutaman kymmenen metrin etäisyydellä. Paikalla on mahdollinen kvartsilouhos.

Tömistö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Sulkavanjärven luoteiskulmasta 1,7 km pohjoisluoteeseen, järveen laskevan Nikinojan länsipuolella, 150 m etäisyydellä ojasta. Kohde on Tömistönmäen itärinteen juuressa, suon reunassa olevalla tasanteella. Löydöt, saviastianpala, kvartsiesine, kvartsi-iskokset ja palanut luu, on kerätty talteen tasannetta pitkin pohjoiseen kulkevan metsäautotien reunasta. Suurin osa löydöistä oli muutaman neliömetrin alalla.
Maasto on alueella metsäautotietä lukuun ottamatta ehjää metsämaata.

Paloniemi 3 (1000006006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Paloniemessä, Paloniemen sairaalan koillispuolisella peltoaukealla. Matalalta kohoumalta on pellon pinnasta otettu talteen kaksi kvartsia ja palaneen luun pala. Ilmeisesti pienialainen asuinpaikka, joka ajoittuu löytöjen perusteella todennäköisimmin kivikaudelle. Ajoituksen, luonteen ja laajuuden selvittäminen edellyttää kuitenkin lisätutkimuksia.

Paloniemi 4 (1000006007) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Paloniemessä, Paloniementien eteläreunassa, 480 m Paloniemen vanhainkodista länsiluoteeseen. Mäen reunassa on pitkänomainen röykkiö tai kivirivi. Jäännös on ajoittamaton, mutta se on mahdollisesti syntynyt alueen raivauksessa.

Kullahti (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Paloniemessä, 150 m Karstuntien ja Paloniementien risteyksestä etelään. Pellon keskellä kohoavan saarekkeen ympäriltä on saatu talteen rautakautisia saviastianpaloja. Löytöjen, suojaisan sijainnin ja maaperän perusteella kyseessä on todennäköisimmin saarekkeessa ollut asuinpaikka, mutta paikalla voi olla myös kalmisto.

Haukilahti (1000006009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hiitin kylässä, Haukilahden länsirannalla, Karstuntien ja leirikeskukseen johtavan risteyksestä 70 m lounaaseen, pellosta kohoavalla matalalla kumpareella ja ympäröivällä peltoalueella. Paikka on todettu 2006 inventoinnissa.
Alueella 2007 suoritetussa koekaivauksessa on todettu peltomullan alta rautakauteen ajoittuvia kulttuurikerroksia. Löydöt paikalta ovat rautakautisia saviastianpaloja, palanutta savea ja kuonaa sekä mahdollisesti kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä kvartsi-iskoksia ja ytimiä. Kesällä 2008 paikalla jatkettiin tutkimuksia. Saatujen löytöjen perusteella kohde ajoittunee pääosin viikinkiaikaan. Paikalla oli säilynyt myös rakenteita, 8x6 m laajuisen suorakulmaisen rakennuksen jäännös. Samalla paikalla oli myös merkkejä kahdesta muusta päällekkäisestä, erisuuntaisesta rakennuksesta. Kohteen tutkimukset ovat jääneet kesken rakennushankkeen toteuttajan keskeytettyä hankkeen valmistelun.
Vuonna 2016 tehdyissä koetutkimuksessa tarkastettiin, jatkuuko Haukilahden muinaisjäännösalue tontin eteläosaan tai sijaitseeko siellä muita muinaisjäännökseksi tulkittavia jäännöksiä. Kiinteää muinaisjäännöstä ei tontin eteläosasta löydetty, mutta muuttuvan maankäytön alueeksi tavoitellun tontinosan lähivaikutusalueelta, sen pohjoispuolelta, löydettiin merkkejä varhaisesta viljelystä ja mahdollisen keittokuopan jäännökset. Rajaus tehty vuoden 2016 inventoinnin tulosten perusteella.

Niemenahonpelto 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Paloniemessä, Niemenahon tien koillispuolisella pellolla. Peltolohkon itäosassa erottuvalta matalalta kohoumalta on saatu talteen rautakautisia saviastianpaloja, palanutta savea, kvartsia ja palanutta luuta. Topografian ja löytöjen perusteella kyse voi olla asuinpaikasta tai pintaosiltaan tuhoutuneesta hautapaikasta.

Niemenahonpelto 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Paloniemessä, Niemenahon tien koillispuolisella pellolla. Peltolohkon länsireunasta, etelään ja lounaaseen viettävästä rinteestä on saatu talteen kvartsia. Topografian ja löytöjen perusteella kyseessä on pienialainen kivikautinen asuinpaikka.

Stormossen 2 (1000006013) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö Ålkilan kylässä, noin 100 m Ingarskilaån eteläpuolella, peltojen keskellä olevan saarekkeen luoteisosassa. Se on kolltaan noin 4x2,5 m. Röykkiö löytyi inventoinnissa 2006. Sen esihistoriallisuus on epävarma. Parin metrin päässä etelässä on iso peltoraunio.
Röykkiön hieman tarkentuneet koordinaatit: N 6663970 E 337581.

Kasabergen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Laajahko kivikautinen asuinpaikka Rådkilan kylän kaakkoisosassa Stubbölen kylän rajalla olevan hiekkakuopan vaiheilla, Kasabergen ja Sunnankärrsbergen kalliomäkien välissä melko loivasti etelään viettävässä suojaisessa hiekkalaaksossa. Nykyiseen merenrantaan etelässä on vain noin 650 m. Tarkastuksessa syksyllä 2006 asuinpaikkalöytöjä havaittiin 1980-90-luvulla käytössä olleen hiekkakuopan länsi- ja itäreunassa alueella, joka osoittaa asuinpaikan olleen vähintäänkin 60x70 m laajuinen. Luoteisreunan päällä on lisäksi pyöreä ja pienehkö painanne, halkaisijaltaan noin 4,5-5 m reunavallien päältä mitattuna, noin 50 cm syvä, muuta havaittua löytöaluetta 1-2 m ylempänä ja lähimmistä löydöistä n. 50 m luoteeseen-pohjoiseen. Vuoden 2007 koekaivauksen perusteella se kuuluu historialliseen aikaan. Asuinpaikan laajuuudeksi voi tarkastuslöytöjen sekä koekaivauksen perusteella arvioida noin 120-140 m idästä länteen ja noin 40-60 m etelästä pohjoiseen. Löytöinä asuinpaikalta on asiastianpaloja, kvartsi-iskoksia ja -esineitä, kivilaji-iskoksia, palaneita luunpaloja sekä palaneita kiviä. Asuinpaikka ajoittuu myöhäiselle kivikaudelle ja mahdollisesti alkavalle pronssikaudelle. Asuinpaikalta saadut hiiliajoitukset 3635 ja 3300 BP tukavat ikäarviota.
Suurin osa muinaisjäännösalueesta oli vanhaa hiekkakuopan pohjaa, mikä on poistettu nyt muinaisjäännösaluerajauksesta. Suosittelen rajauksen laajentamista länteen, kallion juurelle, metsä/mökkitien länsipuolelle, missä maasto näyttää päällepäin samalla tavalla erinomaista kivikaudelle kuin mitä asuinpaikan kohdalla - vaikkakaan sieltä ei ilmeisesti ole saatu konkreettisia löytöhavaintoja.

Vironniemen Helsingin vanha asemakaava-alue (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsinki siirrettiin Vanhastakaupungista Vironniemelle 1640-luvulla. Vanha kaupunkialue sijaitsee suurin piirtein Vironkadun, Kirkkokadun, Pohjoisrannan, Vuorikadun, Fabianinkadun ja Etelä-Esplanadin välisellä alueella. Kirkko hautausmaineen sijaitsi nykyisen Senaatintorin luoteiskulmassa.
Isoavihaa vanhemmat, säilyneet kaupunkiarkeologiset kulttuurikerrokset ovat muinaismuistolain rauhoittamia. Museovirasto on tehnyt vuonna 2002 Helsingin kaupunkiarkeologisen inventoinnin, jossa on määritelty, mitä tontteja ja alueita rauhoitus koskee. Kaupunkialueella on tehty useita arkeologisia tutkimuksia.

Östervikby 2 (Viikki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole merkitty käytettävissä olleille 1600–1900-luvun kartoille. Paikan topografia sopisi hyvin vanhalle kylätontille. Kyseessä voi olla myös karttojen katveeseen jäänyt lyhytaikainen torpan tai talon paikka.
Tonttimaa sijaitsee peltojen ympäröimän kallionmäen koillisrinteellä sekametsässä. Inventointiajankohtana havaintomahdollisuudet olivat aluskasvillisuuden ja puista pudonneiden lehtien vuoksi huonot. Alueen koillispäässä ulkoiluteiden vierellä on rinteellä terassi, jonka päällä on kivijalka (n. 12 x 12 m), johon liittyy kaksi uuninpohjaa. Rakennuksen viereltä luoteeseen rinnettä ylös suuntautuva polku, jonka vierellä on viisi mahdollista uunin pohjaa (kaikki n. 3-4 x 2 m laajoja), joista neljä on pareittain. Lisäksi ainakin yksi mahdollinen uunin pohja on myös lounaassa olevassa metsikössä. Kohde vaikuttaa luonteeltaan vanhalta. Alueelle tehtiin inventoinnin aikana kolme koepistoa ajoittavien esinelöytöjen toivossa. Esineitä ei kuitenkaan löydetty; ainoastaan palanutta savea. Jokaisessa koekuopassa oli pintamaan alla kiviä ja likaista sekoittunutta hiekkaa.

Porvarinlahden kalkkiuunit (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Porvarinlahden pohjoisrannalla sijaitsee yksi kokonaan ja yksi osittain säilynyt kalkkiuuni. Uuneja oli alunperin kolme; yksi Vuosaaren sataman maaliikennejärjesteltyjen alle jäävä tutkittiin vuonna 2002. Tutkittu uuni oli saanut pyöreän ulkoasunsa, kun rinteeseen kaivetun pohjakaavaltaan u:n muotoisen kuopan reunan ympärille oli rakennettu kylmämuurauksella harmaa- ja kalkkikivilohkareista noin 2 metriä leveä muuri. Kalkkiuunin etelänpuoleisen muurin päällä havaittiin tulipesän suuaukon holvatusta yläosasta sortuneita kiviä. Etelämuurin sisäsivulla oli mahdollisesti ollut tiiliseinä ja ulkoreunalla täytemaavalli. Tutkittu kalkkiuuni oli ns. maauuni. Uunit ajoittuvat tyyppinsä ja historiallisten lähteiden perusteella 1700-luvun alun ja 1800-luvun ensimmäisten vuosikymmenten väliseen aikaan. Uunit saattavat liittyä joko Suomenlinnan rakentamiseen tai Helsingin vuoden 1808 palon jälkeiseen uudelleenrakentamiseen. Lähistöllä sijaitsee myös kalkkilouhoksia.
Vuonna 2002 suoritetun yhden kalkkiuunin kaivaustutkimuksen ja alueen kartoituksen jälkeen ympäristö on muuttunut, kun välillä 2003–2008 alueelle rakennettiin Vuosaaren sataman rautatieyhteys. Radan länsipuolella säilyneet kalkkiuunien jäänteet sijaitsevat melko tiheässä kuusivaltaisessa sekametsässä kalkkilouhosten pohjoispuolella.
Satamaradan itäpuolella sijaitseva kolmas kalkkiuuni (alunperin siis neljäs) ja sen lähellä sijaitseva rakennuksen jäänne ja mahdollinen kellarikuoppa on lisätty kohteen aluerajaukseen. V.-P. Suhonen on paikantanut itäisen uunin kaivaustutkimustensa 2002 yhteydessä ja 2022–23 Östersundomin inventoinnin yhteydessä kohde tarkastettiin. Siinä havaittiin merkkejä tiilisestä sisäsivusta. Itäinen kalkkiuuni sijaitsee melko tiheässä sekametsässä etelään laskevassa rinteessä suuaukko etelään.

Dåvits Dåvitsviken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Dåvitsissa Själsundiin vievän tien itäpuolella ja Dåvits uddenin länsipuolella kapealla maakannaksella, jonka ympäristö on nykysin ruovikkoinen. Kohteessa on kaksi kivirakennelmaa (kivijalkaa?), kolme viljelyröykkiötä ja rantakivikko.
Suurin kivirakennelmista sijaitsee matalalla kalliolla. Se on 32 metriä pitkä ja 7 - 10 metriä leveä ja 0,5 - 1 m korkea ja sen pituusakseli kulkee koillisesta lounaaseen. Rakennelman koillispää on lähes suorakaiteen muotoinen ja sen jatkeena on pienempi suorakaiteen muotoinen kiviröykkiö. Tästä rakennelmasta noin 40 metriä luoteeseen sijaitsee toinen kivirakennelma, joka on 15 metriä pitkä ja 10 metriä leveä. Samalla alueella sijaitsee lisäksi kolme matalaa viljelyröykkiötä. Kokonaisuuteen kuulu selvästi muokattu vanha rantakivikko.
Kuninkaankartastossa alue on merkitty metsäksi, joten rakennelmat ovat todennäköisesti 1700-lukua vanhempia. Rakennelmat liittynevät 1500-luvulla alueella sijainneeseen Dåvitsin (Örmeros) tilakeskukseen.
Kivirakenteista länteen Dåvitskullarna nimisellä alueella sijaitsee mahdollinen raivausröykkiöalue koordinaattipisteissä 6666133/3366550 (maanmittauslaitoksen karttapalvelun perusteella arvioitu).

Finnbacka Hagaberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hagabergetin päärakennuksen luoteispuolelle, kivistä kootulle terassille viime vuosikymmeninä rakennetun ulkorakennuksen sisällä on historiallisen ajan kellari.

Bosgård Bosgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivijalat ja liesikiveykset sijaitsevat Bosgårdin kartanon kaakkoispuolella, Husholmenin keskiaikaisen linnoituksen luoteispuolella, Pienen Pernajanlahden länsipuolisella sekametsäalueella. Koordinaattien osoittaman kohdan kivijalka on kooltaan 10 x 7 metriä ja se on koottu työstämättömistä 70 - 90 cm kokoisista luonnonkivistä. Rakenteeseen liittyvä tulisija on kooltaan 2 x 2 metriä ja kiinni pohjoispuolen kivijalassa.

Bredviken (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Osuniemen (Orsnäs) kylässä samannimisen niemen länsireunassa, Lohjanjärven Bredvikenin lahden rannasta noin 130 m itään sijaitseva kiviröykkiö. Se on Osurannantien Vainiolanhaaran oikealla (itä-) puolella sijaitsevasta uudehkosta omakotitalosta (tila Monrepos) noin 50 m etelään kallioalueella, lehtomaisessa pähkinäpensasta kasvavassa metsässä. Röykkiö on pyöreähkö ja halkaisijaltaan noin 5 m ja 0,5 m korkea. Se on koottu miehen pään kokoisista kivistä. Aivan lähialueella ei havaittu muita röykkiöitä tarkastuksessa vuonna 2006, mutta kauempana koillisen suunnassa on Taka-Hikiän röykkiöalue. Samalta tontilta löytyi vuonna 2006 talon pihamaata muokattaessa eteläsuomalainen tasataltta (KM 36090) kallioiden välialueelta (ks. 1000048902 Vainiolanhaara).

Vanha Porvoo (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Porvoon kaupunki on nykytietämyksen valossa perustettu 1380-luvulla. Porvoon kirkko mainitaan jo vuonna 1327 (nykyinen kivikirkko on rakennettu noin 1450). Kaupunkialueen asemakaavaa ei ole reguloitu, joten keskiaikainen asemakaava on edelleen hahmotettavissa. Kaupungin vanhin rakennettu alue on oletettavasti sijainnut yläkaupungissa kirkon ympäristössä. Raatihuoneentori alakaupungissa on mahdollisesti muodostunut vasta 1400-luvun puolivälissä. Jokikatu ja Välikatu ovat kaupungin keskiaikaisia katuja, Vuorikadun ja Kirkkokadun välinen alue on rakennettu ilmeisesti vasta uuden ajan alussa. Porvoon ennen isoavihaa rakennetun kaupunkialueen arkeologiset kerrostumat ovat muinaismuistolain rauhoittamia. Kaupunkiarkeologinen alue käsittää suurin piirtein pappilan, Kirkkokadun, Mannerheiminkadun ja jokirannan välisen alueen. Alueella on tehty useita arkeologisia tutkimuksia. Kaupunkialueen pohjoispuolella sijaitsee Porvoon Linnanmäki, jonka rakentaminen liittynee kaupungin varhaisvaiheisiin.

Iso Linnanmäki (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Porvoon Linnanmäki (Iso Linnamäki) sijaitsee strategisella paikalla Porvoonjoen suun kapeikon pohjoispuolisessa niemekkeessä joen itärannalla. Männikköinen moreeniharjanne kohoaa nykyään vajaat 30 metriä merenpinnan yläpuolelle. Neliömäisen keskustasanteen koko on 32 x 47 metriä, ja sitä ympäröi kaksi vallihautaa, jotka ovat olleet aina kuivia. Suurten vallihautojen rakentaminen on edellyttänyt mittavia maansiirtotöitä. Linnassa on ollut puisia varustuksia. Linnan lakitasanteella ei erotu maan pinnalle muita rakenteita kuin kaksi halkaisijaltaan hieman yli kymmenmetristä, pari metriä syvää kuoppaa.
Porvoon pappilan viereisellä mäellä ollut linna mainitaan ensimmäistä kertaa varmuudella historiallisissa lähteissä vasta Jakob Teitin valitusluettelossa vuosilta 1555–1556. Arvoituksellisen linnan rakentajista ja käyttöajankohdasta on esitetty useita teorioita. Nykytietämyksen perusteella linnan todennäköisin rakentamisajankohta on 1300-luvun loppupuoli. Rakentaja oli mahdollisesti Bo Joninpoika Grip. On mahdollista, että Porvoon Linnanmäki on keskiaikaisissa lähteissä mainittu Wartholm.
J. R. Aspelin teki linnan laella laajoja kaivauksia vuonna 1886. Aspelin kaivoi lakitasanteen lähes kokonaan, muttei välttämättä kulttuurikerroksen pohjaan asti. Alueelta löytyi melko epämääräisiä rakenteiden jäännöksiä, lähinnä pienistä kivistä koottuja tulisijoja. Laella olevat suuret kuopat ovat mahdollisesti varastokellareita. Löydöt ovat pääasiassa vaikeasti ajoitettavia rautaisia työ- ja tarvekalujen ja aseiden osia. Talletetut kolmetoista jalkajousen putkinuolenkärkeä ovat tyypeiltään ajoitettavissa lähinnä 1300-luvulle. Saksalaisen kivitavarakannun palaset ovat 1300-luvun puolivälistä. Linnalla on ollut toimintaa myös suhteellisen myöhään historiallisella ajalla. Linnanmäellä lieneekin myös nuorempien varustusten jäännöksiä, jotka ovat muuttaneet keskiaikaisen linnan alkuperäistä topografiaa. Lisäksi linnan muotoon ovat vaikuttaneet etelärinteestä tapahtunut hiekan otto sekä vallien restaurointi, ilmeisesti lähinnä hautojen syventäminen, 1900-luvun alussa.
Torsten Edgren teki kaivauksia Linnanmäen sisemmän vallinharjan ulkoreunalla vuonna 1971. Linnanmäen juurella olevalla pysäköintipaikalla on opastaulu ja kulku mäellä on ohjattu poluin ja portain.
Vuonna 2015 toimitettiin kokoelmiin löytöjä Linnanmäeltä, ks. alakohde.

Träskesbäcken 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kotitarvemyllyn sijan länsirannalla on kiviperustusten jäännöksiä. Kivet on ladottu 2-3 kerrokseen.

Särklax (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaalla erottuu kuopanteita, mahdollisia uunin paikkoja ja ainakin yksi rakennuksen kivijalka (n. 8 x 8 m).
Noin 50 m tämän tontin länsipuolella on matalampi peltoon pistävä metsikköinen niemeke, jossa on mahdollisesti toinen autio tonttimaa.

Särkilahti Fiskartorp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on selvästi erottuva 8 x 8 m kokoinen ladottu kivijalka, jonka länsiseinustalla on tiilimurskan sekainen uuninraunio. Eteläosassa on n. 2 x 1,5 m kokoinen painanne, mahdollisesti kellarikuoppa. Gustaf Topeliuksen mukaan alueella on 1900-luvun alussa näkynyt useita rakennusten perustuksia, jotka olisivat peräisin 1400-1500-lukujen kalastajatorpista. Niistä yhden on väitetty olleen Mikael Agricolan syntymäkoti. Vuoden 1707 karttaan on paikalle merkitty yksi kalastajatorppa.

Suni (1000006173) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka pellossa Virkkalan Vallan (Vahlby) kylän Sunin tilan maalla, tilan päärakennuksesta noin 200-300 m koilliseen. Löytöpaikka on Maksjoen uomaa kohti kaakkoon viettävää peltorinnettä.

Söderskog (Suvimetsä) Eteläinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa kylään oli merkitty neljä taloa, mutta jo 1500-luvulla niistä kaksi oli autioitunut. Niiden maat jaettiin kylän muiden talojen kesken. Kylässä on ollut vain yksi talo 1600-luvulta lähtien. Vuoden 1699 karttaan on merkitty suunnilleen Finnoontie 66:n kohdalle kaalimaa ja sen koillispuolella vasikkahaka. Näiden perusteella kylätontti on saattanut sijaita tällä paikalla.
Finnoontien itäpuolella on loivasti peltoja kohti laskeva rinne. Pellon ja tien välisessä rinteessä on kivikasoja, jotka ilmeisesti ovat pellolta nostettuja. Pellon pinnalta on löytynyt tiilimurskaa, 1700–1800-luvun punasavikeramiikkaa ja kivisavikeramiikan pohjapala (KM2005082), joka ajoittuu 1600–1700-luvuille (Aki Pihlmanin suullinen tiedonanto 25.11.2005). Alueella on voinut säilyä historiallisen ajan asutukseen liittyviä kulttuurikerroksia ja rakenteita. Jos alueen maankäyttö muuttuu, tulee kohde tarkistaa. Espoon kaupunginmuseon inventoinnissa kylätontin rajaus on inventointialueen ulkopuolella. On mahdollista, että kylän kaikki neljä taloa ovat sijainneet hieman erillään; Finnoontie 66:n kohdalla, puron eteläpuolella, nykyisellä tonttimaalla sekä 1700-luvun torpan paikalla.

Alberga, Kersantinpuisto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Leppävaarantien (Kehä I) ja Espoon ammattikoulun välisellä alueella sijaitsee Albergan kartanon vanha paikka ja 1750-luvulla rakennetun puiston kivisiä, monumentaalisia puutarhaterasseja. Kartanon 1720-30-luvuilla rakennettu päärakennus on sijainnut ylimmän terassin päällä ja sen paikalla on tehty kaivauksia 2000-luvun alussa. Puutarhan alapuolella, Kehä I:n reunassa on 2-3 kosteikkoa, jotka ovat ruutanalammikoiden jäännöksiä.
Kehä I:n lisärampin rakentamisen yhteydessä hävisi yksi lammikoista.

Östervikby Hästhaga udds torp (Viikki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on ollut vuonna 1781 Hästhaga udds torppa .
Torppa sijaitsee Hakalanniemellä, kalliomäen loivalla etelärinteellä lehtipuuvaltaisessa ja melko avoimessa sekametsässä. Kohteen ohi kulkee ulkoilupolku. Inventointiajankohtana havaintomahdollisuuksia heikensivät maahan pudonneet lehdet. Alueella erottui kuitenkin selviä rakenteita. Polun vierellä lännessä on rakennuksen kivijalka (n. 15 x 15 m). Kivijalasta noin 15 metriä luoteeseen päin on uunin kumpare (4 x 4 m).

Saksala, Övre Kurulais (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Peltojen pintapoiminnassa löytyi Övre Kurulaisiin vievän hiekkatien itäpuolelta 1300-luvun Siegburg-kannun pala ja pala 1500-luvulle ajoittuvaa kivitavaraa. Pellossa on runsaasti tiilenpalasia. Paikalla on todennäköisesti sijainnut talo keskiajalla.

Mattila 2 (1000006607) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Mattilan tilan maalla Kuonomäen ja Lepsämänjoen välissä. Asuinpaikka sijaitsee Lepsämäenjoen pohjoisrannalla Mattilan tilan maalla, talosta 200 metriä etelään. Paikka on Kuonomäen eteläreunaa Lepsämänjoentien länsipuolella. Kumpareella olevien talojen eteläpuolella on pellossa jyrkkä törmä alas jokeen. Löydöt ovat rinteestä törmän päältä. Maaperä on hiesua.
Pertti Lilja on löytänyt paikalta pienen kivitaltan ja kvartsia KM 36325. Vuoden 2006 inventoinnissa alue oli heinäpeltona, eikä mitään muuta löytynyt.
Mattilan talon maalta on aiemmin löydetty kiviesineitä irtolöytöinä, ks. Kuonomäki (KM 9436:1 kourutaltta ja KM 9595 reikäkivi).

Kvarnängen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sjundbyn kylässä, Siuntionjoen länsipuolella ja Vikträskin pohjoispään luoteispuolella sijaitseva kivikautisen asuinpaikan jäännös. Asuinpaikka on sijainnut muinaisen saaren koillisosassa, kahden korkeamman kallioalueen välisen hiekkaisen satulan länsireunassa, pohjoiseen loivasti laskevassa kohdassa. Kvartsilöytöjä (5 kpl) havaittiin vanhan matalan hiekkakuopan läntisessä leikkauksessa koordinaattien osoittamassa kohdassa sekä yksi kvartsilöytö siitä noin 15 m etelään tehdyssä koepistossa. Vain kapea, noin 5-15 m kaistale asuinpaikkaa voi olla jäljellä tässä kohdassa hiekkakuopan ja lännenpuoleisen kalliorinteen välissä. Löydöt osoittavat todennäköisesti laajemman asuinpaikan jäljellä olevaa länsiosaa, joka ajoittunee myöhäismesoliittiseksi. Tarkastuksessa ei muualla löytöjä havaittu. Etelän suunnalla noin 80-100 m löytökohdasta kiertää Kvarnängenin pohjoisreunaa selvä muinaisen Litorinameren rantatörmä, joka vaikuttaa erityisen soveliaalta kivikautisen asuinpaikan sijaksi. Parissa koepistossa kivettömään hiekkamaahan ei kuitenkaan havaittu merkkejä asuinpaikasta. Välialueella on arviolta 10 ha:n laajuinen umpeen kasvanut matala hiekkakuoppa. Löytökohdan koillispuolella rinteessä on peruskartalle (2001) merkitty syvempi sorakuoppa. Vargbergetin-nimellä tunnettu kahden röykkiön kallio "Kumlet" on noin 300 m koilliseen asuinpaikan havaintokohdasta.

Busö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tammisaaren eteläisessä saaristossa sijaitsevan Busön keskiosassa on rakennuksenpohja. Busö mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1549, jolloin kylässä oli kaksi taloa. Talonpohjan vieressä on tehty koekaivaus, josta löytyi historiallisen ajan löytöjä, muun muassa 1500-luvun kolikoita.
Vuonna 2023 hieman yli 100 m tilakeskuksesta luoteeseen sijaitseva muinaisjäännösalue kasvoi heinää mutta vaikutti olevan hyvässä kunnossa.

Västersundom (Länsisalmi) Måsbrot hem åkern (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1708 kartalle ja maanmittauskonseptilla on Västersundomin kylän luoteisosassa erillinen peltoryhmä. Yhden pellon nimi on hem måssbrott åkern. Sen pohjoispuolella on norråkern. Kohdetta etsittiin vuoden 2005 inventoinnin aikana. Varmaa paikkaa ei kuitenkaan löydetty
Jyrkän kallion seinämän juurella on länteen peltoon pistävä niemekkeenomainen terassi. Paikka eroaa ympäristöstään avoimen niittymäisen kasvillisuutensa vuoksi. Paikalla kasvaa lähinnä katajaa, heinikkoa ja lehtipuita.
Terassin pohjoisreunalta erottuu kolme selvää kiveystä:
1) Ison kiven eteläpuolella on rivissä kaksi sammaleen ja heinän peitossa olevaa lohkokiveä (Ø 0,5 m). Kiveyksen vierellä luoteessa on pohjakaavaltaan suorakulmainen noin 2 x 3 metriä laaja kataja-alue.
2) Edellisestä rakenteesta muutaman metrin koilliseen on paalunsijaa muistuttava sammaleen ja heinän peitossa oleva kivikehä, jonka halkaisija on noin metri. Kivet ovat lohkokiviä, joiden halkaisija on noin 0,5 metriä.
3) Edellisestä noin metrin koilliseen on samankaltainen, mutta huonokuntoisempi, heinän peittämä kivikehä, jonka halkaisija on noin metri. Kivet ovat lohkokiviä, joiden halkaisija on noin 0,5 metriä.
Paikalla tehtiin koetutkimuksia 2020 pellolle kohdistuvan rakennushankkeen johdosta. Merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei löydetty.

Byviken 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Porkkalanniemessä, Byvikenin lahden itäpuolella olevan kalliomäen lounaisrinteen tasanteella. Röykkiön halkaisija on noin 4 m ja korkeus 0,5 m. Kivien keskikoko on 20–40 cm. Röykkiö on matala, mahdollisesti nelikulmainen. Siinä ei havaittu näkyviä rakenteita.
Röykkiö muistuttaa rakenteeltaan muita alueen rautakautisia röykkiöitä.

Byviken 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Mahdollinen jatulintarha sijaitsee Porkkalanniemessä, Byvikenin lahden pohjukan itäpuolella olevan avokalliomäen korkeimmalla kohdalla. Jatulintarhaksi väitetty kiveys on kivirivein rajattu alue, jonka pohjoispuoliskolla on kaksi kivikasaa. Reunus ei ole yhtenäinen: kivien välillä on 5–50 cm:n rakoja. Pohjois-, itä-, ja eteläreuna ovat suoria, suorassa kulmassa keskenään, länsireuna on muodoltaan epämääräinen. Kokonaisuudessaan kohteen mitat ovat 10 x 6 m.
Läntinen kivikasa on kiinni rakenteen länsireunassa ja muodoltaan pyöreä. Sen halkaisija on 1,8 m. Itäinen kasa on löyhä, mahdollisesti nelikulmainen. Se on kooltaan 2 x 1,5 m.
On mahdollista, että kohde on pahasti tuhoutunut jatulintarha.

Torsnäs (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Röykkiö on rakennettu sammaleiselle kallionyppylälle jyrkkäreunaisen korkeamman kallion itäpuolelle. Röykkiön itä- ja pohjoispuolella on alankoalue, joka on niittyä ja suota.
Röykkiö on pitkulainen, sen mitat ovat pohjois-eteläsuunnassa 6,5 m ja itä-länsisuunnassa 1,5–2 m. Korkeus on 0,6 m pohjoispäässä ja 0,4 m eteläpäässä. Se on rakennettu halkaisijaltaan keskimäärin 20–40 cm:n kokoisista kivistä.
Röykkiöstä etelään tiedetään olleen niityn, ja sen reunoilla on peltoraunioita. Kyseessä on mahdollinen peltoraunio.

Mäkiniittu (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Ruotsinkylässä, Helsinki–Vantaan lentoaseman koilliskulmasta noin 700 metrin päässä sijaitsevan Mäkiniittu-nimisen kalliomuodostelman pohjoisosassa. Paikalla on kaksi röykkiötä (A ja B), jotka sijaitsevat muutamien kymmenien metrien päässä toisistaan. Röykkiö A on näistä pohjoisempi, halkaisijaltaan 3,5-4 metriä ja korkeudeltaan noin 0,5 metriä. Röykkiön vieressä on siirtolohkare. Röykkiö B sijaitsee noin 20 metriä kaakkoon röykkiöstä A. Röykkiö B:n halkaisija on 2,5 metriä ja se on noin 0, 5 metriä korkea. Röykkiön kaakkoispuolella, noin 1 metrin päässä on siirtolohkare ja koillispuolella mahdollinen pieni hiidenkirnu.

Silakkaniittu (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 100 m pohjoisluoteeseen Ruotsinkylän Koivikon asuinalueesta. Voimalinjan kohdalla on kalliopaljastuma, jolla sijaitsee kaksi röykkiötä (A ja B). Maasto pienen kalliopaljastuman ympärillä on pahoin pusikoitunutta aukeaa, jonka molemmin puolin kasvaa sekametsää. Röykkiö A on muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan noin 2 m. Röykkiönpohjan kaakkoispuolella on kaarimainen vallimuodostelma, joka on tehty röykkiöön kuuluneista kivistä, mutta joka vaikuttaa hiljattain rakennetulta. Röykkiö B sijaitsee saman kalliopaljastuman reunalla, noin 10 m päässä itäkaakkoon röykkiöstä A. Röykkiö B on soikeahko, läpimitaltaan noin 3 m ja korkeudeltaan noin 0,4 m. Röykkiön itäpuolella on suurehko siirtolohkare, josta on lohkottu kivenpaloja. Nämä siirtolohkareesta lohkotut kivenpalat on ladottu röykkiön päälle ja lienevät selvästi muuta röykkiötä nuorempia.

Riihimäki (1000007205) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Ruskelasta Jäniksenlinnaan johtavan tien eteläpuolella, noin 200 m päässä tiestä. Matkaa kohteelta länteen Noormarkin ojalle on 400 metriä. Kohde sijaitsee Ruskelan kylän Kivimäen luoteispuolella. Maasto kohteen ympäristössä on avohakkuun jäljiltä ruohikkoista vesakkoa. Itse kohde on pyöreä, halkaisijaltaan 3–4 m; kokoinen röykkiö, jolla on korkeutta noin 1 m. Röykkiö on ruohottunut ja se sijaitsee mäen päällä, hiekkamaalla. Kyseessä on todennäköisesti kaskiraunio.

Kirjokallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilut sijaitsevat Vaunukankaan asuinalueen pohjoispuolella olevassa, pääasiassa kuusta kasvavassa metsikössä, vesitornin länsi- ja pohjoispuolella. Hiilimiilut ovat pääasiassa pyöreitä hiekkakumpareita, joiden ympärillä on havaittavissa oja- tai hautamaisia kumpareita. Kairatessa miiluissa oli noin 10-20 cm syvyydellä havaittavissa hiekan seassa hiilenhippuja.
Miilujen GPS-koordinaatit:
Tutkimukset 2013:
Kartoituksessa todettiin, että miilualueella on kooltaan ja muodoltaan erityyppisiä hiilimiiluja yhteensä 11 kappaletta. Lisäksi alueella on 24 muuta kaivantoa, jotka on tulkittu tervarännityyppisiksi tervahaudoiksi. Rännit ajoittuvat historialliseen aikan. Hiilimiilujen sijainnin ja ominaispiirteiden perusteella on todennäköistä, että hiilimiilut liityvät vuonna 1795 perustetun Kellokosken ruukin toimintaan.

Länsisatama (Hautapaikat)
Historiallinen; Hangon ortodoksinen hautausmaa sijaitsee Länsisataman luoteiskulmassa, Nuottasaarentien ja Pitkäkadun risteyksen kaakkoispuolella rautatiealueen keskellä. Hautausmaan vaiheita ei tarkasti tunneta. Sen synnyn voi liittää Hangon linnoituksen tuomaan venäläiseen varuskuntaan ja muuhun henkilöstöön. Hautausmaan on arveltu syntyneen 1830-luvulla. Se on merkitty Hangon ensimmäiseen asemakaavaan vuodelta 1874. Alueen käyttö jatkui 1900-luvun puolelle. Hautausmaa on myöhemmin aidattu ja sillä on hautamuistomerkkejä. Hangon museon tietojen mukaan hautausmaa on ollut alun perin nykyistä aidattua aluetta laajempi ja hautamuistomerkit on koottu aidan sisään laajemmalta alueelta. Hautausmaalla on metallinen muistoristi, joka on pystytetty vuonna 1964. Hautausmaata hoidetaan tiettävästi yksityisin voimin.

Räfsö 2 (Hautapaikat)
Historiallinen; Hautausmaa sijaitsee Röfsö-nimisen saaren luoteisosassa, kallioalueiden välissä olevalla rinteellä, joka viettää loivasti kohti lounasta.
Hautausmaasta on maan päälle havaittavissa soikea matala muuri, jonka sisällä on pitkänomaisia kuopanteita. Hautausmaan luoteisosassa on ulkorakennus ja aita halkoo aluetta pohjois–eteläsuunnassa. Suullisen perimätiedon mukaan alueelle olisi haudattu 1700-luvun alussa ruttoon kuolleita. Aluetta ei ole tutkittu, joten ajoitus on epävarma.
Leirikeskuksen venerannasta ylös päärakennukselle johtavan polun länsipuolella on pienehkö, pyöreän tai soikean matalan kiviaidan ympäröimä alue, jolla maastossa erottuu joitakin matalia painanteita sekä joitakin matalia, pitkänomaisia kivilatomuksia. Kiviaidassa on kaksi mahdollista porttiaukkoa, joista toinen antaa etelään/lounaaseen, toinen koilliseen.
Ympärillä maasto on huomattavan kallioista, aidattu alue sijaitsee kallioiden välisellä tasanteella. Kiviaidalla rajatun alueen länsipuolitse kulkee polku rantaan, polun länsipuolella maasto muuttuu kallioiseksi. Kiviaita alueen länsireunalla on hajanaisempi kuin muut aidan osat, joten on mahdollista että aidan länsiosaa on jossain vaiheessa siirretty tai muokattu ja oletettujen hautausten alue ulottuu lännessä polulle ja kalliopaljastumaan saakka.

Vuohikallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiön on kooltaan noin 2,75 m x 1,9 m. Sen muoto on suiponsoikea ja se on rakennettu halkaisijaltaan noin 40 cm:n kokoisista kivistä suoraan kalliopohjalle. Länsipäädyssä on pystyssä suurempi kivi. Röykkiössä ei ole maatäytettä, mutta kivien väliin on kerääntynyt vuosien saatossa kariketta. Kiveyksen pinta on sammaloitunut.

Stora Svartö 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviuunit sijaitsevat Stora Svartön pohjoisosassa. Kapealla, rannan suuntaisella noin 60 m pituisella alueella, kalliomäen alla, on ainakin yhdeksän uunia. Rantaan on kohteelta matkaa 40–50 m.

Salmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Salmen-niminen saari, ulkosaaristoluoto, sijaitsee Kirkkonummen Porkkalanniemen eteläpuolella ja Rönnskärin majakkasaaren kaakkoispuolella. Yöpymissuoja on rakennettu laguunimaisen poukaman länsirannalle, 2–3 m korkean kallioseinämän juurelle niin, että seinämä muodostaa rakenteen pohjoisseinän. Seinämästä kohtisuoraan, pohjoisesta–etelään on rakennettu kaksi kivivallia niin, että niiden välille jää noin 2 m leveä kivetön alue. Molemmat vallit ovat 3,5 m pitkiä.

Kyrkogårdsön Byviken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Kyrkogårdsön länsirannalla olevan Byvikenin lahden pohjukassa. Lahden jatkeena itään on avokallioiden reunustama lehtomaisesti metsittynyt laakso, jonka pohjoisrinteellä on suuren kartanotyyppisen rakennuksen kivijalka. Lahden pohjukassa oli havaittavissa laiturirakenteiden jäännöksiä. Rakennuksen pihamaalla erottuu kivirivejä, portaita ja rakenteita. Alueelle tehdyistä koekuopista löytyi 1700–1900-luvun aineistoa (KM 2003039). Paikalla on muistitiedon perusteella ollut rakennus, joka tuhoutui tulipalossa 1920 tai -30-luvulla. Löytöaineisto viittaa kuitenkin myös vanhempaan asutukseen.

Kyrkogårdsön Norrudden (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrkogårdsön saaren pohjoiskärjessä, pienen avokallion eteläpuolella. Juhani Rinteen artikkelin (Finskt Museum 1909: s. 127–129) mukaan niemen tyvessä on kiviaidalla rajattu hautausmaa. Aitaus oli nelikulmainen, ja sen terävä kulma osoitti kohti pohjoista.
Nykyään alue on kahden kesämökin välisellä metsittyneellä alueella. Aluetta on Rinteen tekemien havaintojen jälkeen muokattu. Kiviaitaa ei enää ole, mutta alueella on neljä röykkiötä, joiden kivet saattavat olla peräisin aidasta.
Alueelle tehdyistä koekuopista löytyi viitteitä haudasta, joka ajoittuu esineistön perusteella 1600–1700-luvuille.

Mjölandet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Mjölandetin pohjoisosassa, korkealla ja jyrkkäreunaisella lounas-koillinensuuntaisella kallioharjanteella.
Röykkiö A sijaitsee harjanteen luoteispuoleisella jyrkällä reunalla. Sen muoto on soikea ja se on rakennettu pyöreistä kivistä. Mitään rakenteita ei havaittu. Röykkiön koko on 8,4 x 4,6 x 0,4 m. Röykkiöön on ilmeisesti kajottu. Röykkiö voidaan tulkita esihistorialliseksi hautaröykkiöksi, joka sijaintinsa puolesta voisi olla pronssikautinen.
Röykkiö B sijaitsee edellisestä röykkiöstä noin 60 m koilliseen, jyrkänteen reunalla, kahden matalan kalliokummun välissä. Se on hyvin paksun ja tiheän aluskasvillisuuden peittämä. Röykkiön muoto on lähinnä kolmiomainen. Sen koko on 3,7 x 3,5 x 0,4 m. Röykkiön luonne ja ajoitus on epäselvä, se saattaa olla luonnonmuodostelma.

Omsatuviken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Mahdollinen hautaröykkiö sijaitsee Porkkalanniemen luotsiasemasta itään sijaitsevalla avokalliomäellä, Omsatuviken-nimisen lahden länsipuolella. Avokallion korkein kohta muodostaa kaksi kumparetta. Röykkiö sijaitsee pohjoisemman kumpareen eteläpäässä.
Röykkiö on profiililtaan kupera, eikä siinä ole näkyviä rakenteita. Se on muodoltaan pyöreä, mutta pohjoisreunassa on noin metrin pitkä uloke, jossa on noin halkaisijaltaan metrin kokoinen kasa. Röykkiö halkaisija on 4,9 m ja korkeus 0,9 m. Kivien koko vaihtelee 0,3–0,4 m, joista suurin osa on pyöreitä, osa särmikkäitä.
Röykkiö muistuttaa sijainniltaan ja rakenteeltaan rautakautisia hautaröykkiöitä, mutta sijaintinsa puolesta se voisi olla myös merimerkki. Kohde vaatii lisätutkimuksia.

Santahamina Isosaari tykkipatteri VI (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan Isosaaren eteläosaan rakennettiin vuonna 1855 tykkipatteri numero VI. Tykkipatterin VI kokonaisuus pitää sisällään patterivarustuksen, etäisyysmittaustornin, vanhan maarakenteisen ruutikellarin, kallioon louhitun tunneliruutikellarin, ventilaattorin osia, kivi- ja puurakenteiset laiturin perustukset ja miina-aseman sekä siihen liittyvät miinakaapelikaivannot. Tykkipatterin luoteispuolella sijaitsee patteriin liittyneen vartiorakennuksen ja tykistötarvikevajan perustukset (ks. kohde Santahamina Isosaari tykkipatteri V). Patterin rintavarustus on kivirakenteinen, jota on tuettu betonilla. Maarakenteista ruutikellaria on aiemmin pidetty viikinkiaikaisena hautakumpuna.

Munkinmäki (Munkkulla) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kirkkonummen aseman kaakkoispuolella kohoavalla Munkinmäellä on sijainnut kaksi Munkkullan kylän tilaa, joista toinen, Laggars, kuului 1300-luvulla Paadisten luostarille. Historiallisten karttojen mukaan mäellä, etenkin sen laella ja eteläosassa, on ollut runsaasti rakennuksia. Maastossa nykyisin näkyvät kivijalat ja rakennusten jäännökset liittynevät pääasiassa Munkkullan kartanon rakennuskantaan.
Munkkullan kolmesta talosta kaksi, Bro ja Laggars, kuuluivat vuoteen 1407 asti virolaiselle Padisten sisterssiläisluostarille. On jopa esitetty, että Munkkulla olisi ollut kartanomainen tila, josta käsin luostarin uusmaalaisia tiluksia on hoidettu. Kylän kolme taloa säilyivät 1800-luvun alkuun, jolloin Laggars ja Erlas yhdistettiin.
Nämä kaksi kylän taloa sijaitsivat Kirkkonummen keskiaikaisesta kivikirkosta 800 m etelään olevalla mäellä. Kolmas talo, Bro oli puolestaan pitäjän halki kulkeneen nyttemmin maatuneen salmen rannalla. Kylän pohjoisosassa on Stegelbacka (Teilimäki)-niminen mäki, joka on nimensä perusteella vanha mestauspaikka.
Munkkullan mäki, jonka etelärinteessä on ollut Laggarsin ja itärinteessä Erlasin tonttimaa, hallitsee yhä Kirkkonummen keskustan eteläosan maisemaa. Mäellä sijainneiden kahden tilan rakennuksista on jäljellä enää harmaakivikellarin päälle etelärinteeseen rakennettu iso aitta, jonka ympäristössä on tehty maansiirtotöitä. Kallion laella on villiintyneen puutarhan keskellä luultavasti 1900-luvun alusta peräisin olevan asuinrakennuksen kivijalka betoniportaineen.

Roution rautalouhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Louhos sijaitsee Lohjanjärven Ristiselän pohjoisrannalla, aivan Sammatin maantien ja sen vieressä kulkevan kevyen liikenteen väylän eteläpuolella. Paikka on kalliosta rantaa, jossa louhos on louhittu pystysuoraan seinämään. Sen ympäristössä on runsaasti louhintajätettä. Ilmeisesti kyseessä on koelouhos.

Ängesholmen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hautaröykkiö Torsön kylässä Degerön ja Torsön välisen Ängesholmenin saaren länsiosan korkeimmalla kalliolla. Se on muodoltaan soikea ja matala ja paksun sammaleen ja jäkälän peitossa. Röykkiö on varsin hyvin säilynyt ja vain sen itäosassa on merkkejä myöhemmästä rakenteeseen kajoamisesta. Se on koottu pyöreistä ja kulmikkaista luonnon muovaamista kivistä ja se on kooltaan 3,1 x 4,35 x 0,3 m. Röykkiö muistuttaa muodoltaan alueen rautakaudelle ajoittuvia hautaröykkiöitä, mutta voi olla vanhempikin.

Esbogård (Espoonkartano) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kuninkaantien luoteispuolella ja Mankinjoen koillispuolella Espoon kartanon nykyisellä pihamaalla ja kaakkoon viettävän rinteen päällä. Kartanon nykyinen päärakennus on vuodelta 1797 ja sen koillispuolella oleva siipirakennus vuodelta 1801. Molempien rakennusten kellarit ovat rakenteeltaan samanlaiset ja ajoittuvat Kari Uotilan mukaan 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen. Tätä vanhemmat päärakennukset ovat arkistolähteiden ja vanhan karttamateriaalin perusteella olleet edellä mainittujen rakennusten välisellä pihatasanteella, joka on nykyisin hiekkakenttää. Kartanossa on 1500-1700-luvuilla ollut ainakin neljä eri ikäistä päärakennusta. Vanhin tunnettu on ns. ristirakennus noin vuodelta 1590 ja huomattavin 1680-luvun alussa rakennettu alaosiltaan kivestä muurattu suuri barokkilinna.
Vanhojen 1500-1700-lukujen rakennusten perustukset on peitetty täysin eikä niistä ole jälkeäkään maanpinnalla.

Espoonkartano Kläppkärr (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kirkasvetisen puron varrella noin 1000 m Espoon kartanosta pohjoiseen Sperringsin ja Myntbölen välisessä metsässä. Noin 2 m leveän puron varressa on jäänteitä puromyllystä. Puroa on raivattu nostamalla kiviä sen reunoille, noin 100 m päässä yläjuoksun puolella on jopa tehty räjäytyksiä. Ne liittynevät niityn kuivatukseen eikä puron perkaamiseen myllyn tarpeisiin. Purossa on kivistä rakennettu noin 50 cm leveä pato, jota nykyisin käytetään metsäpolun siltana. Padon itäpuolella on 5 x 5 m kokoinen tasanne ja sen laidoilla mahdollisia kivijalkakiviä (=myllyrakennuksen paikka?).

Espoonkartano Björkbacka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kirkasvetisen puron varrella metsässä noin 800 m Espoon kartanosta pohjoiseen Björkbackan torpan itäpuolella. Noin 2 m leveän puron varressa on jäänteitä puromyllystä. Puroa on raivattu nostamalla kiviä sen reunoille. Raivauksessa on mahdollisesti käytetty räjähteitä. Puron länsipuolella noin 5 m purosta on 4,5 x 5,5 m kokoinen kivijalka. Sen itäseinällä on uuninperustus. Rakennuksen perustuksissa on runsaasti tiilenpalasia. Rakennus ajoittunee 1700-1800-luvulle.

Espoonkartano Vähän-Myntintie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsässä aivan vanhan punaisen asuinrakennuksen pihapiirissä lähellä Hemkärrin peltoaukean Myntbölen puoleista reunaa. Kohde on yksityistien laidalla puron ollessa nykyisin myös maantienoja. Noin 2 m leveän puron varressa on jäänteitä puromyllystä. Puroa on raivattu nostamalla kiviä sen reunoille. Purossa on kivistä rakennettu pato ja sen alapuolella myös kivistä rakennettu osittain romahtanut vesikouru. Ympärillä on mahdollisesti kivijalan jäänteitä, jotka muodostavat noin 5 x 7 m kokoisen alueen.

Långvik (Långvik) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Långvik sijaitsee noin 7,5 kilometriä Inkoon kirkosta länteen.
Raaseporin läänin vuoden 1540 maakirjan mukaan Långvikissä oli kahdeksan asuttua tilaa ja kolme-neljä autiotilaa. Suomen asutus 1560-luvulla Kyläluetteloiden (s. 167) mukaan Inkoon Långvikissa oli neljä tilaa. Kuninkaan kartastossa kylätontti on merkitty Inkoosta Raaseporiin vievän tien eteläpuolelle Fagervikin ja Marsjön väliin jäävän peltoalueen pohjoisosaan. Koko mäki on kartan mukaan rakennettu täyteen.
Kylätontti muodostuu peltojen ja tien rajaamasta mäenkumpareesta, jonka itäpuolella on vanhaa, osin umpeenkasvanutta laidunta. Alueella on runsaasti historiallisen ajan kyläasutuksesta kertovia jäännöksiä kuten rakennusten perustuksia, kivirivejä ja -aitoja, kiviröykkiöitä sekä muita kivirakenteita. Joissakin kohdin kiviaidat ja pitkänomaiset kiveykset ovat voineet rajata pieniä peltoja tai puutarhoja. Alueen itäosassa olevalla kalliolla on muutamia matalia kiveyksiä tai latomuksia, jotka voivat ajoittua myös esihistorialliseen aikaan.

Pedarsändan 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Louhos sijaitsee Pedarsändanin itäpäässä olevan kallioalueen itä-, etelä- ja lounaisreunalle. Louhosalue käsittää mittavia louhekivikasoja sekä erikokoisia louhospintoja, joiden perusteella kiviä voidaan päätellä louhitun sekä vanhemmin lohkomistekniikoin että poralla. Louhos on toiminut ilmeisesti 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa, jolloin siitä louhittiin rakennuskiveä Pietariin.
Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se todettiin olevan muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukainen, kohteeseen lisättiin aluerajaus, joka perustuu havaittuun louhitun kallion ja louhoskivikasojen laajuuteen. Louhosta ei ole merkitty ainakaan vielä vuoden 1873 Senaatin karttaan.

Tammisaaren vanha asemakaava-alue (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tammisaaren kaupunki perustettiin vuonna 1546 Tallinnan kilpailijaksi. Paikalla oli aiemmin 1500-luvulla kauppapaikka. Tammisaaren vanhan kaupungin asemakaava noudattelee edelleen 1500-luvun asemakaavaa (vanhin kartta 1696), ainoastaan Isoa Kirkkokatua on levennetty. Kaupungin vanha alue sijaitsee Pitkäkadun lounaispuolella. Rantaviiva on muuttunut täyttämisen johdosta melko paljon.
Tonttialueen pohjoispuolelle alettiin rakentaa 1500-luvun puolivälissä linnaa, jonka kiviperustus on edelleen nähtävissä Lejonhuvudsgatanin varressa.
Kaupungin isoavihaa vanhemmat säilyneet kaupunkiarkeologiset kulttuurikerrokset ovat muinaismuistolain rauhoittamia. Museovirasto teki vuonna 2002 Tammisaaren kaupunkiarkeologisen inventoinnin, jossa määriteltiin, millä tonteilla muinaismuistolain rauhoittamat kulttuurikerrokset ovat todennäköisesti säilyneet. Kaupunkialueella on tehty joitakin arkeologisia kaivauksia ja putkityömaiden valvontoja.

Linnanmäki (Slottsbacken) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tammisaaren kaupunkiin liittyen alettiin rakennetun kaupunkialueen pohjoispuoliselle mäelle rakentaa linnaa 1500-luvun puolivälissä. Rakentamistyö jäi kesken, mutta peruskivet ovat edelleen nähtävissä. Suorakaiteenmuotoinen runko-osa on noin pohjois-eteläsuuntainen ja noin 20 x 50 metrin laajuinen ja kaksiosainen. Runko-osan nurkkien ulkopuolella on pyöreiden tornien pohjat. Luonnonkivistä ladottu massiivinen kiviperustus on kaivettu esiin 1960-luvun alussa. Kivijalan sisäpuolella on nykyään hiekkakenttä ja lasten leikkipaikka.

Myrans (Asuinpaikat)
Kivikautinen; : Kohde sijaitsee noin 6,8 km länsiluoteeseen Siuntion keskiaikaisesta kirkosta, paikalle pääsee Lappersintieltä erkanevaa Myransintietä. Kuten muinaisjäännösrekisterin kuvauksessa todetaan, alueella on tehty koekaivauksia pellolla, mutta kivikautista asuinpaikkaa ei löytynyt. Todennäköisesti sen rippeitä voi olla ylempänä mäellä ja aluerajaus perustuu arvioon. Asuinpaikan olemassa olo täytyisi selvittää koekaivauksin. Vuoden 2014 inventoinnissa mäkeä ympäröivät pellot olivat kyntämättä, joten havaintoja niillä ei tehty.

Tukikohta I:3 (Niinisaari) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen kallioon louhittu luola ja siihen johtava kallioon louhittu yhdyshauta. Rakennustyöt on tehty ilmeisesti vuosina 1916-1918 ja ne ovat jääneet keskeneräisiksi. Luolan eteläpuolitse vie mukulakivetty yhdystie.

Tukikohta I:4 (Niinisaari) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema Porvarinlahden etelärannalla. Maahan kaivettuja vahvistamattomia yhdys- ja taisteluhautoja. Rakennustyöt on aloitettu ilmeisesti vuosina 1916-1918 ja ne ovat jääneet keskeneräisiksi.

Tukikohta I:5 (Niinisaari) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema Tryvikin tilan itäpuolella. Kallioon louhittua osittain betonoitua hautaa. Kallioon on louhittu kuoppia tuliasemia ja suojahuoneita varten. Rakennustyöt on aloitettu 1916-1918, mutta ne ovat jääneet keskeneräisiksi. Puolustusasemaan johtava mukulakivetty yhdystie on osittain peitetty hiekalla. Siitä haarautuu luoteen suuntaan hyvin säilynyt mukulakivetty yhdystie.

Tykkipatteri 61 (Mustavuori) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen kuuden tykin patteri. Kohde sijaitsee Niinisaarentiestä koilliseen erkanevan ulkoilutien itäpuolella.
Patterin rintasuojan muodostaa korkea kallioseinämä. Tykkiasemat on joissakin kohdissa osittain louhittu kallioon, mutta ne on erotettu toisistaan maakumpareilla. Tykkiasemien taustalta kulkee patterin suuntainen yhdyshauta, joka yhdistää asemat toisiinsa.
Tykkiasemissa on ollut hirsiset tukirakenteet sekä hirsirakenteiset suojahuoneet. Hirsituet ovat tuhoutuneet tai poistettu, jolloin maa-ainekset ovat vyöryneet tykkiasemaan. Kolmannessa tykkiasemassa pohjoisesta lukien on hirsinen suojahuonerakenne näkyvissä ja ehjänä. Saattaa olla, että muissakin asemissa ovat suojahuoneet ehjinä maakerrosten alapuolella. Patterin pohjoispäässä on lisäksi erillinen betoninen pieni suojahuone, joka on tuhoutunut.
Patteri on rakennettu vuosina 1916-1917. Sen aseistuksena on ollut 6 kpl 152 mm:n pronssimörssäriä joiden ampumasuunta on ollut koilliseen. Patteri on sijainnut tukikohta I:n alueella.
Patterin länsipäähän johtaa kapea yhdystie, joka haarautuu suuremmalta yhdystieltä, joka on tullut luolalta II:21 ja jatkunut pohjoiseen Mustavuoren taisteluasemiin. Patterin itäpään taustalla on hirsillä tuettu kaivo. Patterin taustalla kulkee suoraviivainen kapea kaivanto joka jatkuu lounaaseen. Kyseessä on ilmeisesti patterin puhelinkaapelin suojakaivanto.
Mustavuoren tukikohta I:n linnoituslaitteet (kohteet I:9 – 21 ja tykkipatteri 61 sekä yhdystieverkosto) muodostavat pääkaupunkiseudun parhaiten säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi muodostaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi. Tämän johdosta alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.
Tykkipatterin alueen tilannetta selviteltiin ja kartoitettiin vuonna 2015 alueelle suunnitellun ratsastuskeskuksen takia. Lisätarkistus tehtiin vuonna 2016 kaivon kohdalla.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema metsäsaarekkeella Mustavuoren ja Porvarinlahden pohjukan välissä. Samalla paikalla on ollut vielä 1800-luvun käytetty Rasbölen kalkkikivilouhos. Puolustusaseman etelä- ja keskiosassa on maahan kaivettuja hautoja. Pohjoisosassa syviä kallioon louhittuja hautoja sekä kuoppia. Pohjoisosan suureen kuoppaan on ollut tarkoitus rakentaa idän suuntaan ampuva kahden tykin sivustatuliasema eli kaponieeri. Betonointitöitä ei ole kuitenkaan ehditty aloittaa. Keskiosassa on betoninen kattamattomaksi jäänyt kaksihuoneinen suojahuone. Rakentamisajankohta 1916-1918. Työt ovat jääneet keskeneräisiksi.
Kohteen pohjois- ja koillispuolella on piikkilankaesteen jäännöksiä.
Mustavuoren tukikohta I:n linnoituslaitteet (kohteet I:9 – 21 ja tykkipatteri 61 sekä yhdystieverkosto) muodostavat pääkaupunkiseudun parhaiten säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi muodostaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi. Tämän johdosta alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.

Tukikohta I:10 (Mustavuori) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1916 – 1918. Kohde sijaitsee Mustavuoren itäpuolella, mäen ja pellon välissä sijaitsevalla mäenkumpareella, joka kasvaa tiheätä sekametsää.
Kohteessa on kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja hautoja. Tuli- ja tähystysasemia sekä suojahuoneita varten on louhittu ja kaivettu kuoppia mutta työt ovat jääneet keskeneräisiksi. Puolustusaseman itäpuolella sijainnut piikkilankaeste on jäänyt viljelysten alle ja tuhoutunut. Kaakkoispuolelta alkaneesta piikkilankaesteestä (kohde I:este1) on säilynyt tolppien jäännöksiä kosteassa maassa.
Mustavuoren tukikohta I:n linnoituslaitteet (kohteet I:9 – 21 ja tykkipatteri 61, piikkilankaeste sekä yhdystieverkosto) muodostavat pääkaupunkiseudun parhaiten säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi muodostaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi. Tämän johdosta alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.

Tukikohta I:11 (Mustavuori) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1916 – 1918. Kohde sijaitsee Mustavuoren kaakkoisosassa mäenrinteessä. Paikalla kasvaa osin tiheää kuusimetsää.
Kohteessa on kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja hautoja. Hautojen reunoilla on louhinnasta syntyneistä kivistä kasattuja valleja. Asemia tai suojahuoneita varten on louhittu kaksi kuoppaa mutta työt ovat jääneet keskeneräisiksi.
Mustavuoren tukikohta I:n linnoituslaitteet (kohteet I:9 – 21 ja tykkipatteri 61, piikkilankaeste sekä yhdystieverkosto) muodostavat pääkaupunkiseudun parhaiten säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi muodostaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi. Tämän johdosta alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.

Tukikohta I:12 (Mustavuori) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1916 – 1918. Kohde sijaitsee Mustavuoren keskiosan itäreunalla jyrkän rinteen laidalla. Maasto on suurimmaksi osaksi avokalliota.
Puolustusaseman muodostaa pohjois-etelä -suuntainen suuntainen taisteluhautalinja, jonka taakse on louhittu kuoppa suojahuonetta varten. Taisteluhautaa on 25 m. Se on varustettu betonisella ampumakorokkeella mutta rintasuojan muodostaa kallioseinämä. Torjuntasuunta on itään. Kohteen pohjoisosassa on haudan reunassa pieni potero, joka on mahdollisesti suunniteltu tähystysasemaksi.
Mustavuoren tukikohta I:n linnoituslaitteet (kohteet I:9 – 21 ja tykkipatteri 61, piikkilankaeste sekä yhdystieverkosto) muodostavat pääkaupunkiseudun parhaiten säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi muodostaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi. Tämän johdosta alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1916 – 1918. Kohde sijaitsee Mustavuoren keskiosassa, mäen poikki kulkevan tien itäpuolella. Luola on louhittu avokallion alle.
Kohde on kallioon louhittu suora luola, jonka kummassakin päässä on sisäänkäynnit. Luolan pituus on 30 m ja leveys n. 6 m. Sisäänkäyntien eteen on louhittu 6 m syvät kalliorotkot, joista pohjoisemman koko on 6 x 4 m ja eteläisen 8 x 7 m. Rotkoihin johtaa kallioon louhitut yhdyshaudat, jotka ovat kapeimmasta kohdasta 1,6 m leveät. Betonointitöitä ei ole ennätetty tehdä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone, jonka rakennustyöt ovat jääneet kesken. Louhintatyöt on tehty 1916 – 1918. Kohde sijaitsee Mustavuoren keskiosassa, mäen poikki kulkevan yhdystien itäpuolella avokallion laidalla.
Kohtessa on kallioon louhittu 20 x 10 m kokoinen kuoppa, jonka syvyys on 7 m. Kuoppaan johtaa kaksi kallioon louhittua syvää yhdyshautaa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1916 – 1918. Kohde sijaitsee Mustavuoren keskiosassa, osin avokalliolla ja sen jyrkillä reunoilla. Kohteiden ympäristössä kasvaa pääosin havupuita.
Puolustusaseman haudat ovat poikkeuksellisen kookkaita. Kallioon louhitut yhdyshaudat ovat yläosastaan 1,5 – 2,5 m leveitä ja syvyydeltään 2 – 3 m. Hautojen reunoilla on valleina louhinnasta syntyneitä kiviä, joita on läjitetty linnoitteiden läheisyyteen. Betonilla tuettua taisteluhautaa on noin 100 m, torjuntasuuntina pohjoinen ja itä. Kohteen itäpäässä on hautaan johtavat portaat.
Konekivääri- ja tähystysasemia sekä suojahuoneita varten on kallioon louhittu 13 kuoppaa mutta mitään muita rakennustöitä ei ole ehditty tehdä. Kohteen pohjoisosan hautoja on täytetty jätteillä. Kohteen länsipuolella on yhdystien varressa sementtitynnyrin jäännökset.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1916 – 1918. Kohde sijaitsee Mustavuoren pohjoisosan itälaidalla loivasti laskeutuvalla rinteellä, jossa kasvaa sekametsää.
Puolustusaseman haudat on louhittu osaksi kallioon ja osin kaivettu maahan. Betonilla tuettua taisteluhautaa on noin 50 m, torjuntasuuntana itä.
Kohteen keskiosassa on avoimeksi jäänyt betoninen suojahuone. Asemia ja suojahuoneita varten on louhittu neljä kuoppaa mutta ne ovat jääneet rakentamatta. Suojahuone sekä osa kuopista ja haudoista oli inventoitaessa veden täyttämiä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1916 – 1918. Kohde sijaitsee Mustavuoren pohjoisosassa, suurelta osin jyrkässä mäenrinteessä. Vaikeakulkuisessa maastossa kasvaa tiheää sekametsää valtapuuna kuusi.
Koteessa on kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja hautoja, joita on tuettu osittain betonilla. Betonivahvisteista taisteluhautaa on noin 150 m, jonka lisäksi kohteen itäosassa on ollut maahan kaivettua, hirsivahvisteista taisteluhautaa, josta hirret on myöhemmin poistettu. Torjuntasuunnat ovat olleet pohjoiseen ja itään. Yhdet hautaan johtavat portaat.
Konekivääriasemia on ollut tarkoitus rakentaa 4 kpl ja tähystysasemia 3 kpl mutta ainoastaan niiden kuopat on ehditty louhia tai kaivaa. Puolustusaseman lounaisosaan on ollut tarkoitus rakentaa luoteeseen tulittava kahden tykin sivustatuliasema eli kaponieeri. Kahdelle erilliselle tykkiasemalle on louhittu kuopat, mutta työt ovat jääneet keskeneräisiksi. Kaponieeriin liittyvän kaksihuoneinen suojahuone on valettu betonista mutta se on jäänyt kattamatta. Muita betonisia suojahuoneita on valmistunut 8 kpl. Niiden katot on räjäytetty. Näiden lisäksi on kuusi suojahuoneille tarkoitettua keskeneräistä kuoppaa.
Puolustusaseman pohjois- ja itäpuolella on ollut koko Mustavuoren pohjoisosaa kiertänyt piikkilankaeste, josta ei löytynyt jälkiä maastossa. Puolustusaseman länsipuolelle tulee etelän suunnasta mukulakivetty yhdystie. Kohteen keskiosassa on polun varressa kolmen sementtitynnyrin jäännökset ja kohteen koillispuolella, mäen juurella, polun varressa kaksi 6 m pitkää teräspalkkia, joita on käytetty katettujen rakenteiden tukemiseen.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1916 – 1918. Kohde sijaitsee Mustavuoren luoteisreunalla, suurelta osin jyrkässä mäenrinteessä. Vaikeakulkuisessa maastossa kasvaa tiheää sekametsää.
Haudat on kaivettu osittain maahan ja louhittu suurimmaksi osaksi kallioon. Betonilla tuettua taisteluhautaa on yhteensä 100 m. Torjuntasuuntina ovat pohjoinen, koillinen ja luode. Hautoihin johtavia portaita varten on louhittu syvennyksiä mutta askelmia ei ole valettu. Kohteen itäpäässä on valmiit portaat. Puolustusaseman länsi- ja pohjoisosan rakennustyöt on ehditty saada valmiiksi, mutta itäosassa ne ovat jääneet keskeneräisiksi. Kohteen keskiosassa on taustalle alettu rakentamaan asemia ilmeisesti kahdelle pomminheittäjälle (I:19.20 ja 21) mutta ainoastaan louhintatyöt ovat valmistuneet.
Betonisia konekivääriasemia on ilmeisesti neljä mutta niistä kaksi on tuhoutunut tunnistamattomiksi. Betonisia tähystysasemia on kaksi, joista toinen on tuhoutunut lähes kokonaan. Betonisia suojahuoneita 6 kpl, joista yksi on suurikokoinen, kahden huoneen suoja oli tarkoitettu 20:lle hengelle (I:19.8). Tämä, kuten kaksi muutakin suojahuoneista on jäänyt kattamatta. Loppujen katot on räjäytetty teräspalkkien romumetallikeräyksen yhteydessä. Yhden suojahuoneen betonikatto on jäänyt paikoilleen (I:19.9). Kohteen länsiosassa on 4 – 5 suojahuonetta, jotka ovat olleet hirsirakenteisia. Hirret on poistettu ja jäljellä on enää kuopat.
Suojahuoneita ja asemia varten on louhittu kohteen itäpäähän kuoppia mutta ne ovat jääneet rakentamatta. Puolustusaseman haudat ja osa suojahuoneista ovat hyvässä kunnossa mutta kasvijätteiden täyttämiä. Itäpäässä on osa haudoista täytetty jätteillä.
Puolustusaseman pohjois- ja luoteispuolella on ollut koko Mustavuoren pohjoisosaa kiertävä piikkilankaeste, josta ei enää löytynyt jälkiä maastossa. Puolustusaseman itäpuolelle johtaa etelän suunnasta mukulakivetty yhdystie.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1916 – 1918. Kohde sijaitsee Mustavuoren länsiosassa, jyrkän kalliorinteen juurella ja yläreunalla. Maasto on harvaa sekametsää ja osaksi avokalliota.
Kohteessa on kallioon louhittuja hautoja. Eteläosassa hauta laskeutuu mäen juurelle keskeneräisen luolan eteen. Rinteessä haudan leveys on 1,3 ja syvyys osan matkaa 7 m. Tuli- ja tähystysasemia varten on louhittu kuoppia mutta työt ovat jääneet keskeneräisiksi. Kohteen eteläpäähän on alettu tehdä hevosenkengän muotoista luolaa mutta ainoastaan kaksi suoraa osiota on ehditty louhia. Luolan sisäänkäynnit sijaitsevat 7 m syvissä kalliorotkoissa. Ne ovat mittasuhteiltaan ainutlaatuiset pääkaupunkiseudun linnoitusalueella.
Kohteen keskiosassa on kallioon louhitun haudan vieressä betoninen jalusta, jonka korkeus on 0,4 m. Jalustan päällä on kaksi metallista kiinnityspulttia. Jalustan pituus on 3,7 m. Jalustan toinen pää on 0,8 m kapea 1,8 metrin matkalta. Toinen pää on 1,2 m leveä 1,9 metrin matkalta. Kyseessä saattaa olla betonin valmistusaseman konejalusta.

Tukikohta I:tie (Mustavuori) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen yhdystie (nk. tykkitie). Rakennusajankohta 1916 – 1918. Tie kulkee pohjois-etelä –suuntaisena Mustavuoren poikki ja jatkuu siitä etelään päätyen Vuosaaren kaatopaikalle johtavalle tielle.
Yhdystie on Mustavuorella alkuperäisessä asussaan. Sen leveys on 2,5 m ja se on pinnoitettu luonnonkivillä ja makadamilla, joiden halkaisija on keskimäärin noin 10 cm. Tietä on osin pengerretty. Mustavuoren eteläpuolella tie on peitetty myöhemmin hiekalla tai kivituhkalla. Alkuperäisessä kunnossa oleva tieosuus on ainutlaatuinen Helsingin alueella, jossa lähes kaikki kivetyt tykkitiepinnat on myöhemmin peitetty.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen kallioon louhittu luola Kallvikintien ja Niinisaarentien risteyksen itäpuolella. Varustettu eteisellä ja betonisilla ulkoseinillä. Lukittu.
Mustavuoren tukikohta I:n linnoituslaitteet (kohteet I:9 – 21 ja tykkipatteri 61 sekä yhdystieverkosto) muodostavat pääkaupunkiseudun parhaiten säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi muodostaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi. Tämän johdosta alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.

Skatanniemen tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen rannikkotykkipatteri, joka sijaitsee Skatanniemi 6:n luoteispuolella. Neljän tykin patterin rintasuoja on tehty betonista. Jokaista tykkiä kohden on rintasuojassa kaksi ampumatarvikekomeroa. Rintasuojan keskiosan läpi on 1920-luvulla puhkaistu kulkuväylä Skatanniemen kärkeen. Rintasuojassa on kolme erillistä kellaritilaa puoliksi maanpinnan alapuolella. Itäinen ja läntinen kellari ovat samanlaisia: eteinen, kaksi ammuskellaria ja kaksi ammusten siirtohuonetta. Katot ovat olleet teräspalkeilla tuetut. Patterin keskiosassa on erillinen yhden huoneen miehistösuoja. Kellareiden katosta on räjäytetty teräspalkit pois. Tällöin ovat seinät vaurioituneet, mutta betonikatto on kestänyt.
Ampumatarvikekomeroiden rautakiskokatot on myös räjäytetty pois, jolloin rintasuojan
seinät ovat hieman vaurioituneet. Keskimmäisen varaston sisäänkäynti on täytetty kivillä.
Patteri on rakennettu 1916–1918. Se oli tarkoitus aseistaa neljällä 152 mm:n 45 kaliiperin
Canet-rannikkokanuunalla, mutta tykkejä ei ehditty asentaa paikoilleen. Patteri on kuulunut
Viaporin linnoituksen meririntaman organisaatioon. Patterin taustalla on niemen
länsirannalla betonin valmistusaseman betoninen jalusta ja jäännöksiä kovettuneista
betonitynnyreistä ja säkeistä. Patterin taustalla on sijainnut 200 miehen parakki ja ruokala. Parakin kivirakenteita on näkyvissä Skatanniemi-nimisen tien länsipuolella lähellä rantaa. Edellisestä hieman pohjoiseen Pitkälahden perukan itäpuolella tien ja rannan välissä näkyy maastossa myös ruokalaan liittyviä kivirakenteita sekä kivi/tiilirakenne (uuni?).
Patterilta johtaa tie Meriharjun kurssikeskuksen pihaan. Se on osaksi alkuperäisessä asussa. Muinaisjäännöksen rajaus kattaa tykkipatterin sekä edellä mainitut rakenteet.

Tukikohta II:1 (Länsimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Pääosin kallioon louhittuja hautoja, jotka on tuettu osin betonilla. Betonilla tuettua taisteluhautaa 85 m. Betonista rakennettuja konekivääriasemia 3 kpl sekä yksi tähystysasema. Betonisia suojahuoneita 8 kpl sekä rakentamattomia kuoppia 5 kpl. Suojahuoneista kaksi on suurikokoisia useampihuoneisia kattamatta jääneitä rakenteita. Puolustusaseman rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi. Rakentamisajankohta 1915-1918.
Kohteen koillispuolella kulkee vanha tie, joka on johtanut Mellunkylän kylästä Westerkullan kartanon ohi. Tie on pinnoitettu soralla ja siellä täällä pinnassa on kivenlohkareita. Mahdollisista ensimmäisen maailmansodan aikana tehdyistä kunnostustöistä ei ole tietoja.
Länsimäen tukikohta II:n Vantaan alueella sijaitsevat linnoitteet (Tukikohta II:1-8, II:tie, II:kaivo ja piikkilankaesteet) muodostavat harvinaisen hyvin säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi hahmottaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Useat tukikohdan puolustusasemista ovat hyvässä kunnossa ja niiden yhteydessä on harvinaisia säilyneitä rakenteita kuten piikkilankaesteiden tolppia sekä ehyt teräspalkkikattoinen suojahuone. Rakennustyöt ovat jääneet tukikohdan pohjois- ja itäosassa osittain keskeneräisiksi. Tämän johdosta alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.

Tukikohta II:2 (Länsimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja hautoja. Betonista taisteluhautaa 75 m. Kaksi betonista suojahuonetta ja kallioon louhittuja keskeneräisiä kuoppia 11 kpl. Rakennustyöt ovat jääneet keskeneräisiksi. Rakentamisajankohta 1915-1918.
Länsimäen tukikohta II:n Vantaan alueella sijaitsevat linnoitteet (Tukikohta II:1-8, II:tie, II:kaivo ja piikkilankaesteet) muodostavat harvinaisen hyvin säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi hahmottaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Useat tukikohdan puolustusasemista ovat hyvässä kunnossa ja niiden yhteydessä on harvinaisia säilyneitä rakenteita kuten piikkilankaesteiden tolppia sekä ehyt teräspalkkikattoinen suojahuone. Rakennustyöt ovat jääneet tukikohdan pohjois- ja itäosassa osittain keskeneräisiksi. Tämän johdosta alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.

Pohjatalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vihdin Palojärvellä Pohjatalon tilan pellolla. Asuinpaikka on Huhmarjärven eteläpuolella pohjoiskoilliseen työntyvällä harjanteella kahden metsäsaarekkeen välisellä alueella. Paikan korkeus on noin 57,5 m mpy. Kivikautisia löytöjä on havaittu peltoalueen läpi kulkevan tien vierestä noin 80 metrin matkalta. Aiemmin paikalta on löytynyt kvartsi-iskoksia. Inventoinnissa löytyi kvartsi-iskosten lisäksi saviastian palasia.
Vuoden 2022 inventointi:
Kivikautinen asuinpaikka sijoittuu peltoon, joka oli ummessa tarkastuksen aikaan. Paikalta ei saatu uusia havaintoja muinaisjäännöksestä. Paikka vaikutti olevan ennallaan.

Tukikohta II:3 (Länsimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja, jotka on tuettu osittain betonilla. Betonista taisteluhautaa 60 m. Tuli- ja tähystysasemia sekä suojahuoneita varten on kallioon louhittu 12 kuoppaa mutta työt ovat jääneet keskeneräisiksi. Rakentamisajankohta 1916-1918.
Länsimäen tukikohta II:n Vantaan alueella sijaitsevat linnoitteet (Tukikohta II:1-8, II:tie, II:kaivo ja piikkilankaesteet) muodostavat harvinaisen hyvin säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi hahmottaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Useat tukikohdan puolustusasemista ovat hyvässä kunnossa ja niiden yhteydessä on harvinaisia säilyneitä rakenteita kuten piikkilankaesteiden tolppia sekä ehyt teräspalkkikattoinen suojahuone. Rakennustyöt ovat jääneet tukikohdan pohjois- ja itäosassa osittain keskeneräisiksi. Tämän johdosta alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja, joista osa on tuettu betonilla. Betonilla tuettua taisteluhautaa 80 m. Kaksi betonirakenteista suojahuonetta ja 9 kpl kallioon louhittuja keskeneräisiä kuoppia. Rakennusajankohta 1916-1918. Puolustusaseman lounaispuolla on jäänyt yksi konekiväärisema, tai sille tarkoitettu kuoppa, sekä 20 m taisteluhautaa asuintalon ja sen pihamaan alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasemakokonaisuus. Lähinnä kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, jotka on suurimmaksi osaksi tuettu betonilla. Betonilla tuettua taisteluhautaa on yhteensä 250 m. Betonirakenteisia konekivääriasemia 5 kpl, tähystysasemia 4 kpl ja suojahuoneita 15 kpl sekä kaksi rakentamatonta kuoppaa.
Rakentamisajankohta 1915-1918. Puolustusaseman lounaisosassa on jäljellä ehjä kaksihuoneinen suojahuone, jonka katon teräspalkistoa ei ole räjäytetty pois kuten katetuiden ensimmäisen maailmansodan aikaisten linnoituslaitteiden kanssa on yleensä menetelty. Koillisosassa hyväkuntoinen kattamatta jäänyt konekivääriasema.

Vahterpää Magasinholmen (Taide)
Historiallinen; Keskellä Magasinholmenia on kalliossa hakkaus, josta erottuvat sanat Cappi, de ja Honnet sekä päivämäärä 24/5 1794.

Vahterpää Ranas (Taide)
Historiallinen; Kirjoitus sijaitsee noin 20 m päässä vesirajassa, polun kohdalla 20 m Kungshamn n:o 1 rajasta pohjoiseen. Polkua käytettäessä on kirjoitus kulunut osaksi näkymättömäksi.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, jotka on tuettu suurimmaksi osaksi betonilla. Betonilla tuettua taisteluhautaa 95 m. Betonisia konekivääriasemia 3 kpl ja tähystysasemia 3 kpl sekä suojahuoneita 11 kpl, joista yhden betonikatto on jäänyt ehyeksi vaikka kattoa tukevat teräspalkit onkin räjäytetty pois. Rakennusajankohta 1915-1918.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Kallioon louhittuja taistelu- ja yhdyshautoja, joista osa on tuettu betonilla. Betonista taisteluhautaa 25 m. Kaksi betonista konekivääriasemaa ja yksi tähystysasema. Kaksi betonista suojahuonetta.
Rakennusajankohta 1915-1918. Puolustusaseman rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi ja louhinnasta syntynyttä kiveä on työnnetty myöhemmin takaisin hautoihin. Puolustusaseman eteläosan kallioon louhitusta yhdyshaudasta sijaitsee n. 50 m Helsingin kaupungin puolella.

Tukikohta II:12-15 (Mellunmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Neljä ensimmäisen maailmansodan aikaista luolaa Naulakallion etelärinteen juurella. Luolat ovat alunperin erillisiä, suoria varastotunneleita mutta ne on myöhemmin yhdistetty toisiinsa poikkitunnelilla. Ovet lukittu. Kohteen itäpuolelle on louhittu uusi sisäänkäynti luolastoon.
Luolien länsipuolella kulkeva 1. maailmansodan aikainen yhdystien (Nastapolku ja Niittipolku) rakenteita dokumentoitiin vuonna 2018 teiden kunnallisteknisten töiden aikana. Niittipolulta löydettiin mukulakiveys ja sen alta puupeti kosteammasta tiekohdasta.

Tykkipatteri 63 (Mellunmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri, joka on jäänyt omakotitalojen ja niiden pihamaiden alle. Patterin betonirakenteita on suullisen tiedon mukaan näkyvissä vielä Rekitie 23:n tai Kaustonkuja 1:n talon kellaritiloissa. Piha-alueella ei ole näkyvissä mutta maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.
Patterin aseistuksena on ollut kaksi 152 mm:n 45 kaliiperin Canet-tykkiä. Patterin rintasuoja on ollut linjalla itäkaakko-länsiluode. Rakentamisajankohta 1915-1917. Patteri on sijainnut tukikohta II:n alueella.

Tukikohta II:tie (Länsimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen yhdystie (nk. tykkitie). Länsimäen alueella on Vantaan kaupungin puolella jäljellä vuosina 1916-1917 rakennettua mukulakivipintaista tietä noin kilometrin verran.
Tukikohdan II poikki kulkenut tie on alunperin alkanut nykyisten Mellunmäentien ja Naulakalliontien risteyksestä ja jatkunut siitä pohjoiseen nykyisen Linnoittajankujan kääntöpaikalle asti. Helsingin puolella vanhaa tielinjaa on näkyvissä 160 metriä, mutta tie on pinnoitettu uudelleen. Vantaan puolella tietä ja siitä lähteviä haaroja on jäljellä n. 850 m ja tien pinta on alkuperäisessä asussa tosin kasvijätteen peittämänä.

Tukikohta II:kaivo (Länsimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisen linnoitustukikohdan kaivo, joka sijaitsee välittömästi yhdystien vieressä. Kaivo on kooltaan 1,5 x 1,3 m ja se on rakennettu salvotuista hirsistä, joita on näkyvissä kolme hirsikertaa. Roska- ja kasvijätekerroksen läpi tehdyllä sondauksella tuli kiinteä pohja vastaan n. 1,5 m syvyydessä. Kyseessä saattaa olla lähteen kohdalle tehty kaivorakennelma.

Tukikohta II:ura (Länsimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisen tukikohdan mahdollinen puhelinkaapelin keskeneräinen suojakaivanto. Lähinnä maahan kaivettu mutta osin myös kallioon louhittu, 0,5 - 1,5 m leveä ja yhteensä 450 m pitkä, suoraviivainen kaivanto, jonka syvyys on 0,4 - 1,5 m. Joissakin kohdissa ura madaltuu lähes näkymättömäksi painanteeksi. Ura alkaa puolustusasema II:7 lounaispuolelta yhdystien viereltä ja jatkuu lounaan suuntaan haarautuen kahteen samansuuntaiseen osioon. Itäpäässään urat yhdityvät ja ne jatkuvat kaivinkoneella kaivettuun uudempaan ojaverkostoon.

Tukikohta III:1 (Mellunkylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Suojahuone ja siihen johtava yhdyshauta, jotka ovat sijainneet Humikkalantie 1:n ja
Kontulantien välisellä alueella. Kohde on merkitty ensimmäisen maailmansodan aikaiseen sotilaskarttaan ja se näkyy myös vuoden 1980 asemakaavan pohjakartassa. Kartta-analyysin perusteella kyseessä on ollut kallioon louhittu kuoppa, jonka koko on noin 10 x 10
m. Kaavoituksessa käytetyn pohjakartan perusteella kohde on jäänyt rakennusten ja piha-alueiden pohjoispuolelle. Maanpinnan alapuolella saattaa olla rakenteita jäljellä.

Tukikohta III:3 (Länsimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, josta suurin osa on tuhoutunut kerrostaloalueen alle. Pihamailla on jäljellä osia kallioon louhituista taistelu- ja yhdyshaudoista sekä kallioon louhittu keskeneräiseksi jäänyt luola. Hautojen pohjat on nyttemmin täytetty soralla ja niissä kulkee pihakäytävät paikoitusalueelta kerrostaloon. Luolaa oli ehditty louhia 23 x 4 m kokoiselta alueelta ja se oli jäänyt ilman betonisia sisä- ja ulkoseiniä. Nykyisin luolan eteen on rakennettu autotallin ovet. Sisätilojen nykytilasta ei ole tietoja. Puolustusaseman ja luolan rakennusajankohta on 1915-1918.
Tapani Ahveniston inventoinnissa 1966 mainitaan hautojen olleen pääosin betonoituja, mutta asemien jääneen pelkästään louhintatöiden asteelle.

Tukikohta III:4 (Länsimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt kerrostalon ja sen pihamaan alle. Piha-alueen linnoitteet täytettiin hiekalla talon valmistumisen jälkeen 1970. Nykyään maastosta erottuu puolustusaseman pohjoisosassa n. 10 m pitkä betonoitu hauta ja eteläosassa lyhyt haudan pätkä ja kappale betoniseinää.
Tapani Ahveniston inventoinnissa vuodelta 1966 mainitaan kohteessa olleen hyväkuntoista betonihautaa, maahan kaivettua hautaa, useita suojahuoneita, konekivääri- ja tähystysasemia.

Tukikohta III:7 (Länsimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Kohteen pohjoisosassa on näkyvissä kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja yhdys- ja taisteluhautoja. Suurin osa puolustusasemasta on täytetty ja linnoituslaitteet erottuvat painaumina ja betonifragmentteina. Rakennusajankohta 1915-1918.

Tukikohta III:8 (Rajakylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Kallioon louhittua hautaa, jota on vahvistettu betonilla. Taisteluhautaa n. 13 m. Kaksi konekiväriasemaa ja yksi tähystysasema. Etulinjassa on kaksi betonista suojahuonetta. Taustalla on yksi betoninen suojahuone, jonka betonikatto on ehyt mutta sisäänkäynti on täytetty.
Puolustusaseman eteläosa on jäänyt tonttialueen alle. Siinä on sijainnut päiväämättömän linnoituskartan mukaan kahden aseen sivustatuliasema eli kaponieeri, joka on tulittanut idän suuntaan. Tonttialueella ei ole käyty. Puolustusaseman koillisnurkan edessä on ollut piikkilankaeste, jonka mahdolliset rakenteet ovat jääneet tonttialueen alle.

Tukikohta III:9 (Rajakylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, jotka on suurimmaksi osaksi vahvistettu betonilla. Kaakkoisosassa on maahan kaivettua hautaa. Betonilla tuettua taisteluhautaa n. 135 m. Kolme konekivääriasemaa. Kaksi tähystysasemaa. Kohteen pohjoiskärjessä on kallion reunalla vaurioitunut rakenne, joka on ilmeisesti tuliasema. Asemaan johtava hauta on ollut betonilla katettu. Tuliaseman yhteydessä on saattanut olla myös suojahuone. Kaksitoista betonista suojahuonetta sekä neljä kuoppaa, joissa on saattanut olla hirsirakenteisia suojahuoneita.
Kohteen eteläosassa on hevosenkengän muotoinen luola. Pinta-ala on n. 110 m². Betoniseinät ja lattia. Kaksi oviaukkoa. Sisäänkäynneissä on pienet eteiset ja oviaukot sijaitsevat eri kohdilla. Hyvässä kunnossa, alkuperäinen aaltopeltikatto ja ovet on poistettu. Kohteen pohjoisosassa on kulkee kallion poikki kaksi hautaa yhdistävä tunneli. Luolassa on kaksi huonetta sekä käytävä rinteen länsireunalle. Betoniseinät ja lattia. Katto on ollut tuettuna rautakiskoilla, jotka on poistettu räjäyttämällä. Katto on kuitenkin kestänyt, mutta seinien yläosat ovat vaurioituneet. Kokonaispinta-ala on n. 35 m².
Puolustusasemat III:9 ja III:10 muodostavat edustavan ensimmäisen maailmansodan aikaisen linnoitekokonaisuuden. Suureksi osaksi helppokulkuisessa maastossa on pienellä alueella nähtävissä useita eri tyyppisiä, hyväkuntoisia linnoituslaitteita. Luolien sijoittelu välittömasti taisteluasemien yhteyteen luo hyvän kuvan maailmansodan lopulla käyttöönotetusta linnoittamistavasta.

Tukikohta III:10 (Rajakylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Kallioon louhittua taistelu- ja yhdyshautaa sekä itäosassa maahan kaivettua hautaa. Betonilla tuettua taisteluhautaa n. 90 metriä.
Kaksi konekivääriasemaa sekä yksi täytetty mahdollinen asema. Kolme tähystysasemaa. Kuusi betonista rakennettua suojahuonetta.
Itäkärjessä olevan C-tyypin tähystysaseman päälle on rakennettu myöhemmin betoninen katto, jossa on pitkänomainen ikkuna-aukko. Puolustusasemanlänsipää on jäänyt asutuksen ja parkkipaikan alle. Talojen takapihoilta löytyy haudanpätkiä sekä mahdollinen suojahuoneen kuoppa. Puolustusaseman itäkärki on myös jäänyt tonttien alle.
Puolustusasemat III:9 ja III:10 muodostavat edustavan ensimmäisen maailmansodan aikaisen linnoitekokonaisuuden. Suureksi osaksi helppokulkuisessa maastossa on pienellä alueella nähtävissä useita eri tyyppisiä, hyväkuntoisia linnoituslaitteita. Luolien sijoittelu välittömasti taisteluasemien yhteyteen luo hyvän kuvan maailmansodan lopulla käyttöönotetusta linnoittamistavasta.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Päiväämättömään linnoituskarttaan (KA, sotilaskartta 228) on kohdalle merkitty taistelu- ja yhdyshautoja, useita tuli- ja tähystysasemia sekä suojahuoneita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Päiväämättömään linnoituskarttaan (KA, sotilaskartta 228) on kohdalle merkitty taistelu- ja yhdyshautoja, useita tuli- ja tähystysasemia sekä suojahuoneita. Puolustusaseman keskikohtaan on merkitty kahden aseen sivustatuliasema eli kaponieeri, joka on tulittanut luoteeseen. Puolustusaseman eteläosaan on merkitty suurikokoinen suojahuone.

Tukikohta IV:3 (Rajakylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Taistelu- ja yhdyshaudat on louhittu kallioon ja ne on tuettu osittain betonilla. Taisteluhautaa on yhteensä n. 40 metriä.
Eteläosassa on sivustatuliasema eli kaponieeri, jonka tykit on ollut tarkoitus sijoittaa kahteen erilliseen asemaan. Asemia varten on kallioon louhittu kuopat mutta ainoastaan betonilattia viemäröinteineen on ehditty rakentaa. Kaponierin ampumasektori on itäkoilliseen. Tuliasemien taustalla on suurikokoinen betoninen suojahuone, joka on jäänyt kattamatta. Suojahuoneen ovi- sekä ikkuna-aukko johtavat betonilla tuettuun hautaan, joka on ilmeisesti ollut tarkoitus kattaa. Suojahuoneen ja asemien eteläpuolella on kallioon alettu louhia tunnelia. Kaksi käytävää on aloitettu, mutta niitä ei ole yhdistetty toisiinsa.
Pohjoisosassa on suurikokoinen konekivääriasema, jonka betonikatto on säilynyt ehyenä. Kaksi tähystysasemaa. Kohteen keskiosassa on pahoin vaurioitunut betoninen laite, joka on saattanut olla tuliasema tai suojahuone. Kaksi suojahuonetta ja yksi rakentamaton kuoppa.
Katettu konekivääriasema on rakennettu siten, että sen sisäänkäynti on huomattavan syvällä haudassa. Sisäänkäynnin yläpuolella on betoninen lippa, joka yltää haudan takaseinään. Tuliaseman katto toimii taisteluhaudan rintamapuolen seinänä. Ampumakoroke on lipan tasolla sisäänkäynnin yläpuolella. Samantapaisia rakenteita on tehty toisen tähystysaseman ja tunnistamattoman aseman tai suojan taustaseinille.
Tukikohdan tykkitie kulkee alueen eteläosassa (Tukikohta IV:3 tie, Kivikko, Jakomäki).

Tukikohta XXVII:5 (Konala) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Kyntäjäntien ja Äestäjäntien ympäristössä on kallioon louhittuja sekä maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja, joita on osittain tuettu betonilla. Betonisia tuliasemia ja suojahuoneita. Puolustusaseman pohjoispuolella on jäännöksiä piikkilankaesteen suojavallista (XXVII:este1). Vallin länsipäähän, joka sijaitsee Espoon puolella, on rakennettu nelikulmainen betoninen tuliasema, joka on tulittanut pitkin estettä. Tällainen ratkaisu on ainutlaatuinen koko pääkaupunkiseudun linnoitusalueella. Puolustusaseman kaakkoisosa on jäänyt asuinalueen alle ja on osittain tuhoutunut. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita.

Tukikohta XXVII:13 (Mäkkylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka sijaitsee suurimmaksi osaksi Espoon puolella ja vähäisesti Helsingin puolella. Konalan puistossa sijaitsevia kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja, joita on osittain tuettu betonilla. Taisteluhautaa yhteensä 165 m. Yksi konekivääriasema, neljä tähystysasemaa, kaksi avointa valonheitinasemaa, betonisia suojahuoneita 5 kpl, joista yhden betonikatto edelleen ehyt, kolme rakentamatonta kuoppaa. Puolustusaseman länsi- ja lounaispuolella on kivettyä yhdystietä.

Tukikohta XXVIII:1 (Lintuvaara) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakentamisajankohta 1915-1918. Kallioon louhittujaa ja maahan kaivettua taistelu- ja yhdyshautaa. Yksi betoninen konekivääriasema, yksi C-tyypin betoninen tähystysasema ja yksi B- tai C-tyypin tuliasema, jonka katosta on poistettu teräspalkit, mutta betonikatto on jäänyt ehjäksi. Aseman sisäänkäynti on tukittu jätteillä. Itäpäässä on avoin valonheittimen asema.
Viisi betonista suojahuonetta, joista kahden betonikatot ovat jääneet ehjiksi. Osa puolustusasemasta on todennäköisesti jäänyt tonttialueen alle. Rakenteita on täytetty voimakkaasti puutarhajätteillä ja roskilla.
Puolustusaseman pohjois- ja itäpuolella on ollut kaksikertainen piikkilankaeste. Koillispuolelta löytyy vielä n. 50 metriä pitkäestevalli, joka kaartuu luoteeseen. Pohjoisosan este on sijainnut soisessa maastossa eikä sen mahdollista estevallia ole havaittavissa. Rakennusviraston 1998 inventoinnissa esteen suojavalliksi merkitty koillinen-lounas suuntainen valli on ilmeisesti modernin viemärijärjestelmän rakenteita.

Tukikohta XXVIII:2 (Lintuvaara) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakentamisajankohta 1915-1918. Kallioon louhittuja, osittain betonoituja hautoja. Betoninen tähystysasema ja suojahuone, jonka katosta on poistettu teräspalkisto. Puolustusasemaa on täytetty ja sen läntinen osa on hävinnyt täyttömaan alle.
Läntisestä osasta jäi maan alla sijainneet suojahuone ja konekivääriasema Kutsuntatien vieressä kulkevan kevyen liikenteen väylän alle. Kohteet tutkittiin ennen niiden tuhoutumista 2008.
Maastokäynnillä 16.12.2015 voitiin todeta, että topografian mukaan arvioituna mahdolliset jäänteet k.o. asemasta todennäköisesti eivät sijaitse tontilla 1:209 Invalidintien ja Kutsuntatien risteyksen kohdalla, vaan tontilla Invalidintie 1 rnro 6:250 ja sen välittömässä läheisyydessä olevan kallion luota, sekä Kutsuntatie 3 ja Aseveljentie 4 kohdalta, jossa ne suurimmalta osaltaan ovat tuhoutuneet. Vuoden (1997) 1999 inventoinnin MapInfo-aineisto on tämän aseman kohdalla todennäköisesti väärässä skaalassa, mistä johtuen rakenteet sijoittuvat kartalle väärään kohtaan.

Tukikohta XXVIII:3 (Vallikallio) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt asuinalueen alle. Rakenteita ei ole näkyvissä.

Tukikohta XXVIII:4 (Vallikallio) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt asuinalueen alle.
Osa rakenteista on kuitenkin vielä näkyvissä, tosin huonosti säilyneenä (Tilanne 2020)

Tukikohta XXVIII:5 (Vallikallio) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Suurimmaksi osaksi kallioon louhittuja hautoja, jotka osittain tuettu betonilla. Taisteluhautaa on yhteensä n. 110 metriä. Suurin osa taisteluhaudasta on vahvistamatonta kallioon louhittua hautaa, johon on rakennettu kivestä ampumakorokkeet. Kaksi betonista tähystys-/ kivääriasemaa ja kaksi valonheitinasemaa, kuusi betonista suojahuonetta, yksi rakentamaton kuoppa.
Mäkkylän ja Vallikallion alueen tukikohdan XXVIII puolustusasemat 5-8, 17-19, tykkipatteri 103 ja yhdystiet muodostavat kahdelle kukkulalle rakennetut kohtalaisen hyvin säilyneen linnoituskokonaisuuden. Alueella on säilynyt osin hyväkuntoisia tyypillisiä ja harvinaisia linnoituslaitteita.

Historiallinen; Kaksi ensimmäisen maailmansodan aikaista luolaa. Rakennusajankohta 1915-1918. Pinta-alat 25 + 26 m². Kummankin sisäänkäynnit ovat betoniseinässä ja eteisellä varustettuja. Oviaukkojen eteen on sijoitettu raskaat kivet, jotka estävät sisäänpääsyn. Läntisemmän luolan teräksisessä ulko-ovessa on 14 luodinreikää, jotka on ammuttu ilmeisesti konekiväärillä.
Läntisemmän luolan edestä on johtanut yhdyshauta ylös kalliolle puolustusasemaan XXVIII:5. Hauta on osittain jäänyt pihamaan alle ja täytetty. Itäisemmältä luolalta johtaa kallioon louhittu hauta, joka päättyy rinteen itäosaan.
Mäkkylän ja Vallikallion alueen tukikohdan XXVIII puolustusasemat 5-8, 17-19, tykkipatteri 103 ja yhdystiet muodostavat kahdelle kukkulalle rakennetut kohtalaisen hyvin säilyneen linnoituskokonaisuuden. Alueella on säilynyt osin hyväkuntoisia tyypillisiä ja harvinaisia linnoituslaitteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, jonka muodostaa muodostaa suurimmaksi osaksi kallioon louhittu hauta, joka on pohjoisosasta rakennettu betoniseksi taisteluhaudaksi. Taisteluhautaosion pituus on n. 35 metriä. Taisteluhaudan eteläpäässä on betonista rakennettu kaksihuoneinen suojahuone, jonka katto on räjäytetty. Suojahuoneelta hauta jatkuu yhdyshautana etelään mäen juurelle. Puolustusaseman rakennusajankohta 1915-1918.
Mäkkylän ja Vallikallion alueen tukikohdan XXVIII puolustusasemat 5-8, 17-19, tykkipatteri 103 ja yhdystiet muodostavat kahdelle kukkulalle rakennetut kohtalaisen hyvin säilyneen linnoituskokonaisuuden. Alueella on säilynyt osin hyväkuntoisia tyypillisiä ja harvinaisia linnoituslaitteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918.
Puolustusaseman pohjoisosassa on kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja hautoja. Osittain betonilla tuettua taisteluhautaa 13 metriä. Haudoissa on myös kivirakenteita.
Betonista rakennettu ehjä C-tyypin tähystysasema, jonka katto on rautakiskoilla. Asemaa on voitu käyttää myös tuliasemana. Torjuntasuunta on länsiluoteeseen. Tähystysaseman vieressä sijaitsee betoninen suojahuone, jonka rautakiskoitettu katto on jäänyt myös ehjäksi. Haudan puoleinen seinämä on ollut hirsirakenteinen ja se on hävinnyt. Osittain täytetty yhdyshauta johtaa betonista rakennettuun kaksihuoneiseen suojahuoneeseen. Huonetilojen päällä ei ole kattoa ja seinät ovat ehjät. Sen sijaan eteisen betonikatto on räjäytetty pois.
Puolustusaseman eteläosassa haudat on täytetty lähes kokonaan. Kerrostalon pihamaalla on betoninen laatta. Se on kokonsa perusteella mahdollisesti ehjän C-tyypin aseman katto. Sisäänkäynti ja mahdollinen ampuma-aukko on täytetty.
Ehyt rautakiskokattoinen C-tyypin asema ja suojahuone ovat harvinaisia koko pääkaupunkiseudun linnoitusalueella. Mäkkylän ja Vallikallion alueen tukikohdan XXVIII puolustusasemat 5-8, 17-19, tykkipatteri 103 ja yhdystiet muodostavat kahdelle kukkulalle rakennetut kohtalaisen hyvin säilyneen linnoituskokonaisuuden. Alueella on säilynyt osin hyväkuntoisia tyypillisiä ja harvinaisia linnoituslaitteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja. Osa haudoista on tuettu betonilla, osa muuratuilla kivillä ja osa muuraamattomilla kiviharkoilla. Taisteluhautaa on 45 metriä. Osa taisteluhaudoista on rakennettu siten, että haudan rintasuoja on vahvistettu betonilla ja ampumakoroke on rakennettu muuratuista harkkokivistä. Osissa haudoista on käytetty hyväksi luonnon muovaamia kallioseinämiä.
Kaksi konekivääriasemaa, kaksi kivääri- tai tähystysasemaa, jotka on rakennettu muuratuista kivistä ja betonista. Kohteen keskiosissa on kaksi ilmeisesti avonaista maahan kaivettua poteroa. Niiden pohjamuoto on nelikulmainen. Puolustusaseman länsipäässä on kaksi ehjäkattoista suojahuonetta, joiden sisäseinät ovat aikanaan olleet hirsirakenteisia. Pohjoisosassa on betoninen kaksihuoneinen suojahuone. Katosta on räjäytetty teräspalkit pois jolloin seinät ovat vaurioituneet, mutta betonikatto on kestänyt. Lisäksi puolustusasemassa on kolme sortunutta suojahuonetta, joista yksi on ollut huomattavan suurikokoinen. Yksi kallioon louhittu kuoppa suurikokoista suojahuonetta varten.
Kohteen koillisosa on jäänyt kerrostalojen alle ja tuhoutunut. Länsiosan ehjien suojahuoneiden edustalla on aikanaan rakennettu talo, jolloin hautoja on täytetty.

Historiallinen; Kaksi kallioon louhittua ensimmäisen maailmansodan aikaista luolaa. Rakennusajankohta 1915-1918. Pinta-alat ovat 15 m² ja 25 m². Kummassakin luolassa on betoniseinät ja lattiat. Sisäänkäynnit on varustettu eteisellä. Aaltopeltikatot on poistettu. Kummankin luolan sisäänkäynnin teräsovea on ammuttu ulkoapäin, jollakin tehokkaalla kiväärillä. Eteläisemmän luolan ovessa on kaksi luodinreikää, pohjoisemman luolan ovessa eivät kaikki luodit ole menneet läpi.

Tukikohta XXVIII:12 (Mäkkylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt asuinalueen alle. Rakenteita ei ole näkyvissä.

Tukikohta XXVIII:13 (Mäkkylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918.
Kallioon louhittua ja osaksi maahan kaivettua taistelu- ja yhdyshautaa. Betonilla tuettua taisteluhautaa on 30 metriä. Yksi betoninen tähystysasema sekä tämän vieressä taisteluhaudan rintasuojan päällä matala laakea poteron kaltainen syvennys. Kaksi kallioon louhittua suurikokoista kuoppaa suojahuoneita varten.

Tukikohta XXVIII:14-15 (Mäkkylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tukikohta sijaitsee Espoon Mäkkylässä, Kehä I:n Mestarinsillan itäpuolella, Mäkkylän päiväkodin pihamaalla, osoitteessa Mäkkylänkuja 3. Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt talojen ja pihamaiden alle. Sirkku Laineen mukaan kohde on hävinnyt.

Tukikohta XXVIII:17 (Mäkkylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kallioon louhittuja taistelu- ja yhdyshautoja. Betonilla tuettua taisteluhautaa on 55 metriä. Yksi betoninen konekivääriasema ja yksi betoninen tähystysasema. Yksi hirsistä ja betonista rakennettu suojahuone, jonka hirret ovat hävinneet.

Tukikohta XXVIII:18b (Mäkkylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja yhdys- ja taisteluhautoja. Betonilla tuettua taisteluhautaa on 75 metriä. Kaksi betonista konekivääriasemaa ja kaksi betonista tähystysasemaa. Kaksi selkeästi maastossa erottuvaa nk. E-tyypin kivääriasemaa, joista toinen on tarkoitettu kuudelle ampujalle ja toinen kahdeksalle ampujalle. Kaksi betonista suojahuonetta. Puolustusaseman eteläpuolelle on mukulakivistä ja makadamista tehdyn yhdystien varteen louhittu kaksi suurikokoista kuoppaa suojahuoneita varten, jotka ovat jääneet rakentamatta.

Tukikohta XXVIII:18a (Mäkkylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918.
Enimmäkseen maahan kaivettuja ja osaksi kallioon louhittuja taistelu- ja yhdyshautoja. Betonilla tuettua taisteluhautaa 25 metriä. Yksi E-tyypin kivääriasema, joka on tarkoitettu kahdeksalle ampujalle. Asemassa on betoninen ampumakoroke. Kohteen luoteisosassa on yhdyshaudan päässä maahan kaivettu potero, jossa on saattanut olla hirsivahvistukset. Yksi suojahuone ja yksi suojahuoneen kuoppa, jossa on aikanaan ollut ilmeisesti hirsirakenteet.
Mäen eteläosassa on suurikokoinen tuliaseman ja suojahuoneen yhdistelmä, joka on rakennettu betonista. Tuliasema on ollut kolme metriä leveä ja on mahdollisesti tarkoitettu tykille. Rakenteessa on ollut metrin paksuinen teräspalkeilla tuettu betonikatto, joka on räjäytetty, jolloin koko linnoituslaite on tuhoutunut lähes tunnistamattomaksi. Ampumasektoriin on tehty kookkaita maaleikkauksia ampuma-alueen raivaamiseksi. Asema on tulittanut pitkin vanhaa tietä (nyk. Mäkkyläntie) sekä sen pohjoispuolella on kulkenutta piikkilankaestettä. Esteen suojavallista saattaa olla osia jäljellä Mäkkyläntien ja Mäkkylän puistotien risteyksen lähistöllä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusaseman, kolmen luolan ja kahden erillisen tuliaseman kokonaisuus, jotka on merkitty saman kohdenumeron alle. Rakennusajankohta 1915-1918.
Puolustusasemassa on kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja, jotka on tuettu betonilla ja osittain kivimuurauksin. Taisteluhautaa on 150 metriä. 2 betonista konekivääriasemaa, 2 avointa valonheitinasemaa, 2 tähystysasemaa sekä E-tyypin kivääriasema, joka on tarkoitettu neljälle ampujalle. Kallion laella on sijainnut toisen maailmansodan aikainen ilmatorjunnan kuulosuunninasema, jolle on louhittu kaksi matalaa, laakeaa kuoppaa. Myös osa haudoista on ilmeisesti toisen maailmansodan ajalta.
Itäpuolella on kaksi kallioon louhittua monihuoneista luolaa. Pohjoisin luola on L-kirjaimen muotoinen. Kolme huonetta joiden yhteispinta-ala on 45 m². Sisäänkäynnissä on teräsovi betoniseinässä. Eteisen ja toisen huoneen katto on teräspalkeilla tuettua betonia. Kolmas huone on kooltaan suurin ja se sijaitsee kalliokaton alla. Jokaisessa huoneessa on betoniseinät ja -lattia. Em. luolan eteläpuolella on toinen L-kirjaimen muotoinen luola. Siinä on neljä huonetta joiden yhteispinta-ala on 60 m². Sisäänkäynnissä on betoniseinässä oleva teräsovi. Kaikissa huoneissa on betoniseinät ja -lattia. Eteisen ja toisen huoneen katot ovat teräspalkeilla vahvistettua betonia, kolmas ja neljäs huone on louhittu kallion alle. Kummankin luolan ulkoseinässä on ikkuna-aukot / varauloskäynnit, jotka on nyt suljettu ohuilla metallilevyillä. Sisäänkäynnit varustettu käsikranaattikanavilla. Kolmas luola sijaitsee puolustusaseman eteläpuolella. Sisäänkäynti sijaitsee kallioon louhitussa betonilla tuetussa käytävässä, jonka päällä on paksu betonikatto. Luolassa on betonikattoinen eteinen, josta johtaa teräsovella varustettu oviaukko peremmälle luolaan. Luolan kokonaispinta-ala on 45 m². Sisäänkäynti on pultattu kiinni. Luolan sisätiloissa ei ole käyty. Sisäänkäynnin seinät ja katto on maalattu mustaksi ilmeisesti toisen maailmansodan aikana. Sisäänkäynnin seinään on maalattu numero: 5.
Puolustusaseman lounaispuolella on lyhyt pätkä kallioon louhittua betonilla tuettua taisteluhautaa sekä yksi tähystysasema. Haudan alapuolella on kalliojyrkänteen juurella suuri tuliasemarakenne neljälle kiväärille ja yhdelle konekiväärille. Tuliasema on rakennettu valamalla betonia hirsikehikoihin. Aseman puurakenteiset katteet on myöhemmin poistettu samoin kuin kaikki hirsirakenteet.
Mäkkylän ja Vallikallion alueen tukikohdan XXVIII puolustusasemat 5-8, 17-19, tykkipatteri 103 ja yhdystiet muodostavat kahdelle kukkulalle rakennetun kohtalaisen hyvin säilyneen linnoituskokonaisuuden. Alueella on säilynyt osin hyväkuntoisia tyypillisiä ja harvinaisia linnoituslaitteita.

Historiallinen; Kallioon louhittu ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Oviaukko on betoniseinässä. Pinta-ala 32 m². Seinät ja lattia betonista, alkuperäinen aaltopeltikatto poistettu. Rautaovi on lukittu riippulukolla.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettua hautaa ja kuoppa. Maatunut ja osittain täytetty. Lähempänä tietä puolustusasema jatkuu maavallina. Pohjoisosa on jäänyt tonttialueiden alle.

Tukikohta XXVIII:23 (Puustellinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja, jotka on tuettu osittain betonilla. Taisteluhautaa on 20 metriä. Kolme E-tyypin kivääriasemaa. Kallioon louhittu kuoppa suurikokoista tuliasemaa varten sekä kolme muuta kuoppaa.
Puolustusaseman länsipuolella kulkee suurikokoinen oja, jota on ilmeisesti käytetty esteenä. Piikkilankaesteet on merkitty linnoituskartassa myötäilemään ojan muotoja. Ojan varressa on maavalleja ja korotuksia joita ei ole tutkittu tarkemmin.

Tukikohta XXVIII:24 (Puustellinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakenteita ei näy maastossa.

Tukikohta XXVIII:28 (Puustellinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kolme ensimmäisen maailmansodan aikaista puoliksi maan alle rakennettua hirsikasarmia. Rakenteita ei näy maastossa.

Tykkipatteri 103 (Mäkkylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen neljän tykin patteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde sijaitsee Kenttämiehentien länsipuolella. Patterin rintasuojana on maalla suojattu kallionseinämä. Pohjoispäässä on erillinen tykkiasema, muut asemat ovat suorassa linjassa patterin eteläpäässä. Patterin eteläpäässä on ollut suojahuone samoin ilmeisesti patterin keskellä. Jokaiseen tykkiasemaan johtaa ajoväylä. Patterin rakenteet ovat maatuneet. Patterin koillispuolella on kevyen liikenteen väylän vieressä mahdollinen kaivon kuoppa.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n 190 puudan rannikkotykkiä, joiden pääampumasuuntima oli luoteeseen. Patteri on sijainnut tukikohta XXVIII:n alueella.

Tykkipatteri 104 (Vallikallio) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen neljän tykin mörssäripatteri. Rakentamisajankohta 1914-1915. Kohde sijaitsee aivan kadun varressa Vallikallionkadun ja Porarinkadun risteyksen luoteispuolella.
Patterista on säilynyt ainoastaan yksi tykinasema. Tykkiaseman etuseinä on osaksi louhittu kallioon. Sivuilta asema on suojattu korkeilla maavalleilla. Tykinperusta on valettu betonista ja kiinnityspultit ovat jäljellä. Aseman oikean puoleisessa etunurkassa on kallioon louhittu 3 m² kokoinen ampumatarvikekomero, joka on osaksi vahvistettu betonilla. Komerossa on teräksiset ovet.
Tykkiaseman vasemman puoleisessa etunurkassa on ilmeisesti ollut hirsirakenteinen suojahuone, joka on sortunut. Tykkiaseman eteläpuolella on sortunut suojahuone, jonka sisäänkäyntiä on vahvistettu muuratulla harkkokiviseinällä. Itse huone on ollut todennäköisesti kivi- ja puurakenteinen. Patterin tykkiasemat ovat ilmeisesti sijainneet kallion seinämän vieressä ja ne on erotettu toisistaan hirsivahvisteisilla maavalleilla. Jäljelle jäänyt tykkiasema on toinen etelästä lukien. Muut tykkiasemat ovat jääneet uusien rakennusten alle.
Patterin aseistuksena on ollut 4 kpl 280 mm:n raskasta rannikkomörssäriä, vuoden 1877 mallia. Patterin pääampumasuuntima on ollut länteen. Se on sijainnut tukikohta XXVIII:n alueella. Patterin länsipuolella on kallionrinteessä halkeama, josta nousee portaat ylös kallion reunalle. Halkeamaa on tuettu kivimuurauksella. Rakenteet liittyvät ilmeisesti paikalla sijainneeseen huvila-asutukseen, joka on nyttemmin hävinnyt kerrostaloalueiden tieltä.

Tukikohta XXIX:3 (Pohjois-Leppävaara) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja, jotka on tuettu muuratuilla kivillä sekä betonilla. Taisteluhautaa 70 m.
Kivestä ja betonista tehtyjä konekivääri- ja tähystysasemia, yksi avoin valonheittimen asema, betonsta ja hirsistä rakennettuja suojahuoneita, joista muutamien betonikatot ovat säilyneet ehyinä. Yksi kallioon louhittu keskeneräiseksi jäänyt, 10 m pitkä luola sekä kohteen keskiosaan suunniteltu luola, josta on valmistunut vain sisäänkäynneille johtavat syvät rotkot. Puolustusaseman keskellä on avoin ilmeisesti kenttätykille tarkoitettu tuliasema, jonka ampumasektori on lounaan suuntaan. Puolustusaseman koillisreunalla on idän suuntaan tulittava sivustatuliasema eli kaponieeri, joka suunniteltu kahdelle erillisissä tuliasemissa oleville tykeille tai konekivääreille. Kaponieerin asemat on kaivettu maahan ja ne ovat olleet hirsillä ja osin betonilla tuettuja.
Kohteessa on käyty taisteluita Helsingin valtauksen yhteydessä huhtikuussa 1918. Mäen eteläosaa on louhittu Mannerheimmintie kiveystä varten 1925.
Kaivosinventoinnin tiedot: Kaksi suurta, aidattua kaivosaukkoa kallion laella sekä kallion länsirinteeseen avautuva kivilouhos. Kohteeseen on rakennettu I maailmansodan juoksuhautoja, jotka ovat muinaisjäännösrekisterissä I-luokan kiinteinä muinaisjäännöksinä. Näiden rajaus rekisterissä on koko mäen kattava, ja kokonaisuus muodostaa VAT-kohteen.
Kirjallisuustieto:
Leppävaaran ja Kilon louhosten läheisyydessä, Kauppaoppilaitoksen kaakkoispuolella olevassa kalliossa on kaivosmontun näköisiä kuoppia. Myös peruskarttaan on merkitty paikalle louhoksen merkki. Louhinta-ajasta ja tarkoituksesta ei ole tarkkaa tietoa, mutta alueen kivilajista päätellen kohteessa on louhittu rautamalmia. (Saltikoff et al. 1994:36.)

Tukikohta XXIX:4 (Pohjois-Leppävaara) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt talojen alle, mutta rakennusten välissä erottuu vielä tuliaseman jäännökset. Puolustusasemassa käytiin taisteluita Helsingin valtauksen yhteydessä huhtikuussa 1918.

Tukikohta XXIX:5 (Pohjois-Leppävaara) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja, joista osa on tuettu betonilla. Yksi betoninen konekivääriasema ja betonisia suojahuoneita. Kohde on osaksi keskeneräinen. Rakenteita on täytetty ja osa asemasta on hävinnyt rakentamisen myötä. Puolustusasemassa käytiin taisteluita Helsingin valtauksen yhteydessä huhtikuussa 1918.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja, joista osa on tuettu betonilla. Yksi betoninen konekivääriasema ja tähystysasema. Rakenteita on täytetty ja osa asemasta on hävinnyt rakentamisen myötä. Puolustusasemassa käytiin taisteluita Helsingin valtauksen yhteydessä huhtikuussa 1918.

Tukikohta XXX:4 (Etelä-Leppävaara) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettua yhdyshautaa ja betonoitua taisteluhautaa. Osa puolustusasemasta on kenttälinnoitetyyppistä maavallia. Betonista valettu konekivääri- ja tähystysasema. Kaksi suojahuonetta, jonka katoista on poistettu teräspalkit mutta betonikatot ovat jäljellä. Osa asemasta on hävinnyt rakentamisen ja täyttämisen takia.
Vuonna 2019 tehtiin katualueen tarkkuusinventointi. Alueelta löytyi katkelma ensimmäisen maailmansodan aikaista, maarakenteista taistelu-/yhdyshautaa tai ampumavallia. Osa rakenteesta oli tuhoutunut kääntöpaikalle ja omakotitalon pihalle johtavan ajoväylän alle. Tutkimusalueen ulkopuolelta havaittiin katkelma ensimmäisen maailmansodan aikaista taisteluhautaa. Tutkimusalueen läheisyydessä kulkeva Tykkimäki-niminen tie todettiin hyväkuntoiseksi ensimmäisen maailmansodan aikaiseksi tykkitieksi, jonka pinta on myöhemmin peitetty kivituhkalla tai vastaavalla pinnoitteella.

Tukikohta XXXI:1 (Laajalahti) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu osittain betonilla. Yhdyshaudan suojana on paikoin myös hiekasta tehty valli, josta mahdollinen hirsituenta on hävinnyt. Konekivääriasema, joka on jäänyt kattamatta sekä tähystysasema. Yksi betoninen suojahuone. Kohde on osittain tuhoutunut.
laajalahden alueen tukikohdan XXXI puolustusasemat 1, 2, 4 ja 5 muodostavat hyvin säilyneen linnoituskokonaisuuden. Alueella on säilynyt osin hyväkuntoisia tyypillisiä ja harvinaisia, betoni- ja harkkokivirakenteisia linnoituslaitteita.

Tukikohta XXXI:2 (Laajalahti) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kallioon louhittuja- ja maahan kaivettuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu betonilla ja harkkokivillä. Kivestä muurattuja konekivääri- ja tähystysasemia. Betonista ja aikanaan hirsistä rakennettuja suojahuoneita.
Laajalahden alueen tukikohdan XXXI puolustusasemat 1, 2, 4 ja 5 muodostavat hyvin säilyneen linnoituskokonaisuuden. Alueella on säilynyt osin hyväkuntoisia tyypillisiä ja harvinaisia, betoni- ja harkkokivirakenteisia linnoituslaitteita.

Tukikohta XXXI:3 (Laajalahti) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettua yhdyshautaa ja hirsirakenteinen romahtanut suojahuone. Osa kohteesta on jäänyt tonttimaiden alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohteen itäosa sijaitsee kalliolla jonka eteläreuna on hyvin jyrkkä. Länsiosa sijaitsee yhtä korkealla mutta loivempirinteisellä kalliolla. Kallioiden välissä olevassa notkelmassa kulkee yhdyshauta, joka yhdistää asemat toisiinsa.
Itäosan taistelu- ja yhdyshaudat on louhittu kallioon ja kaivettu maahan. Muuratuilla kivillä ja betonilla tuettua taisteluhautaa on 50 metriä. Yksi betonista rakennettu konekivääriasema, yksi betonista rakennettu tähystysasema, lounaisosassa on B-tyypin tähystysasema, jonka sisäseinät on rakennettu hirsistä ja niiden ulkopuolelle on valettu betoni. Hirsirakenteet ovat hävinneet. Etulinjassa on neljä suojahuonetta, joista yksi on rakennettu betonista (katto tuhoutunut) ja yksi ilmeisesti pelkistä hirsistä, jotka ovat hävinneet. Kaksi suojahuonetta on rakennettu siten että hirsiseinien ympärille ja katon päälle on valettu betoni. Haudan puolella on ollut ainoastaan hirsiseinä. Kaikki puurakenteet ovat kadonneet mutta betonikatot ovat jääneet ehjiksi. Taustalla, mäen pohjoispuolella on 5 x 10 metrin kokoinen betoninen sortunut suojahuone, jossa on ollut kaksi suurta betonista rakennettua savupiippua.
Länsiosassan haudat on louhittu kallioon ja kaivettu maahan. Niitä on tuettu muuratuilla kivillä, säännöllisen muotoisilla harkkokivillä sekä betonilla. Taisteluhautaa on yhteensä n. 220 metriä. Neljä betonista konekivääriasemaa, yksi hirsikehikkorakenteella tehty B-tyypin tähystysasema. Pohjoisosassa on matala, avonainen, nelikulmainen maahan kaivettu potero, jossa on mahdollisesti ollut hirsiset tukirakenteet, jotka ovat hävinneet. Kahdeksan suojahuonetta. Niistä kaksi on rakennettu betonista, kaksi muuratuista kivistä ja yksi on ilmeisesti ollut hirsirakenteinen. Kaikkien katot ovat tuhoutuneet. Kaksi suojahuonetta on rakennettu hirsikehikkotekniikalla. Hirret ovat hävinneet fragmentteja lukuun ottamatta mutta betonikatot ovat säilyneet ehjinä. Kallion keskellä on ollut suurikokoinen betonista ja kivistä rakennettu suojahuone, joka on sortunut.
Tontilta Koivistontie 10 lähtee kivetty yhdystie kohti aseman läntistä osaa. Tie on yhdistänyt tukikohdan asemat 3 ja 4 toisiinsa.
Kohde on hyvässä kunnossa. Kalliolla risteilee polkuverkosto, jonka kohdalla hautoja on täytetty hiekalla ja kivillä.
Laajalahden alueen tukikohdan XXXI puolustusasemat 1, 2, 4 ja 5 muodostavat hyvin säilyneen linnoituskokonaisuuden. Alueella on säilynyt osin hyväkuntoisia tyypillisiä ja harvinaisia, betoni- ja harkkokivirakenteisia linnoituslaitteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen kahden tykin sivustatuliasema eli kaponieeri. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde koostuu kahdesta erillisestä tuliasemasta ja niiden taustalla olevasta suojahuoneesta. Tuliasemia ja suojahuonetta yhdistää maahan kaivettu ja lännessä kallioon louhittu hauta, jota on vahvistettu osittain betonilla. Tuliasemien torjuntasuunta on ollut etelään. Asemien eteen on raivattu rinneleikkauksilla ampumasektorit, joiden välissä on asemien edessä maavalli, jonka pituus on n. 20 metriä.
Läntinen tuliasema on ulkomitoiltaan 5 x 7 metriä. Suojahuone on rakennettu betonista. Se on ollut katettu, mutta katto on myöhemmin tuhoutunut ja nykyisin täynnä kariketta ym.
Aseman etuseinässä on ampumasektorin toisessa sivussa betoninen siipimuuri, jonka pituus on 2-3 metriä.
Itäinen tuliasema on suurempi, 6 x 8 metriä. Asema on ollut katettu, mutta katto on räjäytetty. Asema on täynnä betonilohkareita. Ampuma-aukon sivuissa olevat teräspalkit ovat vielä näkyvissä. Aseman etuseinässä on ampumasektorin toisessa sivussa betoninen siipimuuri, jonka pituus on 3 metriä. Tuliaseman yhteyteen on rakennettu sen sivuun tähystys- tai valonheitinasema. Se on etuseinältään kaareva ja kooltaan 1 x 1,5 metriä.
Kaponieerin suojahuoneeseen johtaa kahdesta suunnasta yhdyshaudat. Suoja on rakennettu betonista. Katto räjäytetty.
Laajalahden alueen tukikohdan XXXI puolustusasemat 1, 2, 4 ja 5 muodostavat hyvin säilyneen linnoituskokonaisuuden. Alueella on säilynyt osin hyväkuntoisia tyypillisiä ja harvinaisia, betoni- ja harkkokivirakenteisia linnoituslaitteita.

Tykkipatteri 108 (Laajalahti) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen kahden tykin tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde sijaitsee vesakossa omakotitalojen tonttimaan ja Kehä I:n meluaidan välisellä alueella. Patterin pohjoisempi tykkiasema on jäänyt omakotitalon tonttimaan alle.
Rintasuojan muodostaa maasta ja hiekasta rakennettu pohjoinen-etelä suuntainen valli. Aseman länsiseinustalla olleet betoniset suojahuonerakenteet on räjäytetty. Tykki on seissyt aseman keskellä olevalla 4x4 m kokoisella maakummulla, jonka korkeus on 1,5 m. Tykkiaseman pohjoispuolella on erillinen betoninen suojahuone, jonka katto on tuhoutunut. Kumpaakin tykkiasemiaa sekä suojahuonetta on yhdistänyt maahan kaivettu, osittain betonilla tuettu yhdyshauta. Jäljelle jääneen tykkiaseman eteläpuolella on rintasuojan päällä kuoppia, jotka ovat syntyneet ampumatarvikekomeroiden tai pienikokoisten suojatilojen romahdettua. Patterin aseistuksena on ollut 2 kpl 152 mm:n, 45 kaliiperin Canet-kanuunaa, joiden pääampumasuunta on ollut länteen. Patteri on sijainnut tukikohta XXXI:n alueella.

Tukikohta XXXII:1 (Etelä-Laajalahti) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettuja yhdys- ja taisteluhautoja, jotka on aikanaan tuettu hirsillä. Betonisia konekivääri- ja tähystysasemia, sekä suojahuoneita. Suojahuoneet ovat jääneet kattamatta. Työt ovat jääneet muutenkin osittain keskeneräisiksi. Hirsirakenteet hävinneet ja kohdetta on osittain täytetty.

Tukikohta XXXII:2 (Etelä-Laajalahti) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettuja yhdys- ja taisteluhautoja. Betoninen tähystysasema. Viisi keskeneräistä suojahuonetta tai tuliasemaa, joiden betonilattiat on ehditty valaa. Yksi betoninen suojahuone, joka on jäänyt kattamatta ja yksi mahdollisesti hirsirakenteinen suojahuone. Puolustusasemaa on osittain täytetty.

Tukikohta XXXII:3 (Etelä-Laajalahti) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt tonttialueen alle. Rakenteita ei erotu maastossa.

Tukikohta XXXII:4 (Pohjois-Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettua ja alunperin hirsillä tuettua yhdyshautaa. Betoninen tähystysasema. Hisirakenteet ovat maatuneet. Puolustusasemaa on täytetty.

Tukikohta XXXII:5 (Pohjois-Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja, joita on aikanaan paikoin tuettu hirsillä. Betonisia konekivääri- ja tähystysasemia, joiden katot on räjäytetty. Keskeneräiseksi jääneitä kuoppia. Hirsirakenteet ovat hävinneet. Puolustusasemaa on täytetty ja osa kohteesta on hävinnyt rakentamisen myötä.

Munkkiniemen tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen kahden tykin patteri Gert Skytten puistossa. Rakennusajankohta 1916-1918. Tykkiasemat sijaitsevat 3 - 5 m syvissä, kallioon louhituissa kuopissa linjalla pohjoiskoillinen - eteläkaakko. Asemat on yhdistetty toisiinsa kallioon louhitulla haudalla (leveys 2 m pituus n. 38 m). Patterin pituus on 80 m. Tykkiasemat ovat nelikulmion muotoisia n. 25 x 20 m. Rintasuojan korkeus on patterin etupuolella n. 4 - 5 m. Selkäsuojan korkeus on n. 3 m.
Kummassakin tykkiasemassa on pyöreä betoninen jalusta (halkaisija 15 m, korkeus n.1,5 m), jonka keskellä on vielä pyöreä tykinperusta. Eteläisen tykkiaseman perustassa kaksi kiinnityspulttia jäljellä. Pohjoinen tykkiasema on täynnä vettä. Tykkiasemia yhdistävän haudan sivuun patterin keskikohdalle on louhittu 10 x 4 m kokoinen kuoppa ilmeisesti suojahuonetta varten. Kulkutie patterille on louhittu eteläisemmän tykkiaseman selkäsuojukseen.
Patterin keskikohdan alapuolella on kallioon louhittu luola, jonka sisäänkäynti on ollut patterin taustalla. Sisäänkäynnin edustaa on täytetty. Näkyvissä on enää betoniseinän yläosa. Luolan sisätilaa on myös täytetty. Patterin eteläpäässä on toinen kallioon louhittu luola, jonka ajoluiskaan on rakennettu puinen rakennus v. 1952. Luola on varustettu eteisellä. Varastotilan pituus on n.15 -20 m, leveys 4 m ja korkeus 3 m. Tilan omistaa Helsingin pelastuslaitos. Katot ja seinät on verhoiltu uudelleen, mutta eteisessä oli näkyvissä alkuperäistä aaltopeltikattoa. Luolat ovat jääneet ensimmäisen maailmansodan jälkeen ilmeisesti keskeneräisiksi ja niitä on kunnostettu sekä laajennettu 1930-luvun lopussa.
Patteri oli tarkoitettu kahdelle 305 mm:n, 52 kaliiperin järeälle merikanuunalle mallia Obuhov mutta sitä ei ehditty aseistaa ennen sodan loppumista. Patterin viereisellä kalliolla on ollut toisen maailmansodan aikana ilmatorjuntapatteri. Yksi ilmatorjuntatykki on asetettu muistomerkiksi Valtion vierasmajan pihamaalle.

Tukikohta XXXII:6 (Pohjois-Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Asema on jakautunut kahteen osaan, sillä osa rakenteista on hävinnyt rakentamisen myötä.
Pohjoisosassa on maahan kaivettua hautaa, jota on aikoinaan tuettu hirsillä. Aivan Visakoivunkujan vieressä on jäännökset sivustatuliaseman eli kaponieerin tykkiasemasta, jonka torjuntasuunta on pohjoiseen. Lisäksi kohteessa on betonisia suojahuoneita. Hirsirakenteet ovat hävinneet ja kohde on osittain tuhoutunut.
Eteläosassa on maahan kaivettuja ja kallioon lohittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on paikoin tuettu betonilla sekä aikoinaan hirsillä. Betonisia konekivääri- ja tähystysasemia. Betonisia suojahuoneita. Katettujen rakenteiden katot on räjäytetty. Hirsirakenteet ovat hävinneet. Asemaa on täytetty. Puolustusaseman yhteydessä on jäännökset linnoitteiden rakentamisen aikaisesta betonitynnyristä.

Tukikohta XXXII:7 (Vanha-Mankkaa) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka kuuluu Helsingin maalinnoituksen tukikohtaan XXXII. Rakennusajankohta 1915-1918. Mankkaan ja Pohjois-Tapiolan rajalla sijaitsevan aseman linnoitteet ovat jakautuneet Kiiltokallio-nimisen kohouman pohjois-, länsi-, lounais- sekä kaakkoisreunalle. Lisäksi kohoumaa ovat kiertäneet piikkilankaesteet.
Suurin osa aseman linnoitteista on tuhoutunut tai peittynyt tonttien ja katuverkoston alle. Linnoitteita on vielä jäljellä ainakin kahdessa kohdassa. (i) Kiiltokallion länsireunalla olevan talon (os. Kiiltokallionpolku 3) pihamaalla on jäljellä lyhyt osuus betonoidun taisteluhaudan etuseinämää. Seinämä on kasvillisuuden peitossa. Kyseisen osuuden eteläpuolella, Kiiltokallionpolku 5 tontilla, sijaitsi kallioon louhittua betonoitua taistelu-/yhdyshautaa sekä betonista valettu konekivääripesäke, suojahuone ja portaat. Kyseisiä linnoitteita oli täytetty maaaineksella ja romuilla, ja ne tuhoutuivat rakentamisen yhteydessä kesällä 2013.
(ii) Kiiltokallion kaakkoisreunalla olevalla rakentamattomalla maakaistaleella on jäljellä noin 56 m maahan kaivettua taistelu-/yhdyshautaa. Keskimäärin 2 m leveä ja 50-150 cm syvä taistelu-/yhdyshauta on hyvin pyöristynyttä. Torjuntasuunta on länsi-etelälounainen. Haudan torjuntasuunnan puoleisessa seinämässä on havaittavissa kaksi syvennystä, jotka voivat olla pesäkkeitä. Haudan seinämistä löytyi vaijerien pätkiä, joita on käytetty haudan seinämien puutuentojen kiinnittämiseen. Hauta sijaitsee havupuuvoittoisessa sekametsässä. Lisäksi maa-aineksella peittyneitä linnoitteita sekä piikkilankaesteiden kaivantoja ja suojavalleja saattaa olla vielä jäljellä Kiiltokallion alueen tonttien pihamailla.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt pääosin tonttialueiden ja katuverkon alle.
Mahlakuja 8A:ssa sijaitsevan omakotitalon pihassa (pkoo: 6675223; ikoo: 2543608) on vielä jäljellä hieman betonoitua vallihaudan seinää ja avoin A-tyypin konekivääriasema on valokuvattu ja piirretty. Tontin omistaja aikoo rakentaa vajan paikalle, mutta jättää rakenteet ennalleen lattian alla.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt tonttialueiden ja katuverkon alle.

Tukikohta XXXII:10 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on osittain betonoitu ja mahdollisesti aikanaan tuettu myös hirsillä. Betonista valetut konekivääri- ja tähystysasemat. Puolustusasemaa on täytetty maa-aineksilla.

Tukikohta XXXII:11 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu osin betonoimalla ja mahdollisesti aikanaan myös hirsillä. Betonisia konekivääri- ja tähystysasemia sekä suojahuoneita. Katetut rakenteet on räjäytetty. Puolustusasemaa on täytetty. Kohteen itäpuolella on kivettyä yhdystietä, joka on peitetty osittain hiekalla.

Tukikohta XXXII:12 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt tonttialueiden ja katuverkon alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt tonttialueiden alle. Vemmelsäärentie 5:n kohdalla olevan puiston alueella saattaa maan alla olla vielä rakenteita jäljellä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka sijaitsee Pohjois-Tapiolassa Vemmelsäärentien itäpuolella olevalla puistoalueella. Aseman pohjoisosa on jäänyt lasten leikkipaikan alle. Aseman eteläosa on täytetty, mutta sen rakenteita saattaa vielä olla jäljellä maan alla.
Puolustusasemasta on näkyvissä noin 20 m betonoitua taistelu-/yhdyshautaa (leveys 110-120 cm), kattamatta jäänyt A-tyypin konekivääripesäke, portaat ja kattamatta jäänyt tähystysasema (B- tai C-tyyppiä). Torjuntasuunnat ovat länsi-luoteeseen. Hauta, portaat ja tähystyspesäke ovat täyttyneet maa-aineksella lähes kokonaan. Konekivääripesäkkeen kohdalla maa-aines ulottuu yli pesäkkeen oikealla sivustalla olevan jäähdytysvesikomeron ylälaidan.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt lähes kokonaan tonttialueen alle.
Ukonvaaja 6 CDE -kerrostalon luoteispuolella on kalliokohouman kupeessa jäljellä betonin sekaisesta kivimurskasta rakennettua seinää ja maavalli. Seinä ja maavalli saattavat olla jäänteitä suojahuoneesta. Aseman muita rakenteita ei ole näkyvissä, mutta linnoitteita saattaa olla vielä jäljellä Ukonvaaja 6:n tonttialueen alla.

Tykkipatteri 109 (Etelä-Laajalahti) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen neljän tykin tykkipatteri. Kohde sijaitsee Rauduntie 24 läheisyydessä. Patterin rintasuojana on maavalli, joka on mahdollisesti ollut aikanaan hirsillä tuettu. Kaksi tykkiasemaa on säilynyt. Molemmissa on ollut kaksi hirsirakenteista suojahuonetta tai ampumatarvikekomeroa. Hirsirakenteisia suojahuoneita on myös yhdyshaudan tuntumassa. Kaikki hirsirakenteet ovat maatuneet. Osa patterista on jäänyt tonttialueen alle ja hävinnyt.
Rakennusajankohta 1915-1917. Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan piirityskanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuunta on ollut länsiluoteeseen. Patteri on sijainnut tukikohta XXXII:n alueella.

Tykkipatteri 110 (Pohjois-Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen neljän tykin tykkipatteri. Kohde sijaitsee Valkjärventien ja Keijumäen risteyksen luoteispuolella.
Patterin rintasuojana on kallio, jota on suojattu mahdollisesti hirsillä tuetulla maavallilla. Kaksi tykkiasemaa säilynyt, seinämät ovat sortuneet. Toisessa tykkiasemassa räjäytetty betoninen suojahuone. Tykkiasemista erillään kolmihuoneinen miehistösuoja, jonka etuseinä on ollut betonista. Muut seinät ovat olleet hirsivahvisteisia kuten kattokin. Suojahuone on täyttynyt maa-aineksista.
Rakennusajankohta 1915-1917. Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan rannikkokanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuunta on ollut länteen. Patteri on sijainnut tukikohta XXXII:n alueella.

Tykkipatteri BB3 (Pohjois-Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen neljän tykin patteri. Kohde sijaitsee Takojantien eteläpuolella. Rintasuojana on maavalli, jossa on syvennykset tykeille. Aseistuksesta ei ole tietoja. Rakennusajankohta 1915-1916. Patteri on sijainnut tukikohdan XXXII:n alueella.

Tykkipatteri 111 (Pohjois-Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tykkipatteri 111 on aikanaan ollut varustettu neljällä 6 tuuman (152 mm) 120 puudan (1966 kg) kanuunalla. Patterin pääampumasuunta on ollut länteen. Tykkipatteri on käytännössä jäänyt lähes kokonaan Sepontien ja osoitteeseen Sepontie 3 vuonna 1963 rakennetun taloyhtiön kerrostalojen alle. Kerrostalojen A-D ja E välisellä pihamaalla on edelleen jäljellä maakumpu, joka saattaa olla jäänne patterin pohjoisimman ja toiseksi pohjoisimman tykkiaseman välisestä rintasuojan vallista. Sepontien eteläpuolella, Sepon koulun pohjoispuolella, on matala kohouma, jonka kohdalla patterin eteläisin tykkiasema on sijainnut. Paikalla erottuu matalia painanteita/kuoppia. Maan alla saattaa edelleen olla jäljellä tykkipatterin jäänteitä.

Tykkipatteri BB2 (Pohjois-Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennustöiden toteutuksesta eikä aseistuksesta ole tietoja. Patteri on sijainnut tukikohta XXXII:n alueella.

Koskelan tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen kahden tykin patteri. Rakennusajankohta 1916-1918. Työt ovat jäneet keskeneräisiksi.
Tykkiasemat sijaitsevat avokallioon louhituissa pyöreissä kuopissa linjalla itäkaakko - länsiluode. Asemien halkaisija on n. 15 - 17 metriä. Kuopat ovat täyttyneet vedellä, joten niiden syvyydestä ei ole tietoja. Itäisemmän tykkiaseman rintasuojaa on näkyvissä n. 3 m vedenpinnan yläpuolella. Tykkiasemien väliin on alettu louhia yhdyshautaa, jonka pituus on n. 35 m ja leveys n. 4 - 5 m.
Patterin taustalla sijaitsevan luolan louhintatyöt on aloitettu noin 30 metrin päässä eteläkaakkoon tykkiasemista. Sisäänkäynnin eteen johtava rotko on valmistunut (pituus 17 m, leveys 5 m pohjoispäästä 7 - 8 m, syvyys 6 - 8 m). Rotkolta johtaa etelään 10 m korkea suurista kivilohkareista koostuva penger, joka tekee mutkan lounaaseen ja laskeutuu rinteen juurelle.
Patterin läntisen tykkiaseman nurkalta lähtee n. 30 m pitkä maahan kaivettu ja kallioon louhittu oja sekä etelään suuntautuva maavalli (korkeus 1 m, leveys 3 m) joka päättyy suurista kivenlohkareista kasattuun korkeaan röykkiöön/valliin. Tämän rakenteen itäpuolella on vielä toinen lyhyempi maavalli. Ensiksi mainitun maavallin läheisyydessä on läjä murentunutta betonia sekä ainakin yhden betonitynnyrin jäännökset. Tykkiasemien taustalla on valettu kallion päälle betoninen jalusta, jossa on kahdeksan kiinnityspulttia. Kyseessä on ilmeisesti betonin valmistuspaikka. Patterin eteen on kasattu suuria kivenlohkareita röykkiöksi ja niiden pohjoispuolella kulkee itä-länsi suunnassa maavalli.
Patteri oli tarkoitettu kahdelle 305 mm:n, 52 kaliiperin järeälle merikanuunalle mallia Obuhov mutta sitä ei ehditty aseistaa ennen sodan loppumista.

Prästgården (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Prästgårdenin muinaisjäännösalueella tehtiin koekaivauksia hautausmaan laajennussuunnitelmien yhteydessä vuonna 1997, jolloin alueelle avattiin koneellisesti kolme pitkää koeojaa. Nykyisin nurmikenttänä olevan alueen tiedetään pitkään olleen peltona tai niittynä. Alueella on keskimäärin 20-30 cm paksu peltomultakerros ja sen alla hienoa hiekkaa. Koeojista löytyi n. 2 m x 2 m laajat, hiiltä ja likamaata sisältäneet kuopat, jotka olivat mahdollisesti kuoppatalojen pohjia. Lisäksi löytyi noin 100 m2 laajuinen likamaa-alue, jonka alapuolella havaittiin auranjälkiä. Lisäksi löytyi kaksi tulisijaa likamaa-alueelta. Tulisijoista ja niiden läheisyydestä löydettiin mm. varhaiskeskiaikaan ajoitettava putkilukon avain, lihahaarukka, rautanauloja ja 1200-luvun gotlantilainen penninki. Myös kolme radiohiiliajoitusta viittaavat 1200- ja 1300-luvuille. Löydökset liittyvät mahdollisesti kirkon varhaisiin rakennus- ja korjaustöihin. Muinaisjäännösalueen arvioitu laajuus on noin 2000 m2.

Tukikohta XXXIII:1 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on osittain tuettu betonilla ja osin mahdollisesti hirsillä. Betonista rakennettuja konekivääri- ja tähystysasemia sekä suojahuoneita. Kaikkien katettujen linnoituslaitteiden katot on räjäytetty. Maahan kaivettu kuoppa, jossa mahdollisesti sijainnut hirsirakennus on hävinnyt. Espoon kaupunki on tehnyt hoitotoimenpiteitä kohteessa.

Tukikohta XXXIII:2 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. kallioon on louhittu kuoppa. Suojahuoneen tai luolasuojan rakentaminen on jäänyt keskeneräiseksi. Kuoppa on osittäin täytetty hiekalla.

Tukikohta XXXIII:3 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt talon ja sen pihamaan alle eikä siitä erotu rakenteita maastossa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja taistelu- ja yhdyshautoja, jotka ovat aikanaan ilmeisesti olleet hirsillä tuettuja. Betonisia konekivääri- ja tähystysasemia sekä suojahuone. Yksi kallioon louhittu kuoppa. Kohdetta on täytetty ja osa sen rakenteista on hävinnyt.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohteesta on jäljellä maahan kaivettua hautaa, joka on täytetty lähes kokonaan. Suurin osa puolustusasemasta on hävinnyt.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt tonttialueen alle eikä siitä erotu rakenteita maastossa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja taistelu- ja yhdyshautoja, joita on osittain tuettu betonilla ja osin hirsillä. Betonisia konekivääri- ja tähystysasemia. Avonaiseksi jäänyt betoninen suojahuone ja kallioon louhittuja kuoppia.
Puolustusaseman itäosassa on kallioon louhittu, hevosenkengän muotoinen luola. Betoniset sisäseinät ja lattia. Pinta-ala 110 m². Sisäänkäynti on ollut betonisessa, teräskiskoin tuetussa suojahuoneessa, joka on sijainnut luolan kahden suuaukon edessä. Suojahuone on tuhoutunut ja kaikki sen jäännökset on poistettu. Sisäänkäyntien suuaukot ovat osittain täyttyneet.
Puolustusasema on jäänyt osittain keskeneräiseksi ja osa siitä on jäänyt tonttialueiden rakennusten ja pihamaiden alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Se sijaitsee Hakamäki-nimisen kadun eteläpuolella. Kohteessa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on osittain betonoitu. Puolustusasema on osittain tuhoutunut jäätyään tonttialueen rakennusten ja niiden pihamaiden alle.

Tykkipatteri 114 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennettu vuonna 1915.
Patteri sijaitsee Elosalamantien eteläpäässä, puistossa, kookkaan paikoitusalueen länsireunalla. Kohteen ympärille on rakennettu kevyen liikenteen väyliä ja kalliota on louhittu pois etenkin patterin pohjoisosassa.
Neljän tykin patterin rakenteista on jäljellä enää kaksihuoneinen betoninen suojahuone, jonka katosta on räjäytetty teräspalkit pois. Huoneiden eteen johtaa yhdyshauta, jonka taustaseinä on tuettu betonilla. Tykkiasemat ovat sijainneet suojahuoneen pohjois- ja eteläpuolella. Pohjoisosan tykkiasemien jäännöksiä paljastui paikoitusalueen asfaltin alta viereisen toimistorakennuksen työmaalta 1982, jolloin ne tuhoutuivat rakennustöiden yhteydessä. Patterin eteläosa on jäänyt Länsiväylän ja sen pengerrysten alle.
Patterin aseistuksena oli aluksi 4 kpl 107 mm:n raskasta piirityskanuunaa, vuoden 1877 mallia. Vuonna 1916 patterin aseistukseksi tuli 3 kpl 152 mm:n, 45 kaliiperin Canet-kanuunaa, joiden pääampumasuunta on ollut länteen. Patteri on sijainnut tukikohta XXXII:n alueella.

Tykkipatteri BB1 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoituslaite. Rakennusajankohta 1915-1918.
Kohde sijaitsee puistomaisella piha-alueella Otsolahden Länsirannalla, Sateenkaari-nimisen kadun lounaispuolella.
Kohteen muodostaa kaksi virekkäistä kaakko-luode -suuntaista maavallia, joissa on syvennyksiä mahdollisina ampuma-aukkoina. Vallien sisäosat ovat ilmeisesti olleet hirsillä tuetut. Maavallit on pohjoispäästään yhdistetty toisiinsa, eteläpää on avonainen. Pohjoispäässä on betoninen suojahuone, jonka katto on räjäytetty. Laitteen käyttötarkoituksesta, aseistuksesta tai torjuntasuunnasta ei ole tietoja. Mahdollisesti kyseessä on tykkiasema. Kohde on sijainnut tukikohta XXXII:n alueella.

Tykkipatteri 112 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennettu vuonna 1915. Se on sijainnut kaupinkalliontie 5:n läheisyydessä. Patteri on jäänyt tien ja tonttialueiden alle mutta siitä on näkyvissä kaupinkalliontie 5:n kohdalla betoninen ampumatarvikekomero, jossa on puiset karmit vielä jäljellä. Naapuritonteilla on näkyvissä maahan kaivettua yhdyshautaa. Lisäksi maanpinnan alapuolella saattaa olla säilyneitä rakenteita.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 229 mm:n mörssäriä, joiden pääampumasuuntima on ollut länsilounaaseen. Patteri on sijainnut tukikohta XXXIII:n alueella.
Kohteessa suoritettiin rakennustöiden johdosta heinäkuussa 2010 pelastuskaivaukset, jonka yhteydessä ennestään tunnettu betoninen ampumatarvikekomero ja maan alta esiin tullut aiemmin tuntematon betonirakenne dokumentoitiin (Kaivaustenjohtaja Ulrika Köngäs). Tykkipatterista on jäännöksiä pohjoisempana museokartan aluerajauksen osoittamalla paikalla.

Tykkipatteri 113 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennettu vuonna 1915. Se on sijainnut Tapiolantien ja Revontulentien risteyksen luoteispuolella. Patteri on tonttialueen alle eikä siitä näy rakenteita maastossa.
Aseistuksena on ollut 4kpl 152 mm:n 120 puudan piirityskanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuunta on ollut länteen. Patteri on sijainnut tukikohta XXXIII:n alueella.

Tykkipatteri 115 (Miessaari) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri, jonka rakennustyöt aloitettiin 1915. Patteri sijaitsee keskellä Miessaaren eteläosaa.
Kuuden tykin patterin rintasuojana on maavalli, joka on aikanaan ollut vahvistettu hirsillä. Patterin suojatilat olivat hirsirakenteisia korsuja. Patterin takana kulkee koko sen pituudelta maahan kaivettu yhdyshauta, joka johtaa länsipuolella sijaitsevaan 30 m pitkään maanalaiseen käytävään. Käytävän varrella on yksi suojahuone. Käytävästä pääsee 120 m² kokoisiin kallioon louhittuihin varasto- ja miehistötunneleihin.
Patterin aseistuksena oli 6 kpl 152 mm:n 190 puudan kanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuunta on ollut luoteeseen. Patteri on kuulunut maarintaman organisaatioon ja avustanut tulellaan tukikohtaa XXXIV.
Huonoon kuntoon menneen patterin aseistus poistettiin vuonna 1922. Neljä tykkiä siirrettiin tällöin Länsi Mustasaaren patteriin nro 3. Yksi Miessaaren patterin aseistukseen kuuluneista Durlacherin laveteille asennetuista 6":n 190 puudan kanuunoista (nro 360, Perm 1879) on nykyisin nähtävillä Suomenlinnassa sijaitsevan Rannikkotykistömuseon kokoelmissa.

Tukikohta XXXIV:1 (Westend) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kanervatien pohjoispäässä. Kohteessa on maahan kaivettua hautaa, jonka mahdollinen hirsituenta on hävinnyt. Osa puolustusasemasta on hävinnyt rakentamisen myötä.

Tukikohta XXXIV:2 (Westend) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Länsitien pohjoispään ja Länsiväylän välisellä mäellä.
Puolustusasemassa on kallioon louhittuja taistelu- ja yhdyshautoja sekä kallioon louhittuja kuoppia. Rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi. Pohjoisosasta on tuhoutunut taisteluhautaa ja tuliasema. Puolustusaseman itäosassa on kallioon louhittu luola, jonka seinät ja lattia ovat betonia. Pinta-ala on 39 m².

Tukikohta XXXIV:3 (Haukilahti) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde kiertää Länsitien länsipuolella sijaitsevaa mäkeä. Puolustusaseman koillisosa on jatkunut Kanervatietä estendin puistotielle astii, mutta on tuhoutunut teiden ja tonttien alle.
Kohteessa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu osin betonilla ja aikanaan myös hirsillä. Betonisia konekivääri ja tähystysasemia sekä suojahuoneita. Kaikkien katettujen rakenteiden katot on räjäytetty. Kallioon on ollut tarkoitus louhia suora, kahdella sisäänkäynnillä varustettu luola mutta työt ovat jääneet kesken ja ainoastaan luolalle johtavat syvät yhdyshaudat on ehditty louhia.

Tukikohta XXXIV:4 (Westend) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu osin betonilla ja aikanaan myös hirsillä. Betonisia tuli- ja tähystysasemia sekä suojahuone. Kaikki katetut rakenteet ovat tuhoutuneet. osa haudoista on täytetty maa-aineksilla ja osa puolustusasemasta on hävinnyt rakentamisen myötä.

Tukikohta XXXIV:5-11 (Westend) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia puolustusasemia sekä kaksi luolaa. Kohteet sijaitsevat eri puolilla mäkeä, jonka keskiosaa kiertävät Itälinnake ja Länsilinnake -nimiset kadut. Luolat ovat sijainneet Itälinnake-kadun länsipuolella.
Laine toteaa inventoinnissaan 1998 kohteiden sijaitsevan tonttialueella otaksuu niiden hävinneen rakentamisen myötä.
Molemmat luolat ovat säilyneet omakotitalojen yhteydessä. Osoitteessa Itälinnake 10 on varsin hyvin säilynyt sisältä T-muotoinen varastoluola. Päähuone eteinen mukaan lukien n. 10x4 m, T:n poikkihuoneet pienempiä, epäsymmetrisiä. Varaston rautaovi hyvin säilynyt. Portaikko pihan puolelta kalliolta alas bunkkeriin on myös alkuperäistä rakennetta. Alkuperäinen aaltopeltikatto puuttuu. Luola on ollut käytössä Perustuslaillisen kansanpuolueen - Konstitutionella Folkpartiet r.p. puoluetoimistona.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. kohde on sijainnut molemmin puolin Toppelundintien itäpäätä.
Maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu betonilla ja aikanaan myös hirsillä. Betonisia konekivääri ja tähystysasemia. Pienikokoisten tähystysasemien teräspalkeilla tuetut katot ovat säilyneet ehjinä Toppelundinien eteläpuolella. Osa puolustusasemasta on jäänyt Toppelundin tien alle ja kohteen koillisosa on yksityistontilla.
Westendin alueen tukikohdan XXXIV puolustusasemat 12-14 muodostavat hyvin säilyneen linnoituskokonaisuuden. Alueella on säilynyt hyväkuntoisia tyypillisiä ja harvinaisia, linnoituslaitteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Toppelundinkujan ja Westendintien välisellä mäellä.
Maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu betonilla ja aikanaan myös hirsillä. Betoninen konekivääriasema, jossa on ollut hirsikatto. Katto on hävinnyt mutta puurakenteita on säästynyt ampuma-aukon yläpuolella. Betonisten tähystysasemien teräspalkein tuetut katot ovat säilyneet. Betonisia ja hirsirakenteisia suojahuoneita. Hirret ovat hävinneet ja katetut betoniset suojahuoneet on räjäytetty. Osa suojahuoneista on jäänyt avonaisiksi.
Westendin alueen tukikohdan XXXIV puolustusasemat 12-14 muodostavat hyvin säilyneen linnoituskokonaisuuden. Alueella on säilynyt hyväkuntoisia tyypillisiä ja harvinaisia, linnoituslaitteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen kallioon louhittu luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Hietaniementien länsipuolella. Luola on jäänyt keskeneräiseksi. Pinta-ala 34 m².
Westendin alueen tukikohdan XXXIV puolustusasemat 12-14 muodostavat hyvin säilyneen linnoituskokonaisuuden. Alueella on säilynyt hyväkuntoisia tyypillisiä ja harvinaisia, linnoituslaitteita.

Dagmarkällan (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hankoniemen itäreunalla suojaisessa notkanteessa hiekkarinteessä Källvikenin lahden länsirannalla. Muistomerkki liittyy Aleksanteri III ja hänen puolisonsa Dagmarin Uudenmaan saaristossa tekemiin matkoihin. Hallitsijaparin jahtiin tiedetään haetun lähteestä vettä ja he lienevät käyneen myös maissa. Silloinen maanomistaja, Västerbyn kartanon Mauritz Hisinger, rakennutti 1888 lähteelle kivisen muistomerkin. Paikan alkuperäisen suunnitelman laati arkkitehti Jac. Ahrenberg 1887.
Kohteessa on kolme rakennekokonaisuutta:
1) Rinteessä olevan lähteen ympärillä on kylmämuurattu kaareva holvikiveys ja sen päällä tasanne, jota reunustavat kaarimaiset latomukset. Rakenteen koko on noin 10 x 4 m. Kivirakenteet ovat osin murtuneet, osin hyväkuntoiset. Latomusten keskellä on pystyssä muistokivi, jonka koko on noin 1,5 x 0,7, x 0,4 m. Rinne kiven takana on erodoitunut pintaosiltaan melko voimakkaasti. Lähteen vesi virtaa alaspäin uomassaan kohti merta itään. Uoman eteläpuolella on noin 30 m pitkä kylmämuurattu kiviterassi, jonka päältä on ilmeisesti kulkenut polku rannasta muistokivelle ja lähteelle. Toinen polun pohjan muodostava kiviterassi tulee kohteelle vastakkaiselta puolelta pohjoisesta noin 15 m. matkalta. Terassit ovat osin murtuneet.
2) Lähteen vesi kerääntyy Källvikenin rannassa suorakaiteen muotoiseen kiviseen noin 1,3 x 0,7 x 0,5 m altaaseen, jossa on 3 porrasaskelmaa. Allas on osa kivistä ja puista laiturira-kennetta. Altaan vedet juoksevat ulos laiturikiveyksen eteläsivustasta ja ilmeisesti erodoivat rakennetta. Laiturikiveys on kohdalta jonkin verran murtunut ja pullistunut.
3) Källvikenin lahden luoteisosassa hiekkarannan takaosassa on kivipöytä penkkeineen, mikä ilmeisesti ajoittuu samaan aikaan muiden rakenteiden kanssa. Yksi penkin tukikivistä on liikkunut ja kaatunut. Kivipöydän koko on noin 1,5 x 0,8 x 0,8 metriä. Pöytätason alla on kivestä tehdyt lohkarejalat (2 lohkaretta). Penkki pöydän vieressä on noin 1,5 x 0,5 x 0,5 m. Kivipöydästä etelään on matala kivirivi noin 2 x 0,5 x 9,5 m. Osa kivistä on alkuperäisillä paikoillaan, mutta osaa on liikuteltu ja pyöritelty paikalla.

Jokiniemen kartano 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asunpaikka pellolla.
Paikalla käytiin vuonna 2023. Peltoa ei voitu pintapoimia kasvillisuuden takia. Pellon ja pihan välissä on piennar, johon tehtiin yksi koepisto. Maa oli vetistä savea. Pihamaa on voimakkaasti muokattu ja kuorittu. Soran joukossa havaittiin muutama pieni kvartsilastu. Pienen maanottokuopan reunat tutkittiin.
On mahdollista, että asuinpaikkaa on säilynyt pienialaisesti pellon muokkauskerroksen alla, mutta pääosin asuinpaikka lienee tuhoutunut.

Ånäsmalmen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka länteen laskevalla törmällä. Maaperä hiekkaa. Löydöt keramiikanpaloja. Mahdollinen asumuspainanne.
Kohde on tarkastettu vuonna 2023. Jyrkän avokallion ja ojaksi muuttuneen muinaisen uoman väliin jää tasainen maakaistale, jonka maaperä muuttuu savensekaisesta maasta hiekkaisemmaksi tasanteen pohjoisosissa. Uoman kohdalla maaperässä on palamisen merkkejä noin 15 cm syvyydellä. Pohjoisosassa on pienehkö painanne, johon kaivetusta koepistosta löytyi metallitanko ja palamisen merkkejä. Havainnot viittaavat mahdollisesti kaskeamiseen.
Kivikautinen asuinpaikka on todennäköisesti ollut melko pienialainen, sillä siihen ei päästy kiinni. Aluerajausta voisi tarkentaa kattavammalla tutkimuksella. Rajaus on tehty topografian perusteella.

Bockboda (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Vähintään 14 röykkiön ryhmä sijaitseee noin 700 m Pohjanpitäjänlahden rannasta itään laajahkon peltoaukean lounaispuolella koilliseen laskevassa metsärinteessä, joka löytöaikoihin vuonna 1992 oli osittain avohakatulla ja äestetyllä alueella. Osa röykkiöistä oli metsänkäsittelyssä vaurioituneita, mutta osa koskemattomia. Röykkiöt ovat pääosin matalia ja turpeen peittämiä ja rakennettu pelkistä kivistä. Kiviröykkiöitä voi olla useampiakin, sillä osa alueesta koillisessa oli tiheän kuusitaimikon peitossa. Alueella tehtiin kartoitusta ja koekaivausta vuonna 1993, jolloin löydettiin kvartsi-iskoksia ja -ydin, muttei tarkemmin ajoittavaa aineistoa. Alueella erotettiin myös yhdeksän turpeen peittämää mahdollista matalaa röykkiötä, joiden joukossa on suurempi suorakulmainen rakenne. Röykkiöiden muodon ja sijainnin perusteella ne ajoittunevat läheisten Sjösängin ja Starrbölen kalmistojen tapaan varhaiseen metallikauteen.
Tarkastus 2022: Kohteella tehtiin maastokäynti alueen metsänkäyttöön, talvella 2022 tehtyyn kuusikon harvennukseen liittyen. Maastokäynnin yhteydessä pyrittiin kartoittamaan Jukka Moisasen vuonna 1993 kartoittamia röykkiöitä. Alueelta paikannettiin kaikkiaan 19 eri kokoista ja -näköistä kiviröykkiötä, joista osa mahdollisesti on Moisasen aiemmin kartoittamia. Pääosa röykkiöistä on kooltaan hyvin pieniä ja muodoltaan epämääräisiä, eikä niitä ulkomuodon perusteella voi varmasti pitää hautaröykkiöinä.
Pääosa vuoden 1993 kaivausraportin yleiskarttaan merkitystä muinaisjäännösalueesta on vuoden 1967 peruskartan perusteella ollut vielä tuolloin peltona, ja alueen korkeimmalla kohdalla on sijainnut lato, navetta tai vastaava rakennus jonka kylmämuurattu ajorammpi on edelleen nähtävissä maastossa. Vuonna 2022 paikannetut röykkiöt näyttävät pääosin sijoittuvan vuoden 1967 peruskartassa olevien peltokaistojen reunoille. Näin ollen on todennäköistä, että huomattava osa etenkin pienimmistä ja epämääräisimmistä kivilatomuksista on raivausröykkiöitä.
Vanhat peltoalat on myöhemmin metsitetty. Metsäkeskuksen tietokannan mukaan alueella on suoritettu metsäauraus 1980-luvulla, jolloin vanhan peltoalan ympärillä olevat rinteet on aurattu. Aurauksen jäljet ja vanhat metsäkoneen ajourat ovat edelleen nähtävissä maastossa. Auraus on nostanut luonnostaan hyvin kivisestä maaperästä erittäin paljon kiviaineista joka on muodostanut valleja aurausurien reunoille.
Kokonsa ja muostonsa puolesta selvästi muista erottuvia kiviröykkiöitä paikallistettiin alueen pohjoisreunalta ajorampin luoteispuolelta sekä alueen länsireunalta missä maasto alkaa kohota jyrkemmin. Länsireunalta löytyi myös suurehko, halkaisijaltaan n. 6 metrinen ja noin 2 metriä syvä, pyöreä kuoppa, jonka reunoilla oli irtokiveä vallina. Mahdollinen röykkiö paikallistettiin myös Bockbodasta länteen johtavan tien pohjoispuolelta.

Oinasjoki (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Pohjoiskoilliseen avautuvan pienen peltoterassin rinteessä on pienialainen (10 x 15 m) kvartsien löytöpaikka. Muutaman koepiston perusteella kyntökerroksen paksuus on noin 30 cm, eikä sen alla havaittu merkkejä kulttuurikerroksesta. Asuinpaikan kulttuurikerros on siis ainakin osittain tuhoutunut. Löytöinä viisi kvartsi-iskosta.

Veikkola (1000008103) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Etelään avautuvalta peltoterassilta on löytynyt kvartsi- ja pii-iskoksia harvakseltaan noin 120 x 25 metrin alueelta.

Korsbergen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Nikkilän kirkonkylän itäpuolella, laajan kalliomäen korkeimmalla kohdalla. Paikalla on radiomasto ja sinne johtaa tie. Maastokarttaan vuodelta 1999 paikalle on merkitty muinaishautoja. Museoviraston arkistosta ei kuitenkaan löydy tietoja kohteesta.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Kallion laella sijaitsevan maston länsipuolella on laaja-alainen luontainen rakkakivikko, jonka koillisreunalla on kolme kuoppaa. Kuopat ovat huolellisesti ladottuja ja sammalen tai jäkälän peittämiä. Kuoppien ajoittaminen on hyvin vaikeaa. Rakkakivikon leveys on n. 60 m. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle. Itse kivikko on geologisesti mielenkiintoinen.

Sandbacka 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Talman laskettelurinteen eteläreunalla, lounaaseen laskeutuvan metsäisen rinteen ja pellon rajalla. Länsi-itä -suuntaisen polun eteläreunalla on suorakaiteen muotoinen kivilatomus, joka on laajuudeltaan n. 2,5x1 m ja korkeudeltaan n. 0,5 m. Inventointiajankohtana polku oli merkitty punakeltaisella muovinauhalla. Rajakiveyksen lounaispuolella sijaitsee kivikautinen löytöpaikka Sandbacka 1.

Vermijärvi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee lähellä Sipoon ja Pornaisten kunnanrajaa, soistuvan Vermijärven pohjoisrannalla. Järvi on luonnonsuojelualuetta. Mataloituva järvi on erityisesti lintujen suosiossa. Järven itäisin lahdelma yltää Pornaisten kunnan puolelle. Järven pohjoisrannalla on loivasti itään ja kaakkoon laskeutuva peltorinne. Pelto on alaosastaan hyvin savinen; ylärinne on hieman hiekansekainen. Peltorinteen yläosasta, 35 m mpy korkeuskäyrän yläpuolelta, löytyi kvartsi-iskoksia. Pellossa oli myös joitain palaneita kiviä. Asuinpaikka on osin peltoviljelyn tuhoama.
Pellon kohdalla on joskus ollut suojaisa lahti. Sen ympärillä maasto muuttuu louhikkoiseksi ja nousee ylös Tattarhagetin kallioiselle mäelle. Metsän reunaan tehtiin muutamia koepistoja, mutta niistä ei saatu havaintoja asuinpaikan jatkumisesta metsän puolelle. Järven etelärannalta, kohteesta n. 500 m eteläkaakkoon, löytyi toinen kivikautinen asuinpaikka Vermijärvi 2.

Vermijärvi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee lähellä Sipoon ja Pornaisten kunnanrajaa, soistuvan Vermijärven etelärannalla. Järvi on luonnonsuojelualuetta. Alueella on kaksi metsäistä kumparetta, joiden pohjoispuolella peltorinne laskee loivasti itään ja koilliseen, kohti Vermijärven etelärantaa. Melko savisen peltorinteen hiekansekaisesta yläosasta löytyi kvartsi-iskoksia ja palaneita kiviä. Asuinpaikka on osin peltoviljelyn tuhoama. Vuoden 2022 tarkastuksessa havaittiin, että metsäkumpareella oli tehty avohakkuu. Kohde ei ollut kärsinyt vahinkoja.
Metsäkumpareet ovat joskus olleet saaria ja löydetty asuinpaikka on sijainnut pohjoisemman saarekkeen koillisrannalla. Vermijärven alue tarkastettiin inventoinnissa perusteellisesti. Kohteesta n. 500 m pohjoiseen, järven pohjoisrannalta, löytyi toinen kivikautinen asuinpaikka Vermijärvi 1.

Tukikohta XXXVI:1 (Ruukinranta) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Turunväylän ja Hagalundintien (Kehä I) risteyksen kaakkoispuolella. Puolustusaseman keskiosa on jäänyt tonttialueen alle ja näkyvissä on rakenteita sen itä- ja länsipäästä.
Länsiosassa on maahan kaivettua yhdyshautaa, jota on aikanaan tuettu hirsillä. Yksi maahankaivettu kuoppa, jonka mahdoliset hirsirakenteet ovat hävinneet. Yksi betoninen kupukattoinen tuliasema. Kyseessä on ainoa ehyenä säilynyt ns. D-typin tuliasema koko pääkaupunkiseudun linnoitusalueella. Kohteessa on aikaisemmin ollut toinenkin D-tyypin tuliasema, joka tuhoutui viereisen eritasoliittymän rakennustöisen yhteydessä 1970-luvulla. Aseman betonikupu siirrettiin puolustusasemaan XXXVI:2 keskeneräisen D-tyypin aseman päälle.
Itäosassa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja sekä kallioon louhittuja kuoppia. Työt ovat jääneet keskeneräisiksi. Maanpinnalle erottuvien hautojen länsipuolella on maavalli.
Puolustusaseman koillispuolella on kivistä- ja maasta rakennettu kehänmuotoinen valli, joka saattaa liittyä paikalla sijainneeseen hirsirakennukseen, jonka käyttötarkoitus ei ole tiedossa.

Ånäs 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Nikkilän kirkonkylässä, Nikkilän sairaalan eteläpuolella, Sipoonjoen itärannalla. Paikalla on Ånäsin metsäisen kumpareen pohjoispuolella loivasti länteen, kohti Sipoonjokea laskeva peltorinne. Rinteessä on havaittavissa muinainen rantaterassi 15 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Melko savinen pelto on yläosastaan hiekansekainen. Ånäsin metsäisen kumpareen ja sen pohjoispuolella olevan varastohallin väliseltä peltorinteeltä löytyi kvartsi-iskoksia. Alueelta löytyi myös melko paljon historiallisen ajan materiaalia ja palaneita kiviä. Asuinpaikka on osin peltoviljelyn tuhoama. Ånäsin mäen toiselta puolen, kohteesta n. 230 m kaakkoon, löytyi toinen kivikautinen asuinpaikka Ånäs 2.

Ånäs 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Nikkilän kirkonkylässä, Nikkilän sairaalan eteläpuolella, Sipoonjoen itärannalla. Ånäsin metsäisen mäenkumpareen kaakkoispuolella on loivasti eteläkaakkoon, kohti Sipoonjoen sivuhaaraa laskeva peltorinne. Kohteen eteläpuolella kulkee Öljytie Porvooseen. Melko savinen pelto on yläosastaan hiekansekainen ja se muuttuu alempana saviseksi. Peltorinteen keskivaiheilta löytyi melko runsaasti kvartsi-iskoksia. Alueella oli myös historiallisen ajan materiaalia ja palaneita kiviä. Asuinpaikka on osin peltoviljelyn tuhoama. Mäenkumpareen luoteispuolelta, kohteesta n. 240 m pohjoisluoteeseen, löytyi toinen kivikautinen asuinpaikka Ånäs 1.

Tukikohta XXXVI:2 (Ruukinranta) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Turunväylän ja Hagalundintien (Kehä I) risteyksen kaakkoispuolella.
Puolustusaseman keskiosa on jäänyt tonttialueen alle ja näkyvissä on rakenteita kolmessa kohdassa. Kohteessa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu osin betonilla. Kahdessa kohdassa on taisteluhaudan betoniseen rintasuojan luiskaan valettu ampuma-aukkoja. Rakennustapa on ainoa laatuaan koko pääkaupunkiseudun linnoitusalueella. Puolustusaseman länsiosassa on betonista valettu soikea tuliasema, johon on ollut tarkoitus valaa betoninen kupukatto. Rakennustyöt ovat jäääneet kesken. Tuliaseman päälle on siiirretty 1970-luvulla betonikupu kohteesta XXXVI:1, jossa samanlainen valmis tuliasema tuhoutui risteyksen laajennustöiden yhteydessä.
Puolustusaseman kaakkoispuolella on makadamipäällysteinen yhdystie.

Björkbacka (1000008120) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hertsbyssä Pornaistentien varressa, Sipoonjoen länsirannalla. Paikalla on asuttu moreenimäki, jonka lounaisreunalta, lounaaseen laskeutuvan peltorinteen yläosasta, löytyi muutamia kvartsi-iskoksia ja palaneita kiviä. Maaperä alueella on hiesusavea. Asuinpaikka on osin peltoviljelyn tuhoama. Joen vastarannalla, kohteesta 540 m itäkaakkoon, on kivikirveen löytöpaikka Tallboskis.

Tukikohta XXXVI:3 (Ruukinranta) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Villa Elfvikin läheisyydessä, Elfvikintien länsipuolella, kivilouhoksen reunassa, mäenrinteessä. Kallion kylkeen louhittu kivestä ja betonista rakennettu 8 x 10 metrin kokoinen suojahuone. Katto on räjäytetty.

Bak-Storäng 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Västerskogin ja Immersbyn välillä, Hampträsketin lounaispuolella. Paikalla on loivasti eteläkaakkoon, kohti Vägaträsketiä laskeutuva peltorinne, jonka yläosasta löytyi 2007 inventoinnissa kvartsi-iskoksia. Kohteen takana nousee kalliolakinen moreenirinne kohti Hampträsketin etelärantaa. Hiekansekaisessa peltomaassa oli myös joitain palaneita kiviä. Alue on muinoin muodostanut kapean pohjoisluoteeseen työntyvän lahden, jonka pohjukassa kohde sijaitsee. Asuinpaikka on osin peltoviljelyn tuhoama. Kivikautinen asuinpaikka Bak-Storäng 1 sijaitsee hieman alemmalla rantatasolla, kohteesta 240 m kaakkoon.

Tykkipatteri 107 (Ruukinranta) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Joel Rundtin tien ja Ville Vallgrenin tien risteyksen luoteispuolella ja se on jäänyt suurimmaksi osaksi tonttialueen ja Joel Rundtin tien alle. Eteläosasta on vielä vähäisiä rakenteita näkyvissä.
Patterin aseistuksena on ollut 4 kpl 229 mm:n tykkiä, joiden pääampumasuuntima on ollut länteen. Patteri on sijainnut tukikohdan XXXVI alueella.

Tukikohta XXXVII:2 (Otaniemi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema tai yksittäinen suojahuone. Kohde on jäänyt tonttialueen ja tien alle. Siitä ei ole näkyvissä rakenteita maastossa.

Vainudden 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sipoonlahden länsirannalla, Vainuddenin niemen keskiosassa. Paikalla on nelikulmainen rajakiveys, joka on halkaisijaltaan n. metrin ja korkeudeltaan n. 50 cm. Sen keskelle on asetettu paasimainen kivi pystyasentoon. Kiveys sijaitsee peruskartan perusteella kahden tilan rajalla.

Tukikohta XXXVII:3 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Kohde sijaitsee Kimmeltien länsipuolella ja on jäänyt talojen ja pihamaiden alle. Kohteesta ei ole näkyvissä rakenteita maastossa.

Tukikohta XXXVII:4 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kimmeltien ja Menninkäisentien pohjoispäiden välisellä alueella.
Betonoitua hautaa, jota on täytetty sekä betoninen suojahuone, jonka katto on räjäytetty. Suurin osa puolustusasemasta on tuhoutunut rakentamisen myötä.

Mariendal 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hindsbyssä Länsitien pohjoispuolella. Paikalla on hieno, pääosin kaakkoon laskeutuva peltorinne, Sipoonjokeen kaakossa laskevan Byabäckenin pohjoisrannalla. Hie-kansekaisesta peltorinteestä löytyi 2007 inventoinnissa piinaskali, kvartsi-iskoksia, palanutta luuta sekä palaneita kiviä. Pellossa oli myös runsaasti historiallisen ajan löytöaineistoa, mm. kuonaa, lasia ja tiiltä, mutta niitä ei otettu talteen. Kohde sijaitsee Metsähallituksen Sipoonkorven suojelualueen koillislaidalla, Byabäckenin jokilaakson perinnemaisemassa ja se on osittain peltoviljelyn tuhoama. Byabäckeniin laskevan pohjoisen sivuhaaran vastarannalta, kohteesta 160 m itään, löytyi toinen asuinpaikka Mariendal 2. Kohteita erottaa puro. Kivikaudella alueella on ollut kaksi etelään pistävää niemeä, joiden kärjissä asuinpaikat sijaitsevat. Kohteilta on hyvä näköyhteys toisiinsa.

Mariendal 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hindsbyssä Länsitien pohjoispuolella. Paikalla on pääosin lounaaseen laskeutuva peltorinne, Sipoonjokeen kaakossa laskevan Byabäckenin pohjoisrannalla. Hiekansekaisesta peltorinteestä löytyi 2007 inventoinnissa kvartsi-iskoksia ja palaneita kiviä. Pellossa oli myös runsaasti historiallisen ajan löytöaineistoa, mm. kuonaa, lasia, liitupiipun katkelma ja tiiltä, mutta niitä ei otettu talteen. Kohde sijaitsee Metsähallituksen Sipoonkorven suojelualueen koillislaidalla, Byabäckenin jokilaakson perinnemaisemassa ja se on osittain peltoviljelyn tuhoama. Byabäckeniin laskevan pohjoisen sivuhaaran vastarannalta, kohteesta 160 m länteen, löytyi toinen asuinpaikka Mariendal 1. Kohteita erottaa puro. Kivikaudella alueella on ollut kaksi etelään pistävää niemeä, joiden kärjissä asuinpaikat sijaitsevat. Kohteilta on hyvä näköyhteys toisiinsa.

Storåkern (1000008141) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Linnanpellossa, Sipoonjoen ja sen pohjoisen sivuhaaran Orabäckenin risteyskohdassa. Paikalla on loivasti etelään, kohti Sipoonjokea laskeutuva peltorinne. Pellon hiekkaisesta yläosasta löytyi 2007 inventoinnissa pii-iskos ja kvartsi-iskoksia. Topografian perusteella paikalla on ollut kivikaudella eteläkaakkoon pistävä niemi, jonka kärjessä asuinpaikka sijaitsee. Kohteesta n. 250 m länsiluoteeseen on Riåkern/Hemåkernin ja n. 430 m länteen Kurkisbackenin kivikautiset asuinpaikat.

Tukikohta XXXVII:5 (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Poutapolun luoteispuolella. Suojahuone on ollut kivestä rakennettu. Katto on sortunut ja rauniot on täytetty.

Lilla Kummelberget (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pohjois-Paippisten Storskogenissa lähellä Pornaisten rajaa, Linsvedintien pohjoispuolella. Paikalla on Lilla Kummelbergetiksi kutsuttu kalliomäki, jonka eteläreunalta löytyi 2007 inventoinnissa viisi kuoppa. Kuopat on kaivettu ketjumaiseen muodostelmaan loivasti lounaaseen laskeutuvaan metsäiseen rinteeseen ja ne ovat halkaisijaltaan n. 2 m ja syvyydeltään n. 50 cm. Loivapiirteisten kuoppien reunoilla on havaittavissa matalat vallit. Maalaji alueella on hiekkaa ja paikalla kasvaa kuusimetsää, jonka aluskasvillisuutena on mustikkaa, kieloa, sammalta ja heinää. Kuusivaltainen rinne muistuttaa vanhaa kaskiviljelystä. Kuopat saattavat liittyä tähän toimintaan. Kuoppien sijaintitiedot on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu harkkokivillä, osin betonilla ja aikanaan myös hirsillä. Konekivääri- ja tähystysasemia, jotka on muurattu kivestä tai valettu betonista. Suojahuoneita on myös rakennettu sekä kivestä, että betonista. Katettujen asemien ja suojien katot ovat muuratut katot ovat sortuneet ja teräspalkein vahvistetut katot on räjäytetty.
Kohteen kaakkoisosassa on suurikokoinen suojahuone, jonka sisärakenteet ovat olleet hirsisiä. Katto on ollut betonia ja se on romahtanut hirsien lahottua. Suojahuoneen ulkoseinän kulmat on tuettu kookkalla, alaspäin levenevällä, porrastetulla kivimuurilla. Tällaista pyramidimaista rakennustapaa on käytetty tämän suojahuoneen lisäksi ainoastaan kohteessa tukikohta XXXVII:9.

Trutlandet 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Sipoon ulkosaaristossa, Trutlandetin saaren korkeimmalla kohdalla. Paikalla on avokalliomäki, jonka luoteeseen viettävällä reunalla on kaksi röykkiötä. Röykkiöt sijaitsevat vain muutaman metrin etäisyydellä toisistaan ja ne on rakennettu kalliopohjalle. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita osittain tuettu harkkokivillä. Taisteluhaudan rintasuoja on muurattu kivestä ja betonoitu. Kaksi avonaiseksi jäänyttä betonista konekivääriasemaa. Osa puolustusasemasta on tuhoutunut ympäristön rakentamisen myötä.

Asplandet 5 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Sipoon ulkosaaristossa Asplandetin saaren länsiosassa. Kallion eteläreunalla, kesähuvilan takana on länsi-itäsuuntainen luontainen kivikko, joka on laajuudeltaan n. 15x5 m. Kivikon pohjoispuolella on röykkiö, joka on halkaisijaltaan n. 8 m ja korkeudeltaan n. 60 cm. Sen keskellä on selkeä kuoppa. Röykkiön kaakkoispuolella kulkee polku saaren itäreunalle. Röykkiön länsipuolella on kranssimainen latomus, joka on halkaisijaltaan n. 2,5 m ja korkeudeltaan n. 30 cm. Latomuksen keskellä oleva kuoppa on halkaisijaltaan n. metrin. Kranssimaisesta latomuksesta n. 1 m etelään on myös kiviä epämääräisenä kasana. Maasto alueella on paikoin ruohikkoista avokalliota ja kivikkoa, jossa kasvaa harvakseltaan mäntyjä. Saarelta tunnetaan sen pienestä pinta-alasta huolimatta useita muinaisjäännöksiä: röykkiöt Asplandet 1, 4 ja 5 sekä jatulintarha Asplandet 2. Saaren lounaisosasta on myös löytynyt "riimukivi", jonka valmistajiksi paljastui myöhemmin saarella kesiään viettävä ylioppilas.
Mielenkiintoista on, että kohde on merkitty muinaisjäännösmerkillä peruskartalle vuodelta 2001, mutta Museoviraston arkistossa siitä ei ole mitään tietoa. Saaren on tarkastanut Anna-Liisa Hirviluoto v. 1968. Silloinen tarkastus koski läheistä jatulintarhaa. Myöskään Lauri Pohjakallio ei ole inventoinnissaan 1971 rekisteröinyt näitä selkeitä kivirakenteita, vaikka ne sijaitsevat saaren läpi kulkevan polun varressa. Kivirakenteiden gps-koordinaatit on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luolasuoja. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee kallionseinämässä Otsolahdentie 16:n länsipuolella.
Kallioon louhitun luolan pinta-ala on 79 m². Seinät ja lattia on rakennettu betonista. Aaltopeltikatto puuttuu. Luolassa on sijainnut ensimmäisen maailmansodan aikana Hagalundin alueen puhelinkeskus.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Otsolahdentien päiväkodin pihamaan vieressä.
Kohteessa on maahan kaivettu yhdyshauta, jonka mahdollinen hirsituenta on hävinnyt. Länsiosassa on suurikokoinen suojahuone, jonka sisärakenteet ovat olleet hirsisiä. Katto on ollut betonia ja se on romahtanut hirsien lahottua. Suojahuoneen ulkoseinän kulmat on tuettu kookkalla, alaspäin levenevällä, porrastetulla kivimuurilla. Tällaista pyramidimaista rakennustapaa on käytetty tämän suojahuoneen lisäksi ainoastaan kohteessa tukikohta XXXVII:6.
Puolustusasemaa on täytetty ja siitä on tuhoutunut osia rakentamisen myötä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee asuinalueen keskellä Kontionkujan itäpuolella. Puolustusasemassa on kallioon louhittua betonoitua hautaa sekä keskeneräinen kallioon louhittu kuoppa. Kohdetta on täytetty ja siitä osa on tuhoutunut rakentamisen myötä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Otsolahdentien eteläpuolella.
Kohteessa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu muuratuilla kivillä, betonilla ja aikanaan myös hirsillä. Yksi kivestä muurattu ja osin betonista valettu konekivääriasema ja yksi kivestä muurattu avoimeksi jäänyt tähystysasema. Yksi kivestä muurattu suojahuone. Katettujen rakenteiden katot on räjäytetty.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoituslaite. Rakentamisajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Otsonkallio nimisen kadun länsipuolella.
Kohteessa on kallioon louhittu käytävä luolaa varten. Rakentaminen on jäänyt kesken. Täytetty. Samalle kalliolle suunnitellun puolustusaseman toteuttamisesta ei ole tietoja.

Musta-Hevonen Yhteismetsät 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon ulkosaaristossa, Musta-Hevonen -nimisen saaren keskiosassa. Laajan kallioalueen pohjoisreunassa, metsäisessä maastossa, loivasti pohjoiseen laskevassa rinteessä on luontainen pirunpelto, jossa on paikoin ihmisen muokkauksen jälkiä; kuoppia ja kasoja. Laaja-alaisen, itä-länsisuuntaisen kivikon laajuus on n. 160x30 m. Paikalla kasvaa kuusivaltaista metsää, jonka aluskasvillisuutena on sammalta, saniaista, puolukkaa ja mustikkaa. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Mölandet (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sipoon sisäsaaristossa, Simsalöfjärdenin lounaisosassa sijaitsevan Mölandetin saaren korkeimmalla kohdalla. Paikalla on itä-länsisuuntainen avokallioalue, jonka laella on noin 8 x 17 m laaja luontainen kivikko. Kivikon eteläreunalla on kaksi selväpiirteistä kuoppaa. Kivikkoon liittyy perimätietoa, että n. vuonna 1800 "hautarauniota" olisi yritetty kaivella, mutta siitä ei ollut löytynyt mitään. On mahdollista, että kuopat liittyvät tähän ryöstöyritykseen. Vuoden 1967 peruskartalle kivikko on merkitty muinaisjäännökseksi, mutta merkki poistettiin seuraavasta painoksesta.

Röysö 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sipoon sisäsaaristossa, Simsalöfjärdenin itäpuolella, Röysön saaren kallioisen eteläpuoliskon keskiosassa. Paikalla olevan laajan avokallioalueen koillisreunalla on suorakaiteenmuotoinen kuoppa pohjoiseen laskevassa, metsäisessä rinteessä. Kuoppa on kooltaan n. 2,5x1,5 m, syvyydeltään n. 1,5 m ja se on kaivettu kivikkoiseen maahan. Kuopan ympärillä on epämääräisiä kivikasoja ja sen eteläpuolella kulkee polku. Kohteen pohjoiskoillispuolelta, rinteen alaosasta, löytyi kivetty tienpohja Röysö 4.
Myöhemmän ilmoituksen mukaan kohde voi olla pieni tervahauta, sillä kohteen etelärinteessä on havaittu valutusta varten tehty ränni.

Röysö 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sipoon sisäsaaristossa, Simasalöfjärdenin itäosassa olevan Röysön saaren kallioisen eteläpuoliskon keskiosassa. Paikalla on laaja avokallioalue, jonka koillisreunan alapuolella, pohjoiseen laskevassa rinteessä on kivetty, pohjois-eteläsuuntainen tienpohja. Kivetyn tienpohjan päätepisteiden gps-koordinaatit ovat pkoo: 6680334, ikoo: 3406716 ja pkoo: 6680324, ikoo: 3406718. Kahden kivikerran paksuisen tienpohjan pituus on n. 10 m ja leveys n. 1,9 m. Kohteen luoteispuolella on pieni peltotilkku.

Löparö Långberget 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon sisäsaaristossa, Siverfjärdenin etelärannalla sijaitsevan Löparön saaren koillisosassa. Paikalla on laaja lounais-koillissuuntainen avokallioalue, jonka korkeimmat alueet nousevat noin 30 m mpy korkeuteen. Långbergetin korkeimman kohdan koilliskärjessä on pohjoiskoillis-etelälounaissuuntainen luontainen kivikko, jonka keskiosassa on 3–4 kuoppaa. Kivikon ääripisteiden gps-koordinaatit ovat pkoo: 6682438, ikoo: 3413765 ja pkoo: 6682395, ikoo: 3413734. Kuopat ovat halkaisijaltaan noin metrin laajuisia ja syvyydeltään 20–50 cm. Kohde on merkitty vuoden 1999 peruskarttaan muinaisjäännösmerkillä. Itse kivikko on kuitenkin luontainen.

Löparö Ärtsveden (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon sisäsaaristossa, Siverfjärdenin etelärannalla sijaitsevan Löparön saaren eteläosassa. Ärtsvedsvikenin itärannalla on korkea avokallio, jonka länsireuna putoaa jyrkästi alas merenlahteen. Kallion korkeimmalla kohdalla on röykkiö, joka on halkaisijaltaan n. 2 m ja korkeudeltaan n. 60 cm. Röykkiön ympärillä on neljä pienempää kivilatomusta, jotka ovat halkaisijaltaan n. metrin laajuisia. Röykkiön sijainti on pronssikautisille hautaröykkiöille tyypillinen. Pienemmät latomukset on rakennettu ehkä myöhemmin isommasta röykkiöstä otetuista kivistä. Latomuksia on mahdollisesti käytetty joskus rajamerkkeinä, vaikka nykyisessä peruskartassa tilaraja kulkee kohteesta n. 60 m kaakkoon. Kalliolla kaikuu vaikuttavasti.

Opanholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon sisäsaaristossa, Gumbostrandia vastapäätä sijaitsevan Opanholmenin saaren keskiosassa. Saaren korkeimmalla kohdalla, kallion pohjoisreunalla on laaja luontainen pirunpelto, johon on tehty kuoppia. Kohdetta on joskus luultu suurikokoiseksi röykkiöksi. Suuri osa kuopista on sammalen ja jäkälän peitossa. Muutaman kuopan kohdalla kasvaa puita. Kivikko on laajuudeltaan n. 300x280 m. On vaikea sanoa, liittyvätkö kuopat aarteen etsintään vai onko niillä jotain tekemistä ihmisen muinaisen toiminnan kanssa. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Gumböle Mutars 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Itäsalmessa, Porvoonväylän eteläpuolella, Stora Dammenin lammesta n. 530 m länteen. Paikalla on laaja avokallioalue, jonka kaakkoisreunalla on ladottu rajakiveys. Kiven pintaan on hakattu numero 12. Kiveys sijaitsee nykyisen tilarajan tuntumassa.
Kohde tarkastettiin 2022 ja kohteen tilanne on ennallaan. Rajamerkki sijaitsee rajalla, joka näkyy vuoden 1765 kartalla sekä isojaon järjestelyn kartalla, joka on laadittu 1905.

Gumböle Mutars 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Itäsalmessa, Porvoonväylän eteläpuolella, laajan avokallioalueen itäreunassa. Paikalla on koillis-lounaissuuntainen luontainen kivikko kalliojyrkänteen alapuolella, jossa on kuoppa ja kaksi epämääräistä kasaa. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.
Kohde käytiin tarkastamassa 2022 ja kohteen tilanne on ennallaan.

Itäsalmi Landbo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Itäsalmessa, Porvoonväylän eteläreunalla, Landbon asuinalueesta n. 530 m lounaaseen. Paikalla on paikoin jyrkkärinteinen avokallioalue, jonka itäreunalla on pieni rajakiveys. Latomus on halkaisijaltaan n. metrin ja se on osittain hajotettu. Kiveys sijaitsee Östersundomin kartanon mailla eikä sen läheisyydessä kulje nykyään tilarajoja.
Kohde tarkastettiin 2022 ja kohteen tilanne on säilynyt ennallaan.

Boe (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Boessa Utegårdin- ja Heponiityntien risteyksen kaakkoispuolella olevan peltojen ympäröivän mäen päällä. Mäen poikki kulkee Högvallantie, jonka molemmin puolin on rakennuksia. Tontin pohjoisosassa on puutarhatasanne.
Ensimmäinen kirjallinen maininta tilasta on 1400-luvun jälkipuoliskolta, jolloin kuningas Karl Knuttsson lahjoitti maan Peter Rokille. Lisäksi muutamia lähteitä on 1500-luvulta. Alueelta on myös vuonna 1783 tehty kartta.
Inventoinnin aikana paikalla restauroitiin ns. keltaisen talon kivijalkaa ja sen vieressä havaittiin runsaasti tiiltä sekä ikkunalasinpaloja, jotka ajoittunevat 1800-1900-luvuille. Alueella havaittiin myös luonnonkivistä rakennettu kellari, jonka ympärillä oli runsaasti tiilenpaloja. Kellaria ei ole ajoitettu.

Grönkulla (1000008277) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Grönkulla sijaitsee Porvoon ja Monnikylän välissä Vanhassamoisiossa. Paikan itäpuolella virtaa peltojen takana Alhonoja.
Ensimmäinen maininta Porvoon kaupungista n. 5 km pohjoiseen sijaitsevasta kruununmaasta on jo vuodelta 1413, jolloin kruununmaat käsittivät kaksi tilaa: vanha tila sijaitsi Strömsbergissä ja Gammelgård nykyisessä Grönkullassa. Paikasta on useampia mainintoja 1500- ja 1600-luvuilta ja vanhin kartta alueesta on vuodelta 1704. Siinä Gammelgård on merkitty kutakuinkin samalle paikalle kuin nykyinen Grönkullan tila.
Vuoden 2003 inventoinnissa paikalla havaittiin tilan itäosan puutarhassa tiiliä sekä sekä kiviä, jotka saattavat kuulua aikaisempiin rakennuksiin. Kivien läheisyydestä löytyi aikaisintaan 1800-luvulle ajoittuvaa ikkunalasia. Kuninkaankartanon todettiin säilyneen mahdollisesti osittain, mutta todisteita tästä ei inventoinnissa löydetty.

Kiala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kiala eli Kiiala sijaitsee laajojen peltoalueiden ympäröimän mäkikummun päällä Porvoonjoen lounaispuolella. Tila on mainittu ensimmäistä kertaa vuonna 1446.
Tilan rakennukset ovat todennäköisesti sijainneet saman mäen päällä alusta saakka, mutta on mahdollista, että vanhoja rakenteita on säilynyt uusien alla sekä puutarhan puolella.
Inventointi 2020: Kartano on kumpareen itäreunalla ja kumpareen länsiosa on puutarhaa - nurmikenttää. Tällä alueella voi periaatteessa olla maanalla merkkejä vanhasta asutuksesta. Vanhoissa kartoissa kumpareen länsipuolisko on ollut rakentamaton. Muinaisjäännösalue rajattu tälle alueelle.

Munkby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Munkby sijaitsee Mustijoen länsipuolella peltojen ympäröimällä mäkikummulla. Ensimmäiset kirjalliset viitteet kohteesta ovat todennäköisesti vuodelta 1413, jolloin Olof Bengtsson (Dufva) Porvoosta sai rälssioikeudet kuningas Erikiltä. Kyseessä oli luultavasti Munkbyn kartano. Varmat tiedot tilasta ajoittuvat 1500-luvun puoliväliin. 1680-luvulla paikalla on ollut kuusihuoneinen päärakennus, joka kuitenkin vaurioitui pahasti venäläisten hyökkäyksessä vuonna 1713.
Nykyisin Munkbyssä ei ole enää kartanoa, vaan paikalla on pientalo, jonka pohjoispuolella sijaitsee kiveyksen jäänteitä. Kyseessä saattaa olla uuninpohja. Lisäksi pihatien länsipuolella on kivirivi ja puutarhassa on nähtävissä runsaasti tiilenpaloja. Rakenteiden ajoittaminen on ilman lisätutkimuksia epävarmaa. Paikalla saattaa olla myös muita rakenteita.
Asutuksen yleisluettelossa tämä Munkyby mainitaan 1. kerran v. 1601 jolloin tilalla kolme prebendalampuotia siten myös kolme taloa. Vuodesta 1761 lähtien tila on luettelossa nimellä Westermunkby ja edelleen kolmen lampuodin asuttama aina 1800-l alkuun saakka.
Nykyiset rakennukset ovat laakean kumpareen laella. Sen eteläpuolinen alue on niittyä ja maasto laskee loivasti etelä-kaakkoon. Pellon reunamilla on avokalliota ja maaperä niityllä vaikuttaa olevan ohutpeitteinen ja kalliopohjainen. Niityllä on monin paikoin matalia kivirakenteita, kivirivejä ja matalia pengerryksiä. On mahdollista että kallioisen harjanteen eteläosa on vanhaa kylätonttia.
Harjanteen eteläosan - itäpuolella on lähempänä tontille menevää maakaasuputkilinja. Kylätontin eteläpuolella on peltoa, jossa inventoinissa ei havaittu mitään merkkejä muinaisjäännöksestä. Pellon reunassa kulkee maakaasuputkilinja ja mt. 170:n varrella melko korkea tieleikkaus, joka on suhteellisen etäällä tiestä. Muinaisjäännös ei ulotu harjanteen eteläpuoliselle pellolle eikä harjanteen eteläpään itä-kaakkoispuolelle, mistä on viety laajalta alalta pois maata mt. 170:n pohjoispuolelta.
Munkbyn itäpuolella olevalta Pestbackenilta ei ole havaittu merkkejä kiinteistä muinaisjäännöksistä.

Näse (1000008296) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen länsipuolella Näsissä. Paikan luoteispuolella on Näsinmäen kappeli. Ensimmäinen kirjallinen lähde Näsen kartanosta on vuodelta 1421 ja 1500-luvulta kirjallisia lähteitä on jo useampia. Porvoon kaupunginkarttoihin vuosilta 1652, 1696 ja 1711 Näse on piirretty kaavamaisesti Näsinmäenlle.
Näsen kartanon alueella on nykyisin terassoitu puutarha-alue, eikä paikalla ole tehty havaintoja vanhemmista rakenteista. On kuitenkin mahdollista, että niitä on säilynyt paikalla.

Stensböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stensböle sijaitsee Stensbölenselän koillispoukamassa. Ensimmäinen maininta paikasta ajoittuu jo vuoteen 1327. Stensböle esiintyy lähteissä useita kertoja 1330- ja 1340-luvuilla. Vanhin kartta alueesta on vuodelta 1776. Siinä päärakennus on merkitty itä-länsi-suuntaisena, kun taas nykyisin se on pohjois-etelä-suunnassa. Alueen nykyinen puutarhaterassi ajoittuu luultavasti jo 1700-luvulle. Kartanon alueella on useita torppia, joista monet ovat luultavasti vanhoja lampuotitilojen paikkoja.
Päärakennuksesta pohjoiseen on metsänreunassa vanha kellarinpohja, jota ei ole merkitty 1700-luvun karttaan. Kellarista koilliseen sijaitsee kiveys, joka saattaa olla rakennuksen pohjan jäännös. Lisäksi alueella on tiiltä. Rakenteiden jäännökset sijaitsevat hieman nykyisiä rakennuksia korkeammalla.
130 m pohjoiseen sijaitsee 3 x 3 m laajuinen uuninraunio.

Gennarby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kapealla kannaksella Gennarbynlahden ja -järven välissä. Ensimmäisen kerran Gennarby mainitaan jo vuonna 1392, jolloin Kristina Magnusdotter ottaa tilan hoitaakseen miehensä kuoltua. Parin vuoden päästä on myös toinen maininta tilasta. Seuravan kerran Gennarby esiintyy vuonna 1505, jolloin kartano oli luultavasti Raaseporin läänin vouti Severin Påvalssonin toimipaikkana. 1500-luvulla tila mainitaan jo useamman kerran kirjallisissa lähteissä. Vanhin kartta paikasta ajoittuu vuoteen 1772.
Nykyisin Gennarbyssä toimii ratsastuskoulu ja vanhalla tonttialueelle on rakennettu talli, maneesi ym. rakennuksia. Tilan luoteisosaan rakennetun tallin kohdalla mahdolliset vanhemmat maakerrokset ovat todennäköisesti tuhoutuneet, mutta muiden kevyempien rakennusten kohdalla vanhempia kerrostumia on saattanut säilyä. Maneesin eteläpäädyn takana on n. 9 x 20 m kokoinen kivijalka, jonka sisäpuolella on kaksi liedenperustusta. Kyseessä saattaa olla vanhan päärakennuksen pohja. Sitä ei ole kuitenkaan ajoitettu tarkemmin.

Germundby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteen määrittely perustuu historiallisiin lähteisiin. Paikalla on peltojen ympäröimä, maatilan rakennusten täyttämä metsäinen saareke Gennarbynlahden pohjukan luoteispuolella. Rantaan on matkaa n. 600 m loivaa rinnettä, joka on nykyään peltona. Gennarbynlahti on aikanaan muodostanut pienen poukaman suoraan tilasta etelään.
Maatilasta kaakkoon, etelään ja länteen sijaitsevat pellot pintapoimittiin 2002 inventoinnissa. Löytöjä tuli suhteellisen runsaasti, mm. yksi pala rautakautista keramiikkaa sekä piifrgamentti ja kiviesine.
Kohteen varhaisin maininta on vuodelta 1382, jolloin Göbla Göblasonin (Svinhufvud) leski
myi Germundbyn. Väpnaren Olof Nilsson sai rälssikirjeen 1412. Piispa Maunu Tavast
1414. Tila oli lampuotien viljelyksessä. Tilan tiedetään olleen Djäkn-, Tavast- ja 1500-l. Boije-suvun omistuksessa. Kylässä on ollut myös flöteveron maksajia. Tontin eteläosa on ollut autio, koska 1694 mennessä ainakin kolme tilaa ovat autioituneet.
Rautakautinen keramiikka viittaa siihen, että alueella on ollut asutusta tai ainakin toimintaa jo esihistoriallisella ajalla. Jatkossa kannattaisi tutkia nykyisen Germnundbyn tilan eteläosaa.

Knopkägra (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kummulla Knopön luoteispuolella rannassa olevien peltojen takana. Kägra mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvulla, jolloin kartano kuului Ulfin suvulle. Vanhin kartta alueesta on vuodelta 1705.
Tilan ohitse kulkevan tien länsipuolella on 1700-luvulla rakennettu puurakennus ja tien itäpuolella on terassi, jonka pohjoisosan viereiseltä pellolta on löytynyt tiiltä. Osa tiilistä oli poltettu alhaisessa lämpötilassa, ja ne muistuttivat palanutta savea. Terassin viljelemättömältä alueelta on löytynyt pieni kuonakasa.
Inventointi 2008: Knopkägra mainitaan ensimmäisen kerran mahdollisesti vuonna 1435, jolloin Abraham Persson sai 14 3 5 rälssioikeuden tiloilleen. Knopkägra on ollut suvun Ulf i Finland asumakartano jo 1400-luvulla? Kartanoa on kutsuttu Knopkägraksi ja talonpoikaiskylää Bondekägraksi. Vanhimmat kartat ovat vuosilta 1647, 1694 ja 1705 (G. Haggren & H. Jansson & J. Latikka 2005).
Kyläkeskus ja pellot sijaitsevat nykyisin samoin kuin alueen vanhimmat kartat
osoittavat, eikä moderni rakentaminen ole laajemmin tuhonnut vanhaa kylämäkeä. Pellot olivat inventointihetkellä sängellä ja näkyvyys olematon. Kylämäen kaakkoisrinteellä kulkee vanha käytöstä jäänyt tienpohja,joka johtaa osin heinittyneenä Storgårdille. Tiepohjan leveys on n. 3 metriä ja sen molemmin puolin on kylämäen keskialueella epämääräisiä kuoppia ja pieniä kivikasoja. Ko. tiepohja saattaa olla vanhakin, jopa keskiaikaiseen asutukseen liittyvä kylätie.
Vaikuttaa siltä, että asutus on ainakin keskiajan lopulta sijainnut suunnilleen samalla alueella kuin nykyäänkin. Alueen yleisilme on erittäin hyvin säilynyt ja keskiajalta peräisin olevia maanalaisia rakenteita on todennäköisesti alueella säilyneenä. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Lindö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lindön- ja Gretarbynlahtien välisen kannaksen puolivälissä Kalvhagauddenin itäosassa. Lindön aateliskartano, jota ennen kutsuttiin Göltöksi, on ollut toiminnassa viimeistään 1500-luvun alussa. Säteritilana se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1580, jolloin sen omisti Arvid Stålarms.
Lindössä on säilynyt kivikellari, jonka on arveltu ajoittuvan todennäköisesti Stålarmsin aikaan. 1680-luvulla Lindössä oli tulipalo ja mahdollisesti vanha talo kellareineen hylättiin tuolloin. Kellari sijaitsee tilan itäosan niemekkeellä, n. 130 m kartanosta itään. Rakennus on sijainnut 1500-luvulla kaukana pelloista aivan veden ääressä, joten asuinrakennus ei ole voinut sijaita samalla paikalla. Kellari on säilynyt alkuperäisessä asussaan ja myös sen lähiympäristö on ollut pitkään koskemattonana. Tämän vuoksi alueella on saattanut säilyä myös muita merkkejä vanhimmasta asutuksesta.
Inventointi 2008: Inventoinnissa kiinnitettiin huomio kartanon piha-alueen ulkopuoliseen alueeseen, josta pyrittiin löytämään merkkejä mahdollisesta kartanoa vanhemmasta kyläasutuksesta. Inventointihetkellä alueen kaikki pellot ja laitumet olivat kasvillisuuden peitossa. Vanhan karttamateriaalin osoittamat peltojen väliset joutomaa-alueet, jotka periaatteessa ovat voineet olla alueella sijainneen asutuksen sijaintipaikkoja, on nykyisin enimmäkseen rakennettu, osin voimakkaastikin, kuten esim. navetan alue. Inventoinnissa ei löydetty alueen laajasta tarkastelusta huolimatta mitään uusia merkkejä vanhasta asutuksesta, mutta sitä voi olla maan alla säilyneenä nykyaikaiselta rakentamiselta säästyneissä paikoissa. Näitä alueita ei inventoinnin perusteella kuitenkaan voi määritellä kartanon piha-aluetta lukuun ottamatta.

Prästkulla (1000008320) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Prästkulla sijaitsee Heimlaxin itäpuolella peltojen keskellä olevalla mäellä. Vuodelta 1351 on maininta rälssivapauden saaneesta kirkonmiehestä Henelaxin Sigvaldista. Mahdollisesti Prästgård sai jo tällöin nykyisen nimensä. 1500-luvulta kartanosta on jo useampia kirjallisia lähteitä.
Prästkullan nykyisen päärakennuksen alla on kivikellari, jossa on erotettavissa useampia rakennusvaiheita. Yhdessä kellarihuoneessa on kapea kivetty käytävä, joka jatkuu maan alle ja tulee esille jälleen lännessä puutarhan puolella. Kyseessä saattaa olla jonkinlainen ojitusjärjestelmä. Tonttimaan etelärinteessä peltojen läheisyydestä on kiveys, joka saattaa kuulua vanhaan rakennuksen pohjaan. Kyseessä saattavat olla myös pellolta poistetut kivet. Myös päärakennuksen kaakkoispuolella on havaittavissa kiveystä ruohikon alla.

Kurjenpolvensuo 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 900 m Vantaanjoen uomasta länteen, nuorta koivua kasvavalla suon ympäröimällä kumpareella. Miilu 1 on säännöllisen ympyrän muotoinen, halkaisijaltaan noin 11 metriä. Eteläpäädyssä on havaittavissa muutamia kiviä. Keskellä miilua on kuopanne, jota reunustaa hevosenkengän muotoinen valli. Koepistosta miilun keskelle havaittiin 50 cm vahvuinen nokimaa kerros, jossa suuria hiilen kappaleita.
Miilu 2 on halkaisijaltaan noin 10 m, mutta muodoltaan edellä mainittua epämääräisempi. Kohde sijaitsee noin 20 metriä suunnitellusta kaasuputkilinjasta pohjoiseen. Noin sadan metrin päässä miiluista itäkoilliseen sijaitsee tervahauta Kurjenpolvensuo 2.

Kurjenpolvensuo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 700 m Vantaanjoen uomasta länteen, kahden kallioisen kumpareen väliin jäävällä etelään viettävällä kivikkoisella kuusta kasvavalla rinteellä. Tervahauta on säännöllisen ympyrän muotoinen, halkaisijaltaan noin 4,5 metriä. Vallin luoteisosassa on havaittavissa juoksutusaukko. Tervahaudasta noin 5 metriä koilliseen sijaitsee kivetty, uunimainen rakenne. Kohde sijaitsee alle 20 metrin päässä suunnitellusta kaasuputkilinjasta pohjoiseen. Noin sadan metrin päässä länsiluoteeseen sijaitsevat hiilimiilut Kurjenpolvensuo 1.

Palomäki (1000008332) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pellon laidalla Palomäki nimisen kallioisen mäen luoteisrinteellä, Uusitalon tilasta noin 570 m etelään. Kohteen etäisyys kaasulinjasta noin 80 m. Kohteella havaittiin kaksi lohkokivistä tehtyä talonperustusta ja molempien yhteydessä tiilistä rakennetut uunit. Molemmat talonpohjat ovat tuhoutuneet pahoin alueella tapahtuneen metsäauraukseen seurauksena. Paikalle tehtiin kolme pientä koekuoppaa, joissa havaittiin hiiltä, tiilimurskaa ja palanutta hiekkaa 40–50 cm syvyydessä. Kohteesta havaittiin rautakuonaa ja lasia. Kohde on pahoin tuhoutunut metsä-aurauksen seurauksena.
Maastokäynnillä vuonna 2008 kohteessa havaittiin lohkotuista kivistä tehty kiviperusta, kooltaan 6x4 metriä. Tiilistä ja kivestä tehty tulisija on talon koillisseinällä. Paikallisen Nummenpään asutushistoriaa tutkineen Juhani Markuksen mukaan kyseessä ovat Kauhakorven eli Mäkelän torpan jäänteet. Kauhakorven torppa on rakennettu 1804. (Tommila 1958, 461)

Suontaka (1000008333) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 1221 tien pohjoispuolella, noin 250 m tiestä pohjoiseen, Hovin- ja Yli-Knuuttilan tilojen peltojen väliin jäävällä, lehtipuuta kasvavalla peltoniemekkeellä. Niemekkeellä havaittiin kellari ja kuopanteita. Niemen kärjessä olevan ladon luoteispuoleisen pellonreunasta löydettiin palanutta savea. Lisäksi Hovin tilan pohjoispuoliselta peltoalueelta saatiin talteen otettua piitä ja punasavikeramiikkaa. Maakaasuputken linjaus kulkee Suontaan kohdalla läpi edellä mainituista löytöpaikoista. Kohde esiintyy Kuninkaankartastossa (1776–1805).

Grotbacka 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka pellolla. Inventoinnissa vuonna 2007 löytyi noin 45x 30 m alalta kvartseja loivalta luoteeseen avautuvalta peltorinteeltä. Paikalta on aiempana löytönä kivirengas. Asuinpaikan kulttuurikerros on suurelta osalta tuhoutunut kyntämisessä.
Siuntion Lempanssissa sijaitseva kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Alue oli kynnettynä ja sitä käytiin läpi, mutta löytöjä tai muita merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta ei havaittu. Kohteen muinaisjäännösrajaus on syytä pitää entisellään johtuen vuoden 2007 inventointitiedoista.

Moisio (1000008336) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Moision keskiajalta periytyvän kartanon paikka, josta on havaittu useita rakennuksen pohjia, kellarikuoppia, kuopanteita ja ajoramppeja sekä löytöaineistoa. Paikalla on v. 1994 tehty pieni koekaivaus, jolloin löytyi 1700-luvun rakennuksen perustuksia ja jäänteitä. Samalla alueella on Moisionpellon kivikautista asuinpaikkaa. Kylätontin laajuus on arvioitu sitä suuremmaksi.
2013: Moision vanhan kartanonpaikan havaittiin pääosin tuhoutuneet myöhemmän maankäytön seurauksena. Säilynyttä osaa Moision kartanonpaikan muinaisjäännöksestä on ns. Närhenpellon eteläpuolisella heinikkoisella kumpareella Vaasankadulta uimarantaan vievän hiekkatien pohjoispuolella. Säilynyt osa Moision kartanonpaikasta on ollut kartanonalueen koillisreunaa. Peltojen havainnoinnissa ei havaittu merkkejä siitä, että historiallisen ajan kiinteää asutusta olisi peltoalueella sijainnut. Rautakaudesta ei havaittu merkkejä. Rajaus vuoden 2013 kartoituksen mukaan.

Muijala (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Viljelyröykkiö sijaitsee pienessä laaksossa, peltoon työntyvällä metsäisellä kallioniemekkeellä, noin 55 m Muijalantiestä pohjoiseen. Se on halkaisijaltaan noin 3 m.

Tallholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tallholmenin nykyisin mantereeseen kiinni kasvaneella saarella sijaitsee kolme rannansuuntaisesti länsi-, pohjois- ja itärannoille koottua muurirakennelmaa. Tallholmenin muurit on paikallisen perimätiedon mukaan liitetty Raseborgin linnaan ja esitetty, että ne voivat olla linnaan liittyvä etuvarustus.
Saarella sijaitsee yhteensä kolme muurirakennelmaa, jotka on rakennettu rannansuuntaisesti saaren länsi-, pohjois- ja itäpuolelle. Kaikkiin rakenteisiin on käytetty luonnon muovaamia pyöreitä kiviä, joissa ei näkynyt lohkomisen tai poraamisen jälkiä.
Saaren mataluuden vuoksi rakennelmat ajoittuvat varmasti historialliselle ajalle. Vuoden 1682 Lars Forsellin kartassa saari sijaitsee asumattomana Raaseporin kuninkaankartanon ulkomailla. Saari on kooltaan 220 x 110 metriä, pisin muurirakennelma on 70 metriä.
Rakenne 1 noudattaa Svaetichinin karttaan vuodelta 1921 merkityn pellon reunaa. Vaikka rakenteen 2 kohdalle ei ole merkitty peltoa, ei ole mahdotonta, että tämän ja rannan välissä olisi joko ennen tai jälkeen kartan laatimisen ollut pieni pelto. Myös rakenteen 3 ympäristö näyttää kivistä raivatulta. Tämä viittaa siihen, että rakenteet eivät liity Raaseporin linnan puolustukseen vaan ovat jäänteitä
myöhemmästä agraarimaankäytöstä. Pellon matala sijainti suhteessa merenpintaan viittaa melko nuoreen ikään ja tukee linnan käyttöajan jälkeistä ajoitusta.

Raatila (1000008354) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pusulan entisen kylän etelärajoilla Koisjärven pohjoispuolella noin 400 metriä Raatilan talosta luoteeseen. Maasto on kaakkoon kohti Koisjärvenojaa laskevaa peltorinnettä. Maaperä on hiesua, laakson pohjalla turvemultaa. KM 3837:2 reikäkivi, löytynyt Raatilan talon pihamaalta, vanhasta pytingin kivijalasta.
Ari Siiriäinen on tarkastanut paikan Nummen inventoinnin aikana 1968, ei tarkastuskertomusta, ainoastaan karttamerkki Nummen kertomuksessa. Reikäkivestä mainitaan löytötiedoissa, että reikä näyttää rauta-aseella poratulta.
Vuoden 2007 inventoinnissa pari kvartsi-iskosta havaittiin suurin piirtein samoilla sijoilla kuin ilmeisesti Siiriäisen löydöt. Asuinpaikan rajaus perustuu näihin vähäisiin löytöihin. GPS-mittaukset arvioiduilta rajoilta: lounaisreuna 6702909/3337634, koillisreuna 6702947/3337664. Löytöalueen koko on noin 50x50 metriä.

Hirvihuhta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hirvijoen kylässä Hirvijoen itärannalla kapean ja pitkän Hirviselän harjanteen länsilaidalla. Maasto on loivaa länteen laskevaa peltorinnettä. Hirviselän harjanteen rinteet ovat jyrkät. Harjanteella kasvaa metsää. Maaperä on hiesua. Runsaimmat löydöt ovat peräisin laakson pohjalta kahden metsäkumpareen, ”saaren” välistä pieneltä törmältä. Asuinpaikan pohjoispuolella Hirvijoki haaraantuu toiseksi pienemmäksi uomaksi, Pikkujoeksi. Hirvijoen laakson maasto on hieno ja alueelta tunnetaankin useita kivikautisia löytöjä.
Ari Siiriäinen mainitsee paikan Nummen inventointikertomuksessa ja karttaliitteessä on useita merkkejä myös Pusulan puolella Hirvijoen laaksossa, Hirvihuhta numerolla 3. Tekstissä niistä ei ole tarkempaa kuvausta. Vuoden 2007 inventoinnissa paras löytöalue oli joen rannassa olevan pienen metsäsaarekkeen kaakkoispäässä pellossa pienellä tasanteella, mutta löytöjä näkyi vielä laajalti tästä etelään päin. Löytöalueen pituus on noin 160 metriä. Ei ole tietoa jatkuuko asuinpaikka metsän puolelle ylärinteeseen. GPS-mittaukset pellosta, löytöalueen rajat: eteläraja 6706777/3337844, pohjoisraja 6706933/3337843. Siiriäinen oli merkinnyt karttaansa merkin kv (kvartsia?) myös Hirviselän harjanteen pohjoispäähän. Hirviselän itärinne ja pohjoispää tarkastettiin. Suurin piirtein Siiriäisen karttamerkin paikalta löytyi yksi epämääräinen kvartsi (ei talletettu), GPS-mittaus tästä paikasta 3338101/6707165. Muuten itäreunalta ei löytynyt mitään kylvetystä kuivahkosta pellosta.

Soukoonmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pusulan kirkonkylässä Pusulanjärven pohjoisrannalla, ”niemessä” kumpareella Pusulanjoen suun länsipuolella. Kumpareen nimi on Soukoonmäki. Sen molemmin puolin on matalaa vesijättömaata ja lounaisrinteellä on taloja. Peltorinne laskee joen suuhun itään. Maaperä on kivetöntä hiesua.
Kohde löydettiin vuoden 2007 inventoinnissa. Soukoonmäen itäreunalta löydettiin pellosta kvartsi-iskoksia joen puoleiselta rinteeltä ja sen päältä. Aivan niemen kärjestä järven rannasta ei löytynyt mitään. GPS-mittaukset: pohjoisraja 6710355/3333382, eteläraja 6710255/3333443, keskikoordinaatti 6710246/3333414. Yksittäinen kvartsi löydettiin Soukoonmäen länsireunalta, pienestä pellosta Hyönöläntien ja Kyöppelintien välistä. GPS-mittaus tästä paikasta 6710275/3333128. Löytöalueen koko on noin 100x50 metriä.

Seppälänsalmi (1000008357) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pusulanjärven lounaisrannalla, Seppälänsalmen kapeikon länsirannalla. Seppälänsalmi on lahti, jonka päästä Pusulanjoki jatkaa matkaansa kohti etelää. Salmen länsirannalla on pitkänomainen Hakamäki. Asuinpaikka sijaitsee toisella mäellä pellossa Hakamäen länsipuolella noin 200 metrin päässä rannasta. Maasto on 40 m korkeuskäyrän muodostama niemeke, joka laskee itään ja etelään (”niemen kärki”). Maaperä on hiesupeltoa.
Vuoden 2007 inventoinnissa Seppälänsalmen olkisesta rantapellosta Hakamäen länsipuolelta löydettiin vähän kvartsia. GPS-mittaus, keskikoordinaatti 6708524/3333540. Löytöalueen koko on noin 100x50 metriä. Myös mäen pohjois- ja länsirinteitä pintapoimittiin ja peltotien pohjoispuolelta, noin 60 metriä tiestä (ladon kohdalta) löytyi mahdollisesti esihistoriallisen kiviesineen katkelma. Kyseessä on pieni riipusmainen kivi, joka on lohjennut reiän kohdalta. GPS-mittaus löytöpaikalta 6708757/3333379, z= 50 m mpy.

Sannanpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pusulanjärven kaakkoiskulmalla Hirvijoen suun pohjoispuolella, noin 300 metriä joen suusta koilliseen. Maasto on jyrkähköä hiekkaista peltorinnettä, joka laskee lounaaseen järveen. Ympärillä kasvaa mäntymetsää. Pellon pohjoislaidalla on taloja.
Asuinpaikka löytyi vuoden 2007 inventoinnissa Pusulanjärven ranta-alueita tarkastettaessa. Pellossa erottuu jyrkkä ylempi törmä ja loivempi alempi, jolta löydöt ovat peräisin. Myös historiallisen ajan järven laskun aiheuttama rantavalli näkyy alinna. Löytöjä oli näkyvissä alemmalla törmällä siellä täällä koko pellon alueella. Asuinpaikka on rajattu peltoon, mutta voi maaston mukaan olla laajempikin. GPS-mittaukset löytöalueesta: eteläraja 6708551/3334798, pohjoisraja 6708607/3334744. Löytöalueen koko on noin 80x50 metriä.

Wallinmaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pusulanjärven pohjoispuolella, noin kilometrin järvestä pohjoisluoteeseen, Pusulanjoen länsirannalla. Paikka on Töllin kylän eteläpuolella olevan mäkialueen eteläpäässä lounaaseen laskevassa peltorinteessä. Mäen eteläisin kärki on pieni metsäsaareke, jossa on hiekkakuoppa. Asuinpaikka on saarekkeen luoteiskulmalla. Sen alapuolella on laakson pohja, jossa pieni Kilpiönjoki virtaa Pusulanjokeen.
Asuinpaikka löytyi vuoden 2007 inventoinnissa Pusulanjoen laakson peltoja tarkastettaessa. Myöhemmin maanomistajan kanssa keskustellessa selvisi, että Pusulan museossa oleva kivikirves on löytynyt ilmeisesti juuri tästä paikasta. Museolla käydessä kyseistä esinettä ei sieltä kuitenkaan löytynyt, joten sen nykyinen sijainti on epäselvä. Löytöjä, hyvälaatuisia kvatsi-iskoksia oli näkyvissä runsaasti koko muokatulla pellon alueella noin 50 metrin matkalla metsäsaarekkeen luoteispuolella törmän puolivälistä sen päälle. Tästä pohjoiseen pelto olikin heinällä. Metsäsaarekkeen hiekkakuopassa ei näkynyt mitään, mutta asuinpaikka voi olla laajempikin kuin muokatun pellon alue. GPS-mittaukset löytöalueelta: eteläraja 6711132/3333118, pohjoisraja 6711167/3333077. Löytöalueen koko on noin 50x30 metriä.
Kivikirveen löytötiedot: Löytänyt kesällä 1960 Töllin kylän Jokelan tilan maalta ojan kaivuussa noin 0,5 m syvyydestä savesta. Löytöpaikka on entistä rantatörmää noin 1 km Pusulan järvestä.

Roomanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pusulanjärven pohjoispuolella Kilpiönjoen laakson pohjoisreunalla, Roomanmäen kaakkoisrinteessä. Maasto on etelään laaksoon laskevaa hiesupeltoa. Mäellä kasvaa metsää. Maaperä on pellon ylälaidassa hieman kivisempi. Pieni Kilpiönjoki laskee Pusulanjokeen.
Vuoden 2007 inventoinnissa Pusulanjärven pohjoispuolisia peltolaaksojen reunoja tarkastettaessa löytyi muutama kvartsi-iskos Roomanmäen eteläsyrjältä parin kymmenen metrin päässä toisistaan. Pelto oli kuiva ja lanattu, olosuhteet pintapoimintaan eivät olleet kovin hyvät. Hyvän maaston takia paikka merkittiin kuitenkin asuinpaikaksi. Samalta rinteeltä 700 metriä kaakkoon löytyi Wallinmaan asuinpaikka.

Isoniittu (1000008361) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hirvijoen laaksossa kallioisesta Hemminginmäestä 400 metriä pohjoiseen. Hirvijoki tekee Hemminginmäen kohdalla jyrkän mutkan pohjoisesta länteen. Asuinpaikan maasto on kaakkoon kohti jokea laskevaa peltorinnettä, jossa erottuu vanhoja rantaterasseja. Ylhäällä pellolla maaperä on hiekkainen, alempana hiesua.
Jokilaakson tasangolle, Isoniitulle laskevan alimman rantatörmän rinteestä, peltotien itäpuolelta olkisesta kynnöspellosta löytyi kvartsi-iskoksia vuoden 2007 inventoinnissa. Myös historiallisen ajan materiaalia oli näkyvissä jonkin verran. GPS-mittaukset löytöalueen rajoista: eteläraja 6706341/3337346, pohjoisraja 6706375/3337348. Löytöalueen koko on noin 30x60 metriä.

Varvari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tarkeelanjärven länsipäässä Varvarinlahden pohjoisrannalla, Varvarin talosta 400 metriä itään. Lahden pohjoisrantaa kulkee Varvarintie. Asuinpaikka sijaitsee rantapellon itäpäässä tien pohjoispuolella. Varvarinlahden perukkaan laskee pieni Hahlajoki Heinästenjärvestä. Maaperä on kivistä hiesua.
Vuoden 2007 inventoinnin aikana pellossa Varvarinlahden pohjoisrannalla näkyi kvartsia tasanteella matalan törmän päällä. Pelto oli oraalla. GPS-mittaus löytöalueen kulmista: pohjoisrajat, länsi 6719212/3334825 ja itä 6719201/3334905; etelärajat, länsi 6719173/3334831 ja itä 6719180/3334913. Löytöalueen koko on noin 85x50 metriä.

Ali-Rytö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Rydönkylässä Heinjärven Rydönlahden pohjoisrannalla, Ali-Rydön talosta 100 metriä etelään. Paikka on lähellä Someron rajaa. Maasto on hiekkaista kivetöntä rantapeltoa, ylempänä lähempänä taloa kivistä. Pellossa erottuu vanha rantatöyräs (120 m korkeuskäyrä?) erityisesti pellon länsipäässä, mutta löydöt olivat ehkä hieman alempaa ja lähempää rantaa pellon itäreunalta. Rinne laskee loivasti etelään. Pellon pohjoisreunaa kulkee pieni peltotie ja pellon poikki Rydönkyläntie. Järven rannassa on mökkejä.
Vuoden 2007 inventoinnissa Ali-Rydön talon eteläpuolisesta kivettömästä rantapellosta löytyi muutama hyvälaatuinen kvartsi-iskos. Niitä oli kuitenkin hyvin vaikea erottaa kuivasta oraspellosta. Muuta kiveä pellossa ei ollut, jonkin verran punasavikeramiikkaa kylläkin. Pienehkö löytöalue rajattiin pintalöytöjen mukaan GPS-mittauksella: pohjoisraja 6726495/3330462, eteläraja 6726477/3330494. Löytöalueen koko on noin 40x20 metriä.

Jokisaari (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Saha on sijainnut Vahermanjärven itärannalla Sahankulman Jokisaaressa joen pohjoispuolella. Lyhyt joki virtaa Vahermanjärvestä Antiaiseen. Maasto on nykyisin pusikkoista sekametsää. Antiaisten yksiraaminen saha perustettiin 1793 ja se myytiin 1890-luvulla Högforsille.
Havainnot vuoden 2007 inventoinnissa: Jokisaaressa oli suunnilleen 50 metriä pitkä kivivalli tai –aita ja siihen liittyviä laajempia kiviperustuksia noin 80 meriä nykyisestä järven rannasta itään. GPS-mittaukset rakenteista: keskikoordinaatti, laajempi kiveys uoman varrella 6721121/3335828, kiviaidan eteläpää 67211127/3335843, kiviaidan pohjoispää 6721158/3335851. Paikka oli umpeen kasvanut ja rakenteita oli hieman vaikea hahmottaa. GPS-mittaus oli epätarkka. Joessa näytti olevan jonkinlaisia sivukanavia tai uomia kuivillaan.

Rankkulannummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta tai hiilimiilu Liesjärven itärannalla. Pusulan pohjoisosiin, Porintien ja Mustijoen väliin on merkitty peruskarttaan useita tervahautoja. Alue on hiekkakangasta. Paikoitellen metsää on hakattu ja aurattu voimakkaasti.
Vuoden 2007 inventointihavainnot: Tervahauta on merkittynä peruskarttaan Rankkulannummelle Kangasniementien pohjoislaitaan, noin 200 metriä Talaanniementiestä länteen. Paikalla oli aurattu metsähakkuualuetta, mutta tervahauta oli koskematon. Tervahauta tai ehkä hiilimiilu oli selkeä kumpu, ei kuoppa ja siinä oli hiiltä näkyvillä. Kummun päällä oli puinen paalu, jossa oli merkintä KPV 13 ja partiolilja (Karkkilan Partioveikot?). Kummun halakisija on noin kolme metriä.

Pillistönlahti 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudat sijaitsevat Tämäkohtu-järven lounaispäässä, Pillistönlahden kaakkoisrannalla, noin 10 metriä järven rannasta, notkelmassa kahden kumpareen välissä. Länsipuolella on pieni kumpare, itäpuolella suurempi mäki. Lounaispuolella on suota.
Vuoden 2007 inventointihavainnot: Pillistönlahden eteläpuolella, Pillistönlahdelta kaakkoon Pojantoon kulkevan polun varressa ilmoitettiin olevan ”lappalaisten peurakuoppia”. Notkelmassa lähellä järven rantaa oli muutamia matalahkoja kuoppia, joista suurimman pyöreän halkaisija oli 2 metriä. Siinä ei ole selviä valleja ja pohja on kivinen. Kairatessa löytyi hiiltä. Vieressä on muutamia pitkänomaisia kuoppia ja niiden välillä valleja. Kaikkiaan kuoppia laskettiin olevan kolme pyöreää, suurin keskellä ja kaksi pitkulaista vierekkäin pyöreiden itäpuolella. Kuoppien välillä on matkaa 1,5 – 2 metriä ja joidenkin kuoppien välillä on hiekkainen valli. Metsämaakin on epätasaista, joten kuopat erottuvat aika heikosti. Hiilien perusteella kuoppien arveltiin mahdollisesti olevan tervahautoja tai hiilimiiluja. Kuoppien alue yhteensä on noin 5x5 metriä.

Saunaniemi (1000008401) (Maarakenteet)
Historiallinen; Maakuopat sijaitsevat Pusulan luoteisrajalla lähellä Someron rajaa, Särkijärven itärannalla, Saunaniemen Huhdanojanlahden puoleisella rannalla (koillisrannalla). Maasto on koilliseen viettävää metsärinnettä. Paikan eteläpuolella muutaman kymmenen metrin päässä on hiekkakuoppa.
Kuopat ovat matalia ja pitkänomaisia, kooltaan noin 1,5x2 metriä. Pitkä sivu on rannan suuntainen. Kuopissa on valli alarinteen puolella ja aukko kapealla sivulla kohti niemen kärkeä (luodetta). Kuopat ovat lähellä niemen pohjoislaidan tyveä. Kuopat ovat kuusien katveessa ja erottuvat hieman huonosti. GPS-mittaukset kuopista: läntinen kuoppa 6723611/3331516, itäinen kuoppa 6723606/3331525. Kuoppien tarkoituksesta ei saatu selvyyttä vuoden 2007 inventoinnissa, todennäköisesti ne ovat historiallisia, säännöllisen muotonsa perusteella ihmisen tekemiä. Tuulenkaadoiksi ne näyttäisivät olevan liian pitkiä ja kapeita.

Nordanböle (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kuusi kilometriä Siuntion rautatieasemasta kaakkoon, Bölebäckenin itäpuolella olevan Bysbergetin rinteillä. Kohteen eteläpuolitse kulkee Itäinen Kuninkaantie. Kohteessa on useampia jäännöksiä, mm. kivivallia, sementtinen rakennuksen perusta ja kellarin jäännökset. 1800-1900 –luvun alun kartoista tai vuoden 1961 ja sitä nuoremmista peruskartoista ei löytynyt merkittyjä rakennuksia juuri tälle kohtaa. Todennäköisesti voi olla kysymys Porkkalan vuokra-ajan rakennelmista, joita ei ole kartoitettu.

Svinö 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Svinön itäosassa laajan avokallioalueen itäosassa sijaitseva pieni röykkiö, joka koostuu kulmikkaista kivistä. Se on kooltaan 1,4 x 1,7 m ja 0,55 m korkea. Hajanainen röykkiö vaikuttaa lähinnä rajamerkiltä tai sitten se on toiminut joskus tukikiveyksenä puiselle merkkipaalulle, esim. merenkulkua ajatellen. Merimerkkinä käytettäväksi kummeliksi röykkiön on liian pieni.

Dönsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nykyinen Dönsby sijaitsee kahden mäkialueen väliin jäävässä laaksossa, joka on melko tiheästi rakennettu. Paikan koillispuolella on peltoaukea. Alueella ei ole haivaittu merkkejä vanhemmista rakenteista, mutta topografisesti paikka vaikuttaa todennäköisimmältä paikalta, jossa myös rälssisäteri on aikanaan sijainnut. Vanhempia kerrostumia on saattanut säilyä nykyisten rakennusten alla. Ensimmäinen maininta säteristä ajoittuu vuoteen 1451.

Gerknäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gerknäs sijaitsee Hållsnäsinselän ja Pikkujärven välisellä kannaksella peltojen ympäröivän mäen päällä. Kartanon puutarha on voimakkaasti terassoitu 1930-luvulla. Kartanon puiston reunoilta on löytynyt muurinjäännöksiä, jotka kuuluvat todennäköisesti aikaisempaan puutarhaan. Kartanon sisääntulotien länsipuolella sijaitseva perunakellari on ilmeisesti paikan vanhin säilynyt rakennus. Kaarevakattoinen kellari on rakennettu luonnonkivistä, jotka ovat kuitenkin rapattu ja maalattu. Paikalla on saattanut säilyä vanhempien rakenteiden jäännöksiä.
Tila mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäistä kertaa vuonna 1455.

Isnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isnäs sijaitsee Isnäsvikenin lounaisrannalla mäen päällä. Ensimmäisen kerran tila mainitaan 1500-luvun alussa. Paikan vanhin rakenne on kellari, joka ajoittuu 1600-luvulle. Se sijaitsee päärakennuksen koillispuolella. Kellariin kuuluu kaksi huonetta, joista eteläisempi on rakennettu kokonaan kivistä, kun taas pohjoisempi on tiilirakenteinen. Tiilet ovat huonokuntoisia ja osa niistä on tippunut alas. Kellarin lisäksi paikalla saattaa olla säilynyt myös muita rakenteita.

Storsarvlaks (Asuinpaikat)
Historiallinen; Storsarvlax sijaitsee n. 1,2 km Sarvlaxträsketistä itään alavalla maalla. Tilan luoteiskulmasta on löytynyt mm. mahdollisen kiviperustan jäännökset sekä muuramaton n. 1,5 m korkea kiveys, joka saattaa kuulua vanhaan englantilaistyyppiseen puutarhaan. Kartanon koillispuolella on mäen päällä navetta, jonka läheisyydessä ei ole havaittu näkyviä merkkejä vanhoista rakennusten jääänöksistä, mutta paikka on topografisesti hyvin todennäköinen vanhan tontin paikka.
1490-luvulla Lars Markusson sai rälssioikeudet Sarvlaxin tilalle. Kartano kuului samalle suvulle aina 1700-luvulle saakka.

Villmansgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sjöängsbäckenin länsipuolella sijaitsevalla mäellä. Kartano on sijainnut tontille vievän tien itäpuolella. Tällä alueella ei ole havaittu merkkejä vanhemmista rakenteista, mutta rakennuksen itäpuolella niitä on saattanut kuitenkin säilyä kasvillisuuden joukossa. Hieman etelämpänä sijaitsevalta kesämökkitontilta on sen sijaan löytynyt kolme talonpohjaa. Lisäksi talonomistajan mukaan mökin puutrahassa on sijainnut röykkiö, joka on myöhemmin raivattu maantasalle.
Villmansgård on Pernajan vanhin säteri ja varhaisin maininta siitä ajoittuu vuoteen 1433.
HUOM. Kiinteistönomistajan mukaan kohdetiedoissa on huomattavia virheitä - kohde on tarkastettava uudestaan maastossa.

Tränubäck (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tammisaaren länsiosassa Trollbölen kylässä, noin 1,5 km valtatie 25:stä länteen. Noin 300 metriä kohteen pohjoispuolella kulkee Dalintie. Alueen topografia on ”rikkonaista” – kallioharjanteiden välejä täyttävät kosteikot ja purouomat, paikoin maasto on kuitenkin hiekka- tai moreenipohjaista kuivaa mäntykangasta, kuten asuinpaikan kohdalla. Löytöpaikka on hakkuualueen ja männikön rajalla.
Asuinpaikka löytyi rikkoutuneessa maassa olleen kvartsi-iskoksen perusteella. Löytöpaikan viereen tehtiin koekuoppa, josta löytyi kolme kvartsi-iskosta lisää. Kohde rajautuu lännessä lohkareikkoon, pohjoisessa kallioon ja etelässä suohon, idässä ja koillisessa asuinpaikan rajaa yritettiin löytää koekuopittamalla. Koekuoppia tehtiin maakaasuputkilinjalle eikä niistä tullut löytöjä, joten asuinpaikan itäraja perustuu lähinnä topografiseen rajaamiseen. On kuitenkin huomautettava, että asuinpaikka voi jatkua kauemmas itään/koilliseen kuin nyt on havaittu. Mäntykangas on näihin ilmansuuntiin melko laaja ja tasainen. Korkeutensa perusteella asuinpaikka ajoittunee kampakeraamiselle ajalle. On tosin mahdollista, että viereisellä suoalueella on sijainnut järvi, jonka rannalla on voitu asua myöhempinäkin aikoina.

Åminne (Asuinpaikat)
Historiallinen; Åminne saattaa olla 1300-luvun lähteessä mainittu Skavistadin kartano, mutta varmaa tietoa tästä ei ole. Åminne mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1555 Jaakko Teitin rekisterissä, jolloin kyseessä on ollut jo vanha kartano.
Åminnen kartano sijaitsee Skruvikenin kaakkoispuolella. Kartanon mailla toimii nykyisin golfkeskus. Tilan päärakennuksen eteläpuoli on kuitenkin säilynyt koskemattomana, joten tällä alueella on saattanut säilyä myös vanhempia rakenteita ja maakerroksia.

Björsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Björsbyn säteritila on merkitty maantien eteläpuolelle Samuel Brotheruksen piirtämään karttaan vuodelta 1705
Björsbyn kartanon paikantaminen vanhan kartta-aineiston perusteella on hankalaa, koska maasto on muuttunut alueella huomattavasti. Todennäköisin vanhan kartanon paikka on mäen päällä maantiestä 111 etelään. Paikka on nykyisin melko tiheään rakennettu, mutta alueella on saattanut säilyä myös vanhojen rakenteiden pohjia.
Björsbyn kartano mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1503 ja seuraavan kerran se esiintyy vuosien 1555/1556 ratsumiesluetteloissa.

Brödtorp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Brödtorp sijaitsee Pohjan keskustan länsipuolella hieman yli 20 m mpy sijaitsevalla tontilla, joka on melko tiheään rakennettu. Tontin itäpuolella on kuitenkin ladon alapuolisella mäellä alue, jota ei ole rakennettu. Tällä alueella on tarkemmin määrittelemättömiä kuopanteita sekä isoista kivistä koostuva kivirivi. Paikalla on voinut säilyä myös muita vanhempia rakenteita.
Ensimmäinen kirjallinen lähde Brödtorpista on vuodelta 1495, jolloin mainitaan Philipus Ivarssonin leski "Elinn i Rottorpp".

Dalkarby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Dalkarby sijaitsee Skuruvikenin länsipuolella. Vanhojen karttalähteiden perusteella paikalla on inventoitu kaksi mahdollista tilanpaikkaa, joista pohjoisempi osoittautui todennäköisemmäksi vanhan kartanon paikaksi. Paikalla on kellarinjäännökset, joka ajoittuu 1700-1800-luvuille. Kellarin lounaispuolella on topografisesti mielenkiintoinen mäkinen alue terasseineen.
Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1427.

Gennäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gennäsin tila sijaitsee Degersjön itärannalla olevalla niemekkeellä. Ensimmäinen maininta tilasta on vuodelta 1508. Kartanolinnasta on säilynyt kellarikerros, jonka vanhimmat osat on ajoitettu 1600-lukua vanhemmiksi, mahdollisesti jo 1400-luvulle. Tilan nykyinen puinen päärakennus on rakennettu vanhan kellarinkerroksen päälle.
Gennäsin niemekkeellä ja lähiympäristössä on myös inventoitu ja kartoitettu rakenteita vuonna 2004 (ks. kertomukset).

Näsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartano on todennäköisesti sijainnut pienellä mäellä Pohjan keskustan länsipuolella. Paikalla on nykyisin omakotitalo, jonka pihamaalta on löytynyt tiiliä. Hieman pohjoisempaa metsäiseltä kummulta on löytynyt talonpohja, joka vanhimmillaan ajoittuu 1700-luvulle. Kuninkaan kartastossa kyseiselle alueelle on merkitty talonpaikka.

Skitinbäck (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nygård sijaitsee matalalla mäellä, jonka itäpuolella virtaa Skitenbäck, jonka mukaan myös kartanoa on kutsuttu Skitinbäckiksi. Kartanon päärakennuksen etupuolella pihamaalla on kivirivi, joka on todennäköisesti vanhemman rakennuksenpohjan kivijalkaa. Kivien koko ja muoto viittaavat siihen, että kyseessä saattaa olla 1700-lukua vanhempi rakenne.
Skitinbäck mainitaan vuosien 1555/1556 ratsumiesluettelossa ensimmäisen kerran, mutta sen juuret saattavat ulottua vuoteen 1444, jolloin Jösse Olofsson sai rälssioikeudet. Kartano oli Giösin suvun kantatilana aina 1700-luvun alkuun.

Sällvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sällvik sijaitsee Pohjanpitäjänlahden länsirannalla. Nykyinen kartano on tyypillinen 1700-1800-luvun herraskartano. Paikalla ei ole näkyviä merkkejä vanhoista rakenteista, mutta niitä on saattanut säilyä puutarhaterassien alla. Ensimmäinen maininta Sällvikistä on vuodelta 1448.

Sjundby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sjundbyn kartano sijaitsee 2,5 km Siuntion rautatieasemasta itään Siuntionjoen rannalla. Hästesko-suku rakennutti kartanon harmaakivilinnan noin vuonna 1560. 1600–1700 –luvulla kartano oli ilmeisesti asumattomana, kunnes 1800-luvun alussa omistajaksi tuli C.H. Adlercreutz ja kartanoa uudistettiin ja korjattiin. Porkkalan vuokra-aikaa 1944–56 lukuun ottamatta kartano on pysynyt suvun omistuksessa. Kartanon alueella ei ole tehty arkeologisia tutkimuksia, mutta pitkä historiansa vuoksi se on arvokas kulttuurihistoriallinen kohde ja myös sen arkeologinen tutkimuspotentiaali on huomattava.

Hangonkylä, Jänöpolku (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hangonkylän läntinen, viimeistään 1600-luvun alussa autioitunut tonttimaa sijaitsee Jänöpolun ja Koivikon välisellä pienellä puistoalueella. Paikalla on mm. selvästi erottuva uunikumpare sekä vanhoja pellonraivauksessa syntyneitä maa- ja kivivalleja. Kaivauksissa on löytynyt varhaiskeskiaikaista esineistöä. Kohde on hyvin säilynyt.

Gubbmossen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Gubbmossenin rajamerkki on sekametsää kasvavan matalan mäen laella oleva iso kivi, jonka pituus noin 4 metriä, leveys 1,75 metriä ja korkeus 1,5 metriä. Kivi on ilmeisesti valittu rajamerkiksi sen vuoksi, että se on näkynyt kauas soiden ympäröimän mäen päältä. Kiven eteläseinään on kaiverrettu kaksi pystyviivaa (pituus noin 10 cm). Kiven vierellä on ollut rajan kulkusuuntaa osoittavat pienemmät kivet. Ne ovat kuitenkin joutuneet metsänraivaustöiden vuoksi osittain pois paikoiltaan. Paikan yli kulkee nykyään Vantaan ja Espoon välinen raja. Alunperin kyseessä on Helsingin pitäjän Hämeenkylän ja Espoon pitäjän Vanhankylän välinen rajapyykki. Kohteen ajoituksesta ei ole varmuutta. Koska rajamerkki on merkitty vuodelta 1700 peräisin olevaan karttaan ja on mahdollista, että se periytyy keskiajalta. 1500-luvulla rajamerkistä on käytetty nimeä Swarttholm (1593

Björnsjölandet västra (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Gummarsbackan kylän metsäpalstalla Björnsjölandetin röykkiöryhmästä noin 450 m länteen sijaitsee tasaisella matalalla ja osittain avoimella kalliopinnalla halkaisijaltaan noin 8 m kokoinen, lähes säännöllisen pyöreän röykkiön jäännös. Se on pääosin muinoin purettu, mutta sen reunakiveys on jäljellä ja koostuu pääosin noin 50-70 cm kokoisista kivenjärkäleistä. Keskiosa on pääosin lähes kivetöntä, mutta itä-, pohjois- sekä myös länsi-/lounaisosassa on isompia kiviä jäljellä ja röykkiön pohjalla on paikoin ilmeisesti pienempiä kiviä kalliopinnalla. Röykkiö on kauttaaltaan sammalen ja jäkälän peittämä. Röykkiön nykytila on kuitenkin hyväkuntoinen. reunakivien ulkopuolella on paikoin ilmeisesti purkukiviä, erityisesti koillis-luoteispuolella sekä kaakkoispuolella. Noin 1,3 m korkea ja 1,6x1,5 m kokoinen isompi maakivi on lisäksi noin 6 m reunan pohjoispuolella. Röykkiön lähialue on harvapuustoista, mutta lännen suunnalla on alavampaa maastoa ja tiheää mäntyä ja kuusimetsää viereisen Degerbyn kylän puoleisella metsäpalstalla. Suurjännitelinja kulkee röykkiöstä noin 100 m etelään. Lähialueen tarkastuksesa ei havaittu muita muinaisjäännöksiä.
Muinaisjäännösrekisterin tiedot pitävät edelleen paikkansa. Paikkatiedot on mitattu GPS/Glonass -laitteella +-5 m. Kohteen rajaus tarkentui hieman inventointimittausten perusteella.

Tomtberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pohjan pitäjän kirkonkylän keskustaajaman pohjoisosassa olevan korkean Tomtbergetin laen jyrkän länsireunan äkkijyrkällä laidalla sijaitsee kekomainen noin 5-metrinen kiviröykkiö. Sitä on kuitenkin pidettävä ainakin nykymuodossaan (v. 2007) viime aikoina koottuna rakennelmana. Sen sijaan tästä kymmenkunta metriä pohjoiskoilliseen on ilmeinen röykkiön jäännös, joka on pohjaosaltaan säilynyt. Sen kooksi arvioitiin tarkastuksessa vuonna 2007 noin 7-8 m. Mahdollisesti uuden röykkiön kivet ovat tästä peräisin. Tomtbergetiltä on komea näkymä Pohjanpitäjänlahden kulttuurimaisemaan. Karlsron kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Tomtbergetin juurella mäen laelta 200-250 m kaakkoon.

Riitasuonkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee havumetsää kasvavan kallioisen mäen korkeimmalla kohdalla, noin 100 m metsäautotiestä länteen. Muodoiltaan röykkiö on suhteellisen säännöllinen ympyrä halkaisijaltaan 3,5-4 m ja se on rakennettu suurehkon maakiven ympärille. Röykkiön keskellä on kuoppa tai painanne.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019-2020 inventoinnissa. Röykkiön pohjoispuolella, alkaen noin 20 metriä siitä luoteeseen ja jatkuen lähelle metsäautotietä, on pieniä kivikasoja ja pystyyn nostettuja kiviä linjassa epäsäännöllisin välein noin 100 metrin matkalla. Vaikuttaisi, että ne ilmaisevat rajan suuntaa, mutta nykyinen tilaraja ei ole aivan saman suuntainen ja sijaitsee hieman eri kohdassa. Itse röykkiö ei ole linjassa näiden kanssa, joten se ei luultavasti ole rajaröykkiö vaan jokin muu.

Lempiönsuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ridasjärven itärannalla Lempiönsuon pohjoispuolisen mäen länsisivulla rantaterassilla. Kesämökin pihasta hiekkatien pinnalta löydettiin yksi kvartsiydin ja useita kvartsi-iskoksia. Terassi on löytöpaikalla 15–20 m leveä ja sen alapuolella laskee jyrkähkö törmä Ridasjärven soiseen rantaan. Mäenrinne kohoaa löytöpaikan taustalla kohtalaisen jyrkästi ja suojaavasti. Kohde vaikuttaa suhteellisen ehjältä, paikalla oleva mökkiparakki on perustettu maanpinnalle harkkojen päälle. Maaperä on asuinpaikalla hienoa hiekkaa, taustan mäki on kivisempi.

Parkkala (Barkarböle) (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Asessori Daniel Faxell rakensi masuunin Barkarböleen (Barkala/Parkkala) 1680-luvulla Kosken ruukin kruununratsutilan maille. Taloudellisista ongelmista ja vetisestä rakennuspaikasta johtuen masuunia ei historiallisten lähteiden perusteella ilmeisesti koskaan käytetty. Masuuni on merkitty S. Brotheruksen vuonna 1695 laatimaan Kosken ym. kylien karttaan.
Masuuninraunio sijaitsee Vihiniemenlahden eteläpuolella, Parkkalan kylämäen koillispuolella lehtomaisessa sekametsässä vuolaasti virtaavan puron rannalla. Maan- ja kivensekaisen, pyöreämuotoisen raunionkumpareen korkeus on noin 4 metriä ja suurin laajuus viitisentoista metriä. Tunnistettujen nurkkakivien perusteella masuunin koko on ollut noin 8 x 8 metriä. Masuunin pesän yläosa on näkyvissä, ja sen halkaisija on noin 1,9 metriä ja näkyvissä olevan pesän sisäseinän korkeus noin 1,4 metriä (10-12 kivikertaa). Kivien välissä on multahiekkaa, ei laastia. Kyseessä on saattanut olla ns. multahirsirakenteinen masuuni. Kivissä ei näy kuumarapautumisen merkkejä, joten masuunia ei luultavasti ole käytetty. Ympäristössä ei myöskään näy kuonaa. Pesän alaosa on täyttynyt rakenteesta romahtaneilla kivillä. Masuunin lähiympäristössä on isoja masuunista irronneita lohkareita. Puron reunoissa on masuunin kohdalla kiveystä. Puroa on naapurin mukaan ruopattu 1950-luvulla.
Raunion päällä kasvaa puita (koivuja, pihlajia ja mäntyjä). Raunio on Natura-alueella.

Laajakallio (Gilobacka) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti on osittain tuhoutunut Laajakallion asutusalueen rakentamisen yhteydessä, mutta alueen länsiosissa on todennäköisesti edelleen löydettävissä keskiaikaisia asutuskerrostumia. Alueella on havaittavissa kaksi kivijalkaa, joista ainakin eteläisempi (koordinaatit: P=6671340, I=3360702, Z=21m) todennäköisesti liittyy Gilobackan vanhaan kylätonttiin. Se on kooltaan 6x12m ja sijaitsee kivillä tuetun tasanteen ala- ja itäpuolella. Alueella on ryteikköisen kasvillisuuden seassa havaittavissa myös useita nuorempia kivirakenteita, joiden kartoitus vaatisi tarkempia arkeologisia tutkimuksia.

Kilråberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kilråbergetin kalliotasanteen länsiosassa havaittiin kaksi kivilatomusta, jotka aivan ilmeisesti viittaavat paikalla sijaitsevaan tontti ja/tai kylärajaan. Toinen merkeistä (kohde 1) on halkaisijaltaan 1m ja korkeudeltaan 40cm. Keskellä röykkiötä on iso suorakaiteen muotoinen kivi pystyssä. (Koordinaatit: P=6670782, I=3361657, Z=29 m) Kohde liittyy todennäköisesti Jorvaksen ja Gilobackan keskiaikaisten kylien rajamerkintöihin.

Storlandet (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Saaressa on useita II maailmansodan aikaisia linnoituslaitteita ja ampumapesäkkeitä, suurin osa tykkiasemia ja kk-pesiä. Suurimmat keskittymät ovat saaren koillisosan korkeimmalla kohdalla sekä luoteisosassa sijaitsevan kallioharjanteen päällä.

Bengtsår (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bengstårin saari sijaitsee Hankoniemen pohjoispuolella. Se on suhteellisen isokokoinen, n. 3,2x1,5 km laaja saari, jota erottaa mantereesta noin 700 m leveä salmi. Saari on kasvillisuudeltaan mannermainen ja puustoa dominoi korkea havupuumetsä. Joillakin ranta-alueilla kasvillisuus on tiheää lehtomaista lehtipuumetsää. Saaren pohjois-etelä -suuntainen keskiosa on kapea, koska saaren molemmilta puolilta siihen työntyvät suojaisat lahdet, idässä Österviken ja lännessä Bredviken. Tästä pohjoiseen on Gammelbyviken, jonka pohjukassa inventointi suoritettiin.
Bengtsårilla on sijainnut ainakin jo keskiajalla asutusta. Ensimmäiset maininnat historiallisissa lähteissä ovat vuodelta 1549. Bengtsårin kylässä tapahtui kuitenkin jo hyvin varhain autioitumista ja siksi alueella tehtiin parin päivän aikana inventointia lähinnä kaivamalla koekuoppia. Alueelle kaivettiin 10 koekuoppaa sen jälkeen kun se oli alustavasti käyty läpi. Kaikki kuopat olivat löydöttömiä. Potentiaalinen alue on todella laaja eikä inventoinnin aikana ehditty kuin tutkia pieni osa sitä. Maastossa näkyi selkeitä ihmistoiminnan jäänteitä kuten metsittyneitä peltoja jne., mutta asuinpaikka tai kylätontti jäi löytymättä.

Hemträsket NE (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee laajan avokallioalueen länsireunassa, luontaisen terassin yläosassa.
Kohteesta noin 15 lounaaseen kallio putoaa jyrkästi noin 2-3 m. Alueen kasvillisuus on
havupuuvaltaista ja aluskasvillisuus on lähinnä heinää ja sammalta. Näkymä paikalta
avautuu länteen ja lounaaseen.
Muodoltaan röykkiö on pyöreä ja matala. Röykkiön mitat ovat 7,3 (N-S) x 7,0 x 0,5 m.
Keskellä röykkiötä on matala kraateri, halkaisijaltaan 2 m, syvyydeltään 0,2 m. Kyseessä on hautaraunio, joka voidaan sijaintinsa ja luonteensa perusteella ajoittaa pronssikaudelle.
Tarkastus 2024: Röykkiöstä vaikutti vierineen alarinteeseen etelän tai lounaan suuntaan kiviä 3 x 5 metrin alueelle.

Hemträsket E (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee avokalliolla kahden kallionnyppylän välisellä tasanteella. Paikalta avautuu näkymä luoteeseen ja kaakkoon. Kaakossa kallio laskee loivasti ja alue on tiheän metsän peittämä. Noin 6 m röykkiön reunasta luoteeseen kallio laskee jyrkästi. Jyrkänteellä ja sen juurella on runsaasti samankokoisia kiviä, jotka ovat todennäköisesti peräisin tästä röykkiöstä tai toisesta samanlaisesta, joka on mahdollisesti purettu ja sen kivet heitetty alarinteeseen.
Muodoltaan röykkiö on pyöreä, halkaisijaltaan n. 5 m ja korkeudeltaan n. 0,6 m, mutta se on pahoin hajotettu. Alunperin röykkiö on saattanut olla soikea. Kivien keskikoko on 20-60 cm. Kyseessä on hautaraunio, joka voidaan luonteensa ja sijaintinsa perusteella ajoittaa pronssikaudelle.

Levisträsket SE (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kalliomäen kaakkoispäässä luonnollisella terassimuodostelmalla, joka aukeaa itään. Röykkiö on rakennettu n. metrin korkuisen kalliojyrkänteen reunalle. Alueen
kasvillisuus koostuu kuusista ja tiheästä heinikosta, joka vaikeutti havaintojen tekemistä.
Matkaa lähimpään peltoon on noin 30 m etelään.
Paksun kasvillisuuspeitteen vuoksi röykkiön muotoa oli inventoinnissa 2002 vaikea arvioida, mutta mahdollisesti se on suorakulmainen. Röykkiön mitat ovat 5,0 (N-S) x 4,7 x 0,4 m ja se on koottu pyöristyneistä kivistä, joiden halkaisija on n. 20-60 cm.
Röykkiön tarkempi luonne ja ajoitus jäivät epäselväksi. Kyseessä voi olla esihistoriallinen
hautaraunio, jolloin se sijaintinsa ja rakenteensa perusteella ajoittuisi rautakaudelle. Toisaalta röykkiön sijainti peltojen läheisyydessä aiheuttaa sen, että mahdollisen peltoröykkiön mahdollisuutta ei voi sulkea pois.

Levisträsket SSE (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee itäkaakkoon viettävässä rinteessä n. 15 m etäisyydellä pellosta. Kuoppa on halkaisijaltaan n. 2 m ja syvyydeltään n. 0,6 m. Kuopan funktio ja ajoitus jäivät 2002 inventoinnissa epäselviksi.

Levisträsket SW (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee laajan kallioalueen pohjoisreunalla, Levisträsketistä n. 200 m lounaaseen.
Röykkiö sijaitsee avokallioalueen koillisrinteen yläosassa. Kalliopinta alueella on epätasainen ja röykkiö on rakennettu kalliossa olevaan syvänteeseen.
Röykkiö on muodoltaan pyöreä ja hyvin säilynyt. Mitoiltaan se on 9,5 (N-S) x 10,6 (E-W) x
1,2 (Korkeus) m. Kivet ovat kooltaan 20-50 cm ja muodoltaan pyöristyneitä. Keskellä
röykkiötä on halkaisijaltaan n. 3 x 1 m laaja kraatteri, jonka pohjois- ja länsireunoilla on läpimiltaan yli 1 m olevia kiviä. Röykkiössä havaittiin inventoinnissa 2002 mahdollinen reunakiveys, joka näkyy selvimmin sen pohjois- ja eteläreunoilla. Röykkiön reunojen ympärillä on pienemmistä kivistä tehty kiveys (läpimitaltaan 10-30 cm), mahdollisesti
tarkoituksellinen , jossa on ulkonemia etelään ja itäkaakkoon. Kyseessä on esihistoriallinen hautaraunio, joita löytyy lähialueelta suuri määrä. Korkeudeltaan ja rakenteeltaan se muistuttaa ajoitukseltaan pronssikautisia hautaröykkiöitä.

Spjutsböle 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Böleträsketin itäpäästä 370 m itäkaakkoon. Paikalla rinne laskee pohjoiseen
ja kohteen eteläpuolella jatkuu kallioinen ylänkö. Paikalla on neljä hiekkamaahan kaivettua
tervahautaa. Tästä tervahautaryhmästä n. 220 metriä kaakkoon, suon reunassa sijaitsee matala kumpare. Kumpareen halkaisija on 20 metriä. Inventoijan mielestä kyseessä voisi olla tervahaudan pohja.

Myllypelto (Ohkola) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ohkolanjoessa, Ohkolan kyläkeskuksesta 1,5 km kaakkoon. Kohteen itäpuolella on Antinollinmäki-niminen mäkialue ja kaakkoispuolella nykyisin niittynä oleva Myllypelto-niminen peltoalue. Mylly sijaitsee Ohkolanjoen mutkassa Myllytorppa-nimisen talon pihapiirissä.
Myllyyn kuuluva, hyvin säilynyt, patorakennelma on heti joenmutkan eteläpuolella, varsinainen myllyraunio on patorakennelmasta noin 20 m etelään joen itäpuolella. Myllyrakennus on vielä osittain pystyssä ja sen uusimmat osat ovat nuorempia tiilirakenteita. Kivijalka on huomattavasti vanhempi, luonnonkivistä muurattu. Myös patorakennelman päällimmäiset osat ovat uudehkoja, mutta varsinainen pato on tehty luonnonkivistä, jotka ovat nyt sammalen peitossa. Patorakennelma kulkee edelleen koko joen poikki. Myös molemmat juoksutusaukot ovat todennäköisesti alkuperäisiä.
Myllyä ei löydy Kuninkaan kartastosta, ei Senaatin kartoista eikä vuoden 1840 pitäjänkartasta. Myllyn ikää ei tiedetä.

Klaukkala (Klockskog) Gunnari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gunnari sijaitsee Klaukkalan keskustan itäosassa savimaalla. Paikalla on nykyisin navetta ym. talousrakennuksia sekä lammashaka. Alueen poikki kulkee vanha 1700-luvun kartoissakin näkyvä hiekkatie, jota on äskettäin levennetty sekä uusi kevyenliikenteenväylä. Kohteen kaakkoispuolelle rakennetaan uusia kerrostaloja.
Gunnari kuuluu Klaukkalan vanhoihin kantatiloihin ja sen perustaminen ajoittuu viimeistään 1500-luvulle. Vanhin kartta alueesta on vuodelta 1724. Paikalla on säilynyt päärakennuksen kivijalka, joka ilmeisesti ajoittuu 1700-luvulle. Talo on purettu 1950-luvulla. Kivijalan sisäpuolella erottuu kaksi uuninpohjaa matalina kivikumpuina. Navettapihalle vievän tienpätkän alta on tilan isännän mukaan löytynyt hyvin säilyneitä hirsiä. Myös navetan edustan luona oli havaittu kolme hiiltynyttä hirttä kivenpoiston yhteydessä. Hirret olivat säilyneet savimaassa. Lisää hirsi- ja kivirakenteita oli nähtävissä myös tilan 1950-luvulla puretun navetan alta paljastuneessa nokimaakerroksessa. Paikalle on tehty rakennustöiden vuoksi uusi kaivanto, ja kahdessa kohdassa erottui palaneita kiviä ja niiden alla säilyneitä puita. Nokikerros oli laaja. Palaneita kiviä näkyi myös levennetyn tielinjan leikkauksessa isonjaon aikaisen tilanrajan lounaispuolella. Lisäksi koillispuolella sijaitsevassa ojassa on näkyvissä lähellä tietä puisen kaivon rakenteita. Tilan isännän mukaan kevyenliikenteenväylän rakentamisen yhteydessä oli näkynyt myös useampia palaneita kivirakenteita, mahdollisesti liedenpohjia.
Vanhat puurakenteet ovat todennäköisesti säilyneet hyvin tiiviissä savimaassa ja paikalla on voinut säilyä hyvin myös 1500-luvulle ajoittuvia kerroksia. Klaukkalan voimakas rakennustoiminta uhkaa muinaisjäännöstä.
Vuonna 2008 alueella tehtiin tutkimuksia asuinrakentamisen yhteydessä Gunnarin keskiaikaisen kylätontin itäreunassa, Gunnarintien itäpuolella. Alueella tehtiin koekaivaus, jossa ei havaittu ko. alueella vanhoja rakenteita tai kulttuurikerroksia. Kaikki havainnot liittyivät 1900-luvun rakennustoimintaan.
Lisäksi 2008 tehtiin koekaivauksia Gunnarin tilan vanhalla tontilla. Koekaivausten aikana Gunnarintien länsipuolelta esiin tulleet rakennuksen pohjat tutkittiin jatkokaivauksissa 7.–31.7.2008. Kaivausten aikana tehtiin havaintoja kuudesta Gunnarintien varrella olleesta rakennuksesta. Esinelöytöjen perusteella rakennukset ajoittuvat todennäköisesti 1700- ja 1800-luvuille. Ajoitusta tukee rakennuksen 5 alta esiin tulleen kaivon hirsikehikosta tehdyt dendrokronologiset ajoitukset, joiden mukaan kaivo on rakennettu kesäkaudella 1748. Vanhemmista rakenteista tai kulttuurimaakerroksista ei tehty havaintoja. 1700-lukua vanhemmasta, jopa keskiaikaisesta, asutuksesta kertoivat ainoastaan muutamat irtolöydöt.

Klaukkala (Klockskog) Tilkka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Klaukkalan keskustassa lähellä kirkkoa. Paikalla on kerrostalojen ympäröimä pieni kallionnyppylä, jonka päällä on heinää kasvava tasanne. Paikalla näkyy mm. modernia tasolasia, tiilenpaloja ja palanutta puuta, jotka ovat peräisin n. 10 vuotta sitten palaneesta asuinrakennuksesta. Heinikon keskellä erottuu matala kivijalka, joka kuuluu mahdollisesti kyseiseen rakennukseen. Lisäksi kallion reunalla on pyöreä kiveys, joka on todennäköisesti vanha kukkapenkki. Alueen luoteisosassa on suuri kiviröykkiönpohja., jonka reunoilla on isoja lohkottuja ja luonnonkiviä ja keskellä nyrkinkokoisia kiviä. Ali-Gunnarin isännän mukaan kiveys on alunperin ollut toista metriä korkea, mutta se on purettu 1960-luvulla. Röykkiön lähellä on lohkotuista kivistä tehdyn kellarinrauniot.
Tilkan talo on Klaukkalan kantatiloja ja se on perustettu viimeistään 1500-luvulla. Vuoden 1724 kartan mukaan tila on ollut palaneen talon paikalla ja myös isojakokartassa se on samalla paikalla. Alueella on kallion päällä melko ohut maakerros, mutta on mahdollista, että kivijalan kohdalla ja läheisyydessä on säilynyt myös vanhempia rakenteita.

Klaukkala (Klockskog) Ylösjoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Klaukkalan keskustan länsipuolella Gunnarintien alta kulkevan Ylösjoen reunalla ja sen vieressä olevalla pellolla. Ylösjokea on ruopattu äskettäin ja sen reunoilla näkyy paikoittain voimakkaita hiilensekaisia tiilimurskakerroksia. Kerrosten paksuus on yli puolimetriä, mahdollisesti ne ovat huomattavasti tätä syvemmät. Lisäksi myös peltosaven alla on tiilimurskakerrosta pellolla erottuvan matalan kumpareen kohdalla. Paikalla näyttäisi olleen useampia tiilenpolttouuneja, jotka ovat ainakin osittain säilyneet ojan ruoppauksesta huolimatta. Paikalla tapahtuneesta tiilenpoltosta ei ole kirjallisia lähteitä.

Klaukkala (Klokcskog) Isosuo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Klaukkalan keskustan länsipuolella Isonsuon eteläpuolella olevalla niemekkeellä. Paikalle on rakennettu pientalo sekä varastorakennuksia, joiden takana niemekkeen itälaidalla on yhteensä kuusi hautamaista painannetta. Neljä näistä sijaitsee vajan takana ja kaksi autotallin lähellä. Paikalla kasvaa havupuita ja maaperä on hiekkaa. Painanteiden koko on n. 1 x 2 m, soikeaa n. 2 x 3 m kokoista kuopannetta lukuun ottamatta. Osasta painanteista tulee paikoin hiiltä tai ruskeaksi värjääntynyttä hiekkaa kairattaessa. Kyseessä on todennäköisesti venäläisten sotilaiden leiripaikka, joka ajoittuu 1710-luvulle eli isoonvihaan.
Pihalle vievän ajotien vieressä lähellä autotallia on soikeahko sammaloitunut kivikehä, joka on keskenjäänyt grillikatoksen pohja.

Klaukkala (Klockskog) Isosuonlaita (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Klaukkalan keskustan lounaispuolella lähellä Kuonomäkeen vievää maantietä. Maasto paikalla on mäkistä hiekkamaata, jonka eteläpuolella on pieni vetinen suoalue ennen kapeaa hiekkatietä. Havupuita kasvavan mäen koilliseen viettävässä rinteessä on lähekkäin yhteensä 13 hautamaista painannetta kolmessa rivissä. Painanteiden koko on 0,8-1 m x 2-3 m ja niiden poikkileikkaus on U:n tai V:n muotoinen. Kuopanteiden syvyys on 40-50 cm lukuun ottamatta yhtä, jonka syvyys on n. 80 cm. Osan painanteista päältä on menty metsätyökoneella.
Kyseessä on todennäköisesti isonvihan aikainen venäläisten leiripaikka eli painanteet ajoittuvat 1710-luvulle.

Klaukkala (Klokcskog) Sudentullinmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Klaukkalan Metsäkylässä Sudentullinmäen keskiosassa. Alueella kasvaa havupuita ja sammalta sekä varpuja. Paikalla on matala nelikulmainen luonnonkivistä koottu sammalen peittämä kiveys, joka on kooltaan n. 1,5 x 2 m. Kivien halkaisija on 30-40 cm. Röykkiötä on kaiveltu keskeltä. Kiveys muistuttaa hieman rautakautista hautaröykkiötä, mutta kyseessä voi olla myös vanha rajamerkki. Se ei kuitenkaan osu minkään nykyisen rajan kohdalle. Kylänraja on pysynyt ainakin 1700-luvun lopulta lähtien samana.

Ali-Lepsämä Kihi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ali-Lepsämästä Bemböleen vievän tien risteyksessä nykyisen Kihin tilan kohdalla Lepsämänjoen itäpuolella. Paikka on osittain peltoterassia.
Ali-Lepsämän vanha kylänpaikka on sijainnut vuoden 1702 kartan mukaan Kihin alueella, kun taas isojakokartassa (vuodelta 1776, viimeisimmät korjaukset tehty 1864) osa tiloista on siirretty koillisessa sijaitsevaan rinteeseen kauemmas pelloista. Varhaisin maininta Lepsämän kylästä on vuoden 1539 maakirjassa. Lepsämä oli jo vuonna 1540 jakautunut kahteen osaan ja tuolloin Ali-Lepsämässä oli kolme taloa: Kihi, Granni ja Palsi, josta vuonna 1558 erotettiin Granni. Kylän asutuksen voidaan olettaa syntyneen viimeistään 1400-luvulla.
Paikalta on löytynyt pellon pintapoiminnan yhteydessä mm. punasavikeramiikkaa, liitupiipunpaloja ja musta lasimassahelmi. Pellolla on nähtävissä terassitasanne, jonka kohdalla on saattanut säilyä vanhempia rakenteita. Myös piha-alueella on voinut säilyä vanhoja kulttuurikerroksia.

Ali-Lepsämä Pyttipyykki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee jäkälää kasvavan kalliokumpareen laella. Kallion rinteet on hakattu paljaiksi ja niillä kasvaa heinää. Lounaispuolella on kuusikkoa. Paikan poikki kulkee sähkölinja. Kallion päällä on osin lohkotuista kivistä tehty n. 1,5 x 1,2 m kokoinen nelikulmainen osin sammalen ja heinän peittämä kivikko, jonka keskellä on kaatuneita puupaaluja ja piikkilankaa. Rakenteen lounaispuolella on sähkötolppa. Kyseessä on vielä nykyisinkin käytössä oleva rajapyykki. Sen luoteispuolella on linjassa muutamia luonnonkiviä rajan suuntaisessa linjassa ja niiden luoteispuolella on kallion itään laskevan rinteen notkelmassa halkaisijaltaan 80-100 cm kokoinen osin hajotettu luonnonkivistä tehty kiveys. Kivet ovat sammalen peitossa ja rakenne erottuu heikosti. Kyseessä on todennäköisesti Ali-Lepsämän kylän vanha rajamerkki, josta on otettu kiviä uudempaan rajapyykkiin. Raja on merkitty vuoden 1702 karttaan.

Ali-Lepsämä Rajamäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ali-Lepsämän asutuskeskustan takana Raarinmäellä havupuita kasvavassa metsässä. Paikalla on sammalta, jäkälää ja mäntyjä kasvava pieni kalliokumpu, jonka päällä on kaksi kiveystä. Kaakkoisempi kiveys erottuu heikosti sammalen alta männyn vieressä ja sen halkaisija on n. 1 m. Kivien halkaisija on 20-30 cm. Rakenteesta ei ole jäljellä enää monta kiveä. Kallion keskiosassa, noin 4 metriä edellisestä on selkeä rajamerkki, joka on kooltaan n. 1,5 x 2 m kokoinen kiveys. Sen reunimmaiset kivet ovat paikoin valuneet. Kivet ovat luonnonkiveä ja keskimäärin kooltaan 20-40 cm. Rakenteen keskellä ja luoteisosassa on pystykivet. Kiveys on lähes kokonaan sammalen peitossa. Kyseinen rajapyykki on edelleenkin käytössä. Sen sijaan osittain hajonnut kiveys on todennäköisesti tätä vanhempi rajamerkki, josta on myöhemmin purettu kiviä uudempaan. Rajamäen rajapyykki on ilmaissut Ali- ja Yli-Lepsämän kylien välistä rajaa ja se ollut käytössä viimeistään 1700-luvun alussa.

Ali-Lepsämä Kairo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lepsämänjoen ja Härkälänjoen haaran eteläpuolella Laskistonjoen varrella. Paikalle on tehty 1900-luvun puolivälin jälkeen lampi ja joen juoksutusta on muutettu.
Kairon vesimylly oli Kihin kotitarvemylly ja se perustettiin 1800-luvun alussa. Myllyrakennus on purettu 1900-luvun alkupuolella, jolloin siihen kuuluvat hirret vietiin Kihin tilalle. Paikalla on nykyisin jäljellä osa kivistä patorakennetta sekä neljä myllykiveä, joista yksi on jäänyt täysin käyttämättömänä joen itäpuolelle rantametsään. Myllyn patoa on purettu Rinnekodin tukinuiton yhteydessä ja nykyisin siitä on jäljellä joen länsipuolella vain parin metrin pituinen kiveys.

Yli-Lepsämä Yli-Labbart (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Yli-Lepsämän vanhan kylänpaikan kohdalla peltorinteessä. Yli-Labbart on Yli-Lepsämän vanhoja kantataloja, joka tunnetaan viimeistään 1540-luvulta. Tilan nykyinen päärakennus sijaitsee isonjaon aikaisella vanhalla kylämäellä ja sen päärakennus ajoittuu 1900-luvun alkuun. Yli-Labbart on Yli-Lepsämän vanhoista tiloista ainoa, joka sijaitsee vielä kutakuinkin alkuperäisellä paikallaan. Vanhimmassa Yli-Lepsämän kartassa talot sijaitsevat nykyistä kallioista tonttia hieman alempana olevalla peltorinteellä, joka on osin rakennettu. Ali-Lepsämään vievän tien varrella on säilynyt hieman terassimaista peltotasannetta, jolla on voinut säilyä vanhoja rakenteita. Niitä on voinut säilyä myös piha-alueilla sekä tien itäpuolella olevalla pienellä peltoalueella.
Museoviraston koekaivausryhmä teki paikalla koetutkimuksia 2019 suunnitellulla rakennuspaikalla muinaisjäännösalueen itäosassa olevalla pellolla. Kiinteään muinaisjäännökseen liittyviä kulttuurikerroksia tai rakenteita ei havaittu ja ko. alue on poistettu muinaisjäännöksen aluerajauksesta.

Yli-Lepsämä Kaskenmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Yli-Lepsämän vanhan kylämäen koillispuolella peltojen takana rahkasammalta ja varpuja kasvavassa kuusikossa. Kohteen itäpuolella on suo. Paikalla on 11 maakivien päälle kasattua kaskiröykkiötä sekä kolme nauriskuoppaa. Kaskiröykkiöt ovat melko vaatimattomia, kivet saattavat olla harvakseltaan isomman kiven päälle aseteltuja. Nauriskuopat sijaitsevat itään viettävässä rinteessä röykkiöitä ylempänä. Kuopanteet ovat hautamaisia 2-3 m pitkiä ja noin metrin levyisiä. Kaksi niistä on vierekkäin ja yksi on muutaman metrin päässä muista.

Bergön (Kivirakenteet)
Historiallinen; Bergön saari sijaitsee Bromarvin kylän itäkaakkoispuolella, Djurgårdsfjärdenin edustalla. Saaren kasvillisuus on luonteeltaan mannermainen ja tästä syystä saari on osaltaan rantoihin asti metsittynyt. Saaren etelä- ja itäpuolella kulkee pienveneväylä. Saari on
muodoltaan soikea ja sen lounaispäädyssä, jossa kohde sijaitsee, putoavat kalliot hyvin jyrkästi, n. 20 m suoraan mereen.
Paikalla on pieni röykkiö, joka sijaitsee kalliojyrkänteen päällä, avokallioalueen eteläosassa. Paikalta avautuu avara näköala kohti etelää ja kaakkoa. Röykkiö on
rakennettu särmikkäistä, luonnon muovaamista kivistä. Röykkiön muoto on lähinnä
soikea. Sen mitat ovat:
N-S = 1,75 m
E-W = 2,10 m
Korkeus = 0,45 m
Kivien halkaisija 0,40-0,50 m
Kyseessä lienee hajotettu merimerkki. Tulkinta tehtiin 2002 inventoinnissa röykkiön sijainnin ja luonteen perusteella.

Slottholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Slottholmen sijaitsee Bromarvin saariston itäosassa, Riilahden koillispuolella. Saari on
pitkänomainen ja sen keskiosaa halkoo syvä notkelma. Saaren kasvillisuus on mannermaista. Kohde sijaitsee saaren pohjoisosassa, kallion korkeimmalla kohdalla. Alue on avokalliota ja kasvillisuus on siinä hyvin avointa.
Paikalla on neljä pientä kivilatomusta, jotka sijaitsevat parin metrin etäisyydellä toisistaan. Kaikki latomukset on rakennettu luonnon muovaamista särmikkäistä kivistä (halkaisija 0,30-0,50 m) ja ovat ainoastaan niukan aluskasvillisuuden peitossa. Paikalla löytyi ruostuneita kiinnityskoukkuja ja muita metalliosia. Kyseessä voivat siis olla tukikiveykset esimerkiksi tolpalle tai kolmiomittaustornille. Tiedot latomuksista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Porsö (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Porsö sijaitsee Bromarvlandetin lounaispuolella ja sen lounaispuolella avautuu laaja selänne. Saari on suhteellisen suuri ja hyvin kallioinen. Suuri osa saaren eteläosaa, jossa kohteet sijaitsevat, on avokallioaluetta. Muilta osin kasvillisuus on sisäsaaristomaista.
Saaren eteläosassa, Smedsvikenin ja Smedsuddenin pohjoispuolella, on useita tykkiasemia ja muita lähitaisteluasemia rivissä kallion molemmin puolin.

Näseudden (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee metsäisellä niemekkeellä, jonka luoteisosassa nousee paikoin jyrkkärinteinen ja kallioinen mäki. Mäen eteläosassa on peltoa. Alueella kasvaa havumetsää. Alueen korkeimman kohdan eteläpuolella on röykkiö, jonka kivien keskikoko on 0,2-0,4 m. Röykkiö on aluskasvillisuuden peitossa ja se on muodoltaan pitkänomainen. Röykkiön pituus on itä-länsi -suunnassa n. 4 m x 2 m. Terassin alapuolella on myös kiviä. Kyseessä on mahdollinen hautaröykkiö, jolloin se ajoittuisi pronssi- tai rautakauteen. Muodoltaan röykkiö muistuttaa alueen muita pronssikautisia hautoja.

Myggforsberget (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee laajan, notkelmalla olevan kalliotasanteen itäpäässä, joka laskeutuu loivasti kaakkoon. Kallio kohoaa uudestaan etelässä. Notkelmassa on luontainen kivikko, jonka kivien koko vaihtelee 0,1-1 m välillä. Pirunpelto on pinnaltaan tasainen, mutta siinä on useita yksittäisiä kuoppia. Kuoppien funktio ja ajoitus ovat epäselvät. Kivikko on rajoiltaan hyvin selkeä, mitoiltaan 60 m N-S x 43 m E-W, paksuudeltaan 1-2 m. Luoteis- ja koillispäässä kivikko jatkuu kallion korkeimman kohdan yli. Kivikon kaakkoisreunassa on pieni (4 m E-W) kivilouhos ja sen koillispäästä n. 10 m pohjoiseen on toinen, isompi kivilouhos, jonka kivissä on porausjälkiä.

Lillträsket W (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee kallionnyppylän etelärinteellä. Kallio on epätasainen ja siinä on paljon jyrkänteitä. Paikalla kasvaa tiheää, nuorta mäntymetsää. Röykkiön mitat ovat 6 m (N-S) x 7 m x 1,2 m. Kivien keskikoko on 0,2-0,6 m. Keskellä röykkiötä on n. 3 m halkaisijaltaan oleva kraatteri keskipisteestä hieman itään. Röykkiön muoto on pyöreä ja kupera ja sen länsi- ja eteläpuolella on kiviä levinnyt maastoon. Röykkiössä ei ole näkyviä rakenteita, mutta se muistuttaa alueen muita pronssikautisia tai rautakautisia hautaraunioita. Kohteen ajoittamiseksi tulisi paikalla tehdä lisätutkimuksia.

Trollklyftan (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee suuren avokallioalueen länsireunassa sekä tämän länsisuuntaisella rinteellä.
Kallion luoteis- ja länsirinteet ovat täynnä suuria (läpimitaltaan 5-20 m), särmikkäitä, kalliosta irtilohjenneita lphkareita, jotka muodostavat kapeita solia, onkaloita ja kanjoneita kallioseinämien yhteyteen.
Paikalla on kallion ja suuren siirtolohkareen välinen länsilounas-itäkoillis -suuntainen sola, joka on korkeudeltaan n. 5 m ja kapeimmillaan n. 1 m levyinen. Leveimmillään se on noin 2,5 m solan suuosassa. Solaan on tehty useita kaiverruksia. Näistä laajin sijaitsee siirtolohkareessa solan eteläreunassa. Useat kaiverruksista on vahvistettu maalilla. Paikalla havaittiin 2002 inventoinnissa seuraavat kaiverrukset:
- "ETIHEIAE" (lev. 86 cm, kork. 12 cm) ja alla päiväys "18 1/VII 86" (lev. 35 cm, kork. 9 cm); 130 cm:n korkeudella; kaiverruksen yläpuolella ollut ainakin kolme riviä maalattua tekstiä.
- "TROLLKLYFTA" (lev. 58 cm, kork. 6,5 cm); 170 cm maasta.
- Tyylitelty kursiivi "R" pyöreäpohjaisen kolmion sisällä (kork. 20 cm, lev. 12); kolmion kärki jakaa vuosiluvun 19 33
- Solan kaikilla seinillä useita kaiverrettuja tai maalattuja kirjaimia tai kirjainpareja, lähinnä R ja B kirjaimia, myös ehkä K.
- "SALVE" (lev. 100 cm, kork. 23 cm) solan suulla maassa kallioon kaiverrettu.
Solan suun tienoilla olevassa kahdessa puussa on nauloja ja rautalankaa. Kaiverrusten alkuperä jäi inventoinnissa epäselväksi. Päivämäärä viittaa 1800-luvun loppuun.

Hällsbykullen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Hällsbykullen nimisen alueen eteläosassa. Alue on jyrkkää, etelään
viettävää rinnettä, joka muodostaa kohteen yläpuolella terassin. Paikalla kasvaa sekametsää.
Paikalla on kivilatomus, joka muistuttaa muodoltaan nuolta. Sen mitat ovat 6,8 m N-S; max. lev. 3,0 m E-W; korkeus 0,6 m. "Varren" paksuus 1,1 m (= min lev.). Kivien keskimitta on 20-60 cm. Latomus on osin sammalen ja aluskasvillisuuden peitossa.
Kivirakenteen luonne tai ajoitus jäivät 2002 inventoinnissa epäselviksi. Hällsbykullenilla on
sijainnut keskiaikainen kylä, jonka varhaisin maininta on vuodelta 1451 (FMU 2898). 1540-luvulla kylässä oli neljä taloa, mutta 1694 oli ainoastaan yksi talo oli jäljellä. Viimeinen talo yhdistettiin Olsböleen 1814, mutta tila oli ollut autiona jo 1807-14. Latomus liittynee alueella sijainneeseen kyläasutukseen.

Sevaldsböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisten lähteiden perusteella määritelty kohde peltoalueen pohjoispuolella olevalla
etelään työntyvällä metsittyneellä niemekkeellä. Paikalla on runsaasti jälkiä myöhemmästä
toiminnasta, mm. sorakuoppa, peltoraunioita, raivausta ja traktoritie, mutta jälkiä
vanhemmasta asutuksesta ei löytynyt 2002 inventoinnissa.

Holm (Holm) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on määritelty historiallisten lähteiden perusteella. Hölklötin keskiaikainen kylä mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäistä kertaa 1447 (FMU 2699). 1500-luvulla siellä on ollut kolme taloa, joista yksi autioitui 1600-luvun loppuun mennessä. Pellon reunassa sijaitsee metsäsaareke, jonka läpi kulkee tie.
Saarekkeen eteläosa koekuopitettiin 2002 inventoinnissa. Maaperä alueella on hiekkaista multaa ja savea. Paikalta ei tehty löytöjä.
Inventointi 2008: Kohde on paikallistettu Byholmenin saarelle vuoden 2002 inventoinnissa ja määritelty tuolloin historiallisten lähteiden perusteella. Saari on pituudeltaan n. 1 km ja leveydeltään n. 0,5 km. Sen erottaa mantereesta vain kapea kannas, jonka yli menee silta. Saari muodostuu kahdesta osasta, joista pohjoisempi on Byholmen ja eteläisempi Storön. Inventoinnissa löydettiin kaksi rakennuksen perustusta, joista molemmat ovat Byholmenilla. Kylänpaikan ympäröimiltä kynnetyiltä peltoalueilta löytyi pari pientä palaa punasavikeramiikkaa. Löytöjä ei otettu talteen. Pellot ovat hiekansekaista savea. Peltojen väliset kumpareet kasvavat heinää ja pusikkoa eikä niissä näy mitään erityistä.
Historiallinen lähdeaineisto, saaren topografia, peltojen sijainti sekä nimistä huomioon ottaen aiemmassa inventoinnissa esitetty paikallistus Holmin autioituneesta kylätontista on todennäköisin vaihtoehto asutuksen varhaiselle sijainnille ja kohderajaus on tehty em. kriteerien perusteella. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Sillböle (Sillböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteen määrittely perustuu historiallisiin lähteisiin. Alue on suunnilleen pohjois-etelä -suuntainen, osin metsittynyt kallioalue, jonka länsipuolella on peltoja. Maanpinnan muoto on vaihtelevaa. Alueella on paljon jyrkkäreunaisia kalliomäkiä peltojen seassa. Kalliolla on vielä jäljellä muutamia aittoja, useita kivijalkoja ja vanhaa peltoa, joka on nykyään niittyä.
Kivijalka- ja aitta-alue koekuopitettiin 2002 inventoinnissa NW-SE -linjassa ja yhteen kivijalkaan tehtiin koepisto. Maaperä alueella on multaa, jonka alla on moreenia; multakerroksen paksuus vaihteli, paikoin multaa oli vain nimeksi. Mullan seassa havaittiin satunnaisesti tiilimurskaa. Kivijalan sisäpuolelle tehdyssä koepistossa havaittiin runsaasti tiilimurskaa ja jonkin verran löytöjä (lasitettua punasavikeramiikkaa, lasia, fajanssia).
Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1395 ja se on autioitunut 1600-luvun jälkeen. Tonttimaa sijaitsee pisteestä luoteeseen.
Inventointi 2008: Inventoinnissa vanhimman kartan osoittamalta ja vuoden 2002 inventoinnissa kohdennetulta kylänpaikalta, joka sijaitsee kallioisella mäellä, löytyi useita rakennuksen perusta ja yksi kivetty kellari. Mäen lakialueella ja rinteillä oli melko laajalla alueella puunkorjuun aiheuttamia maapaljastumia, joissa oli näkyvissä lasittamatonta ja lasitettua punasavikeramiikkaa, taattuja nauloja sekä tiilenja saven muruja. Rikkoutuneessa maanpinnassa kasvoi runsaasti tulikukkaa. Alueen pellot olivat kynnetyt, mutta niiden pinnalla ei näkynyt mitään erityistä. Yhdeltä kalliosaarekkeelta löytyi kivilatomus, joka on mahdollinen hautaröykkiö.

Kesuböle (Kesuböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kesubölen kylä kuuluu Trollshovdan jakokuntaan. Vanhin maininta on vuodelta 1549. Kylän taloluku oli aluksi 4, mutta väheni vuoteen 1619 mennessä yhteen. Vanhin kartta on vuodelta 1647.
Inventointi 2008:Vanhimman kartan mukainen kylä-alue on nykyisin kallioista niittyä ilman mitään rakennuksia. Alueelta löytyi inventoinnissa useita rakennuksen perustuksia, kellarikuoppa sekä maansekaisia röykkiöitä, joista useimmat lienevät tulisijanjäännöksiä (ks. tarkemmin inventointikertomus). Kesubölen kylä on mitä todennäköisimmin sijainnut vanhimman kartta-aineiston mukaisella paikalla ainakin keskiajan lopulta 1900 -luvulle, minkä jälkeen paikka on jäänyt autioksi. Inventoinnissa löytyneiden näkyvien rakenteiden lisäksi alueella on mitä todennäköisimmin säilyneenä maanalaisia rakenteita, jotka voivat liittyä keskiaikaiseen asutukseen.

Jönsas (Finby Gränd) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Heti Prästkulla-Tammisaaritien pohjoispuolella sijaitsevan hevoshaan itäreunassa on
nurmikon peittämä rakennuksen pohja. Perustuksen itäseinän pituus on 15,3 metriä, länsiseinän 12,4 metriä. Itäseinää vasten sijaitsee mitoiltaan 3,0 x 2,3 metriä olevan uunin jäänteet. Talonpohjan eteläpuoliskon syvänteeseen tehtiin 60 x 70 senttimetrin kokoinen koekuoppa, josta löytyi laastin, eläinluiden, tiilen, keramiikan ja lasin lisäksi kaksi nappia ja vuoden 1865 markka. Maannos oli orgaanista maata 30 senttimetrin syvyyteen, sen alla oli steriili moreenihiekka.
Alueen peltojen metsäsaarekkeet ja pellot käytiin läpi ja paikoin koekuopitettiin vuoden 2002 inventoinnissa. Erityisesti tutkittiin tilan pohjoispuolinen saareke (EKK11-23, 22B-D) ja itäpuolen "Pirunpesän" länsinurkkaus (E 21, EKK1-10). Jälkimmäisessä oli runsaasti merkkejä toiminnasta: useita todennäköisiä peltorauniota, soratie ja ratsastuspolku. Alueelle on myös tuotu täytemaata, jonka seassa on resenttiä rakennusjätettä ja siellä on tehty koneellista metsänharvennusta. Koekuopituksissa löytyi vastaavaa materiaalia kuin talonpohjalta.
Finby gränd (Finby, Söderfinby) on keskiaikainen kylä (varhaisin maininta vasta 1549), joka on autioitunut 1640-luvulla. Osa tontista on ollut autiona siitä saakka. Mitään 1800-lukua vanhempaa ei kuitenkaan vuoden 2002 inventoinnissa löytynyt.
Kohteen rajaus on tarkistettava.

Tegelbruksmalmen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Prästkullan tilasta itäkaakkoon kallioisella mäellä, jonka reunat ovat jyrkkiä
erityisesti lännessä. Röykkiö on rakennettu avokallion päälle n. 26 m mpy. Näkymä avautuu paikalta pohjoisluoteeseen. Röykkiön eteläpuolella kulkee sähkölinja. Röykkiö on täysin sammalen peitossa ja sen päällä kasvaa harvaa heinikkoa. Röykkiön halkaisija on n. 3 m, korkeus 0,7 m. Kivien keskikoko on 0,2-0,4 m. Ympäristössä on harrastettu paljon metsänraivausta.
Röykkiöstä 25 m lounaaseen, pienen avokallion rinteessä, on pieni kiviröykkiö (E 26 B), joka on luultavasti resentti. Röykkiöstä 60 m länteen on avokalliolla mahdollisesti röykkiön jäännökset, jotka on siirretty sivuun betonisen puimaterassin tieltä. Paikalla on myös paljon rakennusjätettä. Paikalta on hyvät näkymät, mm. merenlahdelle lännessä. Kyseessä on mahdollinen hautaraunio, joka voidaan sijaintinsa ja luonteensa perusteella ajoittaa pronssikaudelle.

Kerkkoo (Kerko) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kerkkoon kylä on sijainnut molemmin puolin Porvoonjokea (Kuninkaan kartasto, kartta 89). Joen itärannalta löytyi Tuomenpellolle vuonna 2005 tehdyssä inventoinnissa runsaasti kivikautista asuinpaikkamateriaalia, mutta myös paljon historiallisen ajan löytöjä kuten punasavikeramiikkaa ja liitupiippuja. Kylätontti on ulottunut ilmeisesti Erikantien eteläpuoliselle harjanteelle asti. Runsaiten löytöjä tuli kuitenkin Erikantien eteläpuoliselta peltokumpareelta.

Luntoberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 2,7 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta koilliseen Luntobergetin huipulla. Röykkiön läheisyyteen johtaa Evitskogin tieltä erkaneva soratie, joka päättyy mäellä olevan maston kohdalle. Tie voi olla suljettu puomilla
Pronssikautinen hautaröykkiö on yli 90 m korkean Luntobergetin korkeimman laen korkeimmalla pienellä kohoumalla. Röykkiö on ollut paikkakunnalla tiedossa ja erään tiedon mukaan röykkiötä olisi kaivanut arkeologi 1900-luvun alkupuolella. Röykkiö on soikeahko ja suunnassa länsilounainen - itäkoillinen noin 10 m ja noin 7 m pohjoisluode-eteläkaakkosuunnassa. Laajuus voi osin johtua purkamisesta. Röykkiö on keskeltä kaiveltu ja enimmät kivet sijoittuvat reunoille ja erityisesti keskellä on kivilaakoja, ehkä osoittamassa arkkuladelmaa. Keskiosan kohdalla kalliossa lienee syvempi kohta, eikä kaivelun havaittu selvästi ulottuvan kallioon saakka. Kaakkoispuolella on erillisiä purettuja kiviä sekä pultteja osoittamassa puretun kolmiomittaustornin paikkaa. Röykkiöltä on avara näkymä erityisesti lounaaseen Siuntion kirkonkylän suuntaan. Kallioalueelta ei tarkastuksessa havaittu muita röykkiöitä. Parisataa metriä kaakkoon on satakunta metriä korkea linkkimasto kallion lakialueella, jonne johtaa tieura (puomi) idästä.

Baijars (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Baijarsin vanha kestikievaritontti sijaitsee Pernajan kirkon eteläpuolella ja tien 11887 länsipuolella Pernajanlahden Gloetin rannan tuntumassa. Tontilta on arkeologisissa kaivaustutkimuksissa löydetty massiivinen kivijalka. Vanhimmat kaivauslöydöt ajoittuvat 1500-luvun loppuun ja 1600-luvun alkuun.

Pernajan Pappila (Prästgården) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pernajan pappilan pihapiirissä on tutkittu 1600-luvun vierastuvan paikkaa sekä päärakennuksen ympäristöä, josta löytyi ilmeisesti 1800-lukua vanhemman paistintuvan jäännökset.
Jukka Palm 1996:
Kivijalka sijaitsee nykyisen pappilan pohjoispuoleisessa metsikössä, n. 60 m pappilan rakennuksesta pohjoiseen. Kivijalka on pohjois-etelä-suuntainen ja kooltaan 17 x 8 m. Kivijalka on tehty särmikkäistä ja/tai lohkotuista kivistä ilman laastia. Se on osittain kasvillisuuden peittämä, mutta pohjoisseinän perustus on hyvin nähtävissä.

Garpgård Backas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kirkonkylän kantakylänä pidetyn Garpgårdin kantatilan Backaksen päärakennus sijaitsi 1850-luvun kartan perusteella nykyisten Stenbackan ja Hembackan tilojen rajalla. Paikalla on nähtävissä kivijalka. Kivijalan viereen tehdystä koekuopasta saatiin talteen 1700- ja 1800-luvulle ajoittuvaa aineistoa.

Vohloisten rautakaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Vohloisten rautakaivoksen kaivanto sijaitsee Vohloisten kastanosta lounaaseen. Rautakaivos oli olemassa jo vuonna 1789. Heinäkuussa 1824 Nils Gustaf Nordenskjöld antoi tyhjentää kaivoksen vedestä tarkastaakseen malmivarat. Kaivos otettiin uudelleen käyttöön ja sitä pidettiin lupaavana. Högforsin ruukin vuokraaja C.H. John sai 1831 valtauskirjan Vohlaisten esiintymään. Vuonna 1836 hän luovutti kaivoksen ja ruukin kapteeni Joseph Brehmerille. Malmi ehtyi kuitenkin pian ja kaivoksen toiminta lopetettiin vuonna 1839.
Nykyään kaivoksen toiminnasta ovat jäljellä malmin louhintakuopat joita on kolme
kappaletta. Niistä eteläisin on kooltaan suurin, noin 22x12 metriä. Kuoppa näkyy
maastossa vain parin metrin syvyisenä ja on täyttynyt vedellä. Kuopan
kokonaissyvyydestä ei ole tietoa. Kuopan pohjoisseinämässä on aukko, joka
näyttäisi yhdistävän louhintakuopat 1 ja 2.

Haapajärven vanhan kirkon paikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Haapajärven kappelikirkko on sijainnut Haapajärven kaakkoisrannalla Lapinkyläntien ja järven välissä. Kirkko rakennettiin alueen suomenkielisen väestön pyynnöstä ja kustannuksella vuonna 1749. Kirkon korvasi Haapajärven nykyinen kirkko vuonna 1823 ja vanha purettiin. Haapajärven hautausmaan mainitaan sijainneen erillään muusta kylästä maantien varressa.
Kohde sijaitsee pellossa vanhan rantatöyrään päällä. Kyseessä on pieni kumpare, ilmeisesti kalliopaljastuma, jolla on paljon kivikkoa. Suurin osa kivistä on heitelty ympäröivästä pellosta. Kumpareella kasvaa pari puuta. Kumpareen ympäristö on kynnetty, ja samalla on ilmiselvästi kynnetty osa kirkonpaikasta. Peltomulta on hiekan- ja moreeninsekaista kumpareen koillis- ja kaakkoispuolella, mutta kynnetyn maan pinnassa ei tarkastushetkellä voitu havaita rakennusfragmentteja tai esineiden katkelmia.
Museovirasto edellytti, että kohteen välittömään läheisyyteen suunniteltu rakennuspaikka sijoitettiin siten, että kirkonpaikalla oleva peltokumpare säilyy rakentamattomana.
Inventointiraportti 2010:
Isojaon toimituskarttojen 1753 ja 1777 perusteella kappelin sija paikantuu selkeästi kalliopohjaiselle, peltojen ympäröimälle pitkulaiselle ja kapealle kumpareelle. Kumpare on v. 1711 kartalla merkitty pieneksi peltojen ympäröimäksi kallioksi. Karttojen mukaan kappelin tontti rajautuu melko tarkoin kumpareen alalle, ulottuen itäpuolella hieman nykyisen pellon puolelle - n. 5 m. Lounaispäässä on tontissa polveke tien laitaan. Kumpare kohoaa lännen eli järven puolella jyrkästi pellosta, alaosastaan kalliopaljastumana. Laella on kallion päällä maakerros. Laen reunalla on selvä rakenne: maapenkka, n. 0,5 m korkea ja, 7 m pitkä kumpareen rannanpuolen reunalla ja suunnassa. Koillisosassa penkka häviää, lounaissivulla sitä muutama metri jäljellä. Rakenne on ilmeisesti kappelirakennuksen perusta ja lienee ulottunut kumpareen itäpuoleiselle pellolle, josta se on hävitetty. Kumpareen lounaisreunalle on kasattu matalaksi kasaksi peltokiveä. Em. perustusten ala on ehjä ja peittämätön. Kumpareelle on ilmeisesti kammettu sen reunalta isompi maakivi. Kumpareen lounaisosan itäreunalla on pienehkö maakivi, jossa hakattu ympyrä ja sille keskipiste - ilmeisesti vanha kappelin tontin rajakivi. Kappelinpaikan koillispuolella, aivan kumpareen kupeessa on uusi omakotitalo
Pelto kappelikumpareen ja maantien välillä oli paikalla käytäessä harvalla nurmella. Pellon pintaa oli näkyvissä sen verran että pintahavaintoja saattoi välttävästi tehdä. Maaperä kumpareen ympärillä - ainakin pintaosiltaan - on hieta/hiesumoreenia. Mitään mainittavaa ei pinnassa havaittu - jokunen tiilenmuru, kuten muuallakin alueen pelloilla.

Barölandet Storböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Barölandet jakautuu kahteen keskiajalta periytyvään kylään eli Baröhön ja Espingsiin, jotka molemmat kuuluivat Inkoon Saaristo- eli Orsin verokuntaan. Vanhimman eli vuoden 1540 maakirjan mukaan Barössä oli viisi taloa. (KA 2948, 71-71v) Kaksikymmentä vuotta myöhemmin Barössä oli neljä ja Espingsissä kaksi taloa. Barön taloista kolme autioitui ennen 1600-luvun loppua (Brenner 1985, 552-557). Barön ja Espingsin kylätontit sijaitsevat Barölandetin pohjoisosassa, mutta etelämpänä saarella on vanhimpien karttojen perusteella viitteitä ennen 1600-lukua autioituneesta asutuksesta. Tällaisia ovat mm. erilliset pelto- ja niittyalueet sekä kadonneeseen asutukseen viittaava böle-nimistö (Lillböle ja Storböle). Storbölessä ei ole 1700-luvun jälkeenkään ollut asutusta, ainoastaan maatalouteen liittyviä ulkorakennuksia, joista viimeisimmän raunioita erottuu yhä kohteen länsiosassa. Uudenmaan varhain autioituneille kylille tyypilliseen tapaan Storböle on jaettu naapurikylien kesken: Espingsin ja Barön välinen raja kulkee Storbölen halki.
Storbolen ilmeisesti ennen 1540-lukua autioitunut kylätontti on suureksi osaksi tuhoutunut omakotitalon rakennushankkeen yhteydessä. Kylätontin on arvioitu olleen kooltaan noin 50 x 50 m.
Haggrénin v. 2007 kuvauksen mukaan: Barölandetin saaren keskiajalta periytyvissä Barön ja Espingsin kylissä oli vuonna 1540 yhteensä viisi taloa. Etelämpänä saarella on vanhimpien karttojen perusteella viitteitä ennen 1600-lukua autioituneesta asutuksesta. Storbölen niittyalueelle työntyvältä kalliokielekkeeltä paljastui keväällä 2006 rakennustyönmaan alta keskiaikaiseen kylätonttiin liittyvä muinaisjäännösalue.
Paikalla oli noin 20 m x 30 m laajuisella alueella keskiaikainen kulttuurikerros, josta erottui maanpinnalle yksi tulisijanperustus. Kaivauksissa paljastui toisen lieden perustukset ja ympäröivää lattiatasoa. Koko alueella oli 5-20 cm paksu tumma maannos, jossa oli monin paikoin runsaasti palanutta savea.

Kalvö (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Mahdollisesti varhaismetallikautinen hautaröykkiö pienen Kalvön saaren keskiosan kallion laella Tammisaaren kaupungin keskustan edustalla Stadsfjärdenillä. Röykkiö on kalliopohjalla. Röykkiön keskellä on kuoppa ja kahdella puolella kiviä on aseteltu riveihin myöhempänä aikana, mahdollisesti aarteenetsinnän seurtauksena tai - ehkä viime sodan aikana - vaatimattoman suojan aikaan saamiseksi. Röykkiön koko on 4 x 3 m ja korkeus 0,7 m. Kivet ovat osittain pyöreitä ja vedenhiomia, osittain kulmikkaita, kooltaan noin 30 x 40 cm, kulmikkaat usein suurempia. Todennäköisesti alun perin röykkiöön kuuluneita kiviä on harvakseltaan ympäristössä.

Svartkärr (1000009645) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin kilometrin Fiskarsista lounaaseen Storkärrin ja Svartkärrin välissä olevalla mäellä, sen koilliseen laskevalla rinteellä, mäntykankaalla. Kahden ison kiven, halkaisijaltaan 1-1,5 metriä, väliin on kasattu kiveystä. Kiveystä on noin 8-10 metrin matkalla kaarenmuotoisesti, sen leveys on noin 1,5-2 metriä ja korkeus 0,5-0,7 metriä. Kiveys näyttää osaksi ladotulta, mutta voi olla osittain myös luonnonmuodostumaa.

Malmbergskullen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Malmbergskullenin pohjoispäässä, noin kaksi kilometriä Fiskarsista itään ja 250 metriä Svartvikenistä länteen. Lehtipuuta kasvavalla moreeniharjanteella on kaksi kuoppaa muutaman metrin päässä toisistaan. Todennäköisesti kuopat ovat kellarikuoppia. Kuoppa 1 on halkaisijaltaan noin neljä metriä ja syvyydeltään noin puolitoista metriä. Kuoppa 2 on kooltaan noin 3x5 metriä ja syvyydeltään noin metri. Kuopan lounaispäässä on ollut oviaukko. Kuoppien seinämissä näkyy vielä hieman säilyneitä puurakenteita, joten kuopat eivät ole kovin vanhoja.

Grabbstrand (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 1,5 km Fiskarsista itään, noin 250 metriä Järnvikiin vievän tien pohjoispuolella. Kellarikuoppa ja röykkiöt ovat paikoin kallioisella moreeniharjanteella, sen koilliseen viettävällä rinteellä. Alue on koivuvaltaista sekametsää, aluskasvillisuus on heinää.
Noin 60x40 metriä kokoisella alueella on yksi kellarikuoppa ja ainakin neljä röykkiötä. Röykkiöt ovat ilmeisesti viljelyröykkiöitä, ne ovat matalia ja pituudeltaan 3-6 metriä ja muodoltaan pitkulaisia. Röykkiöt on kasattu pesäpallon - jalkapallon kokoisista kivistä.

Basarängen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Fiskarsissa, Flagbergetin lounaispuolella olevalla mäellä, Basarängenin itäpuolella. Kallion korkeimmalla kohdalla on nelisivuinen kivilatomus, jota on ilmeisesti käytetty rakennuksen pohjana. Paikka on tyypillinen pronssikautiselle röykkiölle, joten voi olla mahdollista, että aiemmin paikalla sijainnut röykkiö on levitetty ja tasoitettu rakennuksen pohjaksi. Kiveyksen mitat ovat 7x10 metriä ja kallion jyrkemmällä sivulla korkeus on noin metri, kallion huippua kohti kiveys tasoittuu kallion tasoon.
Röykkiöstä noin 50 metriä etelään on myös useita kivikasoja, jotka ovat syntyneet maa-aineksenotossa.

Stensjö (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 1,5 km Fiskarsista länteen ja puoli kilometriä Storjön eteläpuolella kallioisella mäntykankaalla. Kiveä on louhittu kallion paljastuman kohdalta noin 25x10 metrin alalta. Louhoskuoppa on syvimmillään noin puolitoista metriä ja se oli tarkastushetkellä sadeveden peittämä. Louhittua kiviainesta on levällään kuopan ympäristössä.

Ritarinlahti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kovelan kylässä ja tilalla Kovelanjärven eteläpään Ritalvikin (Ritarinlahti) rantaa ja itää kohti viettävällä metsittyneellä rinteellä sijaitseva kolmisivuinen kiviaita Ritarlahdentien pohjoispuolella. Kiviaita on noin metrin leveä ja puolisen metriä korkea kivivalli, joka on koottu erikokoisista luonnonkivistä. Se on joko sortunut tai kasattu alun perinkin vallimaiseksi. Parhaiten erottuu yläreunan länsisivu, joka on noin 35 m pituinen ja sen kanssa suorakulmainen samanpituinen pohjoissivu. Eteläsivu on umpeen kasvamisen takia vaikeammin hahmotettava. Alueella on edelleen havaittavissa vanhojen peltojen kuvioita ja ojia, jotka ovat voineet ulottua aidalle saakka. Paikka tarkastettiin Pusulan kuntaosan inventoinnin yhteydessä 2007 kiviaidan osalta, mutta ei laajemmin. Alueella on havaittu myös muita erilaisia rakenteita, kuten kivijalkoja, kuoppia ja kiviröykkiöitä. Paikka on liitetty Birger Jarliin ja sitä on pidetty hänen talvilinnoituksenaan, mistä paikannimi Ritarinlahti olisi johdettavissa. Paikka ei ole merkittynä Kuninkaankartastoon.

Sjömansberget 1 (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Asuinpaikka sijaitsee Sjömansbergetin lounaisrinteellä, satamaan vievän tien itäpuolella ja Stormossenista etelään laskevan purolaakson itätörmällä. Puro kulkee tällä kohtaa kahden mäen välisestä kapeikosta. Maasto on metsäinen tasanne mäen kallioiden ja laaksossa olevan niityn välissä. Törmän reunalla kulkee sähkölinja. Maaperä on hienoa hietaa, muutaman kymmenen metrin laajuinen alue kallioiden välissä. Maantie kulkee aivan mäen länsipään kalliojyrkänteen sivuitse ja matkaa tieltä löytöpaikalle on noin 100 metriä. Rinne viettää etelälounaaseen. Purolaakson eteläpuolella on teollisuushalleja, mm. jäähdyttämö.
Kohde löytyi vuoden 2007 inventoinnissa. Sjömansbergetin lounaisreunalla pieneltä kallioiden välissä olevalta tasanteelta löydettiin saviastianpaloja ja kvartsi-iskoksia koekuopista. Niitylle laaksoon laskeva törmä on tällä kohtaa selvä, siinä on muutamia suurempia maakiviä maamerkkinä. Puusto on tiheää eikä sammalen lisäksi muuta aluskasvillisuutta ole. Korkeuden ja keramiikkatyypin perusteella asuinpaikan voisi ajoittaa kivikauden loppuun tai pronssikaudelle. Keramiikan pinnassa on tekstiilipainannetta ja sekoite on orgaanista ainetta, savimassa on huokoista.
Jussila ja Sepänmaa 2013: paikka on tiheän kuusimetsän peitossa. Paikka vaikuttaa täysin ehjältä. Se rajautuu topografian puolesta selkeästi: luoteessa ja kaakossa maaperä muuttuu kivikkoiseksi, lounaassa vanha rantatörmä ja koillisessa kallio. Asuinpaikan kohdalla lähes kivetön maaperä. Olisiko raivattukin?

Kohagen (1000009755) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Stormossenista Djupvikeniin laskevan puron ja öljysatamaan vievän tien välissä aitauksen ulkopuolella 300 metriä portista länteen. Paikalla on pieni kallio metsän keskellä aivan purouoman partaalla. Kallion itäpuolella kulkee pieni ajoura sataman aidan reunaa. Röykkiö on kallion länsipäässä. Mäki laskee länteen ja etelään kohti merta ja soistunutta lahdelmaa, joka on nykyisin jonkinlaisena läjitysalueena. Nyängenin röykkiöt sijaitsevat puron länsipuolella vain 200 metrin päässä. Kalliota peittää jäkälä ja ympäristö on tiheää metsää.
Kohde löytyi vuoden 2007 inventoinnissa. Kalliolla oli hajallaan 4 x 2 metrin alalla suurehkoja pyöreitä 30 – 40 cm kokoisia kiviä, joita näytti olevan kieritetty kallion koloon kiveyksen pohjoispuolelle. Kivet ovat peittyneet kasvillisuuteen. Mitään rakenteita kiveyksessä ei näyttänyt olevan enää jäljellä. Kohteesta ei voi varmasti sanoa, että kyseessä on hautaröykkiön jäännös. Ympäristön muiden vastaavien kiveysten perusteella se vaikuttaa todennäköiseltä vaihtoehdolta.
Paikalla on kallion päällä joitain kiviä hajallaan, jotka sijaitsevat rykelmässä. Kallion notkelmissa on samoin joitain kiviä. Rakenteesta ei voi sanoa, onko se luontainen vai onko se ihmisen tekemä.
Jussila ja Sepänmaa 2013
Paikalla on kallion päällä joitain kiviä hajallaan, mutta rykelmässä. Kallion notkelmissa on samoin joitain kiviä. Kivistä en saa selkoa ovatko ne luontaisesti siinä missä ovat vai onko kyseessä röykkiön jäänteet. Kumpikin olettamus - luontainen/ihmistekoinen - on mahdollista. Monilla kallioilla on vastaavankaltaisia luontaisia kivikkoja, mutta tämä on ainoa tällä kallionyppylällä.

Yli-Kerava Hakalan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keravanjoen mutkan ja vanhan Lahdentien välisellä pienellä mäellä on Hakalan torpan paikka. Torppa on syntynyt ilmeisesti vasta 1700-luvun lopulla, mutta sen autioitumisen ajankohdasta ei ole tietoa. Torppaa ei ole merkitty Kuninkaan kartastoon. Alue on nykyisin rakentamaton, mutta näkyvissä on rakennuksen (torpan?) perustuksia.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Vanhojen koordinaattien osoittamalla paikalla ja sen ympärillä oli nähtävissä hieman ympäristöään korkeampi kohta, missä kasvoi pajua ja pientä kuusikkoa. Paikalle on mahdollisesti kasattu mäen läpi kulkevan voimajohtolinjan rakentamisen yhteydessä savensekaista maata, joten Niemisen inventoinnissa mainitseman rakennuksen perustukset eivät olleet enää nähtävissä.
Koordinaattien osoittamasta paikasta 60 m pohjoiseen erottui maassa neliskanttinen 3,5 x 6,5 m painanne, joka on mahdollisesti Niemisen tarkoittama rakennuksen perustus. Koordinaatit korjattu, ei rajausta. Muuten alueella ei ollut nähtävissä mitään esihistoriaan tai historialliseen asutukseen viittaavaa.

Begravningsholmen (Hautapaikat)
Historiallinen; Svartholman linnoituksen käyttämä hiekkainen ja matalahko hautaussaari, johon on tiettävästi haudattu linnoituksen henkilökuntaa ja vankeja. Saarella on venäläisen vainajan hautamuistomerkki vuodelta 1849.

Arrestantholmen (Maarakenteet)
Historiallinen; Svartholman linnoituksesta 1,4 km pohjoiseen olevalla arestisaarella on kaksi kuopannetta joiden ympärillä on vallit. Kuopanne 1 on pohjois-etelä –suuntainen, kooltaan 2 x 3 metriä ja syvyydeltään 50 cm. Kuopanne 2 sijaitsee edellisestä 3 metriä etelään ja on itä-länsi – suuntainen. Kooltaan tämä painanne on 2 x 3 metriä ja syvyydeltään 50 cm. Saari on tiettävästi toiminut nimensä mukaisesti arestipaikkana, joten kuopanteet voisivat olla jäänteitä kevytrakenteisista taloista tai vastaavista suojista.

Krutkällarholmen (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Svartholman linnoituksesta noin 1,2 km pohjoiskoilliseen on ruutikellarisaari (ent. Sandholman saari), johon rakennettiin Svartholman linnoituksen ruutivarasto vuonna 1824. Nykyään saarella on edelleen nähtävillä vanhan varastorakennuksen kivijalka (67 x 12m) sekä sen ympärillä kiviaita, jonka päällä aikaisemmin on ollut vielä puuaita. Asiakirjojen mukaan saarella on ollut myös pieni vartiotupa joka on rakennettu veteen lasketun kivillä täytetyn kehystetyn terassin ympärille. Siitä ei enää kuitenkaan ole maan päälle havaittavia merkkejä, kuten ei aikanaan rantaan ulottuneesta sillastakaan.

Grimsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Grynesbyssä eli Grimsbyssä oli kaksi lampuotia 1550-luvulla.
Knutsin talon pohjoispuolella olevassa lehmihaassa on kahden rakennuksen kivijalkojen jäänteet. Kuninkaankarttaan ja vuoden 1875 Senaatinkarttaan talot on merkitty nimellä Grims. Grimsin tila on merkitty samalle kohdalle myös vuoden 1647 tiluskarttaan.

Päivölä (1000010044) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Päivölän talosta noin 800 metriä kaakkoon on pellon reunalla olevassa metsäsaarekkeessa talon perustuksen ja siihen liittyvän tulisijan jäänteet (gps-piste). Niistä noin 50m etelään on ilmeisesti samaan rakennukseen liittyvän maakellarin jäänteet.

Holmgårdin mylly (Asuinpaikat)
Historiallinen; Holmgårdin kuninkaankartanoa vastapäätä Tesjoen itärannalla on lohkokivistä rakennetun myllyn ja siihen liittyvän sahan perustukset, kooltaan 12 x 14 m. Perustuksen eteläpuolella on sahan toimintaan liittyvä väkipyörä.
Myllyn pohjoispuolella on 3 x 2,5 m suuruisen maakellarin jäänteet, ja myllyn itäpuolella on asuinrakennuksen kivijalka, kooltaan 5 x 9 m.

Nedre Björkkärret 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nedre Björkkärretin kaakkoispuolella on 7 x 14m kokoinen talon perustus. Sen itä- ja pohjoispuolella on tonttimaata rajanneen kiviaidan jäännökset. Talo on merkitty kuninkaankarttaan.

Nedre Björkkärret 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nedre Björkkärretin eteläpuolella on hakkuuaukealla vanha talon kiviperusta, kooltaan 10 x 6 m. Sen länsiseinällä on 2 x 2 m kokoinen tulisija. Kohde on osittain tuhoutunut metsänlaikutuksen vuoksi. Talo on merkitty kuninkaankartastoon.

Storby gård 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tesjoen itärannalla on Storby gård. Alueella on useita eri ikäisiä rakennuksen jäänteitä ja sillä on todennäköisesti säilyneitä asutuskerroksia ainakin 1600-luvulle saakka. Koordinaattipisteen kohdalla on vanhan rakennuksen perustukset, kooltaan 8 x 8m (=kohde 1).

Björkkulla (1000010050) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Björkkullan eteläpuolella, Tesjoen koulun ja Kotka-Helsinki maantien välissä on Willigmansin talon vanha paikka. Willigmansin talo on siirretty 1925 joitakin kilometrejä pohjoiseen ja on nykyään nimeltään Tervas. Talon vanhalle sijaintipaikalle on nykyään kasattu parin metrin korkuinen maakumpu, jonka alla vanhat maakerrokset 1700- ja 1800-luvuilta lienevät vielä kohtuullisen häiriintymättöminä jäljellä. Koordinaattipisteestä parikymmentä metriä länsilounaaseen on Willigmansin talon maakellarin jäänteet.

Harapottsbacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Harapottsbackenin pohjoisrinteellä on 7 x 6m kokoisen talon jäänteet. Siitä noin 50 m itään on taloon liittyvän maakellarin jäännökset, kooltaan 3 x 5m.

Tesjoki Koskela 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koskelan asuinpaikasta noin 140 m lounaaseen, kiviaidan eteläpuolella on pienen rakennuksen jäänteet, kooltaan 4 x 4m.

Yttre Täktarn (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Saaren koilliseen viettävällä tasanteella on pieni rakkakivikko, jossa on halkaisijaltaan 1,5 metriä oleva 40 cm syvä ihmisten tekemä kuoppa. Ilmeisesti kyseessä on varastointikuopan jäänteet, joita ei ilman tutkimuksia voi tarkemmin ajoittaa.

Ulrika (1000010162) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanha kivisilta sijaitsee nykyisen Loviisaan johtavan maantien pohjoispuolella. Kivisilta, leveydeltään 8 m, on tehty lohkotuista kivistä ja on kohtuullisessa kunnossa. Silta on osa vanhan rantatien linjausta ja se jäi pois käytöstä 1900-luvulla kun nykyinen maantie rakennettiin noin 20 m sen eteläpuolelle.

Tukikohta XXI:1 (Itä-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde on ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, jonka rakennusajankohta on ollut 1915-1918. Se sijaitsee jyrkän kalliorinteen juurella ja huipulla Toivolanpuiston alueella. Kohteen länsiosa sijaitsee Solakalliontien asuintonttialueella.
Kohteessa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, jotka on tuettu osittain betonilla. Pohjoisosassa on kaksi betonista konekivääriasemaa ja kaksi tähystysasemaa. Neljä betonilla tuettuja suojahuonetta, joissa on ehyt betonikatto. Ainakin osassa suojahuoneita on katon tukemiseen käytetty teräspalkisto paikallaan. Kallioon louhittu luola, joka on muutettu myöhemmin väestönsuojaksi. Puolustusaseman työt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi.
Solakalliotie 5:n kohdalla on kallion juurella taisteluhautalinja. Sen yhteydessä on yksi konekivääriasema sekä suojahuone tai tuliasema, joiden betonikattojen teräspalkistot ovat edelleen, ainakin osittain jäljellä. Asemat ja taisteluhauta on täytetty puutarhajätteillä eikä rakenteita ole pystytty tutkimaan kunnolla. Säästyneet teräspalkkirakenteet ja ehyeksi jääneet tuliasemat ovat harvinaisia linnoituslaitteita.

Vuohilampi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Espoon Kolmirannassa Vuohilammentien pohjoisreunalla, Turunväylästä 230 m pohjoiseen. Espoon ja Kirkkonummen rajalle on matkaa noin 90 m länteen. Länsilounaaseen avautuvan pienen kalliotasanteen länsireunalla on pienehkö kivilatomus, kooltaan noin 2,5 x 1,5 metriä ja korkeudeltaan noin 30 cm. Ladelma on rakennettu kalliopohjalle ja sen ympärillä kasvaa havumetsää.
Kohde tarkastettiin 2017 inventoinnissa ja kallion reunalla havaittiin matala pieni kivilatomus. Ympäristöä yritettiin tarkastella näkyvämpien kivirakenteiden varalta, mutta sellaisia ei paikalta löytynyt. Itse matala kiveys on lähes kokonaan näkymättömissä varpujen ja sammalen alla. Kooltaan ja muodoltaan se muistuttaa ennemminkin pientä rajalatomusta, kuin pronssi- tai rautakautista hautaröykkiötä. Mielestäni kyseessä ei ole esihistoriallinen kohde. Myöskään lähiseudulta ei tunneta esihistoriallisia kohteita, joten kyseessä on pikemminkin ajoittamaton kivilatomus. Latomuksen sijaintitiedot on korjattu uuden gps-mittauksen myötä.

Noux (Nuuksio) Nikula 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Etelään aukeavalla loivalla terassilla oli havaittavissa runsaasti tiiltä, ikkunalasia sekä merkkejä talon perustasta, mm. tulisijan jäänteet (gps-piste). Paikallinen asutushistorian tutkija Christer Eklundh (Maulantie 17, Espoo) kertoi, että Kihin talo siirtyi tälle paikalle 1700-luvulla.
Talon jäänteistä noin 30 metriä pohjoiseen on 35 m pitkä kiviaita, joka todennäköisesti liittyy Kihin vanhaan asuintonttiin. Kiviaita on tehty osin lohkotuista kivistä, sen korkeus on 50–70cm ja paksuus 80–100cm. Sen keskivaiheilla (koordinaatit: 6685376/3365848) on aivan kiviaidan lounaispuolella kivillä vuoratun maakellarin jäänteet. Se on kooltaan 3 x 2 m ja sen oviaukko on lounaisseinustalla.

Nikula 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Itäkaakkoon pellolle loivasti viettävällä rinteellä pienessä metsäsaarekkeessa havaittiin pieni, noin 4 x 4 metrin kokoinen talon perusta. Se on tehty isoista kivistä joiden halkaisija on 50–70 cm sekä maavallista.

Nikula 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaakkoon aukeavalla loivalla terassilla oli havaittavissa runsaasti tiiltä, ikkunalasia sekä merkkejä talon perustasta, mm. tulisijan jäänteet (gps-piste). Paikalla myöhemmin sijainneen ladon ja sen lastaussillan jäänteet ovat osittain sotkeneet kohdetta. Paikallinen asutushistorian tutkija Christer Eklundh (Maulantie 17, Espoo) kertoi, että Histan talo siirtyi tälle paikalle 1770-luvulla

Heikkilä 2 (1000010301) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sahaojan varrella, Heikkilän talosta noin 100 metriä lounaaseen on ojan molemmin puolin ladottuja kiviä. Fonseenin kartassa vuodelta 1750 paikalle on merkitty mylly, jonka padon jäänteet ovat vielä maastossa nähtävissä.
Heikkilän tilan pelloilla tehtiin peltopoimintaa vuoden 2010 inventoinnin yhteydessä. Löytöinä oli historiallisen ajan aineistoa, joka ei kuitenkaan antanut viitteitä 1700-luka varhaisemmasta toiminnasta.

Nuuksio Myrskymäki (Stormbacka) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Myrskymäen kaakkoisrinteellä on halkaisijaltaan metrin kokoinen, korkeudeltaan 30 cm oleva ladottu kivikasa, jonka keskellä on pystykivi. Läheisen kesämökin asukas Reijo Aalto (Ratavallintie 2 b 41 02760 Espoo) kertoi, että kyseessä on vanha rajamerkki Histan ja Brobackan välillä.

Saviniittu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Länteenpäin pellolle loivasti viettävällä terassilla havaittiin pieni talon perusta, kooltaan noin 5 x 5 metriä (gps-piste). Se on tehty isoista kivistä sekä maavallista. Vallin paksuus on metrin luokkaa ja sen korkeus 50–60 cm. talon sisäosan koko on noin 3,5 x 2m.
Talon jäänteiden itä- ja pohjoispuolella on L-kirjaimen muotoon rakennettu kiviaita, jonka länsi-itä -suuntainen osuus on pituudeltaan 14 metriä ja pohjois-etelä- suuntainen osuus 11 metriä. Se todennäköisesti liittyy Saviniitun mäkitupaan. Aidan koillispuolella on kivillä vuoratun maakellarin jäänteet. Se on kooltaan 3 x 2m ja sen oviaukko aukeaa etelälounaaseen (koordinaatit: 6686047/3365062, z=57m mpy).

Sahajärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sahajärven kaakkoisosasta laskevan Sahaojan yläjuoksulla, lähellä Sahajärven rantaa on paikalla 1700-luvun lopulla sijainneeseen Espoonkartanon sahaan ja pärehöyläämöön liittyviä kivi- ja betonirakenteita. Lisäksi paikalla on edelleen havaittavissa tiepohjan jäänteet tiestä joka aikoinaan 1770-luvulla johti Sahalta Nuuksion kylään.
Aivan Sahajärven rannassa on betonista rakennettu pato ja siihen liittyen rautainen sulkuluukku. Paikallinen asutushistoria tutkija Krister Eklundh (Maulantie 17, Espoo) kertoi että jäänne on Nygårdin eli Histan kartanon pärehöylästä joka toimi paikalla 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa (koordinaatit:. 6686634/3365130, z = 42,8m mpy)

Vanjoki (Teikarla) Skotti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollisesti jo keskiajalla käytössä ollut kylätontti sijaitsee Vanjoen eli Karjaanjoen länsirannan rinteessä, joen ja Koisjärvi/Jokikuntatien välissä. Vuoden 1773-74 kartan mukaan nykyisin autioituneella, osin peltona ja osin laidunmaana olevalla alueella oli kaksi Vanjoen kylän taloa, Skotti ja Ryönä. Skotin ja Ryönän talot siirrettiin nykyisille sijaintipaikoilleen 1800-luvun lopulla, jolloin vanha tonttimaa jäi autioksi yhtä latoa lukuun ottamatta.
Vanjoki -laakson/Jokikunnan/Vanjärven neljänneksen kylät muodostivat suhteellisen yhtenäisen asutuskeskittymän jo 1500-luvulla. Jokikunnan kylistä mainitaan Vanjoen naapurikylät Kaharla ja Härtsilä jo vuonna 1428. Vanjoen kylä mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vasta 1520, mutta vuodelta 1482 peräisin olevassa rajatuomiossa esiintyy paikka nimeltä "Kåttila". Rajapyykki sijoittuu 1700-luvun karttojen mukaan "Kotin Karjan laidun" -nimisenä Skotin ja Ryönän kohdalle joen toiselle rannalle. Ilmeisesti Skotin talo on siis ollut olemassa jo 1400-luvulla, suhteellisen samalla paikalla kuin 1700-luvullakin.
Asuinpaikkaa tutkittiin kaivauksin 1987, jolloin löydettiin keskiajalta 1900-luvulle ajoittuvien esinelöytöjen lisäksi täytetty oja, kaksi likamaa-kuopannetta sekä epämääräisiä kulttuurimaakerrostumia. Suuri osa tonttimaasta on raivattu ja kynnetty autioitumisen jälkeen, mutta kyntökerroksen alla saattaa olla vielä säilyneitä kulttuurikerroksia.

Boxby (Box) Skognils, Johans, Ollas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Boxby ilmaantuu historiallisiin lähteisiin aivan keskiajan lopulla vuonna 1501 (FMU 4926). Boxissa oli vuonna 1543 tilat Backas, Kråkas, Johans, Lassas, Skognils ja Bengts. Boxbyn tilat eivät kärsineet pitkäaikaisesta autioitumisesta. Boxby oli Sipoon ainoita kyliä, joissa oli enemmän tiloja 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa kuin vuonna 1543. Bengts jaettiin vuoden 1552 tienoilla Stor- ja Lill-Bengtsiin. Kråkas jaettiin vuoden 1600 tienoilla ja uusi tilanosa sai nimen Ollas.
Boxbyn tilat olivat vuonna 1727 jakaantuneena kymmenelle tontille Nevajoen varrelle. Ainoastaan Skognils oli joen länsirannalla.
Skognils: Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Vanha pihapiiri on edelleen osin jäljellä. Tontilla on sekä raskas- että kevytrakenteisia rakennuksia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla.
Johans/Ollas: Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Pohjoispuolella (=Ollas) on jäljellä osia vanhasta pihapiiristä. Rakennukset ovat kuitenkin raskasrakenteisia ja rakentamatonta tilaa on vain pihalla. Tontin eteläpäässä (=Johans) on raskasrakenteisia maatalousrakennuksia. Topografiaa on muokattu tuomalla paikalle runsaasti täytemaata.
Vanha Ollas: A. Giökenin vuoden1726 merkitty Ollasin vanha tontti on nykyään peltoa. Tontti on saattanut jatkua etelässä olevalle rinteelle.
Vanha Johans:Samuel Broteruksen vuoden 1694 kartan perusteella Johansin tontti on saattanut jatkua idässä olevalle pellolle saakka. Pellossa on runsaasti vanhoja tiiliä.

Vaskivuori (1000010596) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kivikautinen; Vaskivuorella oleva noin 3,3 metrin pituinen ja 10–80 cm:n levyinen kvartsisuoni. Suonen kohdalla havaittiin vuoden 1975 kaivausten yhteydessä runsaasti irtonaisia kvartsinpaloja, joista osaa voidaan pitää ihmisen iskeminä (KM 19688:8). Alueella on muitakin kvartsisuonia, mutta ne vaikuttivat lohkeilevan itsestään.
Kohde on irrotettu omaksi kohteekseen kivikautisen asuinpaikan Kuparimäki (Vaskivuori) yhteydestä vuonna 2008.

Kärrby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sipoon pitäjän Sundomin neljänneksen uuden ajan alussa laskettu Kärrby ilmaantuu historiallisin lähteisiin vuonna 1526. Kärrby tarkoittaa suon tai rämeen vierellä olevaa kylää (”byn vid kärret”). Kärrby koostui vuonna 1543 Olof Larssonin hallussa olleesta täysveronarvoisesta tilasta ja Bengt Andersonin omistamasta ½ täysveron kokoisesta tilasta. Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjaan on merkitty kylään neljä veronmaksajaa. Kaksi veronmaksajista oli ulkokylänmiehiä lähistöllä sijainneesta Granöstä. Kärrbyn tilat yhdistettiin vuonna 1640. Kärrbyn tontti on merkitty Samuel Broteruksen vuonna 1694 laatimaan karttaan.
Tonttimaa on autioitunut toisen maailmansodan jälkeen. Tontilla on lukuisia enemmän tai vähemmän selviä rakennuksen pohjia. Viimeisin talonpaikka pihoineen ja ulkorakennuksineen erottuu erittäin selkeästi avoimena kasvillisuutena, koristekasveina ja harmaakiviaitoina.
Tontin länsipuolisessa metsikössä on 1600-luvun lopun kartalle merkityn riihen jäännös.
Helsingin kaupunginmuseo tarkasti kohteen 2022 ja kohteen tilanne on säilynyt ennallaan.

Östersundom kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Erään 1600-luvun kopiona säilyneen vuoden 1347 asiakirjan mukaan Östersundomin nimi olisi alun perin ollut Heldersby . Östersundom ilmaantuu lähteisiin vuonna 1442, jolloin eräässä asiakirjassa esiintyy ”Sigurdher i sundhon Östen”. Samassa asiakirjassa mainitaan myös ”Olaff fant j Sundhom” . Porvoon läänin vuoden 1548 kymmenysluettelossa Kärrbyn ja Sundomin välissä on Fansby. Fansby esiintyy verolähteissä satunnaisesti vuosien 1548–1568 aikana.
Porvoon läänin vuoden 1540 maakirjaan on merkitty Östersundomiin 16 talonpoikaa (Matz Jönsson, Henrik Jönsson, Henrik Matsson, Anders Jönsson, Henrik Nilsson, Pär Persson, Per Nilsson, Pelle Persson, Jöns Andersson, Anders Olsson, Per Heinrichson, Christoff Olsson, Matz Henrichsson, Morten Andersson, Bänth Persson, Hans Jönsson), jotka maksoivat yhteensä 8 1/3 täysveroa. Vertaamalla maakirjaa edellä mainittuun Porvoon läänin vuoden 1548 kymmenysluetteloon selviää, että talonpojista Jöns Andersson, Henrik Matsson ja Anders Olsson ovat asuneet Fansbyssä. Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjaan on merkitty Östersundomiin 14 veronmaksajaa.
Tataarien Östersundomiin vuonna 1577 tekemän hyökkäyksen yhteydessä poltettiin 13 tilaa. 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa nämä tilat yhtä lukuun ottamatta olivat veronmaksukykyisiä. Kylän tilat olivat vaikeuksissa jälleen 1600-luvun alussa ja vuonna 1603 oli autiona peräti kymmenen tilaa. Vuosina 1606–1607 kylässä oli 11 autiotilaa. Vuoden 1620 autiotarkastuksessa oli kylässä vielä kahdeksan autiotilaa. Kun Östersundom lahjoitettiin vuonna 1624 Henrik von Hofvenille, oli autiotilojen määrä kohonnut yhteentoista. Ainoastaan Fants, Lass-Bengts ja Skräddars maksoivat veroa. Lisäksi Krogars ja Malms nousivat muutaman vuoden kuluttua veronmaksukyvyttömyydestä. Yhdeksän muuta tilaa yhdistettiin säteriksi ja niistä tuli Östersundomin kartanon perusta.
Östersundomin kylä oli 1600-luvun lopulla jakaantuneena kuudelle erilliselle tonttimaalle: 1) Kartano; 2) Fants; 3) Krogars; 4) Lassbengts; 5) Malmas ja 6) Skräddars (Skeppars).
Kartanon paikka on pysynyt samankaltaisena 1700-luvulta asti. Kartanon kivirakennukset ovat raskasperustuksellisia. Rakennuksissa on myös kellareita. Mäen laella pihalla ja rakennusten väleissä saattaa olla jäljellä vanhoja kulttuurikerroksia. Jonkin matkaa kartanosta pohjoiseen on sekä 1700-luvun myllyn että torpan paikat.
Edellä mainittu myllyn paikka käytiin tarkastamassa inventoinnissa 2022 ja se on tallennettu muinaisjäännösrekisteriin nimellä Östersundominpuron mylly.
Kartanon pihapiirin etelälaidalla Östersundominpurossa on sijainnut mylly viimeistään 1700-luvulla. Tähän liiittyy pato altaineen. Inventoinnissa 2022 havaittiin patoaltaan maa- ja kivirakenteita sekä katkelma betonista sivu-uomaa, joka näkyy mahd. 1874 piirretyllä kartalla. Aluerajausta on laajennettu käsittämään patorakenteet, sivu-uoma ja vanha myllyrakennus (nyk. liiketila).

Östersundom-Fantsby Fants Malms (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eräässä vuoden 1442 asiakirjassa mainitaan ”Olaff fant j Sundhom” . Porvoon läänin vuoden 1548 kymmenysluettelossa Kärrbyn ja Sundomin välissä on Fansby. Fansby esiintyy verolähteissä satunnaisesti vuosien 1548–1568 aikana.
Porvoon läänin vuoden 1540 maakirjaan on merkitty Östersundomiin 16 talonpoikaa (Matz Jönsson, Henrik Jönsson, Henrik Matsson, Anders Jönsson, Henrik Nilsson, Pär Persson, Per Nilsson, Pelle Persson, Jöns Andersson, Anders Olsson, Per Heinrichson, Christoff Olsson, Matz Henrichsson, Morten Andersson, Bänth Persson, Hans Jönsson), jotka maksoivat yhteensä 8 1/3 täysveroa. Vertaamalla maakirjaa edellä mainittuun Porvoon läänin vuoden 1548 kymmenysluetteloon selviää, että talonpojista Jöns Andersson, Henrik Matsson ja Anders Olsson ovat asuneet Fansbyssä. Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjaan on merkitty Östersundomiin 14 veronmaksajaa.
Tataarien Östersundomiin vuonna 1577 tekemän hyökkäyksen yhteydessä poltettiin 13 tilaa. 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa nämä tilat yhtä lukuun ottamatta olivat veronmaksukykyisiä. Kylän tilat olivat vaikeuksissa jälleen 1600-luvun alussa ja vuonna 1603 oli autiona peräti kymmenen tilaa. Vuosina 1606–1607 kylässä oli 11 autiotilaa. Vuoden 1620 autiotarkastuksessa oli kylässä vielä kahdeksan autiotilaa. Kun Östersundom lahjoitettiin vuonna 1624 Henrik von Hofvenille, oli autiotilojen määrä kohonnut yhteentoista. Ainoastaan Fants, Lass-Bengts ja Skräddars maksoivat veroa. Lisäksi Krogars ja Malms nousivat muutaman vuoden kuluttua veronmaksukyvyttömyydestä. Yhdeksän muuta tilaa yhdistettiin säteriksi ja niistä tuli Östersundomin kartanon perusta.
Östersundomin kylä oli 1600-luvun lopulla jakaantuneena kuudelle erilliselle tonttimaalle: 1) Kartano; 2) Fants; 3) Krogars; 4) Lassbengts; 5) Malmas ja 6) Skräddars (Skeppars).
Vanhaan Östersundomin kylään kuuluneiden Fantsin ja Malmsin talojen tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on omakotitaloistunut ja menettänyt lähes täysin alkuperäisen ilmeensä. Vanhoista pihapiireistä on jäljellä enää pieniä katkelmia. Tien itä-/pohjoispuolisella rinteellä on uudempia omakotitaloja ja voimakkaampaa maankäyttöä; pengerryksiä jne. Tontin länsi-eteläpuolella on hiukan vanhempaa rakennuskantaa. Tien länsipuolella on laajoja rakentamattomia piha-alueita, joiden alueella voi olla vanhoja kulttuurikerroksia. Hevoskentän kohdalla on ilmeisesti muokattu rinteen topografiaa; asia pitäisi selvittää koekaivauksin.
Nykyisen kappelin vierellä lännessä ja pohjoisessa on tasainen vanhaksi tontiksi sopiva paikka. Parkkipaikan aluetta on tosin saatettu muokata voimakkaasti.
Tonttimaasta länteen olevalla peltojen ympäröimällä kallionnyppyrällä on etelässä noin 20 x 20 metriä laaja louhos, joka on aluskasvillisuuden peitossa ja täynnä louhittua kiveä. Nyppylän luoteispäässä havaittiin 2022 tarkastuksessa 5x4 m kokoinen matala peltoryökkiö, eri kokoisista kivistä koottu.

Östersundom Krogars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Erään 1600-luvun kopiona säilyneen vuoden 1347 asiakirjan mukaan Östersundomin nimi olisi alun perin ollut Heldersby . Östersundom ilmaantuu lähteisiin vuonna 1442, jolloin eräässä asiakirjassa esiintyy ”Sigurdher i sundhon Östen”. Samassa asiakirjassa mainitaan myös ”Olaff fant j Sundhom” . Porvoon läänin vuoden 1548 kymmenysluettelossa Kärrbyn ja Sundomin välissä on Fansby. Fansby esiintyy verolähteissä satunnaisesti vuosien 1548–1568 aikana.
Porvoon läänin vuoden 1540 maakirjaan on merkitty Östersundomiin 16 talonpoikaa (Matz Jönsson, Henrik Jönsson, Henrik Matsson, Anders Jönsson, Henrik Nilsson, Pär Persson, Per Nilsson, Pelle Persson, Jöns Andersson, Anders Olsson, Per Heinrichson, Christoff Olsson, Matz Henrichsson, Morten Andersson, Bänth Persson, Hans Jönsson), jotka maksoivat yhteensä 8 1/3 täysveroa. Vertaamalla maakirjaa edellä mainittuun Porvoon läänin vuoden 1548 kymmenysluetteloon selviää, että talonpojista Jöns Andersson, Henrik Matsson ja Anders Olsson ovat asuneet Fansbyssä. Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjaan on merkitty Östersundomiin 14 veronmaksajaa.
Tataarien Östersundomiin vuonna 1577 tekemän hyökkäyksen yhteydessä poltettiin 13 tilaa. 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa nämä tilat yhtä lukuun ottamatta olivat veronmaksukykyisiä. Kylän tilat olivat vaikeuksissa jälleen 1600-luvun alussa ja vuonna 1603 oli autiona peräti kymmenen tilaa. Vuosina 1606–1607 kylässä oli 11 autiotilaa. Vuoden 1620 autiotarkastuksessa oli kylässä vielä kahdeksan autiotilaa. Kun Östersundom lahjoitettiin vuonna 1624 Henrik von Hofvenille, oli autiotilojen määrä kohonnut yhteentoista. Ainoastaan Fants, Lass-Bengts ja Skräddars maksoivat veroa. Lisäksi Krogars ja Malms nousivat muutaman vuoden kuluttua veronmaksukyvyttömyydestä. Yhdeksän muuta tilaa yhdistettiin säteriksi ja niistä tuli Östersundomin kartanon perusta.
Östersundomin kylä oli 1600-luvun lopulla jakaantuneena kuudelle erilliselle tonttimaalle: 1) Kartano; 2) Fants; 3) Krogars; 4) Lassbengts; 5) Malmas ja 6) Skräddars (Skeppars).
Krogarsin tonttimaan eteläpäässä on iso teollisuusrakennus. Maahan on kajottu voimakkaasti. Parkkipaikalle on tuotu täytemaata, -kiviä ja -soraa. Teollisuusrakennuksen ympärillä on rakennusten pohjia. Lännessä on melko uudelta vaikuttava kivijalka. Idässä on noin 9 x 9 metriä laaja uunillisen rakennuksen pohja. Uuni on noin 0,5 metriä korkea ja 2 x 2 metriä laaja.
Kohteen tarkastuksessa 2022 havaittiin tonttimaan eteläosassa uudehko kellari ja kookkailla kivenlohkareilla tuettu pengerrys, joka todennäköisesti liittyy vuoden 1943 ilmakuvassa. näkyvään rakennukseen.

Östersundom Lass-Bengts Skeppars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Molemmat tonttimaat ovat pysyneet käytössä nykyaikaan saakka. Kummallakin tontilla on kevytrakenteisia vanhoja rakennuksia. Rakennukset ovat tonttien parhailla paikoilla. Rakennusten väleissä on kuitenkin tutkimuksen kannalta mielenkiintoisia rakentamattomia alueita.
Tonttimaiden välissä on tyhjä, rakentamaton alue, joka ulottuu rinteelle etelään.
Tien eteläpuolella olevalla niityllä on ainakin kolmen uunin paikat. Rakennusten kivijalat eivät erotu selvästi.
• Rakennus/Uuni 1: Rinteellä olevalla terassilla on noin 0,5 metriä korkea pohjakaavaltaan pyöreä kumpare, jonka halkaisija on noin 4 metriä. Osa terassin reunan suurista kivistä (halk. 1 m) saattaa olla rakennuksen perustusta.
• Rakennus/Uuni 2: Kaksi pohjakaavaltaan nelikulmaista, noin puolimetriä korkeaa ja noin 2 x 2 metriä laajaa kumparetta. Maassa on runsaasti tiilimurskaa ja itse kumpareissa näkyy tiiliä. Pohjoisemman kumpareen eteläsivulla on lisäksi yksi kerros ladottuja kiviä.
• Rakennus/uuni 3: Pohjakaavaltaan nelikulmainen matala kumpare, jonka päällä kasvaa pensaita. Kumpareen laajuus on noin 3 x 3 metriä ja korkeus 0,5 metriä.
Tien pohjoispuolella on vesakoitunut metsikkö. Aluskasvillisuutta on runsaasti. Alueella on useita kuoppia sekä noin 0,5 metriä halkaisijaltaan oleva pohjakaavaltaan pyöreähkö ja noin metrin korkea kumpare (=uuni?). Kivijalkaa tai terassia ei erotu.
Kohde käytiin tarkastamassa Östersundomin inventoinnissa 2022-23 ja kohteen tilanne on säilynyt ennallaan.

Östersundom Kantarnäs torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torppa, joka on merkitty Kuninkaalliseen merikartastoon 1791-1796. Samaan karttaan on torpasta itään, Brusvikenin lahteen pistävälle niemelle merkitty rantavaja (siöbod). Nykypäivänä rantaviivan kohta on muuttunut. Senaatin kartastossa 1873 torpan aidatun tontin länsiosaan on merkitty asuinrakennus ja sen viereen talousrakennus.
Kohde sijaitsee Kantarnäsintien itäpuolella. Tien vierellä on kaksi peltoa, joiden välissä on kapea sekametsää kasvava kaistale. Alueen keskiosassa on pieni avokallio, jonka itäpuolella maasto laskeutuu havumetsää kasvavaksi Brusvikenin alavaksi ranta-alueeksi. Kesällä 2020 kohdetta tarkastettaessa ei havaittu rakennuksen pohjia tai muita rakenteita. Peltojen välissä sijaitsevan metsäkaistaleen poikki kulkee pohjois-etelä -suuntainen nurmettunut tie/kärrypoku, joka yhdistää pellot toisiinsa. Kärrypolun länsipuolella on maahan kaivettu kuoppa, jonka koko on 2,5 x 2,5 m ja syvyys 0,5 m.
Tarkastuksessa 2022 alueen korkeimman kallionlaen lounaispuolella havaittiin isoista luonnonkivistä kasattu rakenne, joka liittyy mahdollisesti rakennukseen. Lisäksi alueelta havaittiin yksi 10 metriä pitkä etelä-pohjoissuuntainen kivistä kasattu suora linja, joka voi liittyä kohteen historialliseen asutukseen.

Noringsböle Gammelby (Vuosaari) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Noringsbölessä oli vuonna 1540 neljä veronmaksajaa (Lass Torstensson, Mats Olsson, Per i Husö, Simon i Gomböle), jotka maksoivat yhteensä kaksi täysveroa. Kaksi veronmaksajista oli vuonna 1547 ulkokylänmiehiä. Vuosaaren neljä pikkukylää (Norsby, Noringsböle, Norsökär ja Rasböle) koottiin 1550-luvulla verokirjoihin Nordsjö-nimen alle . Noringsböle-nimen määritteenä on nor-sanan ing-johdos noring, salmelainen ja perusosana böle, uudistalo, kylä.
Noringsböle on mahdollisesti sijainnut Samuel Broteruksen vuonna 1698 laatimalle kartalle merkityn Nordsjön kartanon tienoilla. Jonkin matkaa talosta etelään on Gambelby åker. On mahdollista, että kylä on siirtynyt pois alkuperäiseltä paikaltaan jonkin matkaa pohjoisemmaksi
Nordsjön kartanon ohi Vuosaaren satamaan johtavan Vuotien ja sen suuntaisen Pohjoisreimarintien eteläpuolella sijaitsevassa metsikössä on kallionmäen pohjoisrinteellä useiden rakennusten jäännöksiä. Maasto on ryteikköistä, ja siellä on suuria luonnonkiviä. Suuri osa maanpäällisistä rakenteista vaikuttaa kartanon toimintaan liittyneiltä melko nuorilta rakennuksilta. Idässä on yksi noin 2 x 4 metriä laaja uunin pohja, joka saattaa olla vanhempi. Vanhoja rakenteita voi olla myös metsikön vierellä pohjoisessa olevalla niityllä.
Kuljettaessa pohjoisesta etelään tullaan kahden mäen väliin jäävään suojaiseen laaksoon. Samalla kasvillisuus muuttuu ryteikköisestä sekametsästä kuusimetsäksi, jossa on vähän aluskasvillisuutta. Alue vaikuttaa vanhalta tonttimaalta. Selkeitä rakenteita ei kuitenkaan muutamaa epämääräistä matalaa kumparetta lukuun ottamatta erotu maan pinnalle. Alueella tehdyistä kairauksista näkyi paksu kerros tummaa kulttuurimaata. Lisäksi kaatuneen puun kannossa oli tiiltä, palanutta savea ja yksi rautanaula. Osa tiilistä oli selvästi teollisia. Alueella oli myös muita merkkejä uudemmasta maankäytöstä, mm. ojia ja maansiirtoa.
Tonttimaalle on ilmaantunut vuoden 2011 inventoinnin jälkeen kaksi kaivettua kuoppaa.

Suuri Rantatie, Viinikkala (Vinickby)-Silvola (Sillböle) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Suuren Rantatien tarkka linjaus Vinickbyssä on merkitty 1700-luvun jälkipuoliskolta peräisin olevalle isojakokartalle. Saman linjauksen olemassa olo näkyy peltokäytävinä ja -aitauksina Samuel Broteruksen vuonna 1699 laatimalla maanmittauskonseptilla.
Viinikkalan kylän kohdalla Vantaanjoen pohjoisrannalla on jäljellä kaksi hyvin säilynyttä katkelmaa Suuren rantatien 1600- ja 1700-lukujen linjauksesta: 1) Myllyranta: Nykyiseltä Kuninkaantieltä pohjoiseen Myllynrantaan suuntautuva osuus; 2) Viinikkalanranta: Nykyisen Kuninkaantien vierellä itä-länsisuunnassa kulkeva vanha linjaus.
1) Myllyranta, Kuninkaantie-Myllynranta
Suuri Rantatie on johtanut nykyisen Kuninkaantien pohjoispuolella sijainneelle Vantaanjoen itä-länsisuunnassa ylittäneelle sillalle. Sillasta on joen rannoilla jäljellä vain epämääräisiä kiveyksiä. Rantatietä on muokattu paikalla voimakkaasti vielä 1900-luvulla. Pohjoisessa olevan kallion kohdalle on tuotu runsaasti täytesoraa. Rantatie erottuu matalana noin kolmesta neljään metriä leveänä ojattomana penkkana. Autojen renkaat ovat kuluttaneet tiehen urat. Tien pinnalla erottuu paikoin hiekan ja saven alta mukulakivipintaa (sormen- ja nyrkinkokoisia kiviä).
Pohjoisessa olevalta kalliolta laskee alas rantaan vanhan sillan paikalle isoilla kivillä reunustettu, matala ja noin kolme metriä leveä penkka. Tie on nurmikoitunut ja aluskasvillisuuden peitossa. Rikkonaisilla kohdilla näkyy tien pohjalla savea ja multaa.
Tien eteläosan länsipuolella on kaksi rakennuksen pohjaa. Eteläisempi rakennus näkyy noin 5 x 5 metriä laajana ja yli metrin syvyisenä kiviseinäisenä kuoppana. Pohjoisempi rakennuksen pohja saattaa olla 1700-luvun krouvin jäännös. Rakennus erottuu nokkosta kasvavana matalana kumpareena. Aluskasvillisuuden alta siellä täällä erottuvat kivet saattavat olla perustuksen jäännöksiä.
2) Viinikkalanranta, Kuninkaantien viereinen itä-länsisuuntainen linjaus
Nykyisen Kuninkaantien ja Vantaanjoen välissä on Viinikkalanrannan itäpuolella 4-6 metriä leveä tieterassi. Kuninkaantien ja Mustakoskenrannansillan välinen osuus on nykyään asfaltoitu. Sen sijaan Mustakoskensillan itäpuolella tie muuttuu alkuperäistä muistuttavaksi. Vanha tielinjaus on nykyistä Kuninkaantietä muutaman metrin alempana. Tien joenpuoleinen seinämä on erittäin jyrkkä.
Tienpohja on idässä lähes täysin aluskasvillisuuden peitossa, ainoastaan keskellä on kapea kinttupolku. Kuninkaantien ja Viinikkalantien risteyksen länsipuolella aluskasvillisuutta on vähemmän ja kulku-ura leveämpi. Tien keskellä olevan uran kohdalla näkyy hiekkaa. Sisäreunalla on ojan paikka. Tie on pysynyt avoimena, koska sitä käytetään huoltotienä. Tietä pitkin on ilmeisesti ajettu äskettäin kaivinkoneella. Länsipäässä kulku-uran kohdalla on ainakin pinnalla hiekan sijasta savea.

Suuri Rantatie, Koillis-Vantaa (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty 1700- ja 1800-lukujen vaihteesta peräisin olevaan Kuninkaankartastoon. Tienlinjausta on oikaistu 1800-luvulla. Vuoden 1872 senaatinkartalla on Vanhalla Porvoontiellä sama linjaus kuin nykyään.
Suuren rantatien vanha linjaus on kärsinyt pahoja vaurioita sekä Vanhan Porvoontien rakentamisen että metsänraivauksen yhteydessä. Tien päältä on monin paikoin ajettu joko traktorilla tai metsäkoneella. Vanha tie erottuu kuitenkin yhä siellä täällä tiheän aluskasvillisuuden ja vesakon alta matalana, muutaman metrin levyisenä penkkana. Etelässä on Myraksenojan ylittäneen sillan paikka. Sillan molemmilla puolilla on maasta, savesta ja kivistä koostuva pieni kumpare.

Fastböle-Malmsby (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Fastbölen 1770-luvun isojakokartalle. Osa tiestä näkyy peltokäytävänä Samuel Broteruksen vuonna 1708 laatimalla Fastböle-kartalla.
Niityn (nykyisen Heidehofinpuiston) ja metsän rajalla sijainneesta pohjois-eteläsuuntaisesta tiestä on säilynyt pari sataa metriä pitkä käytöstä pois jäänyt katkelma. Tie on lähes umpeenkasvanut. Vesakko lienee kesäisin lähes läpitunkeutumaton.
Tien penkka on noin 3-4 metriä leveä. Tien sisäsivulla, rinteen puolella, on oja. Tien ulkoreunalla on suurin piirtein metrin korkuinen penger. Tien poikki on kaivettu muutamassa kohdassa oja. Tien päälle on koottu raivausjätettä. Lisäksi tielle on kaatunut puita.
Tie sulautuu pohjoisessa omakotitalojen pihamaihin. Tie yhtyy etelässä asfaltoituun pyörätiehen. Kehän I eteläpuolella on Kalkkikallion länsirinteellä paikoin erittäin hyvässä kunnossa olevaa mukulakivettyä tietä. Ojattoman mukulakivitien leveys on 2-3 metriä. Puistolan asuinalueella tultaessa mukulakiveys on peitetty hiekalla.

Fastböle (Kuninkaala), Fastböle-Haxböle (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Fastbölen 1770-luvun isojakokartalla. Osa tiestä näkyy peltokäytävänä Samuel Broteruksen vuonna 1708 laatimalla Fastböle-kartalla.
Vanhasta tielinjasta on säilynyt muutaman sadan metrin pituinen katkelma Jokiniementien ja pohjoisessa olevan teollisuusalueen välisessä metsikössä. Tie on käytössä ulkoilupolkuna ja motocross-ratana. Tie on pohjoisessa noin viisi metriä leveä matala penkka. Tie näkyy pohjoisessa olevalla rinteellä penkan sijasta uurteena.

Hanaböle, Hanaböle-Suuri Rantatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty 1700- ja 1800-lukujen vaiheesta peräisin olevaan Kuninkaankartastoon.
Vanha tie on idässä suurelta osin sulautunut Kuusijärven ulkoilukeskuksen polkuihin tai kadonnut kokonaan. Lahdenväylän länsipuolella on kuitenkin jäljellä noin puolen kilometrin pituinen katkelma vanhaa tietä, raivatussa metsässä kulkevana polkuna. Polun kohdalla erottuu monin paikoin noin kolme metriä leveä matala tiepenkka, jonka molemmilla sivuilla on oja.

Hanaböle, Storgårds-Pejas (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty 1760-luvun lopun isojakokartalle.
Pohjoisessa sijaitsevalta käytössä olevalta tonttimaalta (Gustafbergs, Stors) johtaa etelään autiotontille (Heijkas, Petas) peltotie. Autiotontilta lounaaseen kohti Haxböleä (Hakkilaa) kääntynyt tie on raivattu pelloksi. Vanha tonttitie erottuu ympärillä olevista pelloista matalana, noin neljä metriä leveänä penkkana, jonka molemmilla sivuilla on oja. Tien keskus ja reunat ovat nurmikoituneet. Renkaan urien kohdalla näkyy hiekkaa ja kiviä.

Haxböle (Hakkila), Haxböle-Suuri Rantatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Samuel Broteruksen vuonna 1699 laatimalle Räckhalsin (Rekolan) kartan maanmittauskonseptille.
Käytöstä jäänyt tie erottuu pellon ja metsän reunalla loivalla rinteellä olevana noin 3-4 metriä leveänä penkereenä. Tie on kasvamassa kovaa vauhtia umpeen. Paikalla on runsaasti vesakkoa ja muuta aluskasvillisuutta. Tie on sulautunut pohjoispäästään Satomäentiehen. Etelässä tie on yhä käytössä kävelypolkuna. Tien vierellä lännessä on mäen rinteellä useita myöhempiä tieterasseja ja etelässä suuri hiekkakuoppa.

Håkansböle (Hakunila), Kartano-Kormängs åkern (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty 1760-luvulta peräisin olevalle isojakokartalle. Peltokäytävät ja -aitaukset paljastavat kuitenkin sen, että tie on ollut olemassa jo Samuel Broteruksen kartoittaessa Hakunilan ja Sotungin vuonna 1708.
Håkansbölen kartanosta lounaassa oleville pelloille (Stor hem åkern, Ris åkern, Kormängs åkern) johtaneesta tiestä on yhä jäljellä katkelmia. Pohjoisessa olevassa Vuorilehdontiestä etelään päin haarautuva tie näkyy metsän ja pellon välissä olevana matalana noin 3-4 metriä leveänä penkkana. Lounaassa tie on raivattu kokonaan pelloksi.

Håkansböle (Hakunila), Storisåkern (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty 1760-luvulta peräisin olevalle Hakunilan ja Sotungin isojakokartalle. Peltokäytävät ja -aitaukset paljastavat kuitenkin sen, että tie on ollut olemassa jo Samuel Broteruksen kartoittaessa Hakunilan ja Sotungin vuonna 1708.
Tielinja erottuu kuusimetsässä noin 150–200 metrin matkalla. Tie on nykyään käytössä Ojangon ulkoilualueeseen kuuluvana metsäpolkuna. Tietä reunustaa paikoin kiviaita. Ojia ei sen sijaan ole ainakaan näkyvissä. Idässä sijaitsevalla loivalla mäen rinteellä on noin neljä metriä leveä terassi. Alarinteen puoleinen penger on paikoin yli metrin korkuinen.

Håkansböle (Hakunila), Brands/Solbacka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Samuel Broteruksen vuoden 1708 kartalle.
Tie kulkee pellon laidalla, metsän reunalla, noin 3-4 metriä leveänä ja 0,5-1 metriä korkeana penkkana. Tien sisäsivulla on matala oja. Tien itäpäässä, Brandsin/Solbackan tonttimaan luona, on suuri täytemaakasa. Samalla paikalla tietä on muokattu voimakkaasti. Penger on jopa kaksi metriä korkea. Penkereen reunoille on tuotu isoja kiviä.

Håkansböle (Hakunila)-Västersundom (Länsisalmi) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Samuel Broteruksen vuoden 1708 kartalle.
Ojangon ulkoilualueen itäosassa on muutaman sadan metrin pituinen katkelma aktiivisesta käytöstä pois jäänyttä vanhaa Hakunila-Länsisalmitietä. Muualla Ojangon alueella sama tie on muokattu nykyaikaiseksi hiekkatieksi (Ratsumestarintie). Vanha tie toimii hevos- ja ulkoilupolkuna. Tien pohjalla on monilla kohdilla harmaakivimukuloita. Tien leveys on paikasta riippuen 3-4 metriä. Tien molemmilla puolilla on oja. Tienreuna muodostaa noin metrin korkuisen penkereen pohjoisessa olevan pellon suuntaan. Idässä olevaa pohjois-eteläsuuntaista tieosuutta reunustaa aita (ks. kuva 17). Tie sulautuu Kalliolaaksontiehen.

Håkansböle (Hakunila), Nissbacka-Sottungsby (Sotunki) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Alueelle on merkitty 1700-luvun kartoille teitä/polkuja.
Suuri osa tiestä on kadonnut Hakunilan kaupunginosan rakentamisen yhteydessä. Nissbackan kartanon luona vanha tie on yhä käytössä. Pohjoisessa tilanne on toisenlainen. Rikkonaisen (=kallioisen ja soisen) maaston perusteella Riimumäellä ei ole voinut olla ”varsinaista” tietä. Sen sijaan metsikössä on lukuisia polkuja, jotka ovat hyvinkin voineet toimia kulkureitteinä jo ammoisina aikoina.
Sotungin 1760-luvun isojakokarttaan ja hiukan nuorempaan Kuninkaankartastoon merkitystä tiestä/polusta on jäljellä muutaman sadan metrin mittainen pätkä kallioisessa sekametsässä. Tiehen ei liity maanpinnalle näkyviä rakenteita, kyseessä on pelkkä metsäpolku. Polku on edelleen aktiivisessa käytössä ja sen kohdalla on metsässä parhaimmillaan noin 3-4 metriä leveä raivattu aukko.

Keimby (Keimola), Gyras-Backas (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty 1760- ja 1770-lukujen vaihteeseen sijoittuvalle Keimolan isojakokartalle.
Tonttimaita yhdistänyt itä-länsisuuntainen tie on nykyään suljettu kivillä, hiekkakasoilla ja kuusiaidalla. Tie erottuu noin kolme metriä leveänä, matalana ja osin nurmikoituneena penkkana. Tien reunoilla ei näy ojia. Tien pinnalle on ainakin idässä tuotu hiekkaa.
Lännemmästä tonttimaasta etelään suuntautunut peltotie on osin säilynyt, tosin selvästi muokattuna. Tien leveys on nykyään noin 6-8 metriä. Tien molemmilla puolilla on oja.

Kyrkoby (Kirkonkylä), Kuriiritie (Suuri rantatie)-Köyhämäentie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Kirkonkylän 1770-luvun kartalle. Niityn laitaa seurannut tie on todennäköisesti ollut jossain muodossa olemassa jo Samuel Broteruksen kartoittaessa Helsingin pitäjän Kirkonkylän vuonna 1699.
Vanha tie on jäänyt suurelta osin Midgårdinmäelle rakennettujen omakotitalojen alle. Pohjoisessa on kuitenkin yhä jäljellä Keinumäenkujan jatkeena käytöstä kokonaan pois jäänyt tieosuus. Tie näkyy noin kuusi metriä leveänä ja 1-2 metriä korkeana ojattomana penkkana. Tie on vesakon ja aluskasvillisuuden peitossa.

Lappböle (Lapinkylä), Bertas (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty 1760- ja 1770-lukujen vaihteesta peräisin olevalle isojakokartalle. Niittyaitauksen suunta kertoo kuitenkin tien olleen olemassa jo kylässä 1730-ja 1740-luvuilla suoritettujen kartoitusten aikana.
Bertasin tonttimaalle johtanut tie on edelleen käytössä, tosin voimakkaasti muokattuna. Hiekan alta pilkottaa monin paikoin asfaltti. Tie on noin 0,5 metriä ympäristöstään kohoava kahdeksan metriä leveä penkka, jonka molemmilla sivuilla on oja.

Linna, Linna-Keimby (Keimola) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty 1700-luvun lopun kartoille.
Vanha tie on pysynyt käytössä, tosin voimakkaasti muokattuna. Tie kulkee Linnan kartanolta Keimolaan päin lähtiessään metsässä, mutta yhtyy lopulta lännessä nuorempaan peltotiehen (Forsbackantie). Tie on metsäosuudellaan 8-10 metriä leveä penkka, jota on vahvistettu sekä soralla että kivillä. Tien molemmilla puolilla on oja.

Mårtensby (Martinkylä): 1) Guus, Smeds, Bulders; 2) Lillas (Kulkuväylät)
Historiallinen; 1. Pohjoistontti Guss, Smeds ja Bulders
Mårtensbyn pohjoisemmalle autiotontille lännestä itään johtanut tie on nykyään hiekkaisena ulkoilutienä/peltotienä. Tien leveys on noin neljä metriä ja sen molemmilla puolilla on oja.
2. Etelätontti Lillas
Eteläisemmälle autiotontille lännessä olevalta Nybackan tontilta johtanut tie on suurelta osin yhä käytössä peltotienä. Tien länsiosa on raivattu pelloksi. Säilynyt tie on leveydeltään 4-6 metriä. Tie koostuu hiekasta, sorasta ja savesta. Tien molemmilla puolilla on oja.
Pohjoistonttia etelässä sijainneeseen tonttiin yhdistänyt tie on raivattu pelloksi.

Kvarnbackaby (Myllymäki) Lappböle (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja näkyy peltokäytävänä Samuel Broteruksen vuoden 1700 kartalla.
Kvarnbackabystä pohjoiseen Lappböleen johtanut tie on nykyään kahden pellon väliin jäävä noin 6-8 metriä leveä ja parikymmentä senttiä korkea penkka. Penkka saattaa koostua ainakin osin Vantaankosken ruukilta tuodusta kuonasta. Penkka on nurmikon ja aluskasvillisuuden peitossa. Tie päättyy pohjoisessa olevaan ojaan, jonka vastarannalla on Lappböle. Paikalla ei näy sillan jäännöksiä.

Silvola (Sillböle), Brutuby (Voutila)-Övitsböle (Ylästö) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Övitsbölen ja Sillbölen 1700-luvun lopun kartoille. Kyseessä lienee Brutubyn ja Övitsbölen välinen Suuren rantatien vanha, ehkä keskiaikainen linjaus.
Vanhan tien luoteis-koillissuuntainen osuus on kärsinyt pahoja vaurioita metsänraivauksen yhteydessä. Tietä pitkin on mm. ajettu metsäkoneella. Tielinja erottuu kuitenkin yhä muutaman metrin levyisenä kaistana, eräissä kohdin jopa selkeänä matalana penkkana. Tie kulkee paikoin avokallion yli. Kallion koloja on täytetty kivillä. Kiveystä on näkyvillä muuallakin. Lisäksi tienpohja vaikuttaa kaikkialla erittäin kovalta.
Tie nousee idässä kallion päälle ja kääntyy etelä-pohjoissuuntaiseksi. Kallion reunaa on loivennettu kivillä. Kallion laella on näkyvissä monin paikoin kivinen tienpohja. Kivet ovat nyrkin-, sormenpään tai jopa päänkokoisia. Tien kohdalle on tuotu myös soraa.
Tie sulautuu lopulta omakotitaloalueen tiestöön, jatkuu ensin kaakkoon ja sitten itään kohti Övitsböleä.

Sjöskog (Seutula), Seutula-Linna (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty 1700-luvun lopun kartoille.
Vanha tie on pääosin edelleen käytössä. Tielinjaa on kuitenkin monin paikoin oikaistu. Samalla tietä on raivattu pelloksi.
Vantaanjoen etelärannalla olevasta Knuutilan (Yvjas) ja Philpulan (Ylösjoki) tonttimaista länteen päin tielinja on säilynyt kahden pellon väliin jäävänä nurmikoituneena penkkana, jonka leveys on noin 3-4 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä.

Skattmansby (Veromiehenkylä), Nedebyggarne-Backas (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja näkyy peltokäytävänä Samuel Broteruksen vuoden 1699 kartalla ja maanmittauskonseptilla.
Tien paikka on raivattu pelloksi. Tien pohjoisosa on jäänyt Backasin puutarhakeskuksen alle.

Sottungsby (Sotunki)-Suuri Rantatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Nils Westermarkin 1760-luvun kartalle. Peltojen sijainnit ja aitaukset kertovat tien olleen olemassa jossain muodossa jo Samuel Broteruksen kartoittaessa Hakunilan ja Sotungin vuonna 1708.
Suuri osa vanhasta tielinjasta on edelleen käytössä Oravanmäen omakotitaloalueella joko asfaltti- tai hiekkatienä (Kiertomäentie, Peltomäentie). Tielinja jatkuu Peltomäentiestä pohjoiseen aluskasvillisuuden peittämänä peltotienä. Tie on huonossa kunnossa, sillä sen päällä on ajettu ristiin rastiin traktorilla. Tielinja on jatkunut pellon ja Myraksen puron yli itään metsänreunaan. Pellossa ei näy merkkejä tiestä. Myöskään puron ylittäneestä sillasta ei ole maanpinnalle erottuvia jälkiä.
Idässä metsänreunalla vanhaa tielinjaa on käytetty hyväksi voimalinjan huoltotietä rakennettaessa. Voimakkaasti pengerretty huoltotie on kuusi metriä leveä ja pari metriä korkea.
Huoltotien jälkeen vanha tie jatkuu ensin hiekkaisena peltotienä ja sitten mökkitienä yhtyäkseen lopulta Suurelle rantatielle (Vanhalle Porvoontielle) johtavaan Neidontiehen. Tien on loppuosuudellaan noin neljä metriä leveä ja sen molemmilla reunoilla on oja.
Huoltotien jälkeen tie jatkuu ensin hiekkaisena peltotienä, sitten mökkitienä yhtyäkseen lopulta Suurelle rantatielle johtavaan neidontiehen. Tien leveys on tällä loppuosuudella, ennen Neidontietä, noin neljä metriä ja sen molemmilla reunoilla on oja.

Tavastby (Hämeenkylä), Tavastbyn kartano-Tavastkulla (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Tavastbyn vuoden 1820 kartalle.
Tavastbystä 1800-luvun alkupuolella koilliseen Tavastkullaan johtaneesta tielinjasta on yhä jäljellä suuri osa. Kehä III jakaa tien kahteen osaan. Tie näkyy Kehän lounaispuolella Tavastbyn kartanon alueella aluksi pienenä, epäselvänä terassina pihanurmikolla. Tielinja tulee kunnolla esiin vasta saavuttaessa Juusteninpuiston metsään. Raskasrakenteinen tiepenkka erottuu hyvin tiheästä aluskasvillisuudesta ja vesakosta huolimatta. Tien leveys on Juusteninpuistossa 6-10 metriä. Alarinteen puoleisen penkereen korkeus on paikoin jopa kolme metriä. Tien sisäsivulla, rinteen ylemmällä puolella on oja.
Kehän III koillispuolella Kakolanmäen itä- ja luoteisreunalla tielinja on 4-6 metriä leveä. Alarinteellä oleva tien ulkosivun penger on paikoin jopa kaksi metriä korkea. Tien ulkoreunaa on vahvistettu isoilla kivillä (halk. yli 1 m). Tie on nurmikon peitossa. Kulku-uran kohdalla näkyy soraa ja harmaakiviä (päänkokoisista halkaisijaltaan puolimetrisiin). Tietä käytetään nykyään ulkoilupolkuna.

Tavastby (Hämeenkylä), Böle-Tavastkullan kartano (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Samuel Broteruksen vuonna 1700 laatimalle kartalle.
Etelästä Tavastbyn Bölen tonttimaalta pohjoiseen Tavastkullan kartanolle Kakolanmäen yli johtanut tie on säilynyt käytössä metsäpolkuna. Inventoitu linjaus on osin hypoteettinen, sillä vanhaa tietä on tuhoutunut metsätöiden ja kaivostoiminnan yhteydessä.
Kakolanmäen etelärinteen laitaa nousee kaakkois-luoteissuuntainen polku, jonka sisäreunalla on monilla kohdilla isoja kiviä rivissä. Maasto on erittäin rikkonaista ja vaikuttaa siltä, että tielinja olisi raivattu kivistä. Tie kääntyy pohjoiseen kapeana metsäpolkuna, joka yhtyy Kakolanmäen laelle olevalle tukiasemalle johtavaan huoltotiehen. Kun huoltotie kääntyy itään kohti tukiasemaa, erkanee vanha tie siitä pohjoiseen. Tie näkyy Kakolanmäen pohjoispuolisella rinteellä kapeana metsäpolkuna, keskellä parin metrin levyistä uraa. Tie on lähes umpeenkasvanut. Paikoin on kuitenkin edelleen hahmotettavissa kapea ja matala penkka, jonka molemmilla reunoilla on oja. Tietä on loppupään kohdalla ajettu joko metsäkoneella tai traktorilla. Tie yhtyy pohjoisessa Tavastby-Tavastkullatiehen.

Tavastby (Hämeenkylä), Skrattböle (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja erottuu 1600- ja 1700-lukujen kartoilta peltokäytävinä ja – aitauksina.
Skrattbölen (Nybyn) tonttimaalta Uudenkyläntielle johtanut tie on jäänyt äskettäin pois käytöstä. Tiepenkan leveys on noin 10 metriä ja korkeus 1-2 metriä. Tien molemmilla sivuilla on oja. Tie on edelleen avoin, mutta paikoin aluskasvillisuuden ja vesakon peittämä.

Tolkby (Tolkinkylä), Bökars-Grotens & Petans (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja näkyy peltokäytävinä ja aitauksina Samuel Broteruksen vuoden 1699 kartalla ja Nils Westermarkin vuoden 1761 kartalla.
Tielinjan itä-länsisuuntaisen osuuden itäpuoli on edelleen käytössä Petasin nykyiselle tontille johtavana hiekkatienä. Petasin ja metsän välinen kohta on sen sijaan raivattu pelloksi. Metsänlaidalla on muutaman kymmenen metrin matkalla pohjois-eteläsuunnassa metsä- ja peltotienä toimivaa vanhaa tietä. Tielinja erottuu noin 3-4 metriä laajana nurmikkokaistana, jossa näkyy renkaiden urat ja reunoilla paikoin myös ojat.
Tielinja katoaa pian sen jälkeen, kun se kääntyy länteen kohti Tolkbyn Bögarsin tonttimaata. Lännessä, Bögarsin itäreunalla, vanha tie palaa näkyviin kymmenen metriä leveänä peltotienä. Täysin nurmikoitunut tie päättyy jätemaakasaan.

Tolkby (Tolkinkylä)-Nackböle (Niskala) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Nils Westermarkin vuoden 1761 kartalla. Sama tie näkyy peltokäytävänä jo Samuel Broteruksen vuoden 1699 kartalla.
Tolkbyn vanhalta tonttimaalta johtaa etelään, joen rantaan siirtyneelle Grotensin tilalle tielinja. Tien pohjassa olevien renkaiden urien kohdalla näkyy hiekkaa ja soraa. Tien keskellä ja reunoilla on nurmikkoa. Tiellä on selvät reunavallit.
Tielinja kääntyy Grotensin kohdalla lounaaseen ja laskeutuu Vantaanjoen pohjoispenkalla olevaa terassia pitkin Nackbölen sillan paikalle. Joen rannalla ei näy tiheän aluskasvillisuuden alta merkkejä tiestä tai sillasta.

Länsisalmi (Västersundom) Porvarinlahti-Labbacka -tielinja (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Nils Westermarkin vuoden 1764 kartalle.
Porvarinlahden itärannalla on pellonreunaa metsänrajassa seuraava, matalana noin neljä metriä leveänä penkkana näkyvä tielinja. Tien pohjalle on tuotu kiviä. Kiviä on erityisen runsaasti kosteikkokohdilla. Tien eteläosa yhdistää Porvarinlahden kalkkiuunit Vikkulantiehen, jonka tiedetään olleen olemassa viimeistään 1700-luvun lopulla.
Kalkkiuunitieltä haaraantuu pohjoiseen Labbackan metsään Västersundomiin kylään suuntautuva vanha tielinja. Tie on nykyään käytössä ulkoilupolkuna. Tie erottuu noin 2-3 metriä leveänä, matalana ja ojattomana penkereenä. Kosteikkokohtiin on tuotu kiviä.
Labbackan keskivaiheilla suoritetut Vuosaaren satamatien tunneliin liittyvät rakennustyöt ovat tuhonneet vanhan tien. Tielinja ei myöskään hahmotu Labbackan pohjoispuolella. Vaikuttaa siltä, että maaperää olisi muokattu voimakkaasti myös tällä osuudella.
Kohde tarkastettiin 2022 ja aluerajaus perustuu maastossa havaittuun tienpohjaan, joka näkyy avoimena väylänä metsässä. Alueella näkyy Labbackan kalliotunnelin ilmanvaihtokanavia sekä linjauksen tolppamerkintöjä, joiden johdosta maahan on varmaankin jonkin verran kajottu alueella.

Västersundom (Länsisalmi), Gubbacka-Labben (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Nils Westermarkin vuoden 1764 kartalle. Tie näkyy kuitenkin peltokäytävinä ja -aitauksina jo Samuel Broteruksen vuoden 1708 kartalla.
Gubbackan etelärinnettä halkoo itä-länsisuunnassa Västerkullan kartanosta vanhalle tonttimaalle ja siitä edelleen Sipoon Kärrbyyn suuntautunut tielinja. Vähän käytetyksi metsätieksi taantunut tie on paikoin täysin aluskasvillisuuden ja raivausjätteen peitossa. Metsäkone on tuhonnut tietä monin kohdin.
Tielinja näkyy noin neljä metriä leveänä rinteellä olevana penkereenä. Tien alarinteen puoleinen reuna kohoaa parhaimmillaan metriin. Lännessä tie erottuu loivalla rinteellä urana. Tie päättyy Västerkullan kartanoon johtavaan tiehen.
Gubbackan yli etelästä pohjoiseen Labbenin tonttimaalle suuntautuneesta tiestä ei havaittu merkkejä. Etelärinteellä on runsaasti pensaikkoa ja raivausjätettä. Lisäksi metsäkone näyttää myllänneen Gubbackan etelärinnettä todella pahasti.

Västersundom (Länsisalmi), Heikbacka-Labben (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Nils Westermarkin vuoden 1764 kartalle. Tie näkyy kuitenkin peltokäytävinä ja -aitauksina jo Samuel Broteruksen vuoden 1708 kartalla.
Pohjoisesta Heikbackasta etelään Labbenin tilalle johtanut tie on koillisosaansa lukuun ottamatta jäänyt pois käytöstä. Hylätty tielinja on lähes umpeen kasvanut. Tie erottuu nykyään pellon ja rinteen välissä sijaitsevana noin 3-4 metriä leveänä penkkana. Pellon puolella luoteessa on paikoin jopa metrinkorkuinen penger. Penkan sisäreunalla on joillakin kohdin näkyvissä oja. Tiellä on ajettu joko traktorilla tai metsäkoneella. Renkaat ovat jättäneet pahimmillaan metrin syvyiset urat.
Tie päättyy lounaassa kehä III:n.

Västersundom (Länsisalmi), Västerkulla-Mellungsby (Mellunkylä) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Nils Westermarkin vuoden 1764 kartalle.
Pellon ja metsän rajalla kulkeva tie jakaantuu nykymuodossaan kolmeen osaan: puistotie, hiekkatie ja tykkitie.
Kartanon eteläpuolella tie on aluksi hyvin hoidettua hiekkapohjaista puistotietä. Puiston jälkeen alkaa käytöstä pois jäänyt, lähes täysin aluskasvillisuuden peittämä osuus. Tie erottuu loivalla rinteellä olevana noin neljä metriä leveänä penkkana, jonka sisäsivulla, ylärinteen puolella, on paikoin näkyvissä matala oja.
Puistotie sulautuu saman tien käytössä pysyneeseen hiekkatieosuuteen. Hiekkatie erottuu noin 4-5 metriä leveänä ja noin 0,5 metriä korkeana ojattomana penkkana.
Hiekkatie on etelässä muokattu ensimmäisen maailmansodan aikana mukulakivi- ja sorapintaiseksi tykkitieksi. Tykkitiellä on paikoin yli metrin korkuinen penger idässä pellon puolella.

Västersundom (Länsisalmi), Heikbacka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinjaa ei ole merkitty 1600- ja 1700-lukujen kartoille. Tien sijainti vanhojen peltojen vierellä antaa kuitenkin aiheen olettaa, sen olleen olemassa jossain muodossa jo tuolloin.
Heikbackan kylästä jonkin matkaa länteen päin on pellon etelälaidalla tiepenkka, jonka leveys on noin 4-5 metriä ja jonka pellonpuolisen sivun korkeus on noin 0,5-1 metriä. Tielinja johtaa 1950-luvulla puretulle talolle. Tie on käytössä pelto-/metsätienä. Tie on pikku hiljaa kasvamassa umpeen.

Västersundom (Länsisalmi), Heikbacka-Håkansböle (Hakunila) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja näkyy peltokäytävänä Samuel Broteruksen vuonna 1708 laatimalla kartalla.
Heikbackasta pohjoiseen Håkansböleen suuntautuneesta tiestä on jäljellä katkelma nykyisen kyläkeskuksen pohjoispuolella. Aluksi kyseessä on omakotitalolle johtava hiekkatie, seuraavaksi peltotie ja lopuksi ennen katoamistaan osin umpeen kasvanut metsätie. Metsässä on tien kohdalla suuri hiekkakuoppa. Tie häviää täysin saavuttaessa tiiviin istutusmetsän kohdalle.

Västersundom (Länsisalmi), Heikbacka-Vikkula (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Nils Westermarkin vuoden 1764 kartalle. Tie erottuu kuitenkin niittykäytävinä ja aitausten suuntina Samuel Broteruksen vuoden 1708 kartalla.
Heikbackasta etelään Vikkulaan suuntautuneen tielinjan pohjoisosa (Heikbacka-Itäväylä) on yhä käytössä peltotienä. Tie erottuu pellon ja metsän rajalla olevana 4-6 metriä leveänä ramppina kaikkialla paitsi kohdalla, missä tie kulkee itä-länsisuunnassa pellon yli. Tällä paikalla tie näkyy ympäristöstään kohoavana matalana penkkana. Savista tien pohjaa on vahvistettu tuomalla sille hiekkaa, soraa ja kiviä. Tien keskikohdalla rengasurien välissä on ruohoa ja heinää kasvava kumpare. Tien molemmilla puolilla on oja.

Övitsböle (Ylästö)-Tolkby (Tolkinkylä) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty 1760-luvun kartoille. Tie näkyy Samuel Broteruksen vuonna 1699 laatimalla kartalla peltokäytävinä ja aitausten suuntina.
Övitsbölen ja Tolkbyn välissä kulkee käytössä oleva hiekkatie. Kylien rajalla on kahlaamo ja myllynpaikka.

Sjöskog (Seutula)-Tuusulan Myllykylä (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty 1700- ja 1800-lukujen vaihteesta peräisin olevaan Kuninkaankartastoon.
Vanhan tien Vantaan kaupungin puoleinen osa on nykyään käytössä enduro-mönkijäratana ja jälki on sen mukaista. Tuusulan alueella tielinja on sen sijaan säilynyt erinomaisessa kunnossa. Noin neljä metriä leveä nurmikoitunut tie erottuu paikasta riippuen joko urana tai penkkana. Penkkakohdilla tien molemmilla reunoilla on oja. Idässä tien laskeutuessa joen (=Lillån) rantaan on rinteeseen muodostunut noin kaksi metriä leveä ja metrin syvä ura.
Vuonna 2019 käytiin YVA-ohjelmaan liittyvän inventoinnin yhteydessä tarkastamassa kohteen Vantaan puoleinen osa. Muinaisjäännöksen todettiin säilyneen tuoreilta vahingoilta. Endurorata alkaa silti välittömästi rajauksen länsipuolelta. Myös rajauksen sisäpuolella on ajettu vuosia aikaisemmin jollain isolla työkoneella. Koneen jäljet ovat jo peittyneet kasvustoon. Vanhan tielinjan päällä kulkee myös polku.

Eriksnäs, Divarp torp (Djupvarp torp) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eriksnäsin kartanoon kuulunut Divarpin torppa on merkitty vuodelta 1731 olevalle kartalle. Torpan paikalla on ollut rakennuksia vielä 1900-luvulla.
Torpan paikka on nykyään autiona. Sipoonlahden itäpuolisella rantaterassilla on lehtipuuvaltaisessa sekametsässä torppaan kuuluneita rakenteita. Vain kaksi rakennuksen pohjaa erottuu selvästi. Aluskasvillisuuden ja vesakon peittämästä pohjoisemmasta rakennuksesta on jäljellä noin 10 x 8 metriä laaja harmaakiviperustus ja mahdollinen uunin paikka. Perustus koostuu idässä yhdestä kerrasta harmaakiviä, joiden halkaisijat ovat noin 0,5-1 metriä. Lännessä meren puolella on noin 0,5 metriä korkea lohkokivinen kylmämuurattu perustus. Rakennuksen eteläpään kuoppa on mahdollisesti kellarin jäännös.
Tonttimaan eteläosassa on kallion juurella pohjakaavaltaan suorakulmainen noin metrin syvyinen ja noin 5 x 6 metriä laaja kuoppa, jolla on matalat seinävallit. Rakenne on osin aluskasvillisuden ja vesakon peitossa. Kyseessä voi kellarin jäännös.
Idässä pellon keskellä olevalla kalliolla on mahdollisesti torppaan liittyneen rakennuksen (riihi?) jäännös.

Eriksnäs, Kappiko/Långnäs II (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on ollut torppa viimeistään 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa.
Torpan paikka on autioitunut. Tontti on kasvillisuudeltaan avoin; niitty- tai laidunmainen. Alueella on yhä jäljellä koristepensaita ja ikivanhoja lehmuksia.
Tontilta erottuu selvästi kahden rakennuksen paikat. Pohjoisessa näkyy heinikon peittämän harmaakivisen noin 10 x 4 metriä laajan rakennuksen kivijalan osia. Perustus koostuu isoista harmaakivistä, joiden halkaisijat ovat noin metrin.
Tontin etelälaidalla on noin 8 x 8 metriä laaja heinikon peitossa oleva uunillinen rakennuksen pohja. Rakennuksen seinät erottuvat noin 2 metriä leveinä matalina valleina. Rakennuksen kohdalla on maassa runsaasti tiilimurskaa. Rakennuksen kaakkoispuolinen kuopanne saattaa olla rakennuksen jäännös.

Eriksnäs, Kappiko/Långnäs III (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on ollut torppa viimeistään 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa.
Suhteellisessa avoimessa sekametsässä sijaitseva torpan paikka on autioinut. Alueella on kaksi selvästi maanpinnalle erottuvaa rakennetta. Rantaterassilla lännessä on noin 8 x 5 metriä laaja aluskasvillisuuden peittämä kumpare. Kumpareen reunoilla näkyy mahdollisia kivijalkakiviä.
Ylempänä rinteellä koillisessa on noin 8 x 8 metriä laaja heinikon ja puiden peittämä uunillinen rakennus. Harmaakivinen kivijalka on tehty ilman laastia. Kiviä on yksi kerros. Kivien halkaisijat ovat noin 0,5-1 m.

Gästerby, Eskos, Nilsas, Bengts, Juvas, Smeds ja Kitts (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gästerby mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran 30.9.1442, kun eräässä asiakirjassa esiintyvät ”Andris j Gæstrighisby, Magnus j Gæstrighisby, Olaff j Gæstrighisby” (Nyberg 1931, s. 338).
Gästerbyssä oli vuonna 1543 Bengts, Brutubacka, Bränns, Juvas, Kitts, Matbacka, Smeds ja Stufas nimiset talonpoikaistilat. Kylässä oli lisäksi Erik Larssonin hallussa ollut sopimusverotila. Kun Sopimusverotila jaettiin vuonna 1545, sen toinen puoli siirtyi Nils Perssonin käsiin. Erik Larssonin tilasta muodostui Norkullan säterin perusta. Nils Perssonin tilasta tuli ilmeisesti 1560-luvulla tavallinen talonpoikaistila Eskos. Eskos jaettiin pian tämän jälkeen ja siitä muodostettiin Nilsas. Eskos oli 1600-luvulla useaan otteeseen autiona. Stufas oli autiona 1640-luvulta 1670-luvulle.
Gästerbyssä oli 1700-luvun puolivälissä neljä tonttimaata; 1) Keskustontti (Eskos, Nilsas, Bengts, Juvas, Smeds ja Kitts); 2) Bränns; 3) Matbacka ja 4) Brutubacka. Kylän alueella oli lisäksi viisi torpanpaikka.
Gästerbyn keskustontti on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Alue on omakotitaloistunut ja alkuperäinen kylämiljöö on hävinnyt lähes tyystin. Alueella on sekä vanhoja että uusia rakennuksia. Pääosa rakennuksista on raskasrakenteisia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla. Lisäksi osa vanhasta tontista on lännessä peltona.
Gästerbyn keskusalueen tontit ovat kylän lävistävän tien eteläpuolella. Tien pohjoisreunalla on hiekkakuoppia. Lisäksi pohjoisessa on tien viereisellä rinteellä terassi, jolla on ollut torppa 1700-luvulla.

Gumböle (Gumböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gumbölessä oli vuonna 1543 viisi tilaa. Niistä tunnetaan nimeltä Jeppas, Kusas ja Mutars. Kylässä oli lisäksi sekä Mårten Larssonin että Knut Jönssonin tilat. Mårten Larssonin tila jaettiin ennen vuotta 1556 veljesten kesken ja näin kylään tuli kuudes tila. Tilan ensimmäinen asukas oli Anders Larsson. Kun tilat yhdistettiin 1650-luvun alussa, se siirtyi profossi Mats Sigfridssonin haltuun. Anders Larssonin tila oli ollut tuolloin autiona noin 20 vuotta ja se yhdistettiin 1680-luvulla Mutarsiin. Knut Jönssonin tila autioitui 1620-luvun alussa ja se pysyi veronmaksukyvyttömänä parikymmentä vuotta, kunnes se 1630-luvun lopulla yhdistettiin Mutarsiin. Jeppas oli autiona noin 1630–1645 ja jälleen 1670-luvun lopulla. Jeppas liitettiin Kusasiin 1690-luvulla.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Peltojen ympäröimällä mäellä on vanhoja raskas- ja kevytrakenteisia taloja. Rakentamatonta tilaa on lähinnä laidoilla ja pihalla. Lisäksi etelässä on rinteellä rakennuksen paikaksi sopiva terassi. Kylän halki kulkevan Samuel Brotheruksen kartalle merkityn tien linjaus erottuu edelleen.
Aluerajausta on laajennettu vuonna 2015 länteen metallinpaljastinlöytöjen perusteella (ks. alakohde).
Porvoon moottoritien pohjoispuolella tarkastettiin Vantaan kaupunginmuseon toimesta vuonna 2011 Norrbergetin alue, jossa saattoi olla autioitunut keskiaikainen kylätontti. Alueelta löydettiin kivikautinen asuinpaikka Gumböle Norrberget.
Helsingin kaupunginmuseo inventoi kohteella 2022-23. Edellisen tarkastuksen jälkeen muinaisjäännösalueen eteläosan itä-länsi-suuntainen tielinjaus on siirtynyt hieman pohjoisemmaksi ja muinaisjäännösalueen lounaisosaan on muodostettu selkeämpi parkkipaikka (alue on aiemminkin toiminut paikoituskäytössä).
Muinaisjäännösalueen itäosassa havaittiin toiselta laidaltaan kookkailla kivillä pengerretty tien jäännös, joka on paikallisen informantin kertoman mukaan ’hyvin vanha’. Tien eteläpuolella oli pyöreä rakenteeton kuoppa, halk. 6-7 m. Sen pohjalla kasvoi nuorta sekametsää.

Hindsby, kyläkeskus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hindsby mainitaan ensimmäisen kerran 21.6.1425. Hindsby oli 21 tilallaan Sipoon suurin kylä vuonna 1543. Hindsbyn 1500-luvun tiloista tunnetaan nimeltä Nygård, Petas, Knuters, Lilljofs, Meilis, Nabbis, Paljoki, Prästbacka, Staffas, Storjofs, Torrbacka, Trumpetas, Höstman ja Lill- ja Stor-Hovet.
Hindsbyn kylässä oli 1700-luvun jälkipuoliskolla kuusi tonttimaata: 1) kyläkeskus = Staffas, Prästbacka, Kuras, Meilis, Lilljofs, Storjofs, Petas, Lill-Hovet, Martis, Nabbis ja Knuters; 2) Göstas; 3) Stor-Hovet; 4) Paljoki; 5) Torrbacka; 6) Nygård.
Hindsbyn keskusalue on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Pohjoisessa mäen päällä hiukan erillään varsinaisesta ryhmäkylästä sijainneen Stor-Hovetin paikalla on nykyään Hofgårdin päärakennus. Kartanon ympärillä puistomaisessa miljöössä näkyy useita rakennusten pohjia ja mahdollisesti myös tuulimyllyn paikka. Kartanorakennuksen ympäristön topografiaa on muokattu viime vuosisatojen aikana voimakkaasti.
Varsinainen Hindsbyn kylä sijaitsee mäen etelärinteellä olevalla terassilla, jonka itä-länsisuuntainen tie jakaa kahteen osaan. Hindsbyn keskustontti on omakotitaloistunut ja kylän alkuperäinen ilme on suurelta osin kadonnut. Vanhoja pihapiirejä ei ole säilynyt. Lännessä tienristeyksen luona on kuitenkin jäljellä katkelma vanhaa kyläraittia. Lisäksi kylä on edelleen varsin tiivis ja paikoin jopa ryhmäkylämäinen. Alueella on sekä uusia että vanhoja kevyt- ja raskasrakenteisia taloja. Kylässä on pihamaiden lisäksi laajoja tyhjiä alueita. Osa tontista on esimerkiksi hevoslaitumena. Itä-Länsisuuntaisen tien eteläpuolisella pellolla näkyy siellä täällä mahdollisia rakennusten paikkoja.
Etelästä itä-länsisuuntaiselta tieltä kylän halki ylös mäelle johtavan Hofgårdintien linjaus on peräisin viimeistään 1700-luvulta.

Husö (Talosaari) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sipoon pitäjän Sundomin neljännekseen uuden ajan alussa laskettu Husö mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1347. Husössä oli vuonna 1540 kolme talonpoikaa, jotka maksoivat yhteensä kokonaisen täysveron. Porvoon läänin vuoden 1547 maakirjan mukaan kylän veronmaksajista kaksi oli ulkokylänmiehiä. Husö ja naapurikylä Granö ovat yhdistettyinä Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjassa.
Husöstä ei ole 1600–1800-luvuille sijoittuvaa kyläkarttaa, johon olisi merkitty pellot ja tontit. Husö suuripiirteinen sijainti näkyy Kärrbyn vuoden 1694 kartalla. Paikka on sama kuin 1800-luvun alussa laaditussa Kuninkaallisessa merikartastossa.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Paikalla on Husön kartano ulkorakennuksineen. Rakentamatonta tilaa on sekä pihalla että laidoilla. Pihan pohjoispuolella on useita arkeologisesti kiinnostavia kumpareita.
Vuonna 2015 ilmoitettiin metallinilmaisinlöytö muinaisjäännösrajauksen koillispuolelta, ks. alakohde.
Helsingin kaupunginmuseo kävi tarkastamassa asuinpaikkakohdetta inventoinnissa 2022-23. Kohteen tilanne on pääasiassa ennallaan. Löytöpaikalla (alakohde) ei havaittu rakenteita tai muuta muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kylänpaikan aluerajauksen luoteispuolella havaittiin kiviaitaa, kuoppia, rakennuksen pohja vanhan metsittyneen pellon laidalla sekä viitteitä toisesta rakennuksesta. Näiden johdosta kohteen aluerajausta on laajennettu hieman pohjoiseen.

Kallbäck, Eutas, Rusas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eräässä vuoteen 1442 sijoittuvassa asiakirjassa esiintyy ”Sigurdher J Kallbæck” (Nyberg 1931, s. 338). Kallbäckissä oli vuonna 1543 tilat Eutas, Rusas ja Skraflas. Kylään ei ilmaantunut uusia taloja 1700-luvun alkuun mennessä.
Kylän tilat olivat 1700-luvun lopulla kahdella eri tontilla: 1) Eutas, Rusas; 2) Skraflas
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on säilyttänyt vanhan ilmeensä. Paikalla on sekä vanhoja että uusia raskas- ja kevytrakenteisia taloja. Tontin keskivaiheilla sijaitsevassa ”autiossa” välissä näkyy noin 10 x 8 metriä laaja itä-länsisuuntainen rakennuksen pohja, jonka itäpäässä on noin 2 x 2 metriä laaja ja 0,5 metriä korkea kumpare (=uuni). Tontin pohjoisreunalla olevalla terassilla on peltoa. Tontti on todennäköisesti ulottunut pellolle saakka.

Kyrkoby, Prästgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sipoon pappila on luultavasti seissyt samalla paikalla keskiaikaisen kirkon rakentamisesta lähtien. Sipoon keskiaikaisista papeista ei ole säilynyt tietoja. Porvoon kihlakunnan vuoden 1673 tuomiokirjassa on kuitenkin mainittu keskiajalla elänyt herra Ingewald.
Pappilan paikka on merkitty Samuel Broteruksen vuoden 1699 kartalle. E. J. Salménin vuonna 1782 laatiman kartan mukaan pappilalla on ollut 1700-luvun lopulla kaksi tonttimaata. Toinen tonttimaa sijaitsee keskiaikaisesta kirkosta jonkin matkaa pohjoiseen paikalla mihin rakennettiin 1883–1885 uusi kirkko.
Vuonna 2015 kohteen itäpuolella olevalta pellolta on löytynyt metallinetsinnässä pronssiesine, mahdollinen hela (KM 40956, ks. alakohde). Pellolta on lisäksi löytynyt sulanutta pronssia sekä pronssilevyn ja -vartaan kappaleita, joita ei ole talletettu kokoelmiin (ks. verif.). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 10-30 cm.

Löparö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Löparöhön kuului vuonna 1543 kaksi tilaa. Saarella valmistettiin kruunun toimesta salpietaria vuosina 1599–1643. Salpietarin valmistuksen päätyttyä lähes kaikki asukkaat muuttivat pois saarelta. Saaren tiloista 1600-luvulla muodostetun kartanon omistajat vaihtuivat useita kertoja. Ensimmäiset omistajat asuivat kartanossa vakituisesti vasta 1860-luvulla.
Perimätiedon mukaan Ribackenilta löytyi 1800-luvun puolivälissä kyntötöissä 16 tiiliuunin jäännökset. Topeliuksen päiväkirjassa (1839) on maininta nimismies Henrik Tallgrenin epäonnistuneesta kalkkiruukkihankkeesta Löparölla. V.E.V. Wessman mainitsee teoksessaan Boken om Sibbo (1925), että kuivattaessa 1800-luvulla Ribackenin viereistä vesijättömaata pelloksi löytyi ojituksen yhteydessä mäeltä alas johtaneen kivetyn tien sekä veneen jäännöksiä.
1) Mäen laella sijaitseva autioitunut tonttimaa on nykyään hevoshakana, jota halkovat useat kiviaidat, jotka ovat syntyneet paikalla olevia kiviä raivattaessa. Mäen laella on maassa runsaasti tiilimurskaa. Mäen pohjoislaidalla on ainakin kolme aluskasvillisuuden ja pensaikkojen peittämää harmaakivistä (yksi kivikerta) koostuvaa rakennusten perustusta (rakennus 1, 5x5 m; rakennus 2, 7x7 m). Tonttimaan korkeimmalla kohdalla sijainneella rakennuksella 3 on ollut uuni (halk. n. 2 m). Rakennus 3 on täysin pensaikkojen peitossa, ja sen laajuutta on siten mahdoton mitata.
2) Kallion laelle on rakennettu 1800-luvun jälkipuoliskolla tuulimylly. Kallion korkeimmalla kohdalla oleva kiviröykkiö on ilmeisesti rakennuksen, mahdollisesti riihen, pohja. Kallion länsireunalla on tuulimyllyn perustus. Paikalla on kalliossa kiinni rautarenkaita ja -tappeja.
3) Kallion pohjois-, länsi- ja etelärinteillä on muistona salpietarikeittimöstä tieterasseja, kivettyjä ojia, kiviaitoja, kuoppia ja kumpareita. Pystysuoran kallioseinän juurella lännessä on vierekkäin kolme vallien ympäröimää kuoppaa. Keskellä olevan pohjakaavaltaan suorakulmaisen kuopan molemmilla puolilla on puoliympyrän muotoiset kuopat. Kuoppia reunustavat vallit ovat noin 2 metriä leveitä. Kuopissa on kylmämuuratut harmaakiviseinät. Laastia ei ole käytetty. Kivien välissä näyttäisi olevan pelkästään savea. Kuoppien syvyydet ovat noin 2 metriä. Kuoppien halkaisja on n. 8-10 metriä. Vallien sisällä on ilmeisesti jonkinlainen harmaakivirakenne.
Kuoppien väleissä on harmaakivimuurit, joissa on oviaukot. Pohjoisimman kuopan keskellä on noin 2x2 metriä laaja ja 2 metriä korkea röykkiö, uuni?. Eteläisimmän kuopan keskellä on noin 4x4 metriä laaja ja 2 metriä korkea laakakivistä tehty uuni. Lisäksi kallionseinän vierellä on noin 2 metriä korkea, 2 metriä syvä ja neljä metriä leveä harmaakiviuuni.
Kohteesta lähtee rinnettä pitkin alas kivetyt, noin puolen metrin syvyiset ojat sekä pohjoiseen että lounaaseen. Kompleksin edustalla lännessä olevalla terassilla on luultavasti rakennuksen pohjia. Paikalla on myös joitakin selviä rakennekuoppia.
4) Lännessä on rinteen alaosassa kivilouhos.

Stor-Massby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sipoon pitäjän keskiaikaisiin kantakyliin kuuluva Massby sijaitsee Sipoonjoen alajuoksulla, noin kilometrin Sibbesborgin 1300-luvun linnasaaresta pohjoiseen. Massby jakaantuu Sipoonjoen itärannalla olevaan Stor Massbyyn ja sitä vastapäätä joen toisella puolella olevaan Lill Massbyyn. Massby mainitaan ensimmäisen kerran sipoolaisen Henrik Torstenssonin perintöä koskevan asian yhteydessä vuonna 1442.
Sipoon pitäjän Nevasin neljänneskuntaan luetussa Massbyssä oli vuonna 1540 yhdeksän täysveroa ja 18 veronmaksajaa. Kustaa Vaasa hyväksyi vuonna 1555 Helsingin kuninkaankartanon voudin Anders Korpin ehdotuksen latokartanon sijoittamisesta Sipoon pappilaan. Jostain tuntemattomasta syystä latokartanon paikaksi valittiin kuitenkin seuraavana vuonna Massby. Kartanon perustamisen seurauksena Massbyn talonpoikien oli muutettava pois kotikylästään.
Massbyn latokartano mainitaan viimeisen kerran Helsingin kartanon ja voutikunnan vuoden 1561 tilikirjassa. Massbyn latokartano toiminta kesti siis ainoastaan viisi vuotta. Latokartanon lakkauttamisen jälkeen Massbyyn palasi yhdeksän talonpoikaa.
Samuel Broteruksen vuoden 1693 kartalla on Sipoonjoen itärannalla Söderkullan kartano, kolmen talon Stor Massby ja muista erillinen yksittäistila. Kartalta puuttuvat Stor Massbyn tonttimaan eteläpäässä sijainneet kantatilat Ifvars, Staffans ja Jeppas, kun taas Pellas, Glassas ja kahdesta tilasta koostuva Massbyn kartano näkyvät.
Kylätontti on luultavasti sijainnut tiilitehtaan perustuksen pohjoispuolella vedenottamon kääntöpaikan ja Söderkullantien luona. Kääntöpaikalla on ainakin kaksi metriä täytemaata. Myös Söderkullantien kohta on voimakkaasti pengerretty. On mahdollista, että kylän rakenteita on jäljellä täytekerrosten alla. Söderkullantien koillispuolella oleva talo on luultavasti vanhan kylätontin alueella.

Massby Glamars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Glamars on ollut olemassa jo 1500-luvun puolivälissä. Tila liitettiin Söderkullaan vuoden 1780 tienoilla. Glamars sijaitsee rinteen yläosassa olevalla terassilla kahden kallion jyrkänteen väliin jäävässä laaksossa. Alueella on havaittu 3-4 mahdollista rakennuksen paikkaa.
Uunin paikalta näyttäneeseen kumpareeseen tehtiin 0,3 x 0,3 metriä laaja koekuoppa. Rakenteita ei saatu esille, ainoastaan likamaata. Löytöihin kuului luuta, kivisavikeramiikkaa ja fajanssia. Mahdolliseksi rakennukseksi tulkittuun paikkaan tehtiin 0,4 x 0,4 metriä laaja koekuoppa. Rakenteita ei saatu esille, ainoastaan ohut kerros likamaata. Löytöinä saatiin fajanssia, tiilimurskaa, savitiivistettä ja lasia.
Kohde oli vuoden 2007 inventoinnin aikana täysin samassa kunnossa kuin vuonna 2002.

Nevas, Skrivars, Smeds (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nevasjoen itärannalla, kallion eteläpuolella olevalla terassilla sijaitseva tontti on autio. Paikalla on niittymäinen kasvillisuus. Pohjoisessa on sekametsää. Tonttia reunustaa luoteesta etelään golf-kenttä. Idässä on Nevasin kartanolle Boxbystä johtava hiekkatie.
Tonttimaa on ilmeisesti osin tuhoutunut golf-kenttää ja hiekkatietä rakennettaessa. (Noin metrin korkuisen tierampin alla saattaa olla jäljellä kulttuurikerroksia.) Terassilla erottuu vanhan pihapiirin katkelma. Paikalla on ilmeisesti ollut umpipiha eli rakennukset ovat kiertäneet pihamaata. Eteläsiipi muodostuu mahdollisesti noin 3 metriä leveästä ja 15 metriä pitkästä rakennuksesta. Rakennuksen kivijalka koostuu noin 0,5 metriä halkaisijaltaan olevista harmaakivistä. Tontin länsilaidalla on noin 10 x 6 metriä laaja rakennuksen pohja, jonka koilliskulmassa on uunin paikka. Rakennuksella on samanlainen kivijalka kuin edellisellä. Uunista on jäljellä noin 0,2–0,3 metriä korkea ja noin 3 x 2 metriä laaja kohoutuma. Maassa näkyy sekä kokonaisia tiiliä että tiilimurskaa.
Tontin pohjoispuolella on loivalla rinteellä mahdollinen rakennuksen (kellari?) pohja. Rakennus hahmottuu pohjakaavaltaan nelikulmaisena noin 8 x 8 metriä laajana kuopanteena, jota kiertää noin 2 metriä laaja ja 0,5 metriä korkea valli.

Nickby (Nikkilä), Säteri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tontin ilme on edelleen suurelta osin alkuperäisenkaltainen ja vanha pihapiiri on suurelta osin jäljellä; ainoastaan pihaa etelästä rajannut rakennus on purettu. Alueella on rakentamatonta tilaa pihalla ja laidoilla. Etelässä on rinteellä vanha tienpenkere.
Nikkilän kartanon nykyisen päärakennuksen lounaispuolella, pihamaan eteläreunalla on n. 20 x 30 m kokoinen pensaiden ja puuston peittämä kumpare, jonka keskellä on n. 2 x 4 m laaja harmaakiviseinäinen kellari. Kellariin johtaa 5 m pitkä ja 1 m leveä harmaakiviseinäinen käytävä. Rakennuksen kivijalka ei erotu kasvillisuuden alta. Kumpareen paikalla on ilmeisesti kartanon vanha päärakennus kellareineen.
Kartanon vanhan päärakennuksen itäpuolella on pohjakaavaltaan ympyränmuotoinen kasvillisuuden peittämä kumpare, jonka halkaisija on noin 20 m. Kyseessä on luultavasti rakennuksen pohja.
Peter Nassokin sai vuonna 1611 kolmelle Nikkilässä sijainneelle tilalleen säterioikeudet. Tiloista muodostui Nikkilän kartanon perusta. Kartanon nykyinen päärakennus on peräisin 1700-luvun lopulta. Nikkilän kartano on jäänyt Sipoon kasvavan keskuksen puristukseen. Vanha maalaismaisema on muuttumassa pientalovaltaiseksi esikaupunkialueeksi.

Gästerby, Norkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hans Erikson perusti Norkullan säterin saatuaan vuonna 1558 rälssikirjeen Kustaa Vaasalta. Säteri sijaitsi aluksi Gästerbyn keskustontin länsipäässä, mutta siirrrettiin pian nykyiselle paikalleen.
Norkullan vierellä lännessä olleella pellolla Sipoonjoen ylittävän sillan vierellä pidettiin markkinoita 1600- ja 1700-luvuilla.
Kartanon paikka on edelleen käytössä. Rakentamatonta tilaa on vain pihalla ja rakennusten välissä. Tontti on saattanut jatkua kaakossa olevalle pellolle.
Markkinapaikan luona on pellossa runsaasti esineitä: lasia, fajanssia, posliinia, rautaa jne.

Pigby, Petas, Teiras (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pigby ilmaantuu historiallisin lähteisiin uuden ajan alussa. Pigbyssä oli vuonna 1543 tilat Mannis, Petas, Teiras ja Mats Larssonin tila. Mats Larssonin tila oli autiona lyhyitä aikajaksoja, mm. 1600-luvun alussa ja 1620-luvulla. Suurin piirtein vuodesta 1630 seuraavan vuosikymmenen lopulle tila oli ratsumestari Olof Erikssonin hallussa. Tämän jälkeen tila autioitui uudelleen, mutta jaettiin jo vuonna 1651 kolmelle korpraalille. Seuraavaksi tila päätyi Petaksen isännän käyttöön ja tilat yhdistettiin lopulta 1680-luvulla.
Pigbyn tilat jakaantuivat 1700-luvun alussa kahdelle tontille: 1) Petas, Teiras; 2) Mannis.
Tontti on nykyään peltona. Söderkullantien kulkee tonttimaan halki. Pellossa on siellä täällä tiilimurskaa. Pellot vaikuttavat pintapoiminnan perusteella löytötyhjiltä.

Savijärvi, Ollas, Teiras, Hannusas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Savijärvi mainitaan eräässä 1600-luvun kopiona säilyneessä vuoden 1382 asiakirjassa (FMU 907).
Savijärvi koostui vuonna 1543 tiloista Hannusas, Ollas, Smeds ja Teiras. Smeds oli veromaksukyvytön vuodesta 1571 1590-luvun puoliväliin. Smedsistä tuli kruununtila vuonna 1586. Kylässä tapahtui uusia jakoja 1680-luvulla. Smeds yhdistettiin Teirasiin ja puolet Hannusasista Ollasiin.
Savijärven kylän tilat (Ollas, Teiras, Hannusas) olivat 1600-luvun lopulla yhdellä tonttimaalla. Samalle paikalle perustettiin 1700-luvulla Savijärven kartano.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tonttimaan ilme on pitkälti alkuperäisen kaltainen. Paikalla on edelleen osia vanhoista pihapiireistä ja tonttijako on säilynyt. Eteläpäädyn hevoshaan alueella on selvä terassi (= rakennuksen paikka). Muutoin rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja reunoilla.
Kartanosta jonkin matkaa tietä länteen Rindiin päin on metsässä pellon laidalla olevalla rinteellä useita erikokoisia kuoppia. Suurimpien halkaisijat ovat noin 4 metriä ja syvyydet metrin. Kyseessä ovat luultavasti tervahaudat. Samalla alueella on ollut 1700-luvun lopulla kaksi torppaa.
Läntisellä alueella on tehty koekaivaus vuonna 2016. Koekaivauksissa dokumentoitiin naurishautoja ja säilytyskuoppa, Kahdesta uuninjäännöksestä toinen vaikuttaa olevan vuoden 1873 kartalla näkyvästä rakennuksesta, joka on todennäköisesti ollut riihi. Alueen eteläosan kuopat osoittautuivat AIV-rehusäiliöiden pohjiksi.
On mahdollista, että läntisen alueen kohteet ovat pääosin tuhoutuneet rakentamisen yhteydessä.

Skräddarby, Knaggis, Litens (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skräddarby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1540. Kylässä oli tuolloin viisi tilaa. Skräddarbyn kylätontit on merkitty ensimmäisen kerran Samuel Brotheruksen vuonna 1699 piirtämälle kartalle. Tuolloisista tonttimaista ainoastaan nykyinen Joensuun kartanon paikka on säilynyt käytössä. Pohjoisessa oleva tontti on autioitunut 1800-luvun lopulla. Etelässä sijainneen torpan kohdalla on nykyään lomakylä ja Porvoon moottoritie.
Skräddarbyn pohjoisella tonttimaalla 1600-luvun lopulla sijainneet Knaggis- ja Litens-nimiset tilat ovat olleet olemassa jo 1500-luvun puolivälissä.
Peltojen ympäröimän kallioisen mäennyppylän itäpäässä sijaitsevalla harvaa sekametsää kasvavalla tasanteella erottuvat viiden rakenteen paikat. Tontin alueelle rakennusten ulkopuolelle tehtiin vuonna 2002 kaksi 0,4 x 0,4 metriä laajaa koekuoppaa. Molemmissa kuopissa havaittiin likamaata. Esinelöytöjä ei saatu.

Spjutsund, Martis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on säilyttänyt vanhan ilmeensä. Storuddintien eteläpuolella on jäljellä vanhaa pihapiiriä; rakennukset ovat huonossa kunnossa. Storuddintien pohjoispuolella on vanhahko omakotitalo. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihalla. Tontti saattaa jatkua Kitöntien risteykseen saakka itään. Tien itäpuolella on terassia. Tontti on voinut ulottua myös lännessä olevaan metsikköön.

Tukikohta III:13 (Kontula) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Koskenhaantie 22 kerrostalojen lännen puoleisella puistoalueella, joka on lähinnä avokalliota.
Kohteessa on kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on osittain tuettu betonilla. Useita kallioon louhittuja keskeneräisiksi jääneitä kuoppia. Kohteen itäpää on jäänyt rakennusten ja niiden pihamaiden alle.
Kohteen luoteisosan rajausta muutettiin 01/2023 uuden arkistoaineiston perusteella.

Tukikohta III:14 (Kontula) (Puolustusvarustukset)
Kohde on jäänyt miltei kokonaan Kotikonnuntie 13-11 kerrostaloalueen alle. Eteläosassa sijaitseva kallioon louhittu luola on varastokäytössä.
Kohteen rajausta on muutettu 01/2023 arkistoaineistojen perusteella.

Tykkipatteri 66 (Vesala) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri, joka sijaitsee Paneliantien ja Tuukkalantien välisellä omakotialueen pihamailla. Patterin rintasuojasta on joillakin tonteilla vielä jäljellä n. 1,5 m korkea maavalli, jonka leveys on 20 m. Vallin suunta on itäkaakko-länsiluode. Patterin itäpäässä on jäljellä suullisen tiedon mukaan betoninen suojahuone. Patterin rakenteet on peitetty ja tasattu näkymättömiin useilla tonteilla ja niitä on saattanut hävitä rakentamisen myötä. Maan alla on todennäköisesti usealla tontilla vielä jäljellä rakenteita.
Tarkastuskäynnillä Paneliantie 10:n tontilla patterin länsipäässä löytyi pihamaalta, talon kaakkoisnurkasta 5 m itään, mattojen tomutustelineen kohdalta betonisen suojahuoneen katon ulkopinta. Betonia oli näkyvissä n. 1,5 x 4 m kokoisella alueella. Kyseessä on todennäköisesti läntisimmän tykkiaseman tai siitä patterin itäosiin johtaneen yhdyshaudan laidalla ollut suojahuone.
Patterin aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan piirityskanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuuntima on ollut pohjoiskoilliseen. Patteri sijaitsi tukikohdan III alueella.

Tykkipatteri 67 (Kontula) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917.
Tykkipatteri sijaitsee Kontulan ostoskeskuksen itäpuolella. Kolmen tykin patterin rintasuojana on ollut kallioseinämä. Kohde on tuhoutunut osittain metroradan alle ja sen pohjoisosaa on täytetty. Nykyisin näkyvissä on enää osa betonisesta suojahuoneesta, jonka seinässä on linnoitteista kertova kyltti.
1980-luvulla kohteesta oli vielä erotettavissa tykkiasemia yhdistävä hyväkuntoinen yhdyshauta, jossa oli ampumatarvikekomeroita sekä kaksi suojahuonetta, jotka olivat sortuneet.
Aseistuksena on ollut 3 kpl 112 mm:n kenttähaupitsia vuoden 1877 mallia, joiden pääampumasuuntima on ollut koilliseen. Patteri on sijainnut tukikohta III alueella.

Hindsby Brännberg (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Brännberg on kallioinen mäki Sipoon Viirilässä urheilukentän vieressä. Alueella kasvaa mäntyjä. Brännbergin kallioisen huipun pohjoisreunalla sijaitsee noin 25 x 15 m laaja luontainen rakkakivikko, jossa on kolme ihmisen tekemään kuoppaa. Ajoitus epäselvä.
4.8. tehdyn tarkastuskäynnin aikana voitiin todeta, että kivikossa olleet kuopat on täytetty, kuten Museovirastolle tehdyssä yleisöilmoituksessa oli todettu. Kupat on ilmeisesti täytetty syksyllä 2014.

Hindsby Forsbacka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Metsäsaarekkeessa Hälsängsbäckenin puron ja sen pohjoispuolella kulkevan Martiksen tien välissä on uusi omakotitalo, joka sijaitsee saarekkeen eteläpuoliskossa, kumpareen päällä. Kohteella rinne viettää loivasti kaakkoon. Paikalla kasvaa mäntyvaltaista havumetsää, jossa kasvaa myös nuoria lehtipuita. Kohde sijaitsee noin 30 metrin korkeudella ja sen ympäristön metsää on hakattu.
Omakotitalon tontin raivauksen yhteydessä vahvan kuntan alta löytynyt maansekainen röykkiö, joka on alarinteessä talon paikalta n. 15 metriä kaakkoon. Kyseessä on epäsäännöllinen rakenne, jonka halkaisija on noin 3 metriä. Kivien keskimääräinen koko on 30-40 cm, pohjoisreunassa on pari kookkaampaakin kiveä. Kohteen alapuolella on purolaakso n. 10 metrin päässä. Omistajan mukaan paikalle tullaan rakentamaan tulevaisuudessa.

Hindsby Hampusbackan 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 3 röykkiötä, jotka sijaitsevat Hindsbyn radiomastolle johtavan tien varrella pohjoiseen laskevalla rinteellä, jolla kasvaa nuorta lehtimetsää. Maaperä hienoa hiekkaa.
Röykkiö A sijaitsee n. 5 metriä tiestä lounaaseen. Röykkiö on muodoltaan pyöreä ja sen halkaisija on n. 4 m ja korkeus n. 30 cm. Röykkiön reunoilla on muutama iso kivi, muuten se koostuu halkaisijaltaan n. 20 cm olevista kivistä. Röykkiön viereen tehdystä koekuopasta paljastui paksu hiilikerros turpeen alta.
Röykkiö B sijaitsee 10 metriä röykkiö A:n pohjoispuolella. Se on muodoltaan soikeahko ja halkaisijaltaan n. 3,5 metriä, korkeudeltaan n. 1,4 metriä. Kivien keskimääräinen koko on 20-30 cm. Röykkiö on osittain turpeen peitossa.
Röykkiö C sijaitsee 10 metriä röykkiö B:n pohjoispuolella. Röykkiön halkaisija on 5 metriä ja se koostuu suurehkoista, melko harvassa olevista kivistä jotka näyttävät muodostavan kehiä. Röykkiö on mahdollisesti levinnyt.

Hindsby Hampusbackan 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Länsitien ja Hindsbyntien luoteispuolella sijaitsevassa etelään viettävässä rinteessä on havaittavissa mahdollinen uuni sekä rakennuksen pohja. Kasvillisuus alueella on nuorta, puoliavointa lehtimetsää, jossa on seassa suurempia mäntyjä. Kohde on todennäköisesti osa Hindsbyn kylätonttia.
Suojaisalla etelään aukeavan rinteen tasanteella havaittavissa mahdollinen uuni (uuni 1) sekä rakennuksen pohja. Uuni on kooltaan 2 m x 2 m ja korkeudeltaan 30 cm, ja sen päällä on humuksen sekainen hiekkainen savi. Uuniin tehdystä koekuopasta löytyi runsaasti palanutta savea. Uuni sijaitsee rakennuksen luoteisnurkassa. Rakennuksen pohjoisreuna erottuu matalana ojana, jonka pituus on noin 5 metriä. Paikalla on myös useita suuria kiviä, jotka saattavat liittyä rakennukseen.
Noin 20 metriä itään mahdollisesta rakennuksenpohjasta sijaitsee toinen, nuorempi uuni (uuni 2), joka on kooltaan 4 m x 4 m x 0,8 m. Rakenteesta löytyi runsaasti tiiltä. Noin 20 metriä mahdollisesta rakennuksenpohjasta pohjoiseen löytyy historialliselle ajalle ajoittuva maakellari. Rinteessä on havaittavissa myös useita muita kumpareita, jotka saattavat olla uuneja.

Hindsby Västerhov 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivirakenne Länsitien lounaispuolella Byabäckenin puron varressa lähellä Västerhovin
tilan alapuolella olevaa parkkialuetta. Kohde sijaitsee lähellä peltoalueen reunaa ja parkkialuetta, josta rinne laskeutuu melko jyrkästi lounaaseen havumetsää kasvavaan purolaaksoon.
Röykkiö on parkkialueelta lähtevän luontopolun varressa lähellä purouomaa, sen
koillispuolella. Röykkiön päällä kasvaa 3 kookasta kuusta. Röykkiöstä erkanee vaikeasti erotettava n. 1,5 m pitkä kivirivi, mahdollinen perustuskiveys, kohti puroa. Kivirakenne saattaa liittyä vanhoissa kartoissa näkyvään siltaan tai myllyyn.
Kohteesta 220 metriä kaakkoon sijaitsee Hindsby Västerhov mj.rek.num: 1000 00 1360 Hindsby-Svartböle maantien länsipuolella sijaitsevassa joenuomassa oleva puinen pato ja mahdollinen myllyn paikka.

Hindsby Ängsböleberget (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpanpaikka luontopolun varressa Byabäckenin purolaakson lounaispuolella. Kohteella on kolme rakennuksen pohjaa sekä muita maa- ja kivirakenteita. Ängsbölebergetin kiertävän luontopolun varressa, melko lähellä polun itäpäätä. Byabäckenin purolaaksoon yhtyvässä mäkien välisessä notkelmassa. Kohteella kasvaa lehtipuita, ympäristössä havumetsää.
Rakennuksen pohja 1 on noin 3 m päässä polusta. Se on kooltaan 3 m x 5 m ja polun suuntainen. Keskellä rakennetta kasvaa kookas lehtipuu. Rakennuksen pohja 2 on 1:n vieressä, kooltaan 5 m x 5,5 metriä ja erottuu maa- sekä kivivallina. Rakennuksen pohja 3 sijaitsee edellisistä n. 30 metriä lounaaseen ja on kooltaan 5 m x 6 m. Pohjoispäädyssä on nähtävissä vielä kivijalkaa. Rakennusten ympäristössä on myös joitain kuoppamaisia kaivantoja.
Vuosien 1873/1886 kartalla on suurin piirtein samalle paikalle merkitty yksi rakennus.

Sottungsby (Sotunki) Yrjölä (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uunimäentien ja Yrjölän tilan pohjoispuolella, itäpuolella on pelto. Kaivanto on kaakkoon laskevassa rinteessä. Maasto on havupuuvaltaista.
Rinteeseen on kaivettu U:n muotoinen kuoppa (8 m x 6 m), jonka keskellä on
suorakulmainen maatasanne (4,8 m x 2 m). Maatasanne on 30–40 cm korkea ja sen itäreunalla kasvaa haapa, jonka halkaisija on 60 cm. Puun ikä on arviolta n. 30–40 vuotta. Maantasanteen keskelle tehtiin koepisto, jonka koko oli 30 cm x 30 cm. Koepistossa oli 20 cm:n hiekkakerros ja sen alla 15 cm:n hiilikerros. Huuhtoutumiskerrosta ei ollut. Toinen koepisto tehtiin maatasanteen reunalle, jossa ei ollut huuhtoutumiskerrosta eikä hiiltä.
Kaivannon funktio jäi arvoitukseksi. Samassa rinteessä noin 22 m kaivanteesta itään sijaitsee matala painanne, joka on kooltaan 4 m x 1,4 m. Muotonsa ja sijaintinsa perusteella kyseessä voisi olla ns. ryssänhauta.
Lisäksi kohteen kohteen itäpuolella olevalta pellolta löytyi pintapoiminnan tuloksena
historialliseen aikaan ajoittuvaa materiaalia, joka oli pääosin lasikuonaa ja sijoittui
enimmäkseen pellon pohjoisosaan. Pelto sijaitsee loivasti itään purolle päin viettävässä rinteessä. Inventointihetkellä peltoa ei oltu aurattu, mutta havainnointi oli mahdollista.

Hälsängsbäcken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Martiksentien ja Hälsängsbäcken-nimisen puron välisellä pellolla, noin 30 m korkeudella olevalla terassilla. Terassin alapuolella rinne laskee loivasti kaakkoon noin 25 metrin korkeudelle, itäpuolella rinne laskee jyrkästi metsän puolella. Pelto on savinen, kuitenkin pellon itäosassa maa on hiekkaisempaa.
Muinaiselta rantaterassilta löytyi pintapoiminnan yhteydessä runsaasti kvartsia. Korkeuden ja löytöaineiston perusteella kyseessä on kivikautinen asuinpaikka.

Meilis (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Martiksentien ja Hälsängsbäcken-nimisen puron välisellä pellolla. Noin 30 m korkeudella on törmä, joka laskee jyrkästi etelään 25 metrin korkeudelle. Rinteen pohjalla on puro, jonka eteläpuolella on jyrkkä rinne. Idässä maasto nousee peltosaarekkeeseen, lännessä maasto nousee pihapiiriin ja sekametsään.
30 m mpy korkeudella sijaitsevalta muinaiselta rantatörmältä sekä pellolla olevalta kaivolta löytyi pintapoiminnan yhteydessä muutama kvartsi. Korkeuden ja löytöjen perusteella paikalla on mahdollisesti sijainnut kivikautinen asuinpaikka.

Staffas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hindsbyntien itäpuolella, noin 800 m päässä Länsitien risteyksestä. Kohde on nykyään peltona, josta erottuu selkeästi muinainen rantatörmä. Törmä loivenee kohti kaakossa sijaitsevaa jokea. Kohde on kahden peltosaarekkeen välissä, joista eteläisellä on myös 2,5 x 3 m kokoinen raivausröykkiö.
Muinaiselta rantatörmältä löytyi runsaasti kvartsia pintapoiminnan yhteydessä. Rantatörmän korkeuden ja löytöaineiston perusteella kyseessä on kivikautinen asuinpaikka. Myös historialliselle ajalle ajoittuvia löytöjä tuli runsaasti.

Västerhov 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee peltorinteessä, joka viettää Västerhovin tilan suunnasta etelään kohti Länsitietä ja kaakkoon kohti pientä ojaa. Loivasta peltorinteestä löytyi vuoden 2007 inventoinnin yhteydessä kvartsi-iskoksia kahdelta löytöalueelta.
Alue A sijaitsee Länsitien ja parkkialueen kohdalta erkanevan Västerhovin tilatien risteyksestä 100 m koilliseen, sen kaakkoispuolella, metsän ja pellon rajalla. Alueelta löytyi kvartsi-iskos. Lisäksi samalla kohdalla tien luoteispuolella on pellon reunassa hirsikehikkoinen kaivorakennelma sekä siitä noin 20 m ylärinteeseen kellarin pohja, jossa on jäljellä kiviseinää ja puutarharakenteita.
Löytöalue B on edellisestä noin 100 m itään kohdalla, jossa rinne viettää Västerhovin tilalta kaakkoon kohti ojaa. Alueelta B poimittiin kvartsia ja pii-iskos, sekä havaittiin historialliseen aikaan liittyvää materiaalia, lähinnä palanutta savea sekä liippakivi. Purouoman länsipuolella, pienessä metsäsaarekkeessa, sijaitsee rakennuksen pohja, joka on kooltaan 20 x 8 m. Rakennuksen pohja erottuu perustuskivenä, jossa on nähtävissä poran jälkiä. Paikalla on ollut torppa 1780-luvulla. Torpan yhteydessä oleva Ängesböle-niminen niitty saattaa kertoa siitä, että paikalla on ollut asutusta jo keskiajan puolella.
Alueiden A ja B välissä oli vuoden 2007 inventoinnin aikana kyntämätöntä peltoa, mutta kohde jatkunee yhtenäisenä kesannon alla.

Kittskärr (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kittskärrin pohjoislaidalla, jyrkkien kallioiden eteläpuolella olevalla niemekkeellä. Niuemeke rajautuu entiseen suohon. Niemekkeellä on selkeä jyrkkä rantatörmä. Törmän päällä olevan niemekkeen laki on tasainen ja kivetön.
Korkeutensa perusteella kyseessä on mesoliittinen kohde, joka sijaitsee kahden muinaisen merenlahden yhtymäkohdassa. Löydöt, hiotun kiviesineen katkelma ja kolme kvartsi-iskosta, ovat peräisin kahdesta tuulenkaadosta, jotka sijaitsevat niemekkeen länsireunalla ja eteläkärjessä. Paikalle tehtiin useita koepistoja, joista ei tullut löytöjä tai havaittu kulttuurikerrosta.

Roxbäcken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Roxbäcken-nimisen puron varrella, maakaasuputken ja hiekkatien välisellä, kaakkoon suuntautuvalla niemekkeellä, joka oli löytöhetkellä toukokuussa 2007 hakkuuaukiona. Niemekkeellä oli kaksi kumparetta, joista pohjoisemmalta löytyi kahdesta tuulenkannosta keramiikkaa, mahdollisesti nuorakeramiikkaa. Paikalle tehtiin muutamia koepistoja, mutta niistä ei löydetty mitään.

Skoängen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Skoängenin kivikautiset asuinpaikat sijaitsevat laaksomaisella peltoalueella, jonka keskellä virtaa Roxbäcken-niminen puro. Skoängen 1 on puron itäpuolella ja Skoängen 2 sen länsipuolella.
Skoängen 1:n löytöalue viettää länteen ja laskee kohti puroa. Vuoden 2007 pintapoiminnassa löydettiin kvartseja pääosin pellon ylätasanteelta, pellon itäosasta. Palanut luu löytyi pellon alaosasta puron läheltä.
Lisäksi alueelta löytyi myös paljon historiallisen ajan posliinia, fajanssia ja punasavikeramiikkaa.

Skoängen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Skoängenin kivikautiset asuinpaikat sijaitsevat laaksomaisella peltoalueella, jonka keskellä virtaa Roxbäcken-niminen puro. Skoängen 1 on puron itäpuolella ja Skoängen 2 sen länsipuolella.
Skoängen 2:n löytöalue viettää itään koti puroa. Inventoinnissa 2007 pintapoimittiin pellon pohjoisosat. Kvartsin lisäksi löytyi myös pala piitä.
Lisäksi alueelta löytyi myös paljon historiallisen ajan posliinia, fajanssia ja punasavikeramiikkaa.

Tukikohta IV:1 (Kivikko) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kiinalaispuistossa osaksi avokalliolla ja osaksi metsikössä.
Kohteessa on kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on osin tuettu betonilla. Itäosassa on maahan kaivettua hautaa. Kohteessa on betonista taisteluhautaa n. 45 m, jonka torjuntasuuntana on itä. Puolustusaseman pohjoisosa on jäänyt keskeneräiseksi, ainoastaan louhintatyöt on tehty, mutta tuliasemien ja suojahuoneiden betonointitöitä ei ole aloitettu.
Kohteen eteläosassa on kallioon louhittu suora luola, jonka pinta-ala on 110 m². Luola on jäänyt keskeneräiseksi ja ainoastaan louhintatyöt on tehty. Luolaan johtaa syvä kallioon louhittu rotko. Sisäänkäynti on suljettu kalteriportilla.
Kohteen kaakkoisosassa on ollut kaksi keskeneräistä sivustatuliasemaa eli kaponieeria, joiden rakenteet ovat hävinneet kun kohdalle on rakennettu parkkipaikka. Puolustusaseman ympäriltä ei ole löytynyt piikkilankaesteiden jäännöksiä.
Kivikon ja Jakomäen alueen tukikohta IV:n linnoituslaitteet (kohteet IV:1, 5-14 ja tykkipatteri 70 sekä yhdystieverkosto) muodostavat hyvin säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi muodostaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi ja siksi alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.

Tukikohta IV:4 (Jakomäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tonttialueen alle jäänyt ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918.
Kohde sijaitsee tasanteella muutoin jyrkällä kalliorinteellä Maratontien 40 - 44 kohdalla. Rakenteista ei ole näkyvissä merkkejä maan pinnalle. Betonisia, katettuja suojahuoneita on tiettävästi ollut omakotiasukkaiden käytössä kellareina.

Tukikohta IV:5 (Jakomäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Porvoonväylän eteläpuolella jyrkällä kalliolla osaksi vaikeakulkuisessa ryteikössä ja osaksi avokalliolla.
Kohde on puolustusasema, joka on rakennettu Helsingin korkeimmalle kalliolle. Taisteluasemat sijaitsevat kallion pohjois- ja itärinteellä noin 45 metrin korkeuskäyrällä. Lisäksi kallion huipulle on rakennettu taisteluhautaa. Taisteluasemista johtaa yhdyshaudat mäen eteläpuolelle, jossa sijaitsevat suojahuoneet ovat haudalla yhteydessä toisiinsa. Pohjoisosan taisteluasemat on louhittu kallioon ja tuettu betonilla, itäpäässä haudat on osittain kaivettu maahan ja ovat olleet hirsivahvisteisia. Kaakkoisosassa haudat ovat jääneet osittain keskeneräisiksi. Eteläosassa on kallioon louhittua ja maahan kaivettua yhdyshautaa, joka on ollut hirsi ja betonivahvisteista.
Koko kohteessa on betonilla tuettua taisteluhautaa n. 170 metriä. Torjuntasuuntina on pohjoinen, itä ja länsi. Hautoihin johtavia portaita on 17. Lisäksi yhdessä kohdassa on yhdyshaudan seinämään rakennettu teräksiset tikasaskelmat sekä kahva. Konekivääriasemia on kuusi, joista kohteen pohjoiskärjessä sijaitseva on ollut suurikokoinen lähinnä tuliaseman ja suojahuoneen yhdistelmä. Tähystysasemia on neljä, niistä kolmen sisäänkäynti on mutkitettu. Kohteesta löytyy lisäksi yksi tuliasema, jonka tyyppiä ei pysty enää määrittelemään. Kohteen kaikki asemat on rakennettu betonista ja ne ovat olleet katettuja.
Kaikki suojahuoneet on rakennettu betonista. Niitä on yhteensä 27 kpl. Kohteen taustalla, kallion eteläpuolen rinteellä sijaitsee seitsemän suurikokoista suojahuonetta, Kohteen keskiosassa on yhdyshaudan kylkeen louhittu kallioon kaksi kuoppaa, joissa ei ole rakenteita. Lisäksi on kaksi muuta kuoppaa.
Puolustusaseman taustalle johtaa yhdystie. Tie päättyy kohteen kaakkoiskulmalle, jossa on vanhan rakennuksen betoninen sokkeli. Tien eteläpuolella on useampia rakennusten perustoja sekä betonijalusta. Kohde on yksi laajimmista maalinnoituksen säilyneistä puolustusasemista. Joitakin rakenteita on jäänyt tonttialueen alle kohteen koillisosassa. Pohjoisosassa on kohteen yli rakennettu ulkoilutie. Pohjoisosan asemien edestä on poistettu maata Porvoon moottoritien rakennuksen yhteydessä.
Kohteen keskiosassa kallion korkeimmalla huipulla on sijainnut toisen maailmansodan aikana Suomen ensimmäinen ilmavalvontatutka. Sen kohdalla on vähäinen kivikasa. Paikan läheisyyteen on kallioon kaiverrettu muistokirjoitus.
Lahden väylän tuntumassa sijaitsevien linnoitekohteiden kartoituksessa v. 2020 havaittiin kohteen luoteislaidalla kymmenisen kivirakennetta jyrkän kalliorinteen alapuolella kuusikossa.
Kivikon ja Jakomäen alueen tukikohta IV:n linnoituslaitteet (kohteet IV:1, 5-14 ja tykkipatteri 70 sekä yhdystieverkosto) muodostavat hyvin säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi muodostaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta.

Tukikohta IV:6 (Jakomäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola, jonka pohjoispuolelle on aloitettu puolustusaseman rakentaminen. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Porvoonväylän eteläpuolella avokalliolla korkeassa louhikossa.
Kohde on jäänyt keskeneräiseksi. Ainoastaan louhintatyöt on ehditty tehdä. Kallioon on louhittu hautoja sekä kuoppia suojahuoneita ja tuliasemia varten. Kaksi salaojan uraa, joista toinen johtaa pohjoiseen ja toinen länteen.
Haudat kiertävät kaarena. Niiden alku- ja loppupää sijaitsevat kallion eteäpuolella olevan luolan läheisyydessä. Kallioon louhittu luola on hevosenkengän muotoinen. Luola on jäänyt keskeneräiseksi, ainoastaan louhinta on ehditty tehdä. Luolan pinta-ala on 170 m2 ja korkeus 3 metriä. Luolan edustalta johtaa maahan kaivettu ja kallioon louhittu hauta kohteen eteläpuolella kulkevalle yhdystielle. Luola on veden täyttämä.
Puolustusaseman länsipuolella on maavalleja, jotka ovat ilmeisesti vanhojen
räjähdysainevarastojen suojavalleja. Rakenne ei liity ensimmäiseen maailmansotaan.
Kivikon ja Jakomäen alueen tukikohta IV:n linnoituslaitteet (kohteet IV:1, 5-14 ja tykkipatteri 70 sekä yhdystieverkosto) muodostavat hyvin säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi muodostaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi ja siksi alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Lahdenväylä ja Porvoonväylän risteyksen kaakkoispuolella korkealla kalliolla osittain vaikeakulkuisella rinteellä. Kohteessa on tehty kasvuston raivausta.
Taisteluasemat ovat kallion pohjoisreunalla. Niistä johtaa kolme yhdyshautaa taustalle, jossa sijaitsevat suuret suojahuoneet. Haudat on louhittu kallioon ja kaivettu maahan. Pohjoisosassa suurin osa haudoista on vahvistettu betonilla, etelä- ja länsiosassa ne ovat olleet osittain hirsivahvistettuja. Taisteluhautaa on n. 100 metriä. Torjuntasuuntina on pohjoinen koillinen ja luode. Hautaan johtavia portaita on kuudet. Betonisia konekivääriasemia on viisi kappaletta ja tähystysasemia on kolme.
Betonista rakennettuja suojahuoneita on 21 kappaletta. Niistä neljä suurikokoista sijaitsevat jyrkässä rinteessä kohteen taustalla. Mäen juurella kulkevalta yhdystieltä on noussut kaksi leveää osittain pengerrettyä kulkuväylää em. suojahuoneisiin johtaville yhdyshaudoille.
Puolustusaseman luoteisosa on jäänyt Lahdentien ja Porvoon moottoritien alle ja kohteen luoteiskärki sijaitsee moottoritien ramppien välissä olevalla kalliolla. Ramppien välissä on kallioon louhittu ja betonivahvisteinen räjäytetty rakenne, ilmeisesti
konekivääriasema tai suojahuone. Siitä lähtee itään noin 10 metrin mittainen taisteluhauta, jossa on konekivääriasema, jonka torjuntasuunta on itä. Aseman kohdalla taisteluhauta kääntyy etelään ja katkeaa tieluiskaan.
Puolustusaseman eteläpuolella kulkee yhdystie. Kohteen länsipään edessä on suurikokoinen hiekkakuoppa. Maanoton yhteydessä on maisema huomattavasti muuttunut ja kohteesta on saattanut tuhoutua osia.
Puolustusaseman pohjoispuolella sijaitsevia kivilatomuksia on oletettu piikkilankaesteiden
suojavalleiksi. Ne ovat kuitenkin linnoitteiden rakentamisessa syntynyttä kivilouhetta, jotka
on todennäköisesti ollut tarkoitus kuljettaa pois tai levittää rinteen notkelmiin kuolleiden
kulmien poistamiseksi. Piikkilankaeste on sijainnut pohjoisempana (ks. tukikohta IV:este 1).
Kivikon ja Jakomäen alueen tukikohta IV:n linnoituslaitteet (kohteet IV:1, 5-14 ja tykkipatteri 70 sekä yhdystieverkosto) muodostavat hyvin säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi muodostaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi ja siksi alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kaivantopuistossa, Lahdenväylän ja Porvoonväylän risteyksen koillispuolella, korkealla kalliolla.
Kohteessa on maahan kaivettua ja vähäisiltä osin kallioon louhittua hautaa. Länsi ja itäosissa jonkin verran betonointia. Taisteluhautaa on n. 20 m, torjuntasuuntana pohjoinen. Betonisia konekivääriasemia on 4 kpl ja tähystysasemia 4. Suojahuoneita on 3 ja rakentamattomia kuoppia 8. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty.
Alueella tehtiin 1998-2002 hoitotoimenpiteitä, jolloin linnoituslaitteiden välittömään läheisyyteen rakennettiin kenttäkivettyjä oleskelupaikkoja, kulkureittejä ja puistokalusteita. Samalla hautoja puhdistettiin ja ympäristön kasvillisuutta raivattiin.

Tukikohta IV:11 (Kivikko) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kivikon ulkoilupuiston itäosassa, Patteripolun vierellä kulkevan ulkoilutien (vanha yhdystie) länsipuolella, osin avokalliolla ja osaksi metsässä.
Kohde on jäänyt keskeneräiseksi. Taisteluasemat on ollut tarkoitus rakentaa mäen koillisreunalle. Kallioon on louhittu hautaa sekä kuoppia suojahuoneita ja tuliasemia varten. Kohteen taustalle, lounaaseen johtaa yhdyshauta, joka on osaksi kaivettu maahan. Haudan päässä on isokokoinen kallioon louhittu kuoppa suojahuonetta varten.

Tukikohta IV:12 (Kivikko) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kivikon ulkoilupuistossa, Linnoittajantien länsipuolella kulkevan ulkoilutien (vanha yhdystie) pohjoispuolella verkkoaidalla ympäröidyllä, tiheää puustoa kasvavalla alueella.
Kohde on kallioon louhittu hevosenkengän muotoinen luola, jonka pinta ala on 210 m². Luola on veden täyttämä. Betoniseiniä ei ole ehditty rakentaa.
Luolasta johtaa kaksi syvää rotkoa yhdystielle. Läntinen yhdyshauta haarautuu pohjoiseen ja päättyy kallioiden suojaamaan notkelmaan. Kohde on ympyröity verkkoaidalla, jonka portti on lukittu.
Kohteen eteläpuolelta kulkee yhdystie. Tien eteläpuolella on suuria kumpuja louhintajätettä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee metsikössä Linnoittajantien länsipuolella, Linnoittajantien ja Ruutipolun risteyksestä noin 70-80 metriä pohjoiseen parkkipaikan pohjoislaidalla.
Työt ovat jääneet keskeneräiseksi. Kohteessa on maahan kaivettua ja kallioon louhittua hautaa. Osa kohteesta on jäänyt Linnoittajantien sekä kohteen eteläpuolella sijaitsevan kiinteistön Linnoittajantie 6 alle ja tuhoutunut. Kohde on siis aikanaan ollut laajempi ja ulottunut nykyisestä sijainnistaan kaakkoon.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Kohde sijaitsee Linnoituksentie 8:n pohjoispuolella ulkoilutien varressa. Rakennusajankohta 1915-1918.
Kallioon louhittu betoniseinäinen, ristin muotoinen luola, jonka pinta-ala on 70 m². Lukittu. Luolalta johtaa länteen veden poistoon tarkoitettu oja.

Tykkipatteri 69 (Kontula) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde sijaitsee Kontulankaari 1:n ja Kaarikuja 4;n kerrostalojen pihamaalla metsikössä.
Neljän tykin patteri, jonka rintasuojana on ollut maarakenteinen valli. Rakenteet ovat osin maatuneita ja niitä on täytetty puutarhajätteillä mutta kahden tykkiaseman hahmoa erottuu maastossa sekä näiden välistä yhdyshautaa. Tykkiasemien nurkista erottuu betonikulmia, jotka ovat todennäköisesti suojahuoneiden kattorakenteita. Patterin itäosaa erottuu kumpuna pihanurmikolla Kaarikuja 4:n itäisimmän kerrostalon länsipuolella. Kummussa on havaittavissa betonirakenteita. Rakennuksen itäpuolella olevalla nurmikentällä erottuu laakea terassimainen muoto, jonka alla saattaa olla patterin itäpään rakenteita.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n 120 puudan piirityskanuunaa mallia 1877. Pääampumasuuntima on ollut pohjoiskoilliseen. Patteri sijaitsee tukikohta IV alueella.
Kohteen rajausta muutettiin 07/2022 maastotarkastuksen perusteella.

Tykkipatteri 70 (Kontula) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde sijaitsee Patteripuistossa, Kivikonkaaren ja Linnoituksentien risteyksen koillispuolella.
Patteri oli tarkoitettu kahdelle tykille. Sen rintasuojan muodostaa osittain rakennettu maavalli ja osittain kallio. Tykkiasemien välissä on ollut suojahuone, joka on nykyisin tuhoutunut ja näkymättömissä ulkoilutien alla.
Kummankin tykkiaseman etuosassa on ollut suojahuone rintasuojan alapuolella. Läntisemmän tykkiaseman rakenteet ovat säilyneet paremmin. Tykkiaseman koillisnurkassa on säilynyt huonetilan betonikatto ehyenä vaikka teräspalkit on räjäytetty pois. Patterin aseistuksena on ollut kaksi 152 mm:n Canet tykkiä, joiden pääampumasuunta on ollut pohjoikoilliseen. Patteri sijaitsee tukikohda IV alueella.
Patterin keskiosan päältä kulkee ulkoilutie. Aluetta on puhdistettu vesakosta, läntisen tykkiaseman edusta on nyttemmin mukulakivetty ja kohde on varustettu opaskyltillä.

Tukikohta IV:tie (Kivikko, Jakomäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen yhdystieverkosto. Rakennusaika 1915-1918. Kohde sijaitsee Kivikon ulkoilupuistossa kulkien alueen eteläosassa patterilta 70 pohjois-etelä -suunnassa kohteiden IV:11 ja 12 itäpuolelta ja pohjoisosassa itä-länsi -suunnassa puolustusasemien IV:5-7 eteläpuolella.
Tukikohdan alueella on ollut alunperin n. 2,5 km yhdystietä, joka oli vielä 1980-luvun puolivälissä alkuperäisessä asussaan. Myöhemmin tien mukulakivetty pinta on peitetty useissa kohdissa kivituhkalla ja soralla. Vanhojen tielinjojen ympäristöön ja vierille on tehty mittava uusien ulkoiluteiden verkosto.
Pohjoisosan itä-länsi suuntaisella osuudella kohteen IV:6 läheisyydessä vaurioitui 1996 osa yhdystiestä raskaiden työkoneiden painosta. Tieosuus entisöitiin noin 300 metrin matkalta täydellisesti.

Tukikohta IV:este 1 (Jakomäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen piikkilankaeste. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Porvoonväylän eteläpuolella ja osin Lahdenväylän ramppien keskellä.
Alkuaan noin kilometrin mittaisesta piikkilankaesteestä on jäljellä esteen suojavalleja noin 230 m. Porvoonväylän ja Lahdenväylän ramppien välissä olevalla alueella on jäljellä noin 15 metrin matkalla luode-kaakko -suuntaista torjuntasuuntaan loivasti viettävää maavallia, jonka esteen puoleinen jyrkkä sivu on n. 1-1,5 m korkea. Este on sijainnut noin 30 cm syvässä kaivannossa, jonka leveys on 7 metriä. Valli jatkuu samanlaisena puolustusaseman IV:7 pohjoispuolella, Porvoonväylän eteläreunalla n. 190 m itä-länsi suuntaisena kaartuen lopulta kaakkoon. Tämä valli katkeaa Porvoonväylän ylikulkusillan kohdalla. Em. vallin päästä 25 metriä koilliseen sijaitsee kolmas valli, puolustusaseman IV:6 pohjoispuolella. Siitä on jäljellä noin 80 m koillinen-lounas -suuntaista vallia, jonka itäosa on jäänyt Porvoonväylän alle.
Kohteen IV:7 pohjoispuolella olevan vallin ja sen takana sijainneen esteen matalan, n. 6 m leveän kaivannon kasvillisuutta on raivattu ja esteen yli on rakennettu kevyen liikenteen väylä siltoineen moottoritien yli.
Laine on olettanut vuoden 1996 inventoinnissaan kohteiden IV:5 ja 7 ja 10 etumaastossa olevia kivilatomuksia piikkilankaesteiden rakenteiksi. Kyseessä on kuitenkin linnoitteiden rakentamisessa syntynyttä louhintajätettä, jota on käytetty asemien edessä maaston notkelmien täyttämiseen kuolleiden kulmien ehkäisemiseksi. Piikkilankaesteet ovat sijainneet pitemmän etäisyyyden päässä puolustusasemista.

Tukikohta V:1 (Puotila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Rusthollarinpuistossa, ulkoilutien vieressä.
Kohde on iso kivestä muurattu maalla peitetty suojahuone, jonka katto on sortunut. Se on liittynyt n. 50 metrin päässä sijainneeseen tykkipatteriin BB18.
Puistosuunnittelutietojen (Kristina Rocha 9.9.2008) mukaan suojahuoneesta noin 50 metriä kaakkoon sijaitsee matala, ehkä maalla peitetty muurinjäännös tai vaihtoehtoisesti maavalli. Rakenne on kaareva, länsi-itä -suuntainen ja avautuu etelään. Vallin päissä on näkyvissä kivimuurausta ja kivet arvioidaan laastilla muuratuiksi. Valli on vaikeasti havaittavissa peittävän kasvillisuuden takia.

Tukikohta V:2 (Puotila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Rusthollarinpuistossa, ulkoilutien vieressä.
Sisäänkäynnin puoleinen seinä ja suojahuoneen katto ovat tuhoutuneet. Sisäänkäynnin puoleisen seinän vahvistuksena on kummallekin sivulle jatkuvat kivimuurit. Venäläisen sotilaskartan 31.7.1915 mukaan suojahuoneessa on sijainnut vartiosto.

Tukikohta V:3 (Vartioharju) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Ahvenkoskenpolun länsipäässä omakotitalojen tonttialueen keskellä.
Kohde on jäänyt omakotitaloalueen rakennusten ja pihamaiden alle eikä siitä ole näkyvissä merkkejä maan pinnalla. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita. Puolustusasemasta johtaa yhdyshauta itäpuolella olevaan kohteeseen V:4 ja jatkuen siitä puolustusasemaan V:6.

Tukikohta V:4 (Vartioharju) (Puolustusvarustukset)
Yhdyshauta, joka on jäänyt Liikkalantie 22:n kohdalla pientalojen tonttien alle eikä siitä ole
näkyvissä merkkejä maan pinnalla. Piha-alueilla voi maan alla olla säilyneitä rakenteita.
Yhdyshauta on johtanut länsipuolella olevaan puolustusasemaan V:3 sekä pohjoisessa
sijaitsevaan puolustusasemaan V:6.

Tukikohta V:5 (Vartioharju) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Vehkalahdenkujan päässä olevan puiston ja tonttialueen reunassa mäen päällä.
Kohteessa on kallioon louhittua hautaa ja betoninen konekivääriasema, jonka katto on räjäytetty.Puolustusaseman muista osista ei näy rakenteita maan pinnalle mutta piha-alueiden kohdalla voi maan alla olla säilyneitä rakenteita. Kohde on esitetty Rakennusviraston 1995 inventoinnin julkaisussa numerolla V:6.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Nissaksentien pohjoispäässä omakotitalojen tonttialueen keskellä.
Kohde on jäänyt omakotitaloalueen pihamaiden alle eikä siitä ole näkyvissä merkkejä maan pinnalla. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita.
Rakennusviraston 1995 inventoinnin julkaisussa kohteen numerolla on esitetty kohteen V:5 selostus.49 Kohteesta V:6 on johtanut etelän suuntaan yhdyshauta puolustusasemaan V:3 ja yhdyshautaan V:4.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Vartiokylän Linnavuoren länsireunan juurella.
Kohde on kallioon louhittu eteisellä varustettu suorakaiteenmuotoinen luola. Pinta-ala on 90 m². Aaltopeltikatto on poistettu. Betoniseinille oli maalattu värillisiä kuvia, joiden alkuperä ei ole selvillä. Maalaukset olivat jäljellä vielä v.1979, mutta ne olivat tuhoutuneet viimeistään v.1982. Luolaan johtaa kahdesta suunnasta kallioon louhittu betonilla tuettu yhdyshauta.
Kohde muodostaa kokonaisuuden Linnavuorella sijaitsevan ensimmäisen maailmansodan aikaisen puolustusaseman V:8 ja keskiaikaisen mäkilinnan (MJ rek. 91 01 0026) kanssa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Vartiokylän Linnavuoren (MJ rek. 91 01 0026) koillisrinteellä.
Kohteessa on kallioon louhittuja hautoja, joista suurin osa on tuettu betonilla. Taisteluhautaa n. 80 m, torjuntasuuntina pohjoinen ja itä. Betonisia konekivääriasemia on 4 kpl ja tähystysasemia 2. Lisäksi on neljä rakentamatonta kuoppaa. Katetut rakenteet on räjäytetty. Yhdyshautoihin on kahdessa kohdassa rakennettu portaita helpottamaan haudassa kulkemista.
Kohde muodostaa kokonaisuuden Linnavuorella sijaitsevan ensimmäisen maailmansodan aikaisen puolustusaseman V:8 ja varhaiskeskiaikaisen mäkilinnan (MJ rek. 91 01 0026) kanssa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee laajalla alueella Linnanväenkujan ympäristössä.
Kohde on jäänyt suurimmaksi osaksi tonttialueiden alle ja on täytetty. Maan alla saattaa olla kuitenkin säilyneitä rakenteita. Ehjiä betonisia suojahuoneita on suullisen tiedon mukaan käytössä omakotitalojen kellareina. Kohteen itäosassa on vielä näkyvissä maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu osin betonilla. Kaksi betonista tuli- tai tähystysasemaa sekä tunnistamattomaksi vaurioituneita betonirakenteita. Yksi valonheitinasema on on tonttialueella piha-altaana.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Linnanrouvanpolun pohjoispuolella omakotitalojen tonttialueen keskellä.
Kohde on jäänyt omakotitaloalueen talojen ja pihamaiden alle eikä siitä ole näkyvissä merkkejä maan pinnalla. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Linnanherrantien ja Linnansillanpolun risteyksen eteläpuolella.
Kohteessa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja. Yhdet hautaan johtavat portaat. Kolme betonista konekiväriasemaa, joiden katot on räjäytetty. Yksi kivestä muurattu suojahuone. Osa kohteesta on jäänyt tonttialueen alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Linnanherrantien ja Riskutien risteyksen kaakkoispuolella.
Kohteessa on maahan kaivettuja ja osin kallioon louhittuja hautoja. Kaksi betonista suojahuonetta ja yksi betoninen tunnistamaton rakenne. 14 maahan kaivettua keskeneräistä kuoppaa.
Kohteen pohjoispuolella on ollut piikkilankaeste. Riskutien ja Linnanherrantien risteyksen kaakkoispuolella on itä-länsi suunnassa on n. 40 metriä pitkä esteen suojavalli, jonka päädyt ovat jääneet teiden alle.
Piikkilankaesteen suojavallin eteläpuolella on viisi jatkosodan aikaista lentopommien räjähdyksien muodostamaa kartion muotoista kuoppaa, joiden yläosien halkaisijat ovat 5-12 m ja syvyys 1-1,5 m.
Kohteen lounaisosassa Sormuspolku 21:ssä tehdyn maastokatselmuksen perusteella kohteen eteläosan rajausta muutettiin 04/2022.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Linnanherrantien ja Riskutien risteyksen pohjoispuolella.
Kohde on jäänyt omakotitaloalueen pihamaan alle eikä siitä ole näkyvissä merkkejä maan pinnalla. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kiviportintien ja Viittapolun risteyksen luoteispuolella.
Kohde on jäänyt omakotitaloalueen pihamaan alle eikä siitä ole näkyvissä merkkejä maan pinnalla. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Helytien molemmin puolin Huntutien risteyksen itäpuolella.
Säästyneet linnoituslaitteet sijaitsevat Helytien pohjoispuolella. Tien eteläpuolella olevat laitteet ovat jääneet tonttialueiden alle eikä niistä näy merkkejä maan pinnalle. Maan alla voi kuitenkin olla säilyneitä rakenteita. Kohteessa on näkyvissä maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja hautoja, joita on tuettu betonilla. Yksi betoninen konekivääriasema ja kaksi betonista suojahuonetta.
Kohde tarkastettiin maastossa keväällä 2024 Helytie 14a kiinteistön osalta. maastotarkastuksen ja arkistoaineiston perusteella kohteen rajausta muokattiin 05/2024.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kukkaniityntie 21:n ja sen länsipuolella olevan Kukkaniitynpuiston alueella.
Kohteessa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu betonilla. Kaksi rakentamatonta kuoppaa. Kohteen itäosa on jäänyt tonttialueen alle.

Tukikohta V:21 (Puotinharju) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kukkaniityntien puistossa, korkean kallion pohjois- ja itäreunalla. Siitä johtaa yhdyshaudat luolalle V:22 ja puolustusasemaan V:24.
Kohteessa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu osin betonilla ja osin muuratuilla kivillä, joiden ulkopinta on rapattu. Neljä betonista konekivääriasemaa ja kaksi tähystysasemaa. Suojahuoneita on viisi ja rakentamattomia kuoppia yhdeksän. Yksi konekivääriasemista on ollut katettu ja sen katto on räjäytetty. Muut rakenteet ovat jääneet avonaisiksi.
Osa puolustusasemasta on jäänyt talojen, pihamaiden ja ulkoiluteiden alle. maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.

Tukikohta V:22 (Puotinharju) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kukkaniityntien puistossa, korkean kallion lounaislaidalla, jyrkän kallioseinän juurella.
Luola on louhittu kallioon. Se on hevosenkengän muotoinen ja varustettu kahdella oviaukolla. Pinta-ala n. 250 m². Seinät ja lattia on tehty betonista. Alkuperäiset ovet ja aaltopeltikatto on poistettu ja korvattu uusilla. Luola kunnostettiin 1938-39 ammussorvaamoksi.

Bromarv vanha kappeli (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bromarvin kylässä, kirkosta 300 metriä luoteeseen. Etelään päin laskevan mäen rinteessä, lähellä pellon laitaa on nähtävissä noin 30 cm korkea ja noin 10 metriä pitkä itä-länsi -suuntainen matala kivivalli.
Haggren kirjoittaa inventointikertomuksessaan seuraavasti: ” Bromarvin vanha, luultavasti keskiajalta peräisin oleva kappeli on sijainnut noin 200 m pohjoiseen nykyisestä kappelista. Vanha kappeli on merkitty pellon ja meren väliin nimellä Wäster Cappell vuonna 1647 laadittuun karttaan. Nykyiselle paikalleen kappeli on siirretty luultavasti 1660-luvulla. Kartassa vuodelta 1691 kappeli, Rilax Capell, on jo samalla paikalla kuin Bromarvin nykyinen kappeli vuodelta 1753.” Vuoden 1647 maakirjakartan mukaan kappeli on sijainnut jotakuinkin samalla kohtaa kuin kivivalli. On kuitenkin huomattava, että muu osa mäen laitaa on rakennettu täyteen, joten jos kappeli on sijainnut muussa kohdassa ovat sen jäljet hävinneet.
Inventoinnissa ei kivivallia lukuun ottamatta havaittu mitään kappeliin liittyvää. Mikäli kohteeseen kohdistuu maankäyttösuunnitelmia, on siellä syytä tehdä koekaivaus.
Tieto Bromarvin vanhan kappelin ja sen hautausmaan paikasta on hävinnyt. Meren ja pellon välisellä alueella on mäen alarinteessä noin 5 m korkeudella merenpinnasta pieni tasanne, jossa on matala noin 8 m leveä ja yli 10 m pitkä itä-länsi-suuntainen pienistä kivistä muodostuva perustus. Se saattaa olla jäänne kappelista tai sen hautausmaan aidasta. Asian varmistaminen vaatii lisätutkimuksia.

Bromarv (Bråmarff) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bromarvin kylässä, Kyrkvikenin länsipuolella, Näseuddenilla, välittömästi Bromarvin rusthollin pohjoispuolella. Alue on pääasiassa peltoa, itäosassa rannan tuntumassa on kapea metsävyöhyke.
Vuoden 1647 maakirjakarttaan on merkitty talon paikka, joka sijaitsee myöhemmin rakennetun rusthollin pohjoispuolella. Peltoalue oli tarkastusajankohtana kyntämättä, joten pintapoimintaa ei tehty. Alueella ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä, mutta kohteessa on syytä tehdä koekaivaus mikäli siihen kohdistuu maankäyttösuunnitelmia.

Kejsarbrunnen (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bromarvin kylässä, Djurgårdsvikenin eteläpuolella, aivan rannassa, jyrkän törmän alapuolella.
Peruskarttaan on merkitty ”Kejsarbrunnen”. Kyseessä lienee ns. keisarinlähde, johon yleensä liittyy perimätietona tai historiallisena faktana hallitsijan vierailu tai pysähdys kyseisellä lähteellä. Tarkempia tietoja Kejsarbrunneniin liittyvästä historiasta ei saatu. Lähde on nykyisin varustettu puukannella ja vuorattu betonirenkailla.

Malminkartano 8 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Malminkartanossa, Malminkatanontien etelä- ja Puustellintien länsipuolelle jäävällä pienellä puistoalueella. Kohde on puistoalueen eteläreunalla, pienen lounaaseen—etelään—kaakkoon aukeavan niemen kärjessä. Löytöpaikka sijaitsee heikon terassin päällä. Terassi laskee loivasti itään, etelään ja länteen. Tämä alempi alue on täyteen rakennettu – lähimmät talot ja rakenteet ovat vain 10—30 m päässä löytöalueesta. Taustalla (pohjoisessa) maasto nousee hieman jyrkemmin kivikoiden ja kallioiden kautta Malminkartanontielle ja sen pohjoispuolella olevalle kallioiselle mäelle.
Niemenkärjessä kohtaa kaksi puistikossa kulkevaa kävelytietä. Kvartsilöydöt tehtiin näiden teiden risteyksen ympäriltä. Risteyksen itäpuolelle kaivetun roskakuopan reunoilla olevasta maasta löydettiin joitain kvartseja, kuopan profiileissa ei havaittu kulttuurikerrosta. Lisäksi risteyksen länsipuolelta, rikkoutuneelta maanpinnalta löydettiin yksi kvartsi-iskos.
Niemenkärjen koon ja maaperän huomioon ottaen kohde ollut lienee alkujaankin pienialainen leiripaikka. Myöhempi maankäyttö on vahingoittanut sitä, mutta joitakin osia siitä on voinut säilyä kävelyteiden risteyksen ympäristössä.

Aurinkokallio 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Mätäjoen itärannalla, noin 150 m joesta korkean kallioisen mäen länsireunalla, loivalla, länteen aukeavalla kallioisella niemekkeellä. Niemekkeen alapuolella maasto jatkuu tasaisena loivasti laskien kohti Mätäjokea. Alueella on useita kävelyteitä ja -reittejä, joista yksi kulkee suoraan röykkiön läpi.
Röykkiö on rakennettu kalliopohjalle ja se on alkujaan ollut soikea, kooltaan n. 9 x 6 m. Röykkiö on tehty halkaisijaltaan 30—50 cm kokoisista pyöreänsoikeista kivistä. Kohde on pahoin tuhoutunut kävelyreittiä rakennettaessa ja se on säilynyt alkuperäisessä asussaan vain reunoiltaan. Röykkiön alapuolella (lännessä) röykkiöistä heitetyistä kivistä on rakenneltu erilaisia rinkejä ja
kehiä.
Röykkiön lisäksi paikalla ei tehty löytöjä tai muita havaintoja esihistoriallisesta toiminnasta.

Malminkartano Kårböle folkskola 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kaarelan koulusta noin 300 m kaakkoon Mätäjoen pohjoispuolella olevalla matalalla kumpareella, noin 70 m joesta. Kohde sijaitsee siirtolapuutarha-alueen kaakkoispäässä – puutarha-alueen länsipäässä sijaitsee Kårböle (Folkskola) asuinpaikka.
Hieman ympäristöstään nousevan, pienialaisella kumpareen itä-/kaakkoispäässä, puutarhapalstojen avoimilla pinnoilla havaittiin joitain kvartsi-iskoksia (näitä ei kuitenkaan otettu talteen). Maaperä alueella on hiekansekaista peltomultaa. Kumpareella kasvaa joitain lehtipuita, mutta muuten kasvillisuus kumpareella on avointa ja ruhovaltaista.
Aikoinaan kohde on mahdollisesti sijainnut matalan veden ympäröimässä saaressa. Kumpareen eteläpuolella maasto laskee loivasti ja tasaisesti kohti Mätäjokea.

Malminkartano Päiväkoti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Malminkartanon asemalta etelään, suomalais-ranskalaisen päiväkodin pohjoispuolella olevan kalliokumpareen etelälaidalla on kahden mahdollisen rakennuksen perustukset. Osa kohteesta on tuhoutunut päiväkodin pihan rakentamisen yhteydessä, osa on piha- ja puistoaluetta.
Noin 5 metriä päiväkodin pohjoisseinästä on neliömäinen, pääosin hiekasta rakennettu valli, jonka koko on noin 3 x 3 metriä. Vallin länsipuolella on suorakulmainen tasanne, jonka reunoissa on muutamia kiviä. Paikalla saattaisi olla rakennuksen perustus, jonka koko on noin 5 x 7,5 metriä. Niiden pohjoispuolella on toinen, etelään avautuvan hevosenkengänmuotoinen maavalli, jonka halkaisijat ovat noin 2 x 2 metriä. Kohteesta ei ole löytöjä.
Alue on Malminkartanon luutnantin puustellin vanhan läntisen peltoaukean pohjoispuolella. • Vuoden 1749 kartassa paikalla on Busbacka ja gran holme kärr. Vuoden 1874 kartalla (joka yhdistelmä vanhemmista kartoista) tällä paikalla vaikuttaisi olevan Helmångs Torp, joka voisi olla sama torppa, joka esiintyy 1780-82 kartoilla. Risto Kauton mukaan 1806 luetellaan Malminkartanossa 7 torppaa, joista yksi on Holmängs. Vuonna 1822 Holmängs on rappeutuneena otettu puustellin omaan käyttöön. Torpalle rakennettu 1832 taloja, mutta vielä 1840 ja 1867 ja 1872 torppa on alistettu suoraan puustellin omaan viljelykseen ja siellä oli 1840 ainakin navetta ja liiteri. 1881 katselmuksessa Holmängs todetaan asumattomaksi ja raunioituneeksi. (Kautto 2003: 25 – 26).
Tontilla on ollut ilmakuvien perusteella 1950-luvulla useampia rakennuksia, joiden väliin maastossa havaitut ilmiöt jäävät. On kuitenkin mahdollista, että rakenteet liittyvät 1900-luvun puutarhaan. Kyseessä saattaa toki olla myös 1700-luvun tai 1800-luvun torpan jäänteet.
Lähteet: Risto kautto 2003. Malminkartano, Luutnantin puustelli, Lehtiä Malminkartanon historiasta. Helsingin kaupunginmuseo, Helsinki.

Kårböle (Kaarela) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kårböle mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1417. Kylännimi saattaa sisältää muinaisruotsalaisen henkilönimen Kare. Kylässä oli vuonna 1540 kahdeksan talonpoikaa, jotka maksoivat yhteensä kolme täysveroa. Porvoon läänin vuoden 1547 maakirjan mukaan näistä talonpojista kaksi oli naapurikylässä Nybyssä asuneita ulkokylänmiehiä. Kun Kårböleen yhdistettiin 1550-luvulla Rökisby ja Nyby, kylän tilaluku nousi 12:n. Samalla kaksi kylissä aiemmin ollutta tilaa ja ulkokylänmiehet kuitenkin katosivat.
Kårbölen vanhimmat kartat ovat vuosilta 1695 ja 1699. Kylässä oli tuolloin kolme tonttimaata: Gambelby, Husbacka ja puustelli eli myöhempi Malminkartano. Alueella on yksi autiotontti, jota ei ole merkitty Broteruksen kartalle.
Yksi Kårbölen tonttimaa sijaitsee Malminkartanon luutnantinpuustellista eli aiemmasta Kårbölen säteristä noin 150 metriä koilliseen, Malminkartanon kartanon ja Helsingin yliopiston kurssikeskuksen alueella. Kartanon itä- ja eteläpuolella olevan kallioisen mäen kaakkoisrinteessä on useita rakennuksen perustuksia. Kyse on mahdollisesti yhdestä keskiaikaisen Kaarelan kylän tonttimaista. Alueelta löytyi vuonna 2007 palanutta savea, mutta ei tiiltä tai 1700—1800-lukujen löytöjä, minkä perusteella kohteen tulisijalliset rakennukset ajoittuvat todennäköisesti keskiajalle tai 1500—1600-luvulle.
Kårbölen autiotontti sijaitsee lehtipuuvaltaisessa sekametsässä kalliomäen loivasti laskevalla ja suojaisella etelä- ja lounaisrinteellä. Autiotontin edustalle on edelleen peltoaukeama. Tonttimaa jakaantuu lännessä ja idässä oleviin osiin, joiden välillä on kivikkoinen ryteikkökaistale. Tonttimaan länsiosassa on näkyvissä voimakasta uudempaa maankäyttöä (mm. rakennuksen perustus), ja alue vaikuttaa luonteeltaan Malminkartanon toimintaa liittyvältä jättömaalta. Maan alla saattaa kuitenkin ainakin paikon olla jäljellä kulttuurikerroksia.
Myös Kårbölen tonttimaan hyvin säilyneessä itäosassa on havaittavissa jonkin verran uudempaa maankäyttöä, mm. suuren maatalousrakennuksen perustus ja rinnettä pitkin lounaasta koilliseen kulkeva tienpohja. Yleisilmeeltään tontti muistuttaa kuitenkin Espoon Mankbyn ja Vantaan Gubbackan 1500-luvulla autioituneita kylänpaikkoja. Helsingin yliopiston inventoinnissa paikalla havaittiin merkkejä neljästä rakenteesta. Vuoden 2011 inventoinnin aikana havainto-olosuhteet olivat puista pudonneiden lehtien ja aluskasvillisuuden vuoksi rajalliset. Tästä huolimatta kävi ilmi, että paikalla on jäännöksiä yli kymmenestä mahdollisesta uunista tai rakennuksenpohjasta. Lisäksi rinteellä on selviä keinotekoisia terasseja. Pääosa rakenteista oli tontin läpi kulkevan tien pohjoispuolella.

Kårböle, säteri (Malminkartano) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kårböle mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1417. Kylännimi saattaa sisältää muinaisruotsalaisen henkilönimen Kare. Kylässä oli vuonna 1540 kahdeksan talonpoikaa (Tomas Nilsson, Hans Jönsson, Nils Jönsson, Clemet Larsson, Jöns Olsson, Lasse Nilsson, Staffan Tomasson, Anders Olsson), jotka maksoivat yhteensä 2 ½ täysveroa. Porvoon läänin vuoden 1547 maakirjan mukaan näistä talonpojista Nils Jönsson ja Clemet Larsson olivat ulkokylänmiehiä, jotka asuivat naapurikylä Nybyssä. Molemmat talonpojat ovat ilmeisesti muuttaneet Kårbölestä uuteen kylään, sillä kylien yhteenlaskettu täysveroluku on kolme. Rökisby ja Nyby yhdistettiin jo 1550-luvulla Kårböleen, ja Kårbölen tilaluku nousi 12:n. Samalla kaksi kylissä aiemmin ollutta tilaa ja ulkokylänmiehet kuitenkin katosivat.
Kårbölen vanhimmat kartat ovat vuosilta 1695 ja 1699. Kylässä oli tuolloin kolme tonttimaata: Gammelby, Husbacka ja puustelli eli myöhempi Malminkartano. Malminkartanon perustana oli kahdeksan sukuoikeutensa menettänyttä tilaa, jotka lahjoitettiin vuonna 1624 hovijunkkari Jörgen von Bönhardille. Malminkartano on mahdollisesti rakennettu vanhalle keskiaikaiselle kylätontille.
Kårbölen säterin eli Malminkartanon tonttimaa on säilynyt käytössä nykyaikaan saakka. Paikalla on 1790-luvulla rakennettu kartanorakennus pihapiireineen. Alueen itäosassa on 1940-luvulla rakennettu asuntola ja omenatarha. Tyhjää rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja rakennusten väleissä.

Malminkartano Kartanonkaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Malmikartanonkujan eteläpuolella, Kartanonkaaren ja Vihdintien länsipuolella sijaitsevien teollisuusrakennusten väliin jäävän pienen puistikkoalueen eteläpäässä. Kohteen pohjois- ja länsipuolella maasto kohoaa loivasti mutta selvästi kohti mäkeä, jolla teollisuusrakennukset sijaitsevat – teollisuusalueen verkkoaita sijaitsee n. 20—30 metriä löytöpaikasta länteen.
Metsikköön ja pienen peruskalliopaljastuman päälle nousevan ajouran pohjoispuolella, 5—10 metriä kalliopaljastumasta itään on suuri maakumpu ja kivikasa (kiuas). Kumpu on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan 8—10 metriä ja korkeudeltaan noin 80 cm. Kiukaanpohja sijaitsee kummun ja kalliopaljastuman välissä, kummun pohjoispään tasalla. Kiuas on tehty vaihtelevan kokoisista kivistä (10—30 cm) ja on halkaisijaltaan noin 1,5—2 metriä ja korkeudeltaan noin 30 cm.
Paikalta ei ole löytöjä, vaikka maanpinta on paikoin rikkoutunut (kumpaankaan rakenteeseen ei ole kajottu) – alueella on ajouran lisäksi myös monia muita myöhempiä häiriöitä. Maaperä alueella on kivistä hiekkaa, peruskallio on paikoin hyvin lähellä maanpintaa ja alueella on myös maakiviä. Kasvillisuus on lehtipuuvaltaista (koivua ja haapaa), kenttäkerros on ruohovaltainen.

Stassböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sipoon Gästerbyn kartanossa 18.11.1639 pidetyillä syyskäräjillä käsiteltiin naapurikylien Nevasin ja Spjutsundin välistä rajariitaa. Tuomiokirjassa kerrotaan Spjutsundin talonpoikien esi-isien asuneen Riwassen-nimisen rajapaikan läheisyydessä. Rajapaikka, ”Riwassaråå”, on merkitty Samuel Broteruksen vuoden 1692 Nevas-kartalle.
Johan Bonejin 1770- ja 80-luvuilla laatimalla kartalla on kyseisellä alueella Spjutsundin puolella rajaa niitty Starrböle ja muutama pieni peltolohko. Kyseessä saattaa olla vuonna 1639 mainittu Spjutsundin alkuperäinen paikka. Kohteessa on käyty paikalla. Maastossa on havaittavissa terasseja, kellarikuoppia ja muutama kumpare.

Vols 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka Volsissa, Humaljärven luoteisrannalla, etelään viettävällä peltoterassilla, Österbyntien ja Hemgårdintien välissä.
Pellolta on löytynyt kaksi keramiikanpalaa (KM 35479) ja vuoden 2009 inventoinnissa kvartsi-iskos, joka jätettiin paikalleen sekä historiallisen ajan löytöinä muutamia paloja lyijylasia ja punasavikeramiikkaa (KM 201012:1–2).

Vols 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka Volsin kylässä Humaljärvelle viettävällä hiekkapellolla. Löydöt kvartsia (KM 37304). Tarkastuksen yhteydessä tehtiin yksi koekuoppa, josta ei havaittu kulttuurikerrosta.
Inventoinnissa 2009 peltoa ei voitu tutkia tarkemmin, koska pellon kyntö oli käynnissä. paikka on laaja peltoalue, joka rajautuu metsikköihin ja teihin.

Takakallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Takakallio-nimisellä metsäisellä mäellä Monninkylän ja Vakkolan välisen maantien 1635 pohjoispuolella sijaitsee hautamaisia kuoppia, joita paikalliset asukkaat ovat arvelleet Monninkylän 1840-luvun kolerahautausmaaksi. Alueella on kasvanut kuusimetsää, sittemmin paikka on aukkohakattu ja äestetty. Noin metrin levyisiä ja puolisen metriä syviä kuoppia sijaitsee toistakymmentä (13-14) loivassa rinteessä. Kuoppien pituus vaihtelee parista metristä ojamaisiin kaivantoihin. Kuopat on kaivettu korkeuskäyriä vastaan noin pohjois-eteläsuuntaisesti. Kahteen kuoppaan tehtyjen koekuoppien perusteella kyseessä eivät ole haudat vaan luultavimmin nauriskuopat.

Kudiby (Kuddeby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kudibyn (Kuddeby) kylätontti sijoittuu nykyisen Storgårdin tilan kaakkoispuolelle metsäisen kallion eteläosaan. Se sijaitsee Kungsån jokilaakson rautakautisen asutusvyöhykkeen eteläisessä reunassa, ja kylää on pidetty yhtenä jokilaakson vanhimmista kylistä (Kerkkonen 1952). Nykyinen merenlahti on yli 6 kilometrin päässä, mutta on vielä keskiajalla ulottunut Storgårdin eteläpuoliselle tasangolle (Storfladan).
Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen ja Merellinen perintömme -projektin kenttätutkimuksissa 2002 Kudibyn alueelta todettiin ajoitukseltaan ja tarkoitukseltaan tuntemattomia kivirakenteita. Pellosta pintapoiminnassa kerätyistä löydöistä suurin osa on palanutta savea ja historiallisen ajan aineistoa, mutta saviastianpalojen joukossa on mahdollisesti myös kappale rautakautista keramiikkaa.
Kylätontilla on Seppälän (2004-2005) tarkastusten perusteella säilynyt mm. monenlaisia kiveyksiä ja kuoppia, jotka todennäköisesti liittyvät rakennuksiin. Senaatinkarttaan 1872 merkityt asuinrakennuksen jäännökset erottuvat osa-alueen länsiosassa edelleen hyvin. Tonttimaan itäreunassa näkyy vanhojen viljelymaiden muokkauksen jälkiä, mm. raivauksessa muodostuneita matalia kivirivejä. Muista jäännöksistä kiinnostavimpia ovat rakennusjäännösten pohjois- ja luoteispuolella, kalliokohoumien välisessä notkossa erottuvat matalat kiveykset. Kylätontin ja nykyisen päärakennuksen välisellä alueella on runsaasti merkkejä maankäytöstä, muun muassa 1770 kartassa näkyvän, koilliseen johtavan tien ura sekä rakennuksista jääneitä kumpareita ja kiveyksiä. Kylätontin eteläpuolisella peltojen ympäröimällä alueella on mahdollisesti 1700-1900-luvun asutuksen jäänteitä.
Arkeologisesti alue on erittäin kiinnostava, koska sillä on rautakautista ja keskiaikaista asutusta ajatellen keskeinen sijainti. Vanhimpien karttojen kuvaamat peltokuviot ovat pysyneet lähes ennallaan nykypäiviin saakka. Storgårdin ja Lillgårdin entiset talonpaikat ovat säilyneet avoimina ja rakentamattomina.
Haggrénin v. 2007 inventoinnissa todetaan: Karjaan eli Snappertunan Kudiby oli keskiajan lopulla pieni kolmitaloinen kylä. Se sijaitsee Kungsån eli Raaseporinjoen pohjoisrantaan viettävässä rinteessä. Kylän taloista yksi autioitui 1500-luvun lopussa. Jäljelle jääneitä taloja alettiin kutsua nimillä Storgård ja Lillgård. Kylästä 1700-luvulla laadittujen vanhimpien karttojen mukaan Lillgårdin tontti on sijainnut nykyistä lännempänä ja Storgårdin puolestaan nykyistä idempänä.
Storgårdin vanhan tonttimaan alueella ja sen eteläpuolella olevan pellon keskellä sijaitsevalla metsäsaarekkeella on Storgårdin hakana tunnettu perinnemaisema-alue. Storgårdin vanhalla tonttimaalla erottuu kalliopaljastumien välissä ainakin kaksi uuninperustusta. Tonttimaalle rajoittuvalta pellolta on löytynyt keskiaikaiseen tai jopa rautakautiseen asutukseen viittaavaa palanutta savea ja keramiikkaa

Tukikohta V:24 (Puotinharju) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee mäenrinteellä Arhotien ja Orvokkitien risteyksen luoteispuolella ja se on jäänyt osittain kerrostalon ja pihamaan alle. Kerrostalon ja sen pihamaan kohdalla on ollut aikaisemmin 1940-luvulla tehtyjä varastorakennuksia. Maan alla saattaa olla säilyneitä linnoitteita.
Kohteessa on maahan kaivettuja, osin betonoituja hautoja ja kolme tuliasemaa, joista yhden yhteyteen on rakennettu suojahuone. Kohteesta on aikanaan johtanut yhdyshauta sen pohjoispuolella sijaitsevaan puolustusasemaan V:21.
Kohteen rajausta on muutettu tarkentuneiden karttatietojen perusteella 11/2021 ja uudelleen 07/2022.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kiviportintien, Savitaipaleentien ja Suomenniementien rajaamalla alueella.
Kohteet V:25 ja 26 ovat aikanaan muodostaneet yhden puolustusaseman, joka on nykyisin jäänyt Savitaipaleentien varrella olevien pientalotonttien alle eikä siitä ole näkyvissä merkkejä maan pinnalla. Piha-alueiden kohdalla voi maan alla olla säilyneitä rakenteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on sijainnut Lappeentien ja Lappeenpolun risteyksen eteläpuolella olevalla mäellä. Puolustusaseman etulinjan taisteluasemat ovat sijainneet mäen pohjoisosassa. Taisteluasemista on karttatietojen perusteella johtanut etelään puolustusaseman taustalle, mäen juurelle yhdyshauta, joka on päättynyt nykyisen Valkealanpolun varteen.
Kohde on jäänyt kokonaan omakotitaloalueen pihamaiden alle eikä siitä ole näkyvissä merkkejä maan pinnalla. Maan alla on säilyneitä rakenteita. Kohteen pohjoisosan pihojen ja rakennusten alta löydettyjä betonisia taistelu- yhdyshauta- ja suojahuonerakenteita dokumentoitiin arkeologisten valvontojen yhteydessä Helsingin kaupunginmuseon toimesta 2017 ja 2018.
Kohteen eteläosassa tehtiin 2023 maastotarkastus Lappentie 10 tontilla, jolloin todettiin että eteläosan rakenteet ovat tuhoutuneet. Kohteen rajausta muutettiin 05/2023.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on sijainnut Kiviportintiellä Vartiokylän kirkkorakennuksen tontilla sekä sen eteläpuoleisilla tonteilla. Kahdella tontilla on tehty arkeologisia kaivaustutkimuksia, joissa on löydetty maan alta kivistä muurattua taisteluhautaa. Tutkitut kohteet ovat tuhoutuneet rakentamisen yhteydessä. Linnoitteita on todennäköisesti jäljellä maan alla Kiviportintie 1 ja 3 sekä Vartiokyläntie 24 tonttien alueilla.
Syksyllä 2020 tutkittiin Kiviportintie 3a tonttia 91-45-264-14 uudisrakentamisen takia. Tutkimuksessa löydettiin maan alta noin 10 m kivestä muurattua ja osin betonoitua taisteluhautaa ja yksi ampumatarvikekomero. Taisteluhaudan torjuntasuunta oli koilliseen.
Keväällä 2025 tutkittiin arkeologisella kaivauksella Kiviportintie 3 tontti 91-45-264-2 vanhan kytkinaseman uudistamisen takia. Tontin itäosasta löydettiin maan alta osittain säilyneenä noin 3 m kivestä muurattua taisteluhautaa, jonka torjuntasuunta oli pohjoiseen.
Kohteen rajausta on muutettu paikkatietokannassa kaivaustutkimusten jälkeen keväällä 2025.

Kohde sijaitsee Vartiokyläntien ja Raitamäentien risteyksen länsipuolella olevalla mäellä Vartiokyläntie 40 tonttialueella. Vuoden 1926 toimituskartassa on kohdalla
olevan mäenrinteen lounaiskulman juurelle merkitty suojahuone tai tuliasema ja siihen
johtava hauta. Kohteen päällä on nykyään rakennus ja pihamaa. Suullisen tiedon mukaan kohdalla olevat linnoitteet täytettiin maalla 1970-luvulla. Maan alla voi olla
säilyneitä rakenteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Riskutie 10:ntä vastapäätä olevalla mäellä.
Kohteessa on osaksi maahan kaivettuja osin kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, jotka on tuettu muuratuilla kivillä. Taisteluhautaa on yhteensä n. 90 metriä, jonka torjuntasuuntina ovat koillinen ja kaakko. Kivestä muurattuja ampumatarvikekomeroita on kymmenen ja niistä on osa sortunut.
Konekivääriasemia on kolme. Pohjoisin asema on rakennettu kivestä ja betonista. Keskimmäinen konekivääriasema on rakennettu betonista. Kummassakaan asemassa ei ole takaseinää tai ampumatarvikekomeroita. Molempien torjuntasuunta on itäkoilliseen. Eteläisin konekivääriasema sijaitsee alarinteessä. Se on rakennettu betonista ja on varustettu takaseinällä ja yhdellä ampumatarvikekomerolla. Torjuntasuunta on koilliseen. Kaikki asemat ovat olleet katettuja.
Lisäksi kohteessa on kolme keskimäärin 3x4 metrin kokoista, matalaa nelikulmaista rakennetta, jotka ovat todennäköisesti tuliasemia. Ne on rakennettu kivestä muuraamalla. Kaikkien suunta on koilliseen. Puolustusaseman eteläosassa on avoin, kivestä muurattu valonheitinasema, joka on suunnattu kaakkoon. Kaksi kivestä muurattua suojahuonetta sekä yksi suojahuoneen kuoppa, jossa on ollut aikanaan ilmeisesti hirsirakenteet. Kaikkien katettujen rakenteiden katot on räjäytetty.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Riskutien laidalla, 150 m Vartiokyläntien risteyksestä luoteeseen.
Suojahuoneessa on betonista valetut seinät, huoneen koko on 3,3 m x 7 m. Huone on varustettu ovella ja kahdella ikkunalla. Huoneen etuseinää on vahvistettu molemmille sivuille jatkuvalla kivimuurauksella. Savupiippu on muurattu kivestä. Betonikatto on sortunut.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on sijainnut Riskutien ja Sormuspolun risteyksen koillispuolella.
Kohde on jäänyt omakotitaloalueen pihamaiden alle eikä siitä ole näkyvissä merkkejä maan pinnalla. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita.

Tukikohta V:este1 (Vartioharju) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde on ensimmäisen maailmansodan aikainen piikkilankaeste, joka sijaitsee Huntutie 8:n kohdalta luoteeseen erkanevan ulkoilutien vieressä.
Esteestä on jäljellä 60 metriä luode-koillinen suuntaista suojavallia ja esteen kaivantoa. Kaivanto oli veden täyttämä ja siitä löytyi muutamia esteen tolppien jäännöksiä. Yksi tolpan jäännös lojui esteen vieressä ylös vedettynä. Se oli teroitettu alapäästään kirveellä. Este päättyy pohjoisessa kosteikkoon ja etelässä se on kulkenut itä-länsi -suunnassa vielä n. 50 metriä mutta on nykyään jäänyt tältä kohdin tonttialueen alle ja tasoitettu. Vuoden 2014 ilmakuva-aineiston perusteella kohde on saatettu peittää.

Hiirkoskenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiirkoskenpellon asuinpaikka sijaitsee Nalkkilassa Porvoonjoen itärannalla, Hiirkoskesta noin 500 m kaakkoon. Haitin tilaan kuuluva pelto viettää verraten jyrkästi lounaaseen, kohti jokea. Paikalta on löytynyt mm. kvartsikaapimia ja -iskoksia sekä kiviesineiden katkelmia.

Pekkala (1000011787) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Jyrkässä rinteessä karun maiseman keskellä on 14 pientä rauniota, mahdollista kaskiröykkiötä. Rinteen alapuolella on pieni kosteikko.

Petars (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kohde on historiallisen ajan asuinpaikka, ilmeisesti keskiajalla autioutunut tilatontti. Lisäksi alueella on tontista noin 40 m. luoteeseen kaksi matalaa röykkiötä, joita pidetään mahdollisina hautoina. Toisen läheltä on löydetty tuulenkaadosta ristiretkiaikainen miekka. Näistä röykkiöistä luoteeseen on lisäksi kolmas kiviröykkiö ja pohjoiseen rantakivivalli, jossa on metallinilmaisimen perusteella runsaasti metallia. Kohteessa on tehty arkeologisia tutkimuksia vuosina 2007-2008 (Jansson Henrik ja Haggrén Georg).
Kohteessa on myös 1800-1900-lukuun ajoittuvan rakennuksen perustus.

Tukikohta VI:2 (Kontula) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Mustikkamäki-nimisen kallion länsipäässä.
Kohteessa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu osin betonilla ja aikanaan myös hirsillä. Kohteessa on neljä betonista suojahuonetta, joiden katot on räjäytetty. Tuliasemia ja suojia varten on tehty 13 kuoppaa, mutta työt ovat jääneet keskeneräisiksi. Mäen länsireunalla on ollut talo, jonka perustukset ovat vielä näkyvissä. Talon taustalla on betonikattoinen maakellari, joka on saatettu rakentaa paikalla aikaisemmin sijainneeseen linnoitteen kauppaan. Kellarin ohut betonikatto on ehyt.
Kohteen pohjoisosassa on kallioon louhittu luola, jonka rakentaminen oli jäänyt keskeneräiseksi. Luolassa oli aluksi kolme sisäänkäyntiä. Luolan pohjoisimman alkuperäisen sisäänkäynnin vieressä on kaksi keskeneräistä tuliasemakuoppaa, jotka on tarkoitettu kaponieerityyppiseksi, kaakkoon ampuvaksi sivustatuliasemaksi. Kohteen eteläosassa, Mustikkamäen eteläosassa on ollut toinen luoteeseen tulittava kaponieeri mutta se on jäänyt omakotitontin alle samoin kuin puolustusaseman muutkin eteläiset osat.
Edellä mainittua luolaa laajennettiin vuonna 1939 ja siinä sijaitsi sotien aikana ammustehdas. Luola louhittiin T-kirjaimen muotoiseksi ja sen kaakkoisosaan tehtiin lisäksi kapea sivukäytävä. Samalla luolaan tehtiin betoniset ulkoseinät ja pohjoisin ja keskimmäisin sisäänkäynti tukittiin betoniseinillä. Uusi sisäänkäynti rakennettiin vanhan I maailmansodan tuli- tai valonheitinaseman kohdalle ja varustettiin harkkokivipintaisella betoniseinällä sekä teräsovilla. Luola on veden täyttämä (syvyys 1,5 - 2 m).

Tukikohta VI:3 (Kontula) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Mustikkamäki-nimisen kallion ulkoilualueen ja Mustikkamäentie 7 ja 9:n tonttialueiden rajalla.
Betonista rakennettu suojahuone on kooltaan 60 m². Siinä on ollut kaksi sisäänkäyntiä, joista toiseen johtavat portaat yhdyshaudasta. Katon teräspalkit on räjäytetty irti, jolloin seinät ovat vaurioituneet mutta betonikatto on säilynyt eheänä. Suojahuoneelle etelästä päin johtava yhdyshauta on tuhoutunut.

Tukikohta VI:5 (Kontula) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kontulan kelkkapuiston kaakkoisosassa Humikkalantien kummallakin puolella.
Rakennusviraston vuoden 1995 inventoinnissa puolustusaseman eteläosa on käsitelty kohteena VI:6. Kohde on peitetty kokonaan hiekalla. Maan pinnalle erottuu enää vähäisiä betonifragmentteja. Todennäköisesti kohteen rakenteita on kuitenkin säästynyt maan alla.
Vuoden 1979 inventoinnin mukaan puolustusasemassa on ollut pääosin maahan kaivettua hautaa. Pohjoisosassa kallioon louhittua hautaa, jotka on vahvistettu betonilla. Taisteluhautaa n. 50 m torjuntasuuntana itä. Taisteluhaudan rintasuoja on n. 15 m matkalta murtoviivaisesti taitteista. 4 kpl konekivääriasemia, 1 tähystysasema ja 4 suojahuonetta.
Murtoviivaisesti taitteinen taistekuhaudan rintasuoja on harvinainen rakenne, jota on jäljellä vain Kurkimäessä kohteissa VII:1 ja VII:2.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Suurikokoinen kohde sijaitsee Parikkalantien kummallakin puolella suurimmaksi osaksi omakotitalojen tonttimailla.
Kohteen länsiossa, Klamintien itäpään pohjoispuolella on säilynyt kallioon louhittua ja osin maahan kaivettua hautaa sekä 3 x 2 m kokoinen, betoninen suojahuone, jonka katto on räjäytetty. Muu osa kohteesta on jäänyt tonttialueiden alle eikä siitä ole näkyvissä merkkejä maan pinnalle. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita.
Vuosina 2014-2015 vanhan pientaloasutuksen länsipuolella aseman länsireunassa sijaitsevan pitkän, mutta kapean metsäalueen läpi pituussuunnassa tehtiin ulkoilureitti, joka ylitti roskista tyhjennetyt haudat kaksi kertaa (asema 7) ja kerran melkein valmiin maanpenkan kautta (asema 8). Haudat olivat enimmäkseen kallioon louhittuja tai pohjoisimmassa osin maahan kaivettuja (asema 8). Keskimmäisessä haudassa (asema 7) oli katoton betoninen suojahuone ja pohjoisimmassa osittain betoniset rakenteet (asema 8). Haudat täytettiin osittain soralla turvallisuuden takia.
Kohteen rajausta tarkennettiin 06/2023 arkistokarttojen, vanhojen ilmakuvien ja maastotarkastuksen perusteella.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kontulan lämpövoimalan kaakkoispuolella suoja-alueella.
Kohteessa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu osin betonilla. Yksi betoninen konekivääriasema ja kolme rakentamatonta kuoppaa. Suurin osa puolustusasemasta on tuhoutunut rakentamisen myötä.
Vuosina 2014-2015 vanhan pientaloasutuksen länsipuolella sijaitsevan pitkän, mutta kapean metsäalueen läpi pituussuunnassa tehtiin ulkoilureitti, joka ylitti roskista tyhjennetyt haudat kaksi kertaa (asema 7) ja kerran melkein valmiin maanpenkan kautta (asema 8). Haudat olivat enimmäkseen kallioon louhittuja tai pohjoisimmassa osin maahan kaivettuja (asema 8). Keskimmäisessä haudassa (asema 7) oli katoton betoninen suojahuone ja pohjoisimmassa osittain betoniset rakenteet (asema 8). Haudat täytettiin osittain soralla turvallisuuden takia. Länteen päin asemat ovat tuhoutuneet lämpövoimalan pihan rakentamisen ja 2010-luvun lopulla rakennettavan asuinalueen takia.
Vuonna 2022 aseman 8 itäosaa käytiin katselmoimassa rakennushankkeen johdosta ja tuolloin havaittiin, että tontin koillisosassa oli säilyneenä linnoitteen betoniralenteita enemmän kuin mitä aiempi kartoitus antaa ymmärtää. Parikkalatien laidalla tontin kohdalla katumuurissa näkyy seinämämäisen linnoiterakenteen murtopinta. Myös vuoden 1924 Vartiokylän (Lohkomiskartta Vartiokylän Nissaksesta. Maanmittaushallitus / Maanmittaushallituksen uudistusarkisto / Helsingin kaupunki / Vartiokylä / Botby; RN:o 5:3 Nissas lohottu 5:4-17 1924-1924 (B7Helsinki:32/22-28)) kartasta voi havaita, että linnoite on jatkunut tontista itään.

Tukikohta VI:10 (Myllypuro) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kiviparintie 3-5 kohdalla kerrostalojen pihamaalla.
Tykkipatterin BB19 kaakkoispuolella sijaitseva erillinen suojahuone. Kohteesta on jäljellä enää maatunut kumpare kallion seinustalla.

Håkansberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Finby grändin alueella, Prästkullaan vievästä tiestä 100 metriä etelään olevalla avokalliomäellä, sen korkeimman kohdan koillisreunalla.
Paikalla on kaksi röykkiötä, joiden kiviä on siirrelty ja käytetty myöhemmin tehtyihin rakenteisiin.
Läntinen röykkiö on parhaiten säilynyt luoteisosaltaan. Röykkiön koko on pohjois-etelä-suunnassa 9,3 metriä ja itä-länsi-suunnassa 4,8 metriä ja korkeus 0,8 metriä.
Itäinen röykkiö on myöhemmän toiminnan seurauksena jaettu kolmeen osaan. Röykkiön mitat ovat pohjois-etelä-suunnassa 10,8 metriä, itä-länsi-suunnassa 4,8 metriä ja korkeus on 0,6 metriä.

Gullböle (Gullböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gullböle on pieni keskiaikainen kylä tai yksinäistalo, joka oli autioitunut jo ennen 1500-luvun puoliväliä. Tämän jälkeen naapurikylät kiistelivät vuosisatojen ajan Gullbölen pelloista ja niityistä. Myöhemmin paikalla on ollut Korsmarken-niminen niitty.
Gullbölen pelto- ja niittyalue kasvaa nykyisin nuorta istutettua metsää. Entisten peltojen keskellä on pieni haapaa kasvava kumpare, jonka keskellä erottuu tulisijanperustus. Se on rakennettu pienistä lohko- ja luonnonkivistä ja on kooltaan noin 2 x 2,5 m ja korkeudeltaan noin 30 cm. Uuninperustusta ympäröivä maa on hyvin hiilipitoista, mutta siinä ei ole esim. palanutta savea.
Tontti sijaitsee Kägra med Pålarv-nimisellä alueella, Kårbölen talosta 450 metriä luoteeseen, metsäisellä matalalla kalliosaarekkeella. Ympärillä on metsää. Saarekkeessa on uuninpohja ja sen vierestä on löydetty palanutta savea.

Slottsmalmen (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Raaseporin linnan itäpuolella sijaitseva linnanmalmin alue, jonka kautta linna on keskiajalla ollut yhteydessä mantereelle. Slottsmalmenilla on tehty arkeologisia tutkimuksia vuosina 2008 ja 2009 sekä 2014-2015 ja 2017. Kaivausten perusteella koko Slottsmalmenin joenpuoleinen osa on ollut linnan toiminta-aikana 1300–1500 –luvuilla intensiivisessä käytössä. Peltoalueella tehty kaivaus ja maatutkaus ovat paljastaneet mm. keskiaikaiselle rantavyöhykkeelle rakennetun massiivisen maavallin, joka mahdollisesti on alueen halki kulkeneen tien perustus. Vallin idän puoleisesta päästä on todettu suurikokoisen rakennuksen romahtaneeksi kellariksi osoittautunutta rakenne. Lisäksi Häggkullenin pohjoispuolelta on löydetty paalunsijoja ja muita jälkiä paikalla mahdollisesti sijainneesta rakennuksesta.

Kastalekasen 3 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Totalfladanin koillispuolella noin 260 metriä rannasta, kallioniemekkeellä. Röykkiö on niemekkeen kaakkoispäässä, matalan kallioterassin juurella, sähkölinjan alla.
Röykkiö on pyöreä ja keskeltä kuopalla. Röykkiön koko on 9,80 x 10,40 metriä, ja sen korkeus on 0,6 metriä.
Röykkiöstä noin 220 metriä lounaaseen sijaitsevat röykkiöt Kastalekasen 1 ja 2.
Laulumaa 2013. Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa, se oli muinaisjäännösrekis-terin mukaisessa kunnossa

Grönkullavägen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohteessa on edelleen käytössä oleva vanha rajamerkki, joka on merkitty jo 1700-luvun lopun karttoihin. Rajamerkiksi on rakennettu 1x1m kokoinen 0.4m korkea sammaloitunut kiviperustus, jolle on nostettu 40x20x30 cm pystykivi. Utanåkerin ja Vesterkullan kylien rajalla.
Rajamerkki on merkitty v. 1767 Hagan karttaan - tuolloin Västerbyn-Hagan ja Överbyn (Utanåker) - Kalkullan rajalla, nro 3. Paikkaa ei tarkastettu maastossa.

Järvenpää (Järffaenpää) Manni (Asuinpaikat)
Historiallinen; Järvenpään kylä sijaitsee Pyhäjärven pohjois- ja luoteisrannalla, peltojen ympäröimillä kumpareilla. Kyläkeskuksen (Markkula) läpi kulkee vanha Pyhäjärveä kiertävä tie. Järvenpään kylä on sekä pinta-alaltaan että asutukseltaan Karkkilan pienimpiä.
Järvenpään on oletettu olevan suhteellisesti nuorin Pyhäjärveä ympäröivistä kylistä, joka syntyi kun emokylästä Nyhkälästä, Antin suurtaloudesta lähti yksi Antinpojista järven toiselle rannalle, vanhoille kaskimaille. (Aalto 1992:36). Vuoden 1539 maakirjassa kylään on merkitty kaksi isäntää, Perttu Antinpoika ja Matti Tuomaanpoika. Järvenpään kylän vanhat, jo 1500-luvulla perustetut kantatalot ovat Karjalainen ja Seppä. Myös Mannin tila on viimeistään 1600-luvulta, sillä tilan vanha nimi, Pukki, on keskiaikaista perua. (Mikola ja Hakomäki 1994:31-32.)
Järvenpään kylän vanhat tonttimaat ovat suurelta osin edelleen asuttuja. Kyläkeskuksen (Markkula) alueella sijaitsee mm. vanhojen kantatalojen asuin- ja talousrakennuksia. Rakennuskanta on suhteellisen iäkästä ja väljästi sijoittunutta. Alueella on todennäköisesti säilynyt myös aikaisempien asutusvaiheiden jäännöksiä.
Kyläkeskuksen eteläpuolella, aivan Pyhäjärven rannassa olevalla, nykyisin asumattomalla Lammassaari -nimisellä kumpareella (Manni) havaittiin maastotarkastuksen yhteydessä pihakasvillisuutta ja mahdollinen rakennuksen kivijalka. Venäläisessä 1890-luvun topografikartassa paikalle on merkitty rakennus, joka on ilmeisesti purettu tai tuhoutunut viimeistään 1900-luvun alussa, koska nykyiset kylän vanhimmat eivät sitä enää muista.

Österrödjeberget 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Östanbergin alueella laajan avokallioalueen korkeimmalla kohdalla, Norrmossenin suosta itään.
Rajamerkki on 2x1 metrin kokoinen. Sen keskellä on pystyssä suuri, noin metrin korkuinen kivi. Edellisestä noin 10 metriä etelään on 1x0,5 metrin kokoinen kivikasa, jonka korkeus on 0,5 metriä. Isomman kivirakenteen pohjoispuolella on yksittäisiä kiviä linjassa.

Ahmoon mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ahmoon kylätontista noin 700 metriä kaakkoon, Mustajoessa on vanha myllynpaikka. Mustajoki on nykyisin kutistunut pieneksi puroksi, mutta virtaa Ahmoon koulun eteläpuolella edelleenkin pienenä koskena. Varhaisin tieto Ahmoon myllystä on vuodelta 1725 Ropoin puustellin katselmuspöytäkirjoista. 1890-luvulla käyttämättä jääneen myllyn hirsistä rakennettiin Pyymäen talo. Joessa toimi vielä 1900-luvun puolella pärehöylä. (Mikola ja Hakomäki 1992:29-30.)

Tukikohta VI:13 (Myllypuro) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Viilarintien ja Kauppamyllyntien risteyksen koillispuolella olevan jyrkän kallion juuressa.
Kohde on kallioon louhittu luola, jonka pinta-ala on 70 m² ja korkeus 3 m. Alkuperäinen betoninen ulkoseinä on varustettu ikkunalla, joka on tukittu. Vuonna 1999 havaittiin, että seinään oli puhkaistu iso kulkuaukko, joka oli tukittu hitsatulla teräslevyllä. Kohteen eteen johtaa yhdystie. Uloskäynti on myöhemmin varustettu katoksella.

Tykkipatteri 65 (Myllypuro) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915. Kohde sijaitsee Myllypuron urheilupuistossa, Myllynsiipi nimisen kevyenliikenteen väylän eteläpäässä.
Kohde on neljän tykin patteri. Rintasuojana on korkea kallioseinä, johon on louhittu U-muotoiset, 10 m leveät tykkiasemat. Asemien betoniseinät ovat kolmen metrin korkuiset, mutta kallioseinämä asemien edessä on joissakin kohdissa seitsemän metrin korkuinen. Jokaisessa tykkiaseman etuosassa on kaksi ampumatarvikekomeroa, joiden katot ovat olleet rautakiskoilla tuettuja. Kiskot on räjäytetty myöhemmin pois.
Kahdessa eteläisimmässä tykkiasemassa on betoniset tykinperustat näkyvissä.
Jokaisen tykkiaseman etuosassa on pieni suojahuone, jonka sisäänkäynti on mutkitettu. Katto on ollut rautakiskoilla vahvistettu. Kiskot on räjäytetty pois, jolloin seinät ovat vaurioituneet, mutta betonikatto on säilynyt ehyenä. Oviaukot on muurattu myöhemmin umpeen.
Tykkiasemien väliin on rakennettu kaksihuoneiset suojahuoneet joiden eteiskäytävä yhdistää vierekkäiset tykkiasemat toisiinsa. Suojahuoneiden katot ovat olleet rautakiskoitettuja. Kiskot on räjäytetty irti, jolloin seinät ovat vaurioituneet, mutta betonikatto on kestänyt. Sisäänkäynnit on myöhemmin muurattu umpeen. Pohjoisimman ja eteläisimmän tykkiaseman päissä sekä patterin eteläpäässä sijaitsee myös samankaltaiset kaksihuoneiset suojatilat. Kaikkien kattokiskotus on räjäytetty ja ovet muurattu umpeen. Patterin eteläpään suojahuoneelta johtaa betonilla tuettu yhdyshauta tykkiaseman suojahuoneelle.
Pohjoisimman tykkiaseman suojahuoneelta alkaa yhdyshauta, joka kaartuu patterin taustalla sijaitsevien suojahuoneiden nurkalle. Hauta on louhittu kallioon ja osaksi kaivettu maahan. Se on tuettu osaksi betonilla.
Yhdyshaudan päässä sijaitsee suurikokoinen suojahuone. Se on rakennettu betonista ja kivestä. Katto on sortunut, mutta viisi betonista ilmanvaihtohormia on vielä pystyssä. Samassa mäenrinteessä on vielä kaksi kivestä ja betonista rakennettua suojahuonetta. Kummankin katot ovat sortuneet. Eteläisimmässä on kaksi betonista hormia edelleen pystyssä.
Patterin aseistuksena on ollut 4 kpl 280 mm:n mörssäriä, joiden pääampumasuuntima on ollut koilliseen. Se on sijainnut tukikohda VI alueella. Patteri on rakenteeltaan ainutlaatuinen ja hyvässä kunnossa.
Syksyllä 2020 patterin umpeen valettujen suojahuoneiden oviaukkoihin myöhemmin valettuja seiniä korjattiin tukkimalla vuosien varrella niihin syntyneet aukot. Korjauksen teetti Helsingin kaupungin kaupunkiympäristön toimiala ja korjaukset teki Helsingin kaupungin rakentamispalveluliikelaitos Stara.

Tykkipatteri BB9 (Myllypuro) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915. Kohde sijaitsee kerrostalojen pihamaalla Kiviparintie 3-5:ssä.
Neljän tykin patteri. Kohteesta erottuu maan pinnalle ainoastaan maavalli. Kyseessä on ilmeisesti patterin eteläpää. Pohjoispää on jäänyt kerrostalon ja sen pihamaan alle. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan kanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuuntima on ollut pohjoiskoilliseen. Patteri sijaitsee tukikohdan VI alueella. Patterista on käytetty myös kohdenumeroa B 16.

Tukikohta VII:1 (Kurkimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee mäellä Kurkimäenpuistossa.
Taisteluasemat kiertävät mäen pohjois-, itä ja länsireunaa. Maahan kaivettua ja kallioon louhittua hautaa. Hautojen reunoissa 19 kuoppaa tai painannetta. Ne ovat joko ampumatarvikekomeroita tai tuliasemia.
12 kivistä ja betonista rakennettua konekivääriasemaa. Asemissa on ollut hirsirakenteita. Yksi tähystysasema ja yksi tunnistamaton tuli- tai tähystysasema.
Puolustusaseman itäreunalla on konekivääriaseman yhteydessä suojahuone, joka on ollut hirsi ja betonirakenteinen. Lisäksi puolustusasemassa on 13 kuoppaa suojahuoneille, joista osassa on saattanut olla hirsirakenteita.
Mäen yli kulkee kaksi yhdyshautaa. Toinen itä-länsi suunnassa ja toinen pohjois-etelä suunnassa. Kohteen eteläpuolelle johtaa yhdyshauta. Eteläosan rakenteet ovat jääneet asutuksen alle. Kohteen kaakkoisnurkalla on suurikokoinen kallioon louhittu ja maahan kaivettu kuoppa.

Tukikohta VII:2 (Kurkimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kurkimäentien ja Kurkisuontien risteyksen eteläpuolella. Kohteen pohjoisosa sijaitsee jyrkän kallion itäreunalla ja eteläosassa puistossa.
Eteläosassa kaivamalla tehtyjä hautoja. Pohjoisosassa kallioon louhittuja osittain betonilla tuettuja hautoja. Taisteluhautaa n. 20 m, torjuntasuuntana itä. Taisteluhaudan rintasuoja on murtoviivaisesti taitteinen. Yksi ampumatarvikekomero. 15 rakentamatonta kuoppaa, joista kolme pohjoisosassa vierekkäin sijaitsevaa on louhittu kallioon.
Kohteen eteläpuolella suuria määriä rakennustöistä syntynyttä kivilouhetta.
Kohteen pohjoiskärjen taustalla on kallion päällä betonipilareita. Mahdollisesti rakennuksen perustarakenteita, jotka liittyvät alueella myöhemmin sijainneen ampumaradan toimintaan.
Murtoviivaisesti taitteinen taisteluhaudan rintasuoja on harvinainen rakenne pääkaupunkiseudun maarintamalla.

Tukikohta VII:3 (Kurkimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kurkimäentien ja Kurkisuontien risteyksen eteläpuolella. Kohteen pohjoisosa sijaitsee jyrkän kallion länsipuolella ja eteläosassa puistossa.
Eteläosassa on maahan kaivettua hautaa. Pohjoisosassa kallioon louhittuja hautoja, jotka on tuettu osittain betonilla. Taisteluhautaa n. 10 m, torjuntasuuntana pohjoinen. Noin puolet taisteluhaudasta on rintavarustukseltaan murtoviivaisesti taitteista. Kaksi ampumatarvikekomeroa.
Kohteen luoteisosassa on kallioon louhittu kuoppa, jonka läpi kulkee yhdyshauta. Kuopan hautojen puoleiset päätyseinät on tuettu betonilla. Itäkärjessä on kolme kallioon louhittua kuoppaa, Pohjoisosassa on lisäksi vielä yksi kallioon louhittu kuoppa. Kohteen eteläosassa on kallioon louhittu alue mahdollisesti suurikokoista suojahuonetta varten. Lähistöltä löytyy jäänteitä betonitynnyreistä.
Kohteen lounaispuolella on noin kymmenen maahan kaivettua matalaa kuoppaa, joista suurimman koko on 5 x 5 m. Kohteen luoteisnurkassa on talon perusta portaineen, pienempi kivijalka sekä sortunut kellari. Perustat ja kellarit liittynevät alueella myöhemmin sijainneeseen ampumarataan.
Murtoviivaisesti taiteinen taisteluhaudan rintasuoja on harvinainen rakenne pääkaupunkiseudun maalinnoitusvyöhykkeellä.

Tukikohta VIII:1 (Kivikko) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasemakokonaisuus. Rakennusajankohta 1915-1918. Kahdesta puolustusasemasta muodostunut kohde on sijainnut Paukkulantien koillisen ja lounaan puoleisilla mäillä. Puolustusasemien välillä on ollut yhdyshauta. Osa kohteesta on tuhoutunut Kivijatantien asuinalueen ja katuverkoston alle. Suurin säilynyt kokonaisuus on kohteen länsiosa Paukkulantien ja Kivikonlaidan välisellä alueella. Kohteen pohjoisosasta on säilynyt myös katkelmia kerrostaloalueen pihamailla.
Pohjoisosassa on jäljellä mäen itäreunalla kallioon louhittua hautaa, joka on tuettu muuratuilla kivillä. Taisteluhaudan torjuntasuunta on ollut itä. Hauta on ollut katettu n. 30 m pitkällä osuudella mutta katto on hävinnyt. Sen sijaan rintasuojan päällä olevat ampuma-aukot ovat edelleen näkyvissä. Rakenne on harvinainen pääkaupunkiseudun linnoitusalueella. Lisäksi on kivestä muurattuja konekivääriasemia ja betoninen suojahuone. Alueella on lisäksi betonisia jalustoja, jotka liittynevät alueella myöhemmin sijainneen ampumaradan toimintaan.
Kohteen keskiosa on tuhoutunut, mutta kerrostalojen välissä on vielä fragmentteja linnoitteista ja ainakin yksi betoninen konekivääriasema jäljellä.
Länsiosassa on maahan kaivettua ja osittain kallioon louhittua hautaa. Kallioon louhittua ampumakorokkeella varustettua taisteluhautaa n. 50 metriä (ilman betonirakenteita). Torjuntasuuntina länsi ja koillinen. Yksi betonista rakennettu konekivääriasema sekä mahdollisesti kaksi muuta konekivääriasemaa. Etulinjassa on suojahuone sekä seitsemän rakentamatonta kuoppaa tuliasemille tai suojahuoneille. Taustalla on neljä suojahuonetta, jotka ovat ilmeisesti olleet hirsirakenteisia. Kohteen lounaiskärki on tuhoutunut tieleikkauksen yhteydessä.

Tukikohta VIII:4 (Viikki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Von Daehnin kadun ja Myllypurosta tulevan kevyen liikenteen väylän risteyksen koillispuolella olevan mäen länsilaidalla.
Kohde on kallion kylkeen louhittu betoninen suojahuone, jonka pinta-ala on 30 m².
Rautakiskot on poistettu katosta, jolloin etuseinä on vaurioitunut. Betonikatto jäljellä sekä uunin syvennys. Kohteenseen on myöhemmin rakennettu tiiliseinä, joka on romahtanut.

Tukikohta VIII:5 (Viikki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Viikin koetilan peltojen itälaidalla kulkevan ulkoilutien varressa, jyrkän kallion länsireunan juuressa.
Suurikokoinen maasta ja betonista rakennettu hirsikattoinen luhistunut suojahuone, jonka vieressä on mahdollisesti ollut myös toinen suojahuone sekä kivistä rakennettu lastauslaituri.
Näiden rakenteiden vieressä on kivistä ja betonista rakennettu pieni hirsikattoinen suojahuone, jonka takaosan katto on tehty betonista.

Tukikohta VIII:6 (Viikki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Viikin koetilan peltojen itälaidalla kulkevan ulkoilutien varressa, jyrkän kallion länsireunan juurella.
Kohde on kallioon louhittu suora 7,5 x 5,5 metrin kokoinen suorakaiteen muotoinen luola. Varustettu suunnikkaan muotoisella eteisellä. Luolan korkeus on 2,5 - 3 metriä. Betoniseinät ja lattia. Aaltopeltikatto ja ovet edelleen jäljellä.
Kohteeseen johtaa yhdystie, joka on pengerretty levennykseksi sisäänkäynnin edessä.

Tukikohta VIII: 50:1 (Viikki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen vartioston parakin kuoppa. Rakennusajankohta 1915. Kohde sijaitsee loivassa mäenrinteessä Limnologinraitin itäpäästä 120 metriä koilliseen.
Suorakaiteen muotoinen kuoppa 6 x 30 m. Syvyys 0,4 - 1 m.
Kohteen läheisyydessä on halkaisijaltaan noin metrin kokoinen kuoppa, joka on ympäröity aidalla. Kyseessä on ilmeisesti kaivo.

Risuängen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ilolan kylän keskustasta kilometri luoteeseen sekä Ilolanjoesta vajaat 300 m itään. Tunnetaan myös nimellä Ilola/Risuängen, alue B.
Asuinpaikka on lounaaseen Ilolanjokeen viettävässä savisessa peltorinteessä. Kohde on todettu Europaeuksen vuoden 1923 kaivausten aikaan, jolloin paikalta talteen saadun reikäkirveen KM 8228 löytökohtaa on käyty tarkastamassa. Myöhemmin aivan lähituntumasta, 300–400 m lounaaseen, on löytynyt siimanpaino KM 12138 sekä mahdollisesti Porvoon museon kokoelmissa oleva reikäkivi.

Bredslätt 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Fagernäsin alueella, Bredslättin tilan koillispuolella. Toinen röykkiö on tilan päärakennuksesta 200 metriä koilliseen, peltojen ympäröivän niemekkeen päässä olevalla kalliolla. Sen koko on 14x14 metriä. Se on muodoltaan pyöreä. Toinen röykkiö on edellisestä 80 metriä etelään, aivan pellon laidassa, metsikössä. Se on muodoltaan pitkänomainen, pituudeltaan 19 metriä. Kysymyksessä on peltoröykkiö.

Tukikohta IX:1 (Malmin lentokenttä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Tattarinharjuntien ja Hyttitien risteyksen länsipuolella Tattarinharjuntien kummallakin puolella.
Kohteessa on kallioon louhittuja hautoja ja eteläosassa maahan kaivettua hautaa, Neljä konekivääriasemaa ja yksi tähystysasema. Kaksi suojahuonetta, joista yksi on ollut hirsikattoinen ja toinen betonirakenteinen. Lisäksi kaksi keskeneräistä kuoppaa. Kaikki katetut rakenteet on tuhottu tai luhistuneet. Puolustusaseman pohjoisosa on jäänyt Tattariharjuntien alle ja eteläosa on tuhoutunut teollisuusalueen alle.
Kohteen kartoituksessa vuonna 2020 tehtyjä havaintoja: Tattariharjuntien pohjoispuolella kohteen itäpäässä on pieni louhoskuoppa. Kuopasta 70 metriä länteen on konekivääriasema. Konekivääriaseman länsipuolella on suuri louhoskivikasa. Edelleen kivikasasta länteen sijaitsee konekivääriasema ja siitä noin 16 metriä länteen vielä toinen. Kaikki kolme kk‐asemaa on räjäytetty. Tattariharjuntien pohjoispuolella kohteen länsipäässä on tasainen noin 6x10 metrin kokoinen tasainen tai täytetty alue, joka on aivan kiinni Vanhan
Porvoontien vallissa. Voiko olla peitetty konekivääriasema?
Tattariharjuntien eteläpuolella kohteen länsipäässä on nähtävissä noin 20 metrin matkalla maahan kaivettua taisteluhautaa ja yksi mahdollinen maahan kaivettu tuliasema. Tästä itään (noin 50 metriä) linnoitteen rakenteet saattavat olla alueella olevien jätteiden alle. Seuraavana itään päin mentäessä on matala mäki, jonka päällä ja ympäristössä on linnoitteita. Mäen keskellä kaksi kuoppaa, keskeneräisiä rakenteita. Mäen koilliskulmassa on kallioon louhittu ja betonilla vahvistettu tähystysasema, joka on räjäytetty. Mäkeä kiertää maahan kaivetut taisteluhaudat.

Tukikohta IX:2 (Malmin lentokenttä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Malmin lentoaseman alueella Tattariharjuntien ja Kankiraudantien risteyksestä n. 90 m luoteeseen. Puolustusasemassa on kallioon louhittua hautaa, josta osa on tuettu betonilla. Hauta levenee yhdessä kohdassa 2 x 5 metrin suuruiseksi tuliaseman kaltaiseksi rakenteeksi, jota on vahvistettu betonilla. Yksi mahdollinen konekivääriasema. Lisäksi isokokoinen 5 x 3 m kivillä vahvistettu kuoppa, jonka syvyys on n. 1,5 m. Varustuksia on saatettu muuttaa ja laajentaa 1 ms. jälkeen. Myöhemmin on ilmeisesti rakennettu neljä suojahuoneita ja kellareita, joissa on ehyet katot.
Vuoden 2019 tutkimukset: Taisteluhaudan rakenteista kaivettiin esille taisteluhaudan alin askelma, komeron lattia sekä selustassa ollut betonitaso. Taisteluhauta on leveydeltään 10–250 cm ja syvimmillään 250 cm. Sen torjuntasuunnalla on ampumakoroke, jonka rintasuoja on korkeimmillaan 110 cm korkea. Ampumakorokkeen alapuolella on kaksi askelmaa sekä suuri komero. Taisteluhaudan kaakkoispäässä on kellari, joka on rakennettu myöhemmin kattamalla ensimmäisen maailmansodan aikainen konekivääriasema. Sen eteläseinustalla on syvennys, jonka eteen on rakennettu allas, joka tulee osittain ulos seinästä. Lisäksi altaan vieressä kaarevassa seinässä on neliskulmainen komero. Puolustusaseman IX:2 jäljelle jäänyt kaakkoisosa on maahan kaivettua yhdyshautaa, jonka loppupää on jäänyt pihamaan alle.

Tukikohta IX:3 (Malmin lentokenttä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohteen säilyneet osat sijaitsevat mäen huipulla ja juurella Malmin lentoaseman terminaaliin johtavan tien länsipuolella, n. 175 m pohjoiseen lentoaseman sisäänkäynnin portista.
Puolustusaseman länsiosassa on kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja hautoja. Kaksi konekivääriasemaa, joiden torjuntasuunta on länteen. Mäen juurella on tien vieressä kolme betonista suojahuonetta. Kaikkien katettujen rakenteiden katot on räjäytetty. Kahteen suojahuoneeseen on rakennettu myöhemmin uudet katot. Kohteen itäosa on tuhoutunut täyttömaan alle. Vain katkelmia haudoista on havaittavissa. Itäosan eteläpuolelle on myöhemmin rakennettu kaksi kellaria: toinen betonista ja toinen kivestä.
Vuoden 2019 tutkimukset: Itäosasta kaivettiin esiin suojahuone. Suojahuone koostuu kahdesta itälänsisuunnassa vierekkäisestä ja samankokoisesta huoneesta, joiden pohjois-eteläpituus on 320 cm ja itälänsileveys 260 cm. Huoneiden välissä on 74 cm paksu väliseinä, jossa ei näy merkkejä ovesta. Ulko-ovi on itäisen huoneen eteläseinällä.
Aseman länsiosassa on kaksi ehjää ja yksi räjäytetty suojahuone, noin 50 metriä taisteluhautaa ja kaksi tuliasemaa. Suojahuoneet ovat koillis-lounassuuntaisia ja ulkopituudeltaan lähes kuusi metriä.
Suojahuoneiden pohjoispuolella on jäljellä noin 50 metriä maahan kaivettua hautaa. Haudan pääosa on pohjois-eteläsuuntainen, ja siitä haarautuvat erilliset osat kaakkoon ja luoteeseen. Hauta on jatkunut myös lounaaseen, mutta se osa on myöhemmin täytetty. Pohjoisessa hauta päättyy konekivääriasemaan, josta pohjoiseen ja itään jatkuneet osat ovat tuhoutuneet lentoaseman tien rakentamisen yhteydessä. Länteen kääntyvä haara päättyy tuliasemaan, jonka katto on räjäytetty.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee mäenkumpareella Malmin lentoaseman pohjoinen - etelä -suuntaisen kiitoradan eteläpään kaakkoispuolella. Kumpareelle on läjitetty maamassoja.
Kohteesta erottuu täytemaan seasta ainoastaan vähäisiä osia yhdys- tai taisteluhaudasta sekä yksi ehyt suojahuone, jonka katto on vahvistettu teräspalkeilla. Kohteessa on aikaisempien tietojen mukaan ollut ainakin kolme tuli- tai tähystysasemaa sekä kuusi suojaa tai kuoppaa. Rakenteet saattavat olla jäljellä täytemaan alla tai todennäköisemmin poistettu mäkeä mataloitettaessa lentoliikenteen takia.
Syyskuussa 2018 tehtyjen tutkimusten tuloksena todettiin, että aseman rakenteet ovat pääosin tuhoutuneet, kun mäkeä on madallettu heti sen pohjoispuolella olevan kiitoradan vuoksi. Jäljellä on enää tähystys- tai ampuma-asema, betoninen suojahuone ja mahdollisesti pätkä taistelu- tai yhdyshautaa suojahuoneen itäpuolella.
Vuoden 2019 tutkimukset: Vuonna 2019 tutkittava osa asemaa sijaitsi sen koillisosassa. Tutkimuksissa otettiin esiin rakenne, joka oli konekivääriasema, jonka katto oli räjäytetty. Konekivääriaseman ampuma-aukon edessä on betoninen, sektorin muotoinen tasanne. Aseman itäseinällä on konekiväärin jäähdytysvesisäiliö, jonka katto on kokonaan tuhoutunut. Sisäänkäynnin molemmin puolin on kivistä ja laastista tehty viisto muurirakenne.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee osin Nallenmäentie 10-12 omakotitonteilla sekä niiden pohjoispuolella olevassa Tullivuorenpuistossa.
Puolustusaseman pohjoisosassa on pääosin maahan kaivettua ja osin kallioon louhittuja taistelu- ja yhdyshautoja sekä betonisia konekivääri- ja tähystysasemia. Kaksi suojahuonetta on jäänyt ehyeksi ja ainakin toisessa on teräspalkkivahvistus katossa. Toinen suojahuoneista on erikoinen rakenteeltaan: betonirakenteita ei ole suojattu maalla ja ulkokatto on rintamasuuntaan kaareva.
Kohteen eteläosa on tonttialueen alla. Eteläosassa on ollut useita suojahuoneita, joista yksi on ollut kolmihuoneinen. Eteläosan linnoitteista ei ole näkyvissä merkkejä maan pinnalla. Maan alla, talojen välissä voi olla säilyneitä rakenteita.

Tukikohta IX:7 (Ala-Malmi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoite. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Tullivuorentie 9:n kohdalla tonttimaalla, jossa oli aikaisemmin peruskoulu. Se on nyttemmin purettu ja tilalle rakennettu päiväkoti vuonna 2010.
Vuoden 2010 tutkimuksissa alueelta saatiin esiin kallioon louhittua ja hyvin säilynyttä betonoitua taisteluhautaa, betoniset kaksi konekivääriasemaa ja yksi tähystys-/kivääriasema mäen länsi- ja pohjoislaidalla. Mäen etelälaidalta tuli esiin betoninen suojahuone ja hiekkamaahan kaivettua taistelu-/yhdyshautaa, jossa ei ollut säilynyt puurakenteita. Asema tuhoutui lukuunottamatta puolustusaseman lounaisosaa, josta jäi jäljelle hieman hautaa ja betoninen konekivääriasema.

Tukikohta IX:8 (Ala-Malmi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee metsäisellä Sepänmäellä Tullivuorentien länsipuolella.
Puolustusasemassa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja. Taisteluhautaa on yhteensä 60 m, torjuntasuuntana pohjoinen. Pohjoisosassa on taisteluhaudan rintasuojan päälle olevaan maavalliin tehty ampuma-aukkoja noin 15:lle ampujalle. Hauta on ollut ilmeisesti katettu ampuma-aukkojen kohdalta.
Kuusi betonista konekivääriasemaa ja kaksi tähystysasemaa. 18 suojahuonetta, joista kahdeksan on rakennettu valamalla hirsikehikon ympärille betonia. Viimeksi mainittujen suojahuoneiden katot ovat säilyneet ehjinä vaikka huoneiden hirret on poistettu. Joitakin puuosia on kuitenkin vielä jäljellä. Kaikki muut katetut rakenteet on räjäytetty tai ne ovat sortuneet.
Kohteen keskiosaan on aikoinaan rakennettu tie, jonka pengerryksen alle on jäänyt linnoituslaitteita. Myös kohteen länsi- ja eteläosaa on täytetty.
Muinaisjäännöksen rajausta on muutettu 06/2023 maastotarkastuksen ja paikkatieto-aineiston perusteella.

Tukikohta IX:9 (Ala-Malmi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Malmin Hautausmaan ja Seppämestarintien (Kehä I) välisellä täyttömäen ympäröimällä kukkulalla.
Kohteessa on maahan kaivettua ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja. Taisteluhauta on tuettu muuratuilla kivillä. Kivistä muurattuja konekivääriasemia on kaksi ja betonisia tähystysasemia kaksi. Lisäksi on yksi tunnistamaton betoninen asema. Betonisia suojahuoneita on neljä, joista yksi on kaksihuoneinen. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty.
Suurin osa kohteesta hävinnyt täyttömaakerrosten alle, jossa saattaa olla säilyneitä rakenteita.

Tukikohta IX:10 (Kivikko) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Lahden moottoritien ja Kehä I:n risteyksessä tieramppien väliin jäävillä rinteillä.
Puolustusaseman länsipäässä kallioon louhittua hautaa. Eteläpäässä on konekivääriasema ja suojahuone, joka on muurattu kivestä. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty. Kohde on jäänyt osittain Lahdentien alle.

Grundsö 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Grundsön saaren eteläosassa, kallioalueen korkeimmalla kohdalla. Röykkiöstä noin 10 metriä etelään kallio putoaa jyrkästi suoalueeseen, kuivuneeseen salmeen.
Röykkiö on pengottu pohjaan asti ja siitä on eteläpuolella jäljellä kivivalli ja pohjoispuolella on kivikasa. Röykkiön halkaisija on 7,5 metriä ja korkeus 1,1 metriä. Röykkiöstä noin 120 metriä pohjoiseen on toinen röykkiö (Grundsö 1, nro 149010018).

Arvskär 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Arvskär.nimisen saaren koillisosassa, kallioharjanteen korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on muodoltaan soikea, sen koko on 4,5x5 m. Korkeus on 0,5 m. Röykkiö on reunoiltaan rikkinäinen, kivet ovat pyöreitä.

Bergskär (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Tostholmin alueella, Bergskärr-nimisen saaren keskiosassa. Saaressa on avokallioita, joiden laaksomuodostumissa ja rinteillä on useita pirunpeltoja.
Röykkiö on avokallioalueen itäreunan korkeimmalla kohdalla. Röykkiö on pitkänomainen. Sen koko on 4,1x2,8 metriä ja korkeus on 0,2 metriä. Siinä on suurimmaksi osaksi vain yksi kivikerros. Kivet ovat teräväsärmäisiä luonnonkiviä.
Noin 5 metriä edellisestä itään on toinen pienempi pyöreähkö latomus.

Gåsö (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Orslandetista itäkaakkoon olevassa Gåsön saaressa, sen eteläosassa, kallionyppylän korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on muodoltaan suorakulmio ja matala. Sen koko on 5,4x4,1 m ja korkeus on 0,4 m. Röykkiö on kasattu pyöreistä kivistä ja siinä on 2-3 kivikerrosta. Länsi- ja eteläreunoilla on kehä.

Vargskär (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jatulintarha sijaitsee Orslandetista itäkaakkoon, Storöstä itään olevan pienen Vargskärin saaren luoteisosassa.
Jatulintarha on osittain tuhoutunut pohjois- ja luoteisosistaan. Itä- ja koillisosissa on vielä näkyvillä sisäkkäisiä kaaria. Rakennetta on noin 10,6x8,6 m:n alueella.
Tarhassa on kaksi todennäköisesti myöhempää rakennetta. Toinen on pieni, suorakulmainen yksikerroksinen latomus. Toinen on hevosenkengän muotoinen ja osittain kylmämuurattu rakenne. Sitä on paikallisten mukaan käytetty metsästyssuojana.

Tingsholmen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Älgsjölandetista kaakkoon olevassa Tingsholmenin saaressa, avokallion korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on muodoltaan pyöreä. Sen kaakkoisosassa on kuoppa. Röykkiön pohjoisosa on vallimainen. Se on kasattu pyöreistä kivistä. Röykkiön koko on 8,1x6,1 m ja korkeus on 0,6 m.

Älgsjölandet (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Älgsjölandetin luoteisosassa kalliomäen pohjoispuolella, metsässä.
Löydöinä paikalta on mm. kehdonjalaksen muotoisen kirveen kappale (löytäjällä), kampakeramiikkaa, naarmupintaista keramiikkaa, palanutta luuta ja kvartsi-iskoksia. Ne ovat hiekasta ja heikkakuopan reunoista. Paikalta ei ole todettu kulttuurikerrosta.
Hiekkakuopan länsipäässä, kohdassa N 6653825 E 328067 todettiin kuopan leikkauksessa heti turpeen alla noin 30 cm paksu erittäin tumman hiekan kerros, jossa oli hyvin runsaasti hiiltä. Leikkauksessa todettiin tällä kohdalla hieman kvartsia sekä pieni tunnistamattoman keramiikan muru. Lisäksi kohdassa N 6653819 E 328063 todettiin kvartsiitti-iskos ja kohdassa N 6653812 E 328069 sekä kohdassa N 6656616 E 3328178 kvartsi-iskos kummassakin. Kaikki löydöt olivat näkyvillä hiekkakuopan leikkauksessa; niitä ei otettu talteen. Oppaaksi saadun lähistön kesäasukkaan mukaan paikalla on ollut talo, joka on palanut noin 130 vuotta sitten
Topografian perusteella asuinpaikkaa rajaa etelän suunnalla kallio 20 m:n korkeuskäyrän kohdalla. Idässä potentiaalinen (tasainen ja hiekkainen) alue jatkuu noin kohtaan N 6653816 E 328182. Pohjoisessa maasto muuttuu noin 30 m hiekkakuopan reunasta jyrkemmäksi rinteeksi ja asuinpaikka rajautunee sen päälle. Lännessä potentiaalinen alue ulottunee noin 30 metriä kuopan länsireunasta länteen, paikalla olevan kesäasunnon pihapiirin rajalle. Arvio vastaa varsin hyvin muinaisjäännösrekisterin olemassa olevaa rajausta.
Opas kertoi vuonna 2012, että hiekkakuopasta olisi viimeksi otettu hiekkaa noin viisi vuotta sitten.

Trollholmen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Orslandetista etelälounaaseen, Trollholmenin saaren pohjoisosassa kallioniemekkeellä.
Toinen röykkiö on lähialueen korkeimmalla kohdalla. Se on muodoltaan lähinnä soikea, matala ja kasattu pyöreistä kivistä. Sen koko on 3,6 x 2,4 metriä ja korkeus on 0,6 metriä.
Edellisestä röykkiöstä noin 2,5 metriä luoteeseen on toinen, pienempi kiviröykkiö. Sen koko on 2,6 x 0,7 metriä ja korkeus on 0,2 metriä.

Hättö 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Orslandetista etelälounaaseen, Hättön saaren lounaisosassa 80 m Västerhamnin lahdesta itään.
Röykkiö on kallioterassin länsireunalla. Se on muodoltaan pyöreä. Keskellä on kuopanne, joka ulottuu melkein kallioon asti. Röykkiö on kasattu pyöreistä kivistä. Röykkiön halkaisija on 3,7 m ja korkeus 0,6 m.

Hättö 4 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Orslandetista etelään, Hättön saarella, Västerhamnin lahden pohjukan itäpuolella, rantakalliolla.
Röykkiö on matala, kasvillisuuden peittämä, muodoltaan pitkänomainen. Reunoilla on isompia kiviä kuin keskellä. Röykkiön koko on 3,5x2,7 m ja korkeus on 0,3 m.

Ormskärsören (Kivirakenteet)
Historiallinen; Muinaisjäännös käsittää laatikkomaisen kiviuunin ja kalliopiirroksen. Paikka sijaitsee Inkoon saaristossa, avomerivyöhykkeen reunassa Grundsön saaresta etelään ja Ormskärin saaresta 90 metriä etelään olevan Ormskärsörenin pienen saaren eteläosassa.
Kiviuuni on neliömäinen. Sen katto on romahtanut, mutta seinien perustukset ovat edelleen paikoillaan. Uunin aukko on lounaaseen. Luoteisseinä on tehty pystyssä olevista laakakivistä. Sen koko on 2,1 x 2,8 metriä ja korkeus on 0,6 metriä.
Kysymyksessä on todennäköisesti ryssänuuni.
Noin 50 metriä uunista luoteeseen on kallioon merkitty hakkaamalla veden korkeustaso ja tämän yläpuolelle vuosiluku 1842.

Torsholmen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Latomus sijaitsee Storramsjön saaren itäosassa olevan Torsholmenin niemen länsipäässä, avokallioalueella.
Latomus on pitkänomainen ja sen päädyt ovat pyöreät. Se on kasattu pyöreistä kivistä ja siinä on enimmillään 2-3 kivikerrosta. Latomuksen koko on 16,5x4 m ja korkeus on 0,3 m.
Latomuksen lounaispäädystä noin 0,5 m päässä on pienempi soikea kiveys. Sen koko on 1,5x0,8 m.

Halstö 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Merimerkki sijaitsee Inkoon saariston kaakkoisosassa Vormön ja Porsön välissä olevan Halstön saaren itäosassa avokallion korkeimmalla kohdalla.
Merkki on rakennettu suurehkoista kivistä ja sitä on hajotettu.
Sen koko on 5,2x3,7 m.

Gammelbylandet (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Älgsjölandetista kaakkoon Lillramsjön alueella Gammelbylandetin saaren keskiosassa.Kohteen määrittely perustuu historiallisiin lähteisiin: Gamla Ramsö Bylandet 1650-luvun kartassa.
Asuinpaikkaa on tutkittu tilan päärakennuksen itä- ja pohjoispuolelta. Perunapeltoa on käyty läpi metallinpaljastimella. Pellosta löydöt ovat hyvin eriaikaisia, moderneista pullonkorkeista 1500-luvun kolikkoon. Löytöaineisto, joka koostuu pääasiassa punasavikeramiikasta, fajanssista ja ikkunalasista, ajoittuu 1500-luvulta 1900-luvulle. Mielenkiintoisia löytöjä ovat kirjahela ja pronssinen sormustin sekä laskuraha 1600-luvulta.
Perunapellon pohjoispuolella olevan röykkiön eteläpuolelle tehdystä koekuopasta todettiin likamaata ja savikerros, jonka seassa oli mm. laastin ja tiilen paloja. Alueella on myös lukuisia eriaikaisia peltoraunioita.

Norrby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Orslandetissa, Barösundista etelään, peltoalueen pohjoisosassa, etelään suuntautuvalla kallioniemekkeellä.
Kohteen määrittely perustuu historiallisiin lähteisiin. Maininta vuodelta 1540, jonka lisäksi mainitaan ”utbysmän”, eli kylän ulkopuolista omistusta kylässä. Vanha tonttimaa on autioitunut viimeistään 1693, jolloin se on merkitty vanhana tonttina Samuel Broteruksen
karttakonseptissa, ja on nykyisin rakentamaton. Kyseessä lienee alkujaan vanhaa suomalaisasutusta.
Paikalla on neljä röykkiötä, joista kolme on luultavasti peltoraunioita. Niemekkeen keskellä on uuni. Sen ulkomitat ovat 1,6x1,9 m. Uunin takana on 2,5 m pitkä, luultavasti seinän perustakiveys (rakenteista ks. tarkemmin inventointikertomus) Alueelle kaivatuista koekuopista löytyi modernia esineistöä.
Myös läheisillä peltosaarekkeilla on kivirakenteita, jotka pääosin on tulkittavissa peltoraunioiksi.

Lindö 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lindön kylässä, Tenhola-Bromarv tiestä 25 m pohjoiseen, loivalla lounaisrinteellä, Lindövikenin ja Getarbyvikenin välisellä kannaksella.
Röykkiö on maapohjalla, matala, korkeus on 0,3 m, muodoltaan soikea ja kooltaan 3x5 m. Röykkiön eteläpäässä on isompi kivi, ja pohjoispäässä on isommista kivistä reunakehää.
Röykkiöstä 150-200 m luoteeseen sijaitsevat röykkiöt Lindö 2 ja Lindö 3.

Lindö 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lindön kylässä, noin 150 m pohjoiseen Tenhola-Bromarv tiestä, Lindövikenin ja Gretarbyvikenin välisellä kannaksella.
Röykkiö on maapohjalla. Sen koko on 8x5 m, ja korkeus on 0,6 m. Röykkiötä on kaiveltu, kiveys on pohjoispäästään hajallaan.
Röykkiöstä 80 m luoteeseen on röykkiö Lindö 3 ja 100 m kaakkoon Lindö 1.

Lindö 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lindön kylässä, Tenhola-Bromarv tiestä 250 m pohjoiseen, Lindövikenin ja Gretarbyvikenin välisellä kannaksella.
Röykkiö on maapohjalla. Halkaisija on 9 m ja korkeus metrin. Keskellä on kuoppa, jonka halkaisija on metrin ja syvyys 0,5 m.
Röykkiöstä 80 m kaakkoon on röykkiö Lindö 2 ja 150 m kaakkoon röykkiö Lindö 1.

Gretarby (Gretarby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gretarbyn kylä kuuluu Ramsvikin jakokuntaan. Vanhin maininta on vuodelta 1351, jolloin kylässä on ollut kartano. Taloluku vaihtelee 3-4 välillä ja laskee vuonna 1635 yhteen. Vanhimmat kartat ovat vuosilta 1647 ja 1691.
Inventointi 2008: Kyläkeskus ja pellot sijaitsevat nykyisin samoin kuin alueen vanhimmat kartat osoittavat, eikä moderni rakentaminen ole laajemmin tuhonnut vanhaa kylämäkeä. Pellot olivat inventointihetkellä sängellä ja näkyvyys olematon. Vaikuttaa siltä, että asutus on ainakin keskiajan lopulta sijainnut suunnilleen samalla alueella kuin nykyäänkin. Alueen yleisilme on erittäin hyvin säilynyt ja keskiajalta peräisin olevia maanalaisia rakenteita on todennäköisesti kylämäen alueella säilyneenä. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Kalby (Kallby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalbyn yksittäistalo kuuluu Ramsvikin jakokuntaan. Vanhin maininta on vuodelta 1549. Kylän taloluku on aina ollut yksi. Vanhin kartta on vuodelta 1785. Tunnetaan myös Koldbyn nimellä.
Inventointi 2008: Vanhimman kartan osoittama asutus on sijannut hieman alempana rinteessä ja lähempänä peltoja kuin nykyinen Kalbyn päärakennus pihoineen. Kylätonttialueella on näkyvissä kellarin perustus ja sen pohjoispuolitse kulkee vanha Tenhola-Bromarv -tien käytöstä jäänyt kulku-ura. Kylätontti on muuten säilynyt rakentamattona lukuunottamatta Tenhola-Bromarv -tien oikaisua, joka on sitä tuhonnut. Alueen yleisilme on erittäin hyvin säilynyt ja keskiajalta peräisin olevia maanalaisia rakenteita on kylätonttialueelta todennäköisesti löydettävissä.

Sattala (Sattala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sattalan yksittäistalo kuuluu Ramsvikin jakokuntaan. Varhaisin maininta on vuodelta 1549. Kylä on muodostunut yhdestä tilasta. Vanhin kartta on vuodelta 1705.
Inventointi 2008: Sattalan kyläkeskus sijaitsee suunnilleen samalla paikalla kuin alueen vanhin vuodelta 1705 peräisin oleva kartta osoittaa. Vanhempi asutus on näyttää kuitenkin sijainneen hieman alempana rinteessä ja lähempänä peltoja kuin nykyinen Solvikin päärakennus pihoineen. Vanhassa kartassa näkyvät peltoalueet ovat myös hyvin hahmotettavissa ja ne ovat edelleen viljelyksessä.
Inventoinnissa tarkastettiin laajalti alueen ympäristöä ja peltoalueita. Pellot olivat sängellä ja näkyvyys heikko. Peltoalueen itäreunassa on ilmeinen ladon tms. ulkorakennuksen perustus kivettyine ajoluiskineen (perustus 1 ). Solvikin tasalla pellon reunassa on perustus 2, joka lienee navetan perustus. Perustuksen 2 ympäristössä on erilaisia terassitasauksia, kuoppia ja tien/polunpohjia, jotka liittyvät historiallisen ajan asutukseen, mutta niiden ikää voi vain arvailla. Joukossa on myös moderneja betonirakenteita.
Vaikuttaa siltä, että asutus on ainakin keskiajan lopulta sijainnut nykyisen asutuksen alapuolella pellon reunamilla. Alueen yleisilme on erittäin hyvin säilynyt ja keskiajalta peräisin olevia maanalaisia rakenteita on mahdollisesti rajatulta kylätonttialueelta löydettävissä. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Högböle (Högböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Högbölen kylä kuuluu Ramsvikin jakokuntaan. Vanhin maininta kylästä on vuodelta 1530. Kylän taloluku on aluksi kolme, mutta laskee 1600-luvulla ensin kahteen ja vuoteen 1635 mennessä yhteen. Vuoden 1669 kylässä on yksi säteritila. Vanhin kartta on vuodelta 1705.
Inventointi 2008: Högbölen kyläkeskus sijaitsee samalla paikalla kuin alueen vanhin vuodelta 1705 peräisin olevat kartta osoittaa. Kylämäen rakennuskanta koostuu 1800 -luvun tai 1900 -luvun alun aikaisista kevytperustaisista rakennuksista. Järeintä rakennuskantaa edustaa kivisen navetan raunio. Vanhassa kartassa näkyvät peltoalueet ovat hyvin hahmotettavissa ja ne ovat edelleen viljelyksessä. Inventoinnissa tarkastettiin laajalti alueen ympäristöä ja peltoalueita. Pellot olivat oraalla ja näkyvyys olematon.
Vaikuttaa siltä, että asutus on ainakin keskiajan lopulta sijainnut suunnilleen samalla alueella kuin nykyäänkin. Alueen yleisilme on erittäin hyvin säilynyt ja keskiajalta peräisin olevia maanalaisia rakenteita on todennäköisesti kylämäen alueella säilyneenä. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Skogböle (Skogböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skogsbölen autioitunut yksittäistalo kuului Hölklötin jakokuntaan. Varhaisin maininta on vuodelta 1549. Historiallisessa lähdeaineistossa kylä tunnetaan myös Skogby nimisenä. Skogsböle on kautta aikain muodostunut vain yhdestä talosta. Vanhimmat kartat ovat vuosilta 1647, 1742, 1758 ja 1785 (G. Haggren & H. Jansson & J. Latikka 2005). Kohde on hieman etelämpänä, kuin vuoden 2005 tutkimusten perusteella on esitetty.
Inventointi 2008: Vuonna 1647 Skogsböle oli ollut autiona jo ainakin 50 vuotta (Nikula 1938, 38), mutta asutettiin taas uudestaan. Nykyisin paikalla kasvaa metsää, sillä kylätontti on autioitunut uudestaan 1900 -luvulla. Vuoden 1938 pitäjänkartassa paikalla on vielä ollut asutus peltoineen (Tenala och Bromarf socknars historia II, karttaliite).
Skogsbölen kylätontti on autioiduttuaan säästynyt nykyaikaiselta rakentamiselta ja on siten tutkimuksellisesti arvokas kohde. Suurin osa alueesta kasvaa nykyisin kuusimetsää, alueen kaakkoisosasta Skogsböleträskin läheltä on hiljattain kaadettu metsää. Keskiajalta polveutuvat ja 1900 - luvulle asti käytössä olleet peltoalueet on maastossa edelleen hyvin erotettavissa säilyneiden viljelyraunioiden, kiviaitojen ja maatuneiden pelto-ojien avulla (ks. tarkemmin inventointikertomus). Havaitut asuinrakennusten jäännökset sijaitsevat pääosin samalla alueella kuin vanhin vuodelta 1647 peräisin oleva kartta esittää. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Kivitok (Kivitok) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivitokin kylä kuuluu Kivitokin jakokuntaan. Vanhin maininta on vuodelta 1451. Aluksi kylässä oli kolme taloa, 1600-luvun alussa tilaluku laski kahteen. Vanhimmat kartat ovat vuosilta 1647 ja 1705.
Inventointi 2008: Nykyinen kyläkeskus sijaitsee suunnilleen samalla paikalla kuin alueen vanhin vuodelta 1647 peräisin oleva kartta osoittaa. Myös peltoalueet sijaitsevat nykyisin em. kartan osoittamalla tavalla ja ovat edelleen viljelyksessä. Jo varhaiseen kylätonttialueeseen kuulunut etelään pistävä kaistale on nykyisin niittynä / puistona. Kylään menevä tie halkaisee tämän kaistaleen ja sen eteläosassa on tulisijallisen rakennuksen maatunut perustus, joka erottuu vallimaisena kohoumana.
Vaikuttaa siltä, että asutus on ainakin keskiajan lopulta sijainnut suunnilleen samalla alueella kuin nykyäänkin ja mahdollisesti myös etelään pistäväliä nykyisellä joutomaa-alueella, josta rakennuksen perustus löytyi. Alueen yleisilme on erittäin hyvin säilynyt ja keskiajalta peräisin olevia maanalaisia rakenteita on todennäköisesti kylämäen alueella säilyneenä. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Korsuddarna (Asuinpaikat)
Historiallinen; Korsuddarna-nimisellä alueella merenlahden rannalla on paikallistettu nimistön ja topografian perusteella Korsbölen keskiaikainen asutus.
Inventointi 2008: Alueelta on löydetty kolme rakennuksen perustusta ja yksi kivetty kellarikuoppa (ks. tarkemmin inventointikertomus). Inventoinnissa löytyneet rakenteet ovat ainakin suurimmaksi osaksi yli 100 vuotta sitten käytöstä pois jääneitä. Tämän lisäksi alueen topografia, peltojen sijainti ja historiallinen aineisto viittaavat siihen, että varhain kadonneen Korsbölen kyläalueen keskus on saattanut sijaita kyseisellä alueella. Paikalla on havaittujen kohteiden lisäksi todennäköisesti säilyneenä maanalaisia kerrostumia / rakenteita. Kohderajaus on tehty em. kriteerien perusteella. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Frankböle (Frankböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Frankbölen yksittäistalo kuuluu Hölklötin jakokuntaan ja esiintyy vanhoissa asiakirjoissa myös Fankeböle-nimisenä. Vanhin maninta on vuodelta 1549. Kylä on muodostunut yhdestä talosta. Vanhin kartta on vuodelta 1780. Siinä oleva kyläalue on nykyisin autiona.
Inventointi 2008: Vuoden 1780 kartan mukainen peltoalueen itäreunan kalliolla sijaitseva kyläalue on nykyisin autiona. Sieltä löytyi inventoinnissa useita rakennuksen perustuksia (ks. tarkemmin inventointikertomus). Samaisessa kartassa olevat pellot ovat edelleen viljelyksessä. Nykyinen Frankbölen päärakennus sijaitsee vanhasta kylätontista noin 300 metriä länteenjärven rannassa korkean mäen laella. Tenholan pitäjänkartassa vuodelta 1938 vanha kylätontti on rakentamaton ja nykyinen päärakennus on merkitty sijoilleen, joten siirtyminen on tapahtunut todennäköisesti 1800 -luvulla.
Frankbölen asutus lienee ainakin keskiajan lopulla sijainnut kyseisellä paikalla. Alue on täysin säästynyt nykyaikaiselta rakentamiselta, joten näkyvien rakennuksen perustojen lisäksi alueella on todennäköisesti säilyneenä myös maanalaisia rakenteita. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Sillböle 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Sillbölen kylässä, noin 300 m lounaaseen Sjögårdin tilasta, peltojen ympäröimän kalliosaarekkeen laella.
Röykkiön koko on 3x4,5 m, korkeus on 0,4 m. Se on kasattu pyöreistä luonnonkivistä. Muodoltaan se on neliskanttinen, mutta epäsäännöllinen.

Rundkärret (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Sarvilahdessa, Valtatie 7:n pohjoispuolella, voimajohtolinjan alla. Tieleikkauksesta, metsäautotien länsipuolelta on löytynyt kvartsia ja palanutta luuta noin 40 metrin matkalta. Asuinpaikka saattaa jatkua molemmin puolin tietä ehjällä kankaalla. Tietä lukuunottamatta asuinpaikka on ehjä. Maaperä on hienoa hiekkaa. Asuinpaikka on korkeutensa perusteella mesoliittinen.

Kvigos 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kvigosin kylän alueella Lillsjönin itärannalla. Alueella on 18 röykkiötä ja yksi tulisijallinen rakennuksen perustus (ks. tarkemmin inventointikertomus).
Alueen vanha kartta-aineisto on melko heikkoa. Vanhin kartta on 1800 - luvun Kuninkaan kartasto, jossa ei ko. alueella ole näkyvissä mitään erikoista. Pitäjänkartassa vuodelta 1938 näkyvät nykyisessä peruskartassakin niittynä olevat alueet peltoina. Lisäksi pitäjänkartassa on pelto sekä asutusta kohteen lounaispuolella. Tämä pelto on nykyään metsitetty. Pitäjänkartassa kohteen alue on metsää. Alue vaikuttaa vanhalta pelto-/kaskialueelta. Sen yhteydessä on ainakin yksi tulisijallinen rakennuksen perustus ja toinen epävarma rakennuksen perustus. Röykkiöt sijaitsevat reheväkasvuisessa täysimittaisessa kuusimetsässä laivalla terassimaisella luoteis-llänsirinteellä. Röykkiöiden välinen alue on paikoin hyvin tasaista, mikä viittaa auran käyttöön alueella. Röykkiöt näyttävät päällisin puolin maansekaisilta ja osa röykkiöistä on melko suuria. On mahdollista, että
osa röykkiöistä on hautoja.

Skogböle 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Skogböleträsket-järven pohjoispäästä 400 m luoteeseen, pellon pohjoispuoleisella matalalla etelään aukeavalla kalliolla.
Röykkiö on L-muotoinen. Sen koko on 6x7 m ja korkeus 0,7 m.
Kysymyksessä voi olla peltoröykkiö, mutta korkeuden puolesta myös esihistoriallinen kohde.

Stocksböle (Stockby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stocksböle kuuluu Hällsbyn jakokuntaan. Vanhin maininta on vuodelta 1530. Taloluku vaihteli 1600-luvulla 1-2 välillä ja oli hetken autionakin. Stocksböle tunnetaan vanhoissa asiakirjoissa myös Stockby -nimisenä. Vanhirnmat kartat ovat vuosilta 1807 ja 1814. Kohde on paikannettu em .aineiston perusteella Stocksuddenin luoteispuolelle (G. Haggren & H. Jansson & J. Latikka 2005).
Inventointi 2008: Stocksbölen arvioidulla kylänpaikalla on nykyisin vanha torppa hyvin säilyneine pihapiireineen. Missään muualla ympäristössä ei näkynyt merkkejä vanhasta
asutuksesta. Alueen topografia, peltojen sijainti ja historiallinen aineisto viittaavat vahvasti, että Stocksbölen kyläalueen keskus on sijainnut nykyisen torpan alueella. Alueella on todennäköisesti säilyneenä maanalaisia kerrostumia/rakenteita, jotka liittyvät historialliseen Stocksbölen kylätonttiin. Kohderajaus on tehty em. kriteerien perusteella (koordinaattipiste korjattu SMA). Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Suvanto (220040003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Mustionjoen itärannalla, n. 200 m Mustion kartanon päärakennuksesta ESE. Löytöinä tulleet kolme kvartsi-iskosta poimittiin etelään viettävältä pellolta n. 40 m Mustionjoen rannasta koilliseen. Löytöpaikka on kohteen koordinaatit.
Vuonna 2003 on alueella tehty kaksi koekuoppaa, molemmista koekuopista on tullut löytöinä kvartsi- ja pii-iskoksia. Koekuopat on tehty J.Fastin toimesta samanaikaisesti kun on toteutettu koekaivaus 120 metriä länteen (Mustionjoen länsipuolella) sijaistevalla kivikautisella asuinpaikalla Svartå slottspark (220010110). Fast toteaa raportissaan että koekaivauslöydöt Mustionjoen itäseltä rannalta viittaavat siihen että asuinpaikka on laajempi kuin aiemmin on luultu.
Vuoden 2003 koekuoppien sijainnit ovat merkitty alakohteiksi.

Mäntysalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsikaavin on löydetty Luhtajoen itäpuolelta, Mäntysalo-nimisen mäen välistä pellon ja metsän rajalta.
Paikalla on peltokumpare, joka nousee pari metriä ympäröivää peltoa korkeammalle. Peltokumpare on ollut aikanaan matala muinaiseen järveen työntynyt niemi. Kumpare jatkuu koilliseen metsän puolelle, jossa maasto nousee. Alueelle tehdyistä koekuopista yhdestä löydettiin kaksi kvartsi-iskosta. Kvartsit löytyivät noin 30 cm syvyydessä sijaitsevasta humuspitoisesta kerroksesta. Maaperä rinteessä on savea.

Nejans (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evitskogin Bäckträsketin länsirannalla, etelään viettävällä rinteellä, jossa on kesäasunto. Paikalle johtaa tie, joka päättyy noin 30 m kesäasunnon alapuolella kääntöpaikkaan. Kääntöpaikka on rajattu rannan eli etelän puolelta puupölkyillä ja sen pohjoispuolella on tieleikkaus, josta löytyi kvartsia noin 15 m matkalta. Maa-aines on savensekaista hiesua, josta ei ollut havaittavissa maannosta. Kohde on oletettavasti ollut aikaisemmin rantapeltona. Löytöpaikalta on noin 15 m matkaa nykyiseen rantaan. Varsinainen asuinpaikka sijaitsee kesähuvilan pihamaalla, jossa kasvaa nurmikkoa, koristepensaita ja muutama omenapuu. Keskeisin alue asuinpaikasta on luultavasti pääosin tuhoutunut maankäytössä. Itä- ja länsipuolilla on kuitenkin metsäalueita, joissa voi olla säilynyt osia asuinpaikasta, sillä näitä alueita ei ilmeisesti ole käytetty peltoina.
Löydöt mm. kaksi kivikirvestä

Nybacka (1000003982) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Liuskekeihäänkärki (KM 13452) on löydetty Hämeenkylästä ns. Nybackan hiekkakuopan pohjoispäästä. Vuoden 1962 inventoinnissa ei paikalla havaittu kiinteän muinaisjäännöksen merkkejä. Vuoden 2018 inventoinnissa umpeen kasvaneen hiekkakuopan länsireunalta löytyi kvartsi-iskos. Asuinpaikkaa lienee jäljellä hiekkakuopan länsi- ja pohjoisreunalla. Itäreunalla maa on soraisempaa ja siellä tasannetta on vain kapea kaistale jäljellä.

Pietala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen kantaosa (KM 5671:2) ja oikokirveen katkelma (KM 5671:3) ovat löytyneet Soukkion kylästä Pietalan talon pellolta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1984 inventoinnissa ei alueelta löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Vasarakirveen katkelma (KM 5671:2) on vanhan löytötiedon mukaan ”löydetty Pietalan talon tonttipellon reunasta maatyötä tehtäessä. Paikka on saven ja kiven sekaista ylänköä ja se on löytäjän asuinhuoneen nurkasta n. 30 syltä.” Oikokirveen katkelma (KM 5671:3) on puolestaan ”löydetty Pietalan talon riihipellosta kyntäessä. Pelto on savimultamaata ja pistää luoteeseen päin (talon rakennuksesta?).”
Kohde tarkastettiin Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion kylien inventoinnin yhteydessä 7.5.2013. Pietalan tila sijaitsee Mustijoen ja Isosuon välisessä korkeiden mäkien etelästä ja idästä suojaamassa peltolaaksossa. Pietala on laakson eteläreunalla. Talon itäpuolella on vaikuttava Mustakallio. Talon ympäristön pellot oli tarkastusajankohtana kynnetty ja useissa paikoin erottui hiekkaisia peltoalueita. Isosuolle laskevan pienen ojan länsireunaa kiertävältä tasanteelta löytyi kivikautinen asuinpaikka.
Pietalan alueelta on aikoinaan löydetty vasara- ja oikokirveiden katkelmat, joten asuinpaikalta löydetty nuorakeramiikka sopii ajallisesti hyvin näiden löytöjen kanssa yhteen. Onkin mahdollista, että vanhat löydöt ovat juuri samalta paikalta. Löytöpaikka on muusta pellosta selvästi erottuva hiekkalinssi, löytöjä oli noin 30 x 20 metrin kokoisella alueella. Asuinpaikan kerroksia ja rakenteita on hyvin saattanut säilyä pellon pinnan alla.

Vapunpelto/Jobinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Vakkolasta Askolan kirkolle johtavan maantien itäpuolella, Syrjälän pihapiirin etelä- ja länsipuolella olevalla pellolla. Asuinpaikka on vuosien 1999 ja 2008 inventoinneissa paikallistettu Syrjälästä länteen olevalle korkealle peltotörmälle.

Taltinaro (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Taltinaro sijaitsee Vakkolassa, Askolan kirkosta noin 1,5 km lounaaseen ja Vakkolan koskesta noin 700 m luoteeseen. Primitiivisen kirveen ja kiviesineen (KM 12031, 12267) katkelman löytöpaikka on loivasti itäkaakkoon viettävää peltoa. Vuonna 1982 pellosta löytyi rombimainen reikäkivi. Kvartsilöydöt ovat pellolta noin 200 x 70 metrin laajuiselta alueelta aivan vanhojen löytöpaikkojen tuntumasta.

Uusi-Klemettilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Uusi-Klemettilä sijaitsee Vakkolassa, Askolan kirkosta noin 1,1 km lounaaseen ja Vakkolan koskesta noin 600 m pohjoiseen. Kivikirves on löytynyt talosta noin 1,5 km itäkaakkoon, Suursuon eteläpuolella olevasta pellosta, multakasasta, joka sinne oli ajettu Uuden Klemettilän päärakennuksen paikkeilta. Navettaa rakennettaessa oli tullut runsaasti palonjälkiä ja ikään kuin tulisijoja näkyviin. Kvartsejakin löytyi navettaa kaivettaessa. Vuoden 2008 inventoinnissa Uudesta-Klemettilästä 150 metriä pohjoiseen peltorinteeltä löytyi merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta.

Granhammarskogen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pirunpelto sijaitsee Fagernäsistä Inkoon johtavan tien pohjoispuolella, etelään viettävässä kallionnotkelmassa. Sen koko on 11x10 metriä. Kiveyksen länsi-luodepäässä on rakkakuoppa. Rakkakuopasta lähtee kohti itä-kaakkoa noin 3 metriä pitkä ja 1,5 metriä leveä käytävämäinen rakenne. Kuopasta poistettuja kiviä on kasattu valliksi käytävän eteläpuolelle.

Uotila 1 (92000001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Uotilan mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Suosaarentien ja Katriinantien välissä olevilla pelloilla Vantaanjoen rannalla. Melko jyrkkä rinne viettää etelään Vantaanjoelle päin. Maaperä rinteen puoli välissä muuttuu hiekansekaiseksi mullaksi, alempana hiekkaa ei voi havaita. Lustigkullan asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen vastakkaisella puolella.
Inventoinnin aikana alueella oli ainoastaan yksi peltokaistale kynnetty, joten löytöjen havaitseminen oli epävarmaa. Paikalta löytyi yksi kvartsiydin ja yksi kvartsi-iskos, KM 32448:1-2. Uotilan mahdollisen asuinpaikan korkeus ja topografia ovat luonteenomaisia kivikauden asuinpaikalle, mutta koska löydöt ovat niin vähäisiä sitä voidaan pitää tällä hetkellä ainoastaan mahdollisena asuinpaikkana.
Vuoden 2018 inventoinnissa pelloilta löytyi vielä muutama kvartsi lisää, joten kohdetta voitaneen pitää kivikautisena asuinpaikkana. Yksittäiset kvartsit talon ympärillä voivat viitata myös siihen, että varsinainen asuinpaikka olisikin talon pihapiirissä.

Västanby Barkarkulla (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kungsån länsipuolella, loivasti viettävällä peltorinteellä on 100 X 150 m laajuinen matala kohouma, joka erottuu maastossa vain heikosti. Paikalta on 1980-luvun loppuun mennessä talletettu paikallisten asukkaiden ja historianharrastajien toimesta löytöinä mm. karkeaa rautakautistyyppistä keramiikkaa, kivisavikeramiikkaa, palanutta savea tai savitiivistettä, värttinänpyöriä sekä joitakin metalliesineitä. Löydöt on luetteloitu Kansallismuseoon Hist. toimiston kokoelmaan numerolle 88050.
Perimätiedon mukaan kohouman ja sen itäpuolella sijaitsevan Kungsån väliseltä kaistaleelta on nostettu 1930-luvulla peltotöissä satoja syvällä savimaassa olleita paaluja. Markus Hiekkanen on arvellut kohdetta mahdolliseksi puolustusvarustukseksi tai linnakummuksi.
Kirjallisuutta: Hiekkanen, Markus 2006. Barkarkulla – Archäologische und Topographische Zeugnisse Einer neu Entdeckten Burganlage des Spätmittelalters im Südwestlichen Finnland. Castella Maris Baltici VII. Archaeologia Medii Aevi Finlandiae XI. Suomen keskiajan seura, Turku. 59-62.
Hiekkanen, Markus 2003. Barkarkulla – Arkeologisia ja topografisia jälkiä mahdollisesta linnakummusta. SKAS 4/2003. 15-19.

Grönberga (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ari Siiriäisen (Lohjalaisten historia 1973) mukaan ilmeinen asuinpaikka. Paikalta on löydetty runsaasti kiviesineitä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Löytöalue sijaitsee pellolla, joka oli viljelyksessä inventointiajankohtana heinäkuussa 2014. Alue hahmottuu maastossa ja peruskartalla matalana niemekkeenä 30-35 metrin korkeuskäyrien mukaisesti. Asuinpaikka on todennäköisesti sijainnut juuri nykyisellä peltoalueella ja on mahdollista, että se on osittain säilynyt nykyisten kyntökerrosten alla. Hieman ylempänä noin 40 metrin korkeudella oleva alue on rakennettua ympäristöä ja maaperä on kallioisempaa.
Mahdollinen asuinpaikka-alue on rajattu topografian ja irtolöytötietojen perusteella. Mikäli alueelle kohdistuu rakennussuunnitelmia mahdollisen asuinpaikan säilyneisyys ja laajuus on selvitettävä koekaivauksin.
Grönbergan alueella on Kuninkaan kartaston mukaan sijainnut myös torppa 1700-luvulla.

Lasiaisniitty (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudat sijaitsevat hiekkakankaalla, Vähä-Laukkoskentien ja Myllyniitynojan välisellä alueella. Ensimmäinen haudoista on Kankaanpään talosta 320 m pohjoisluoteeseen hiekkakuopan eteläpään itäreunalla. Se on halkaisijaltaan n. 10 m ja sen syvyys on n. 3 m. Juoksutusränniä ei ole nähtävissä. Kasvillisuus on tiheää sekametsää. Toiset kaksi hautaa sijaitsevat 520 m Kankaanpään talosta pohjoiseen, Kauashuhtaan johtavan tien pohjoispuolella. Molemmat ovat kooltaan n. 7 m ja syvyydeltään n. 2 m, myöskään niissä ränniä ei ole näkyvissä. Puusto on männikköä/sekametsää.

Suutarinmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Vähä-Laukkoskentien tien pohjoispuolella metsässä, Laukkoskelle vievän tien risteyksen tuntumassa. Hauta on halkaisijaltaan n. 6 m ja siinä on havaittavissa juoksutusränni.

Pitkämäki (611000009) (Maarakenteet)
Esihistoriallinen; Halkian Pitkämäen suuren hiekkakuopan koilliskärjen seinämässä on likamaakuoppa, jossa on jonkin verran hiiliä ja jonka pohja on verraten tasainen. Mahdollisesti kyseessä on hautakuoppa.

Jeppans Bykärr (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sk. varggrop, ca 2 m djup med en diameter om 4,2 m. formen konisk. Mossbevuxen. Gropen är belägen mellan Slätmossen och Bykärret benämnda åkrar, på en mestadels granbevuxen sandmo i dess västra del på en liten kulle.

Kourlan kartanon hautakammio (Hautapaikat)
Historiallinen; Kourlan kartanon mailla on tiilistä tehty hautakammio, johon on haudattu 7 vainajaa. Haudalla on rautaportti ja ruosteinen laatta, jossa on ruotsinkielinen teksti (kertojan suomentama): "Tämän hautakammion alla makaa kunink. majesteetin uskottu palvelija ja majuri kuninkaallisen miekkaritariston ritari jalosukuinen Herra Carl Frid: Tall Kourlan ja Olsbölen herra. Syntynyt Siperiassa syyskuun 27 p:nä 1718 kuollut Olsbölen ...?... lokakuun 26 p:nä 1784. Hautakammion pystytti ja kiven piirrätti v. 1785 hellä ja sureva puoliso Catherine Charlotte Svedenmark, joka hänkin odottaa kuolemansa jälkeen löytävänsä täältä leposiansa. Mene kanssani kamariin ja sulje ovet jälkeesi piilottaudu hetkiseksi kunnes viha käy yli. Jes. 26.1.V:20.11".
Tarinan mukaan viimeisen hautauksen jälkeen avain heitettiin hautakammioon tai 1800-luvun alussa Ruotsiin muuttanut Tall-suvun neiti vei sen mukanaan. Portti on murrettu auki ja mahdolliset kalleudet (mm. tarujen mukainen kultakahvainen miekka) on ryöstetty.
Oulun yliopiston tutkijat tekivät hautakammiossa tutkimusta ja dokumentointia vuonna 2020. Hautakammiosta löydettiin varmuudella yhdeksän vainajaa kahdeksasta arkusta, vainajista 8 oli aikuisia. Arkut olivat säilyneet pääosin hyvin. Vainajista viisi tulkittiin naisiksi ja kolme miehiksi. Hautauksen 5 vainaja tunnistettiin Carl Fredrik Tolliksi. Suuri osa hautatekstiileistä on ajan mittaan hajonnut. Pääasiallisesti säilyneet tekstiilit ovat silkkiä.

Pappilankylä Pieni Lehtisaari (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pienen Lehtisaaren itärannalla olevan suojaisan, luonnonsatamana käytetyn poukaman läheisyydessä on maakellareita sekä kalliossa vuosiluku 1750. Alueella sijaitsevan mökkitontin omistaja on löytänyt rantavedestä keramiikanpalan, joka on lahjoitettu Museovirastolle. Alueelta löytyy myös tiiltä.
Toisaalla samalla saarella on kalliopiirros, jossa lukee "1753 antog prosten Elias Caiander 2ne Huushåld Estar till åboar på denna Öö Då blefwo i Juli månad boningsrumm här anlagde 1760 upsattes 3 rumsbyggnad med wälfd källare och en Kryddgård".

Brakvik (Länsi-Herttoniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Brakvik mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1526. Brakvik on saanut nimensä viereiseltä merenlahdelta, jonka määriteosa tarkoittaa rantaan ajautunutta kaislaa tai muuta vesikasvia. Brakvik liitettiin vuonna 1555 Viikin latokartanoon. Jaakko Teitin vuosina 1555–1556 laatiman luettelon mukaan mukaan sipoolaisella Hans Erichssonilla oli rälssimaata ”halfparten i Brackuick” . Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjassa mainitaan sopimusveroa maksava ”Erich i Brackuick” .
Brakvikin sijaintialue näkyy Lars Forsselin vuonna 1687 laatimalla kartalla. Itse Brakvikin tonttia ei kuitenkaan ole merkitty kartalle. Keskiaikainen Brakvik on saattanut sijaita samalla paikalla kuin 1700-luvun lopulla alueella ollut Brakvikin torppa. Asiasta ei kuitenkaan voi olla varma ilman arkeologisia tutkimuksia.
Ryönänlahden Mölylän alueella on kaksi autiotonttia. Keskiaikainen Brakvikin tila on mahdollisesti sijainnut niistä jommallakummalla. Pohjoisempi tonttimaa sijaitsee ulkoiluteiden risteyksessä kallion juurella ja se jatkuu metsänreunaa pitkin itään. Tontti on ollut käytössä vielä 1940-luvulla, ja näkyvät rakenteet liittyvät kohteen viimeiseen käyttövaiheeseen. Metsikössä on useita rakennusten kivijalkoja ja yksi kellari. Lännessä olevalla niittyalueella erottuu yksi rakennuksen pohja ja pellon vierellä oleva ramppi.
Eteläisempi autiotontti on 1700-luvun lopun torpan paikka. Paikka on nykyään umpeenkasvanutta metsäryteikköä, jossa erottuu tiheä aluskasvillisuuden alta kahden rakennuksen paikat. Herttoniemen viljelypalstojen länsipuolisessa metsikössä oleva rakennuksen pohja on melko nuori. Kallion etelärinteellä terassilla sijaitseva rakennus vaikuttaa sen sijaan tiilien perusteella vanhemmalta. Tontille johtaa pohjoisesta vanha tienpohja. Havainto-olosuhteet olivat inventointiajankohtana ryteikköisen maaston ja tiiviin aluskasvillisuuden vuoksi huonot.

Heikby (Munkkiniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Heikbyssä oli vuonna 1540 kolme talonpoikaa (Erik Jönsson (Jönsson Eriksson?), Lasse Jönsson, Per Knutsson), jotka maksoivat yhteensä kolme täysveroa. Kylänimi sisältää miehennimen Heike tai Heikki. Kylässä oli vuonna 1556 jäljellä vain yksi tila. Loput tilat olivat päätyneet kuuden ulkokylänmiehen haltuun. Kylä autioitui lopullisesti 1600-luvulla.
Vanhin Heikbyn aluetta kuvaava kartta on vuodelta 1682. Kylästä oli tuolloin muistona vain Munkkiniemen kartanolle päätyneet pellot. Samuel Broteruksen vuonna 1701 laatimalle kartalle on merkitty Heikbyn niitty. Kylän tarkkaa sijaintia on mahdoton päätellä arkistolähteiden perusteella. Topografian perusteella Heikby on saattanut sijaita nykyisen Talin golf-kentän keskellä olevalla matalalla mäellä. Toisaalta on myös mahdollista, että se olisi sijainnut Talin kartanon eteläpuolisella mäellä.
Talin kartanon kaakkoispuolella on golf-kentän väylien välissä pieni sekametsän peittämä mäki. Mäen suojaisella etelärinteellä on tontiksi sopiva terassi. Paikalle havaittiin yhden ilmeisesti melko nuoren rakennuksen kivijalka. Muita rakenteita ei löydetty. Havaintomahdollisuudet olivat kuitenkin tiheän aluskasvillisuuden vuoksi erittäin huonot. Lisäksi paikalla on luultavasti tuotu täytemaata golf-kentän rakentamisen yhteydessä.

Kirkniemen tukikohta (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kirkniemen tukikohta-alue kuuluu venäläisten 1. maailmansodan aikana rakentamaan puolustuslinjaan, joka ulottui Inkoosta Lohjanjärvelle. Se on osa samaa laajaa Pietarin turvaksi rakennettua linnoitusjärjestelmää kuin pääkaupunkiseudun ympärillä olevat linnoituslaitteet. Kirkniemen varustukset koostuvat viidestä eri taistelu- ja yhdyshautajaksosta, joista osa sijaitsee Kuninkaantien käytöstä jääneen osan reunalla.

Sepänniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sepänniemensalmen länsipuolella välittömästi Turun moottoritiestä pohjoiseen. Kivikautinen löytöpaikka, jossa pyyntiasuinpaikalle sopivan sijainnin takia tehtiin koekuopitusta, koska paikka oli suunnitellun vt-1 moottoritierakentamisen läjitysaluetta. Koekuopituksessa ei varsinaista kulttuurikerrosta tavattu, mutta kahdesta kuopasta löytyi kvartsi-iskos osoittaen kivikautista toimintaa alueella. Läjitysalue ei ulotu näiden löytöpaikalle saakka. Kohde tarkastettiin vuoden 2017 inventoinnissa, se kasvaa tiheähköä sekametsää. Vuoden 2003 koekaivaus oli melko pieni, joten asuinpaikan laajuuden ja säilymisen toteamiseksi on syytä tehdä jatkotutkimuksia.

Sjöskogen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee sähkölinjan eteläpuolella kallion reunalla metsäisessä etelään viettävässä rantarinteessä.
Mahdollinen röykkiö voi olla osittain purettu soikea röykkiö. Paikalla on puolikaaressa oleva kivivalli ja sen sisäpuolelle jäävä sammalen peittämä kiveys. Rakenteen leveys on noin 2-3 metriä ja pituus noin 20 meriä. Paikalta noin 20 metriä itään on kalliosta louhittuja kivenlohkareita.
Peruskarttaan on merkitty muinaisjäännösmerkki röykkiöltä noin 50 metriä lounaaseen.
Ks. myös kohde Horsbäck Kastalet.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Todennäköisesti kyseessä on muinaisjäännösrekisterin tietojen mukaisesti purettu röykkiö, mahdollisesti hauta. Peruskartan muinaisjäännösmerkki sijaitsee noin 50 lounaa-seen, mutta on todennäköisesti tarkoitettu merkitsemään juuri tätä röykkiötä, koska merkin läheisyydessä ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Isojärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vahvasti sammaloitunut tervahauta Nummi-Pusulan koillisosassa Isojärven länsirannan keskivaiheen niemessä, hiekkaisen rantatöyrään reunassa. Se on halkaisijaltaan n. 4 m ja metrin syvä. Rannanpuoleisella reunalla on juoksutusaukko. Koepistossa keskellä oli runsaasti hiiltä.
Vuonna 2019 tehdyssä tarkastuksessa tilanne ennallaan. Kohde vaikeasti havaittavissa kasvillisuuden vuoksi. Maastossa nähtävissä hiiltä.

Näseby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen länsirannalla, peltoalueella. Näseby on merkitty T. Winterin karttaan vuodelta 1787, 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen sijoittuvaan Kuninkaan kartastoon ja vuodelta 1873 peräisin olevaan Senaatin karttaan. Samuel Broteruksen 1700-luvun alussa laatimalla kartalla paikalla on torppa.Tontin paikalla on nykyään peltoa. Maanpäällisiä rakenteita ei ole näkyvissä. Kohteen luonteesta on vaikea tehdä päätelmiä ilman arkeologisia tutkimuksia.
Kohteen läpi tai vierestä on kaivettu Askola-Porvoo -siirtoviemäri keväällä 2007 ilman arkeologista valvontaa.
2020: Maaperä on varsin pehmeää ja märkää hietaa. On pelättävissä, että pehmeässä maassa kyntö on ulottunut syvälle ja jäljet vanhasta asutuksesta ovat hävinneet, mutta syvemmällä voisi olla sinne asti ulottuneiden rakenteiden jäännöksiä tunnistettavina jäljellä.

Tesjoki Koskela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Talonpohja sijaitsee Holmgårdin tilan itäpuolella, vanhan rantatien eteläpuolella kivikkoisessa ja louhikkoisessa maastossa. Kivijalka on tehty suorakaiteen muotoisista, noin metrin pituisista ja noin 30 cm korkeista kivistä. Sen koko on 10 x 5 m. Kivijalasta noin 20 metriä kaakkoon on pyöreä kivistä tehty aitaus. Tästä 100 metriä lounaaseen on 75 metrin pituinen kiviaita. Talo on merkitty kuninkaankarttaan.

Kalans (Kalans) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1700 Kalansin kylän karttaan merkitty talonpaikka on nykyisin peltoa. Talo on sijainnut Siuntionjoen mutkassa, Siuntion kirkosta kaakkoon. Talon pellot ovat sijainneet jokirannassa tilan itäpuolella. Kylä mainitaan Suomen asutus 1560-luvulla kyläluettelossa yhden talon kylänä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Kalansin pellot olivat kyntämättä, joten pintahavaintoja ei tehty. Joen mutkan kohdalla on säilynyt metsäalue, jolta tavattiin rakennuksen kivijalka. Rakenne liittynee 1800-luvun asutukseen kohteessa, ainakin venäläiseen topografikarttaan on merkitty rakennuksia juuri tälle alueelle. Alue oli tiheän kasvillisuuden peitossa, siellä voi olla muitakin rakennuksen jäännöksiä. On mahdollista, että alueella on säilynyt merkkejä myös varhaisemmista asutusvaiheista, koska maankäyttö on ollut vähäistä 1900-luvun alun jälkeen. Muinaisjäännösalueeksi on rajattu metsäalue ja osa ympäröivää peltoa.

Solkulla 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi halkaisijaltaan noin 5 m:n laajuista röykkiötä alhaalla, jylhien kallioiden reunustamassa rotkossa, jossa maaperä on kosteaa. Röykkiöt ovat selvästi ihmisen rakentamia. Röykkiö 1 (eteläisempi röykkiö) on ehjempi, noin 4 x 4,5 m kokoinen ja sammaloitunut.

Hanabölen saha ja mylly (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Varhaisimpien tietojen mukaan koskessa oli kaksi myllyä jo 1500-luvun loppupuolella. Todennäköisesti koski on kuitenkin ollut käytössä jo aiemmin. 1600-luvulla myllytoiminta jatkui, vaikka valtio valvoi myllyjen toimintaa hyvin tiukasti ja useimmat kylät joutuivat lopettamaan vesivoimalla toimivat myllynsä tullimyllyjen edun turvaamiseksi. 1700-luvulla myllyn ohella kosken vesivoimaa käytettiin sahan ylläpitoon, jonka rakentamiseen viimeistään liittyi myös siltana toimineen padon rakentaminen. 1800-luvulla saha- ja mylly jatkoivat toimintaansa ja rakenteita uudistettiin useammassa otteessa. Sahan toiminta alkoi kuitenkin hiipua ja se tuhoutui palossa 1890-luvulla. 1900- luvulla koskeen rakennettiin vielä uusi saha. 1900-luvun puolivälissä mylly ja saha jäivät vähitellen käytöstä. Tulvat ja keväinen jäiden lähtö runtelivat ilman hoitoa olevat rakenteet ja mylly purettiin vuonna 1980.
Nykyään kohteessa on jäljellä erilaisia mylly- ja sahatoimintaan liittyviä rakennejäänteitä, mutta ei ehjiä rakennuksia tai rakenteita. Joen partaalla oleva myllyraunio johderakenteineen on kasvillisuuden peittämä ja koneiston rautaisia osia lojuu rakennuksen kivijalan sisä- ja ulkopuolella. Myllyn koillispuolella on kummassakin penkereessä jäljellä kivisillan raunioita ja myllyn vastaisella rannalla on mahdollisesti vanhempi tie- ja siltajäänne. Vesiuomassa on runsaasti sillasta ja padosta irronneita kiviä, yksi betoninen jääeste, jäännöksiä kiviarkusta ja matala pohjapato. Myllyn vieressä on jäljellä sahaan liittyvä betoninen tukirakenne.
Kohteen muinaisjäännösalueen rajaa ei ole määritetty.

Grind (Asuinpaikat)
Historiallinen; Grindin tila sijaitsee Bonäsin järven lounaispuolella peltojen ympäröimän mäen koillispäässä. Tila mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1513 ja seuraavan kerran Grind esiintyy vuoden 1555/1556 ratsumiesluetteloissa. 1600-luvulta on useampia mainintoja: tila oli vuonna 1630 talonpojan viljelyksessä ja vuosisadan puolivälissä Grind autioitui, kunnes se taas 1600-luvun lopulla otettiin viljelykäyttöön. Ison vihan aikaan tila jäi jälleen autioksi. Vanhin kartta alueesta on vuodelta 1767.
Kohteen sijaintia ja säilyneisyyttä ei ole selvitetty, mutta mikäli se sijaitsee nykyisen Grindin tontin kohdalla, on mahdollista, että vanhoja rakenteita ja kulttuurikerroksia on säilynyt. Paikalla on nykyisin asuinrakennus, joka sijaitsee aivan peltojen reunassa ja ylempänä rinteessä on kevyempiä rakennuksia.
Vanha kartanorakennus on isojakokartan mukaan sijainnut noin 50 metriä nykyisestä päärakennuksesta koilliseen, viljellyllä pellolla heinittyneiden peltosaarekkeiden keskellä. Kartanon tonttimaa asemoitui isojakokartan perusteella hyvin nykykartan päälle. Sen länsipuolisella peltosaarekkeella on havaittavissa suurista lohkotuista kivistä tehty kivijalka. Kivijalan koko on noin 6 x 12 metriä ja kivien halk. 0,5–1 m. Kivijalan eteläpäädyssä on heinittynyt maakasa, joka voi mahdollisesti olla uunin perustus. Kasan korkeus on noin 1,5 metriä, koko 2 x 2,5 metriä.
On mahdollista, että alueella on säilynyt historiallisia kulttuurikerroksia vanhemmasta kyläasutuksesta. Kylätontille tehtiin rajaus maastohavaintojen ja historiallisten karttojen perusteella ja muinaisjäännöspiste siirrettiin alueen keskelle. Kohteen tarkempi määrittäminen vaatisi tarkempia tutkimuksia (koekuopitusta).
Vuoden 2023 havainnot: Kivijalan oletetulla kohdalla näkyy vuoden 1928 Hackmanin kaivausraportin kuvissa ulkorakennus.

Raseborg (Kungsgården) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Raaseporin kartano sijaitsee Snapertunassa noin 1 kilometri Raaseporin linnasta luoteeseen.
Raaseporin linna perustettiin 1370-luvulla ja se oli Länsi-Uudenmaan hallinnollinen keskus 1550-luvulle asti. Linnaan liittyi latokartano, suuri maa- ja karjatila. Latokartano oli keskeinen osa linnan taloutta ja on luultavaa, että se perustettiin samoihin aikoihin kuin itse linnakin. Vanhimmat maininnat Raaseporin latokartanosta löytyvät linnan vanhimmista säilyneistä tileistä vuodelta 1540.
Vanhimmista Raaseporia kuvaavista kartoista vuosilta 1682 ja 1728 varmistuu,
että latokartano on ollut nykyisen Raaseporin kartanon (ruots. Raseborgs gård) paikalla
Latokartano on toiminut samanaikaisesti Raaseporin linnan kanssa ja sen toiminta on jatkunut edelleen linnan jäädessä pois käytöstä. Latokartanosta muodostettiin 1600-luvulla Uudenmaan ja Hämeen ratsuväkirykmentin everstin puustelli.
Kartano on palanut vuonna 1689, minkä jälkeen paikalle rakennettiin kaksikerroksinen päärakennus, joka valmistui ilmeisesti vuonna 1694. Kartanon rakennukset olivat hyvin huonossa kunnossa suuren Pohjan sodan jälkeen 1720-luvun alussa. Koko rakennuskanta uudistettiin ja miespiha siirrettiin 1730-luvun alussa aiempaa pohjoisemmaksi. Vanhalla miespihalla on yhden ulkorakennuksen alla säilynyt 1700-lukua vanhemman holvikellarin raunio. Uusi, vuoden 1731 mallipiirustusten mukainen päärakennus valmistui jo vuonna 1732. Päärakennuksen edustalle sijoitettiin kaksi flyygeliä. Vuonna 1754 valmistuneessa pohjoisessa siipirakennuksessa oli pakari ja renkitupa, ja vuonna 1779 valmistuneessa eteläisessä sivurakennuksessa puolestaan asuinhuoneita.
Kartanon pihapiiriä dominoi yhä 1700-luvun päärakennuksen muurattu kellarikerros ja sen edustalta laskeutuva terassipuutarha. Kartanon päärakennuksena toimii eteläisempi siipirakennus, pohjoisen siipirakennuksen toimiessa varastona tai talousrakennuksena.
Kartanoalue on inventoitu VMA-projektin yhteydessä, jolloin paikalta löytyi Westervaldin keramiikkaa. Keskiaikaisia löytöjä ei paikalla havaittu.
Kartanon pihapiirissä ja ympäristössä on tehty inventointi ja koekaivausta Helsingin yliopiston toimesta vuosina 2008 ja 2009. Tuolloin kartanon tonttialueelta ja lähiympäristöstä kartoitettiin eri-ikäisia rakenteita.
Kohteen rajaus perustuu vuosien 2008 ja 2009 tutkimuksiin.
Kartanoja ympäröiviltä pelloilta on löydetty pintapoiminnassa ja metallinetsimellä historiallista löytömateriaalia nykyajalta keskiajalle asti.

Ramsjö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta Ramsöstä on vuodelta 1461, mutta sen juuret ulottuvat luultavasti huomattavasti varhaisemmiksi, mahdollisesti jo 1200-luvulle.
Vuoden 2002 inventoinnissa aluetta koekuopitettiin; löytöinä saatiin uuden ajan esineistöä (1600-1700-luvulta) ja havaittiin tod.näk. uunin rauniot (ks. tarkemmin inventointikertomus). Paikalta ei ole kuitenkaan löytynyt keskiaikaan ajoittuvia löytöjä.

Linnanmäki (1000008405) (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Linnanmäki-niminen mäki Kaukelan kylän luoteispuolella. Linnanmäki sijaitsee Pusulanjärvestä kaksi kilometriä kaakkoon Somerontien eteläpuolella. Mäen eteläpäässä on kolmen kylän, Hyrsylän, Kaukelan ja Seppälän rajamerkki. Mäki on metsämaassa Hirvijoen eteläpuolella.
Linnanmäki mainitaan muinaislinnana Pusulan historiassa ja sen kerrotaan esiintyvän samalla nimellä jo vanhoissa kartoissa. Vuoden 2007 inventoinnissa Linnanmäkeä ei kierretty kokonaan läpi, loivemmalla itäreunalla ei ainakaan näkynyt mitään vallituksia. Mäen eteläkärjessä oleva kivestä kasattu kylien rajamerkki, pieni kiviröykkiö löytyi helposti.
Rajamerkki näkyy esim. kartalla B25:17/1-8 Kaukela; Karta öfver egorne med delningsbeskrifning (1769-1769)

Etu-Riiskilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ohkolan kylässä Etu-Riiskilän tilan itäpuolella, peltojen ympäröimällä metsäsaarekkeella, 30–40 metriä länteen pellon reunasta sijaitsee kolme kiveystä: röykkiö, kivirivi ja kivijalan osa. Halkaisijaltaan 1,5–2-metrinen voimakkaasti sammaloitunut röykkiö koostuu pyöreähköistä kivistä ja sijaitsee tasanteen eteläosassa. Muotonsa puolesta kyse voi olla rautakautisestakin hautaröykkiöstä.
Kivirivi sijaitsee 2 metriä koilliseen edellisestä, kaartuu lounais-koillissuunnassa ja on pituudeltaan kuusi metriä. Kivet ovat yhdessä kerroksessa. Rakennuksen kivijalka sijaitsee kivirivistä noin 10 m koilliseen kalliokumpareella. Näkyvissä oleva seinämä on pituudeltaan noin 12 metriä ja luode-kaakkosuuntainen. Kiviä on useita kerroksia.
Vuoden 1693 kartassa sekä Kuninkaan kartastossa Ohkolan kylä on sijainnut fyysisesti kahtaalla, nykyisen kyläkeskuksen luona sekä joen alajuoksulla ko. paikalla nykyisen Vähäkylän alueella. Riiskilä tunnetaan tilan nimenä 1600-luvulta lähtien ja 1800-luvun alussa tilalla on ollut myös torppa.

Kaskisbacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tesjoen länsirannalla Kaskisbackenin kivikkoisella metsäsaarekkeella on 6 x 8m kokoinen talon kivijalka. Talo on merkittynä kuninkaankarttaan. Paikalla on havaittavissa ryteikköisestä kasvillisuudesta huolimatta suhteellisen selväpiirteinen terassi, jolla asuinrakennuksen pihapiiri on sijainnut.

Kyrkoby, autio 2 (Lill-Lambo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Peltoon kaakkoon pistävässä metsäsaarekkeessa on terassi, jonka takana pohjoisessa on kallio. Tonttimaa saattaa jatkua pellolle kaakkoon ja etelään. Paikalla ei ole maanpinnalle näkyviä rakenteiden jäännöksiä. Tontin lävitse kulkee raivattu puhelinlinja.

Nickby (Nikkilä), autio 1 (Västeråkern) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella sijaitsee useita historiallisen ajan rakennusten ja rakenteiden jäännöksiä, joista osa on paikannettavissa vanhoilta kartoilla. Lisäksi alueella on kolme metsittynyttä peltoaluetta.
Alue 1 Uunillinen (asuin)rakennus pihapiireineen: kellari, kolme mahdollista varasto- tai säilytyskuoppaa. Löytöinä mm. rautapadan kappale, esiteollisia rautanauloja, saranan kappale, sinistä pullolasia. Rakennus on sama, joka esiintyy Senaatinkartalla 1873 ja topografikartalla 1948.
Alue 2 Rakennuksen paikka: kivijalkaa ja kulttuurikerrosta. Löytöinä mm. rautavarras ja punasavikeramiikkaa. Rakennus on sama, joka esiintyy Senaatinkartalla 1873 ja topografikartalla 1948.
Alue 3 Rakennuksen paikka: kivijalkaa, tulisijan jäännös ja kulttuurikerrosta sekä metsittynyt pelto. Pelto näkyy Senaatinkartalla 1873 ja isojakokartalla 1907. Rakennuksen jäännös lienee 1800-luvun loppupuolta vanhempi.
Alue 4 Kuoppakohteet: todennäköisesti historiallisen ajan varasto- tai säilytyskuoppia.
Alueet 5 - 7 Metsittyneitä peltoja. Alue 5 näyttää olleen viljelyksessä viimeistään 1600-luvun lopulta lähtien ainakin vuoteen 1958 saakka. Alue 7 näyttää olleen viljelyksessä viimeistään 1800-luvun lopulta lähtien ainakin vuoteen 1948 saakka.
ks. alakohteet

Nickby (Nikkilä), autio 2 (Söderåkern) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1699 kartan peltokuviot viittaavat mahdolliseen tonttimaahan.
Peltojen ympäröimällä matalalla mäennypyrällä on useita rakennuksen pohjia ja rakennuksen paikaksi sopivia terasseja. Paikalla on ollut vielä 1900-luvulla riihi ja lato.

Paipis (Etelä-Paippinen), Jopas, Kålas, Brusas, Snickars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on menettänyt vanhan ilmeensä. Paikalla on nykyään yksi maatalo ulkorakennuksineen. Rakentamatonta tilaa on pihamaalla ja laidoilla. Tonttimaa on todennäköisesti jatkunut luoteessa olevalle pellolle.
Samuel Broteruksen vuoden 1693 konseptikartalle merkityn myllyn paikka on edelleen hahmotettavissa joen virtakohdassa. Mitään selviä maanpäällisiä rakenteita ei kuitenkaan ollut näkyvissä. Tosin itse myllyn päälle ei päästy savisen ja vetisen maan vuoksi.

Träskby, Vanhakylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nevasjoen länsirannalla, auringon puolella, on peltojen väliin jäävä kasvillisuudeltaan laidunmainen metsäsaareke. Metsikössä on useita terasseja ja kumpareita, jotka saattavat olla rakennusten paikkoja. Alueen itäpäässä nykyään olevan vajan vierellä lännessä on uuni ja rakennuksen pohja. Uunin laajuus on noin 2 x 2 metriä ja korkeus noin 0.3–0,5 metriä. Uunin laidoilla on isompia kiviä (halk. 1 m) ja sisällä pienempiä kiviä (halk. 0,5–0,1 m). Uuni on kiuasmainen. Uuni on noin 10 x 8 metriä laajan rakennuksen SE-kulmassa. Rakennuksen perustus näkyy harmaakivinä (halk. 0,5–1 m).
Tonttimaan keskiosassa on useita soisia kosteikkokohtia. Peltoa on raivattu etelässä ylös tontille.
Kohde on ollut varmuudella autiona ennen vuotta 1694. Historialliset lähteet viittaavat autioitumisen tapahtuneen jo keskiajalla.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Viittapolun pohjoispään länsipuolella, omakotitalojen tonttialueen keskellä.
Kohde on jäänyt omakotitaloalueen pihamaan alle eikä siitä ole näkyvissä merkkejä maan pinnalla. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita.

Snappertuna Bastuåkern (Työ- ja valmistuspaikat)
Keskiaikainen; Varhaisin säilynyt maininta nimestä Snappertuna on vuodelta 1540.
Historialliset lähteet kertovat Snappertunan kirkonkylän keskiajalle ajoittuvasta asutuksesta ja suullisen perimätiedon mukaan alueella on sijainnut Raaseporin kaupunki Tuna. Kirjallisissa lähteissä on säilynyt myös kuvauksia alueelta raivatuista raunioista. Näiden tietojen pohjalta Pappilan eteläpuoleisella Bastuåkern nimisellä pellolla suoritettiin vuonna 2008 maatutkauksia ja kaivauksia Alla Tiders Raseborg -tutkimushankkeen toimesta.
Maastotutkimusten perusteella voitiin vahvistaa historialliset havainnot kohteella sijainneista raunioista. Kaivauksissa havaittiin kaksi rakennuksen pohjaa ja tämän lisäksi tutkittiin vanhan ranta-alueen kerrostumia. Löytöaineisto kertoo paitsi asutuksesta myös kaupankäynnistä. Tutkimusten perusteella paikalla sijaitsee osittain hyvin säilynyt keskiaikainen kohde. Noin 20–30 cm paksun kynnöskerroksen alta löytyi ehjinä säilyneitä keskiaikaisia kulttuurikerroksia sekä rakenteiden pohjaosia. Paikoitelleen kerrokset olivat niin hyvin säilyneitä että osa keramiikasta oli hajonnut paikalleen ja varsinkin rantatörmän alueella oli hauras palamaton luuaines säilynyt hyvin.
Kohteen rajausta on tarkistettu ja korjattu tarkastuskäynnillä maaliskuussa 2020.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohteet V:25 ja 26 ovat aikanaan muodostaneet yhden puolustusaseman, joka on nykyisin jäänyt Savitaipaleentien varrella olevien pientalotonttien alle. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita.Kohde on sijainnut Savitaipaleentien, Suomenniementien Puolimatkantien ja Lappeentien rajaamalla alueella mäen pohjoisrinteellä.

Puihanlinna (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ahmoon kyläkeskuksesta noin 700 metriä etelään sijoittuva 125 m mpy kohoava muodostuma, Puihanlinna, on perimätiedon mukaan varhaiskeskiaikainen linnavuori. Puihanlinnan itäpuolella virtaa Mustajoki, jota pitkin sanotaan kulkeneen vanhan kalatien. Kansantarina kertoo vihollisten tulleen Mustajokea pitkin ja polttaneen Puihanlinnan, jonka laella oli puisia vallituksia. Puihanlinnassa ei kuitenkaan tarinan mukaan ole koskaan asuttu. (Aalto 1994:11.)
Kohde on suhteellisen jyrkkärinteinen mäenkumpare, missä on luonnostaan leveähkö terassimainen vyöhyke noin puolivälissä rinnettä. Kumpareen laki on tasainen. Sekä rinteillä että laella on runsaasti kivimuodostumia, joissa on erikokoisia kiviä. Osa muodostumista on luonnonmuodostumia, osa vaikuttaa ihmisen muokkaamilta.
Laella ja terassimaisella vyöhykkeellä on myös matalia, hieman vaikeasti havaittavia pyöreitä tai soikeita kuopanteita. Niistä suurimmassa osassa on maaperäkairan perusteella nokea ja hiiltä maaperässä voimakkaasti. Muualla maaperässä ei nokea ja hiiltä ole vastaavasti. Lisäksi mäen etelärinteellä terassimaisella vyöhykkeellä on ainakin kaksi varmaa ja yksi epävarma matala kiviröykkiö. Mäen laella on lisäksi ainakin yksi, melko selkeä ihmisen tekemä kivirakenne.
Puihanlinnalla ei ole havaittavissa selkeitä kylmämuurattuja tai maasta ja kivestä rakennettuja valleja tai muita linnoituksiin liittyviä rakenteita. Siinä ei myöskään ole nähtävissä selkeästi rajattua esilinnaa.
Puihanlinnalta on hyvä näkyvyys ympäristöön. Sen vuoksi ei ole mahdotonta, etteikö mäkeä olisi käytetty ainakin jonkinlaisena vartiopaikkana. Mäen laelta voi seurata jokea etelästä saapuvia ja varoittaa tarvittaessa Ahmoon seudun väkeä tulijoista. Lisäksi sieltä voi nähdä Ahmoon ja Haaviston kautta kulkevaa maareittiä pitkin kulkevat.
On myös mahdollista, että havaitut ilmiöt liittyvät jollakin tavalla Isonvihan tapahtumiin Karkkilan seudulla. Osa havaituista rakenteista voi myös ehkä liittyä maatalouskäyttöön. Ei ole mahdotonta, etteikö mäen terassia ja loivia alarinteitä lännessä ja koillisessa olisi voitu hyödyntää viljelyssä tai laidunnuksessa.

Tukikohta VIII:7 ja 8 (Viikki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kaksi ensimmäisen maailmansodan aikaista luolaa. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Viikintien ja Viilarintien risteyksen luoteispuolella, Viikintiestä erkanevan jyrkästi nousevan uudemman tien päässä, jyrkän kallioseinämän juurella. Luolien rakentamisen aikainen tie lähtee kaakkoon luolien edestä.
Kaksi vierekkäin sijaitsevaa, kallioon louhittua, suoraa luolaa. Kumpikin on varustettu eteisellä. Betoniset ulko- ja sisäseinät ja lattia. Luolissa on aaltopellistä rakennetut sisäkatot. Kummankin luolan ovet on hitsattu kiinni 1998.
Läntisemmän luolan (VIII:7) pinta-ala on 60 m² ja korkeus h = 3 m. Itäisen luolan pinta-ala on 62 m² Kalliokaton paksuus on n. 9 m. Luolan ulkoseinä on myöhemmin (v.1938 jälkeen) varustettu tuuletusikkunalla, jossa on teräskalterit ja -verkko.

Degergård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteen määrittely perustuu historiallisiin lähteisiin. Vanhin maininta on vuodelta 1511 ja vanhin kartta on vuodelta 1647. Vuonna 2002 tutkittu alue sijaitsee kallioisella saarekkeella peltojen keskellä, jolla on useita istutettuja puita ja sitä on vahvasti muokattu tilan käytön myötä. Tilalla on useita ulkorakennuksia, eläinaitauksia ja -häkkejä.
Saarekkeelle nousee eteläpuolelta kapeita peltokaistaleita. Nykyinen ranta sijaitsee saarekkeesta n. 450 m kaakkoon.
Saarekketta ympäröivät pellot tutkittiin pintapoimien inventoinnissa 2002. Suurin osa löydöistä tulivat saarekkeen etelä- ja länsipuolilta. Erityisesti etelärinteen peltokaistaleet tutkittiin tarkasti. Löytöinä saatiin talteen keramiikkaa, lasia, fajanssia, kuonaa, posliinia ja nauloja. Potentiaaliset asuinpaikkakohdat kartoitettiin ja niitä tutkittiin tarkemmin koepistoin: niistä löytyi lähinnä tiilimurskaa. Pohjoispuolella on alue, jossa havaittiin paksuhko hiilikerros. Se tutkittiin metallinpaljastimella, mutta kaikki löydöt olivat resenttejä.
Vuoden 2008 inventoinnissa todettiin, että Degergårdin kylätontti on todennäköisesti sijainnut ainakin keskiajan lopulla vanhimman kartan (vuodelta 1647) osoittamassa paikassa nykyisen kylämäen luoteispäässä, ja että alueella saattaa olla säilyneitä maanalaisia rakenteita. On myös mahdollista, että inventoinnissa havaitut jäännökset (kellarinkuoppa ja kaksi rakennuksen perustusta), jotka sijaitsevat Stamgårdin itäpuolella ja noin 200 metriä etelään kylätontin todennäköisestä sijaintipaikasta, ilmentävät alueen varhaisen asutuksen levintää, sillä ne sijaitsevat vanhimman kartta-aineiston osoittaman ydinalueen piirissä peltojen eteläreunassa. Kohteen tarkempi määrittely vaatii kuitenkin lisätutkimuksia.

Trollshovda (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteen määrittely perustuu historiallisiin lähteisiin. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1344. Kylä autioitui suurimmaksi osaksi 1600-luvulla. Kylässä oli myös flöteveron maksajia. Alue sijaitsee Degergårdsträsketin eteläpuolella ja sen laskujoen suun kaakkoispuolella. Alueella on suuria korkeuseroja, lähinnä peltoja, niittyjä, metsittyneitä niemekkeitä ja muutama avokallio. Alueella on selvästi on näkyvissä uuden ajan ruukkitoiminta; Degergårdsträsketin laskujoen suun molemmin puolin on pareittain vielä pystyssä olevia hiiliuuneja.
Alueen peltojen pohjoisosat käveltiin ja pintapoimittiin inventoinnissa 2002. Paikalla havaittiin kuitenkin vain niukasti löytöjä; ruukkitoiminnan ja viimeaikaisen toiminnan (kuonansiruja ja talonpohjia) todettiin peittäneen alleen mahdolliset keskiaikaiset jäänteet.
Vuoden 2008 inventoinnissa joen länsirannalla havaittiin monenlaisia kasoja, kaivantoja ja rakennuksen perustuksia, joista ainakin osa liittynee ruukkitoimintaan. Alue vaikuttaa varsin myllätyltä, mutta on nykyisin lähes rakentamaton. Joen itärannan pellolta löydettiin pintapoiminnassa palanutta savea, tiilen paloja ja ruukkikuonaa.

Gullö Stormossen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kalliolla noin 100 metriä Stormossenista lounaaseen. Rajamerkkin on nelikulmainen röykkiön, jonka keskellä on pystyssä paasi. Rajamerkin sivun pituus on 1,3 metriä ja korkeus 1,5 metriä, josta paaden korkeus on 1,0 metriä. Rajamerkistä lähtee kohti lounasta 50 metrin pituinen kivirivi.
Rajamerkki sijaitsee kohdassa, jossa nykyäänkin kulkee Gullön tilan raja.

Backa Östergård (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee vahalla Backan ja Nabbenin kylien välisellä rajalinjalla noin 60 metriä koilliseen tiestä, joka johtaa Backan tilalle. Röykkiö koostuu viidestä kivestä, joista yksi on pitkänomainen ja terävä. Röykkiön halkaisija on 0,9 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Terävän kiven pituus on 0,9 metriä.

Backa 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kalliolla Backan kartanosta itään. Kalliomuodostuma on luultavasti vielä historiallisella ajalla ollut saari meressä. Kalliomuodostumassa on kaksi huippua. Itäisemmällä huipulla on yksi röykkiö (röykkiö a), ja läntisellä huipulla kaksi (röykkiöt b ja c). Alueella kasvaa tiheä metsä.
Röykkiö a sijaitsee kalliomuodostuman itäisemmällä huipulla. Se on muodoltaa pyöreä. Röykkiön pohjoisosan kivet ovat hieman hajallaan. Röykkiö on ulkoasultaan vaatimaton.
Kalliomuodostelman läntisemmän huipun itäosassa sijaitsee röykkiö b. Se on muodoltaan pyöreä tai ovaali. Röykkiön koko on 1,2 x 0,9 metriä, ja korkeus 0,3 - 0,4 metriä. Röykkiö c sijaitsee läntisemmän kalliohuipun luoteisosassa. Sen mitat ovat 1,75 x 1,2 metriä. Kaikki röykkiöt on tehty sileistä kivistä. Röykkiöden luonne ei selvinnyt vuoden 1997 inventoinnin yhteydessä.

Ängholm Österudden (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Österuddenin luoteisosassa. Alue kuullu Änholmenin itäosaan. Paikalla on kaksi kivenlouhintakuilua. Ne sijaitsevat 60 metrin päässä rannasta, ja niiden pituusakselit ovat rannan suuntaiset. Silmämääräisesti arvioituna louhoskuilujen pituus on 7 metriä ja leveys 3 metriä. Toinen kuiluista on sammaleen peittämä, toinen puolestaan on veden täyttämä. Kuilujen lähistöllä on sirpalekivikasoja.

Snäckkulla (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Bredslätin tilan koillispuolella olevalla niemekkeellä noin 400 metrin päässä päärakennuksesta. Latomus on jyrkällä rantaterassillla, jonka pohjoispuolella maasto nousee ja muuttuu kallioiseksi ja kuivaksi kangasmetsäksi. Terassin eteläpuolella ympäristö on ketomaista peltoa. Alueella on myös hiekkakuoppa.
Vuoden 2002 inventoinnissa paikalla todettiin latomus, jonka pituus on 9 metriä ja leveys 6 metriä. Korkeutta latomuksellaan on noin 0,7 metriä. Latomuksen päällä kasvaa katajia. Latomuksesta pohjoiskoilliseen on rakennuksen pohja sekä pieniä, todennäköisesti latomusta myöhäisempiä, röykkiöitä. Pellon rajalla, terassin lounaiskulmaalla on todennäköisesti peltoröykkiö. Kohteesta ei saatu löytöjä.
Kiveystä ja kellarikuoppaa on tutkittu kaivauksin vuonna 1972. Tutkimusten ja paikallisilta saatujen tietojen perusteella kivirakenteet olisivat pääosin torpan jäännökset 1800-luvun loppupuoliskolta.
Vuoden 2021 maastotarkastuksessa paikallistettiin metsäsaarekkeen eteläkärjessä sijaitseva, Huskvarnträsketin rannan suuntainen kivipenger sekä kellari ja useampia vaihtelevan kokoisista kivistä koostuvia röykkiöitä, joista osa vaikutti siltä että niihin on jossakin vaiheessa kasattu uutta kiveä päälle.

Lilla Pentala (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lilla Pentala -nimisen saaren länsirannalla, noin 30 metriä rannasta kohti saaren keskiosaa. Rakenne on länteen viettävässä rinteessä.
Rakenteessa on kaksi samansuuntaista kiviriviä kohtisuorassa rantaan nähden. Kivirivien yläpäässä on levennykset. Rakennelmaa voisi kuvailla avoimeksi, kaksirunkoiseksi T-kirjaimeksi. Rakenteen kivet ovat runsaan sammalen peittämät, ja rakenteen ympärillä on runsaasti aluskasvillisuutta. Rakenne on länsiluode - itäkaakkosuuntainen. Sen pituus on 3 metriä ja leveys 2,2 metriä. Yläpään leveys on 3,2 metriä. Rakenteessa olevat kivet ovat halkaisjaltaan 20 - 40 senttimetriä.
Rakenteen alapäähän tehtiin vuoden 2002 inventoinnin yhteydessä koekuoppa, jonka perusteella rakenne näyttää olevan kaksikerroksinen, ja rakennettu osin peruskalliolle, osin moreenin päälle. Kyseessä on mahdollinen veneenvetopaikka. Mikäli näin on, on kohde iältään suhteellisen vanha.

Nyboda Långstradsbergen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Långstrandsbergen-nimisen kalliomuodostelman lounaispäässä, noin 390 metriä itään Nybodan tilasta. Paikalla on kaksi röykkiötä, jotka ovat lounasta kohti kurkottavalla kallioniemellä. Niemi on vielä historiallisella ajalla sijainnut merenlahdessa, mutta nykyään merenlahti on kuivaa maata.
Röykköistä suurempi sijaitsee röykkiöistä lounaisimpana. Se on muodoltaan säännöllisen nelikulmainen. Röykkiö on rakennettu kantikkaista, osin litteistä kivistä. Röykkiön keskelle on asetettu kolmiomainen paasi, jonka leveysakseli korreloi Nybodan ja Västervikin kylien rajan kanssa. Röykkiön mitat ovat 1,45 x 1,40 metriä ja korkeutta sillä on 1,15 metriä. Keskellä olevan paaden korkeus on 0,75 metriä.
Edellä kuvatusta röykkiöstä 5 metriä luoteeseen sijaitsee pienempi röikkiö, jonka keskellä on niin ikään paasi. Röykkiö vaikuttaa siltä kuin siihen olisi kajottu. Röykkiön mitat ovat 1,5 x 0,93 metriä. Paaden korkeus on 0,75 metriä.

Gullö Dragons (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kalliomuodostelman tasanteen luoteispäässä. Rajamerkki koostuu nelikulmaisesta kivipaadesta, jota ympäröi ja tukee pieni röykkiö. Kivipaasi on korkeudeltaan 1,2 metriä. Rajamerkki sijaitsee yhä voimassa olevalla rajalinjalla.

Gullö Bötesberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Gullön korkeimmalla kohdalla. Paikalla on 1800-luvulla sijainnut niin sanottu optinen lennätin. Kohteesta on jäljellä tukirakenteita. Vahtimökki, joka jokaisella lennätinasemalla oli tapana olla, on tältä paikalta H. Cederlöfin mukaan muutettu Gullön tilalle 1860-luvulla (Cederlöf 1989, s.79).
Toisen maailmansodan aikana paikalle rakennettiin tähystystorni, joka sittemmin on romahtanut. Romahtaneesta tähystystornista on paikalla jäljellä kasa hirsiä. Kohteella on myös kolmiomittauspiste.

Ängholm Gruvviken (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Gruvviken-nimisen merenlahden eteläpäässä, Ängholmenin koillisosassa. Paikalla on kaksi kuilumaista kivilouhosta. Ne sijaitsevat 30 metrin päässä lahden rannasta. Molempien pituusakselit ovat rannan suuntaiset.
Kuilut ovat samankokoiset. Niiden leveys on silmämääräisesti arvioituna noin 3 metriä ja leveys noin 7 metriä. Molemmissa kuilussa on vettä. Kuilut on ilmeisesti aikanaan luodattu ja niiden syvyys on 9 - 11 metriä. Kuilujen ympäristössä on kivensirpaleita. Kuilujen kerrotaan liittyvän alueella 1800-luvulla tehtyyn kivenlouhintaan.

Baggön (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 500 metriä pohjoisluoteeseen Baggön saaren satamasta. Pirunpelto on laaksomaisessa muodostelmassa lähellä Baggön korkeinta kohtaa. Pirunpelto on 40 x 15 metrin laajuinen, ja siinä on kaksi rakkakuoppaa. Eteläisempi kuopista on muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan noin 2 metriä. Pohjoisempi kuopista on muodoltaan nelikulmainen. Sen mitat ovat 3 x 4,5 metriä.
Kalliokukkulalla pirunpellosta pohjoiseen on hajallaan kiviä. Pirunpellosta etelään olevalla kalliolla on puolestaan pieni röykkiö. Se koostuu seitsemästä kivestä, joiden halkaisija on noin 0,5 metriä. Kyseessä on luultavasti rajamerkki.

Baggö hamn luode (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 200 metriä luoteeseen Baggön satamasta ja 40 metriä pohjoiseen harjumaisen kalliomuodostuman korkeimmalta kohdalta. Röykkiö sijaitsee painanteessa.
Röykkiö on muodoltaan ovaali. Sen kaakkoispuolen kivet ovat muuta röykkiötä kookkaampia. Röykkiö koostuu 1 - 2 kivikerrasta. Röykkiön pituus on 6,7 metriä, leveys 2,2 metriä ja korkeus 0,3 metriä. Röykkiössä olevien kivien halkaisija on 0,2 - 0,5 metriä. Kyseessä saattaa olla luonnonmuodostuma.

Sjövik (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee pirunpellossa noin 40 metriä koilliseen Stor Mistön korkeimmalta kohdalta. Piruneplto sijaitsee suoraan itään Stora Mistön halki kulkevasta voimalinjasta. Pirunpelto on sammaleen peitossa ja ympäristössä kasvaa havumetsää.
Pirunpellon itäpäässä on pyöreä rakkakuoppa. Sen halkaisija on 1,5 metriä. Kuopasta poistetut kiven muodostavat vallin kuopasn reunalle. Myös pirunpellon koillispäässä on rakkakuoppia. Pirunpellosta länteet on kallion päällä kiviä.

Lilla Mistön (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 90 metriä kaakkoon Lilla Mistön korkeimmalta kohdalta ja noin 200 metriä etelään saarella sijaitsevasta kalastajakylästä. Paikalla on pirunpelto kohdassa, jossa kallio muodostaa lahtimaisen muodostelman.
Pirunpellon pohjoisosassa on viisi pienehköä rakkakuoppaa. Näiden koillispuolella on kaksi suurempaa kuoppaa, joista itäisemmän mitat ovat 3 x 4 metriä ja läntisemmän halkaisija 1 metrin. Näiden kahden kuopan välinen välimatka on 1 metrin. Molempien kuoppien pohjat ovat sammaloituneet, ja kuopista poistetut kivet muodostavat vallin kuoppien ympärille.

Grevö Blindsund (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pienellä Stora ja LIlla Mistön saarien välissä olevalla saarella Blindsundin länsiosassa. Paikalla on metsästyssuoja, joka sijaitsee 3- 4 metrin päässä luodon pohjoisrannasta. Rakenne on kaaren muotoinen, noin 3 - 4 metrin pituinen ja 0,5 - 0,6 metriä korkea.

Vargberget (1000012547) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vargberget on kalliomuodostelma, joka sijaitsee noin 450 metriä pohjoiseen Grevön tilalta. Kalliomuodostelman itäosassa on jyrkänne. Lännessä maasto ei ole niin jyrkkään kuin idässä. Röykkiö a sijaitsee Vargbergetin korkeimmalla kohdalla. Röykkiö b sijaitsee kalliomuodostelman eteläpäässä. Kalliolla on myös kivilatomus, joka sijaitsee 70 metriä kaakkoon Vargbergetin korkeimmasta kohdasta.
Röykkiö a on kooltaan 1,1 x 0,5 metriä, ja sen korkeus on 0,2 metriä. Röykkiö koostuu halkaisijaltaan 0,35 - 0,5 metriä olevista kivistä. Vaikuttaa siltä, että röykkiöön olisi kajottu. Sen eteläpuoliskon kivet ovat enemmän hajallaan kuin pohjoispuoliskossa olevat.
Vargbergetin korkeimmasta kohdasta 70 metriä kaakkoon sijaitsee ovaali kivilatomus. Se on runsaan sammaleen peitossa ja kooltaan 1,25 x 2,3 metriä. korkeutta kivilatomuksella on 0,2 - 0,3 metriä. Latomus koostuu kivistä, joiden halkaisija on 0,2 - 0,4 metriä. Kyseessä on mahdollisesti kajottu röykkiö.
Röykkiö b on muodoltaan pyöreä, ja sen halkaisija on 1,05 metriä. korkeutta röykkiöllä on 0,4 metriä. Röykkiö on koottu kivistä, joiden halkaisija on 0,2 - 0,5 metriä.
Röykkiöiden ja latomuksen luonnetta ei saatu vuoden 1997 inventoinnissa selville. Rakenteet sijaitsevat rivissä kalliolla, joten ne voivat olla esimerkiksi rajamerkkejä tai jonkinlaisten tolppien tukiröykkiöitä.

Högböle 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kivetyt tykkiasemat sijaitsevat Modervikenin ja Lindövikenin välisen kannaksen harjumaisella lakialueella noin 100 m etäisyydellä toisistaan. Ne suuntautuvat Lindövikenille ja ovat maastollisesti hallitsevassa asemassa.
Kohde lienee 1800-luvulta.

Hästö 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Hästön lounaisosassa olevan kalliokukkulan itäosassa. Paikalla on rakkakuoppa (a) pirunpellossa sekä kivirakenne (b).
Rakenne a sijaitsee suuren pirunpellon kaakkoisosassa. Rakenne on syntynyt, kun pirunpellon kiviä on kaiveltu. Näin syntynyt kuoppa on pyöreä. Kuopan halkaisija on 3,05 metriä ja syvyys 0,6.
Kivirakenne b sijaitsee 40 metriä pohjoiseen rakenteesta a. Rakenne on matala kivien ja maan sekainen kumpu, joka on muodoltaan pyöreä. Kummun halkaisija on 3,55 metriä. Rakenne on kasvillisuuden peittämä.

Nätigårdsholmen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Strömsön saaren itä-kaakkoispuolella olevan Nätigårdsholmenin länsipäässä.
Röykkiön koko on noin 7x7 m.

Grisslan 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Grisslan -nimisen saaren kaakkoisosassa, lähellä saaren korkeimman kohdan muodostamaa kalliomuodostelmaa. Paikalla on pirunpelto, jonka keskiosaan on kaivettu kuoppa. Kuopasta nostetut kivet on jätetty reunustamaan kuopan reunoja. Kuopan päälle on asetettu paasi, joka peittää kuopan osittain. Paikalla kasvaa nykyään havumetsää. Kuoppa on mahdollisesti toiminut säilytyspaikkana.
Hieman ylempänä mäessä on suuren kiven ympärillä kivikasaumia. Nämä lienevät kuitenkin luonnonmuodostumia.

Älgö Lökholmen 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lökholmen eteläosassa. Paikalla on kaksi kaivoskuilua. Ne sijaitsevat rinteessä noin 60 metrin päässä saaren etelärannasta. Alueella kasvaa korkea havumetsä. Kaivoskuilut ovat neliskulmaisia niiden mitat ovat 10 - 15 x 5 metriä. Rannalla, kuiluista noin 40 - 50 metriä etelään, on suuria jätekivikasoja.

Kurö Jämnholmen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jämnholmen -nimisen saaren lounaiskärjessä. Jämnholm sijaitsee noin 2,7 kilometriä länsilounaaseen Baggön satamasta. Paikalla on kummeli, joka on sijoitettu niin, että se voidaan nähdä luoteesta kaakkoon katsoessa. Se on rakennettu luonnon pyöristämistä kivistä.

Tovö Gunnarsö 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Gunnarsön itäosassa, terassimaisella muodotelmalla, suoraan etelään lahdesta, joka vielä historiallisella ajalla työntyi saareen idästä. Paikalla on kiviuuni, joka on tehty aivan 1,5 metriä korkean kallioseinämän viereen. Alueella kasvaa harva sekametsä.
Kiviuuni on hevosenkengän muotoinen, ja sen suuaukko on kohti koillista. Uuni on osin romahtanut, mutta etelä- ja itä osat näyttävät oleva kylmämuuratut. Uunia peittää paksu sammalkerros. Uunin pituus on 1,65 metriä ja leveys 1,55 metriä. Sillä on korkeutta 0,65 metriä. Uuni on rakennettu sileistä, luonnonpyöristämistä kvistä, joiden halkaisija on 0,3 - 0,4 metriä.

Björnholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Björnholmen -nimisen saaren koillisosassa. Paikalla on pirunpelto, jossa on 4 - 5 kuoppaa. Suurin kuopista on muodoltaan pyöreä ja sen halkaisija on noin 3 metriä ja syvyys 0,6 metriä. Kuopasta nostetut kivet muodostavat kuopan ympärille vallimaisen muodotelman.

Männistön harjutie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Harjutieltä on löydetty 1950-luvulla parikymmentä kvartsi-iskosta. Niiden tarkka löytökohta ei ole tiedossa. Vuoden 1999 inventoinnissa löytyi yksi iskos kahden metsätien risteyksestä. Vuonna 2008 harjualueella tehtiin pikakoekaivaus, jolloin mitään löytöjä ei koekuopista alueelta saatu, mutta asuinpaikkaan viittaavia kvartsilöytöjä saatiin pintalöytönä polulta Metsä-Peltolan tilasta 180 metriä luoteeseen. Asuinpaikka on rajattu tämän löytökohdan ympärille.

Nietoo (Netoby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nietoo mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä jo v. 1363, jolloin Turun linnan vouti Narve Ingvaldsson luovutti kylän Turun tuomiokirkolle velanmaksuna. Vuonna 1424 kylä siirtyi vaihdossa Björn Salvessonille ja Kristin Pedersdotterille. Nietoo muodosti keskiajalla lampuotikylän, jonka asukkailla ei ollut tiloihinsa perintöoikeutta, vaikka he sitä yrittivätkin saada. Vuonna 1571 kylässä oli neljä taloa, samoin edelleen neljä taloa vuosina 1706 ja 1734, jolloin kylä on kartoitettu. Vuoden 1706 kartta on Samuel Broteruksen ja vuoden 1734 Adam Giökenin tekemä. Molemmissa on merkitty neljä taloa (Marttila, Yrjälä, Seppälä, Mattila) riviin joen rannalle nykyisen Sipilän länsipuolelle. Nykyään tällä paikalla, kauniilla joenrannasta kohoavalla tasanteella. on niittyä ja peltoa. Pellolla on kylän etelälaidan kohdalla historiallisen ajan löytöjä, kuten keramiikkaa ja tiilen kappaleita. Mahdollisesti paikalla on säilynyt vanhoja rakenteita ja kulttuurikerroksia.

Nalkkila (Nalkila) Katajamäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Katajamäeksi kutsutaan Nalkkilan Etu- ja Taka-Linnan talojen länsipuolella peltojen keskellä olevaa katajaketoa Porvoonjoen itärannalla. Vuoden 1782 kartassa mäki erottuu peltojen keskellä olevana autiona lohkona, merkintä F viittaa Haitin talon omistuksiin. Paikallisten tietojen mukaan Haitin talo olisikin aiemmin sijainnut tällä mäellä, mutta paikkaa vaihdettiin nykyiseen, koska Katajamäki oli ollut liian kylmä paikka. Siirto olisi siis tapahtunut ennen vuotta 1782. Toisaalta Samuel Broteruksen vuoden 1700 Käpykylän maanmittauskonseptilla tälle paikalle on merkitty Rokin (Råcki) talo. On mahdollista, että tontin omistus on muuttunut vuosien 1700 ja 1782 välillä. Mäellä on havaittu neljä kumpua, joista osassa tuntui selvästi kiveystä. Osassa kiveystä ei pystynyt selvästi runsaan aluskasvillisuuden/heinän vuoksi havaitsemaan. Kumpuja saattaa mäellä olla enemmänkin. Katajamäki on edustava, kaunis paikka ja kummut saattavat olla purettujen talojen ja talousrakennuksien liesikumpuja. Mäen kaakkoislaidalle rakennettu omakotitalo ei juurikaan häiritse itse muinaisjäännöstä eikä vähennä sen arvoa.

Monninkylän kirkon paikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Monninkylän kirkon sanotaan sijainneen Kaarenkyläntien varressa olevalla kalliokumpareella, ympärillään nykyään Kirkkopelto-niminen pelto. Kirkko on ensimmäinen Askolan kirkoista ja sitä lienee ryhdytty rakentamaan vuosien 1642-1643 aikana. Kirkkoa ehdittiin käyttää vain kymmenisen vuotta, sillä se määrättiin purettavaksi vuonna 1655. Todellisuudessa kirkko lienee ollut olemassa 1600-luvun loppuun asti. Kirkon sijainti on epävarma, toisten tietojen mukaan se olisi sijainnut Krouvarin talon vanhalla tontilla ja toisten mukaan Kirkkopellon keskellä. Lisätietoja: Laurinmäki, Heikki 1957: Askolan historia 1, s. 254-257.

Monninkylän hautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Monninkylän keskustasta, Pornaisten ja Kaarenkylän teiden risteyksen koillispuolella olevan tontin alueelta on löytynyt aikanaan taloa rakennettaessa ihmisen luita. Tämä saattaa viitata paikalla olleen Monninkylän vanhan hautausmaan, jota olisi käytetty ainakin 1600-luvun puolessavälissä. Paikalla on nykyään purkukunnossa oleva vanha omakotitalo ja puutarhamaata.

Piskulan kiviaidat (Kivirakenteet)
Historiallinen; Piskulan talosta 200-300 metriä luoteeseen olevalla metsäalueella on kaksi kiviaitaa, joista eteläisemmän (Piskulan kiviaita 1) pituus noin 65 metriä ja pohjoisemman (Piskulan kiviaita 2) noin 15 metriä. Aidat liittynevät historiallisen ajan viljelytoimintaan. Aita näyttää esiintyvän vuonna 1782 Nalkkilan kylästä piirretyssä kartassa (T. Winter).

Ojasillanoja 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Monninkylän eteläosassa, pienen Vähäjokeen laskevan Ojasillanojan varrella, sen itärannan pellolla. Paikalta on kvartsia kynnetyltä savipellolta pienehköltä ojan suuntaiselta alueelta (n. 25 x 10 m), läheltä metsän reunaa. Alue on tasaista, loivasti ojalle viettävää peltoa. Muinaisjäännöksen rajaus on tehty löytöjen perusteella.

Pyörny (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vähäjoen laaksossa, Monninkylän eteläpuolella, Kylä-Inkilän talosta 60 metriä etelään korkealla peltotörmällä suuntautuen länteen. Maaperä pellolla on hiesua. Paikalta on löytynyt noin 60 x 20 metrin kokoiselta alueelta muutamia kvartseja. Kylä-Inkilän eteläpuolella pellossa on myös runsaasti historiallisen ajan tavaraa, kuten liitupiipun paloja, tiiltä, palanutta savea ja rautaa. Nämä viitannevat Monninkylän vanhaan historiallisen ajan asutukseen.
Luonti: 13.11.2008 nba_ppesonen

Mäittälän kiviaita (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita sijaitsee Vakkolan peltoaukeiden itäpuolella olevassa metsikössä Mäittälän talosta 190 metriä itäkoilliseen. Kiviaita on koottu suurehkoista lohkareista, pellonreunasta noin 10 metrin päähän, pellon suuntaisesti. Metsä on sekametsää, todennäköisesti vanhaa peltoa. Aidan pituus on noin 25 metriä, mutta luoteispäässä näkyy vielä matalaa kiveystä ja irtokiviä, ehkä jäänteinä puretusta aidasta. Itäpuolella on vanha pientalo ja sen villiintynyt puutarha ja siihen liittyviä kivirakennelmia.

Syrjälän piha (Taide)
Ajoittamaton; Kaiverrukset sijaitsevat Vakkolan Syrjälän talon pihakalliossa, lähellä talosta etelään olevaa piharakennusta. Kalliossa on kaksi kuviota, joista ensimmäinen on kaarevamuotoinen, muistuttaen hieman numeroa 8 tai kirjainta S. Kuvion koko on noin 15 cm ja se näyttää hakatulta. Toinen kuvio on väärinpäin oleva E, joka on korkeudeltaan noin seitsemän cm. Kuvioiden iästä tai funktiosta ei ole mitään tietoa.

Sorvasuontien varsi (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vakkolasta Tiilään johtavan Sorvasuontien varressa, sen eteläpuolella. Aivan tien varrella on kaivanto tai kourumainen ura, joka on paikoin lähes metrin syvä ja siinä on tasainen pohja. Ura haarautuu länteen päin mentäessä kahteen osaan ennen Louhijantietä, jonka jälkeen ura jatkuu taas yhtenä Sorvasuontien varressa. Yhteensä uraa on noin 40 metrin pituudelta. Uran funktiosta tai ajoituksesta ei ole tietoa, mutta se saattaisi olla vanha rekitie tai vastaava.

Krinniittu 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsirannan pellolla, Pelto-Hakkarin talosta noin 600 metriä kaakkoon. Paikalta löytyi kynnetyltä pellolta kvartsia noin 50 x 20 metrin kokoiselta alueelta, maaperä paikalla on hiesusavista multaa. Lisäksi varsinaisesta asuinpaikasta etelään, viljan oraalla olevalta hiesupellolta löytyi kaksi kvartsia. Jälkimmäisen peltoalueen nimi on maastokartalla Krinniittu. Todennäköisesti asuinpaikka jatkuu varsinaisesta löytöalueesta myös pohjoiseen, juuri aukkohakatulle metsäalueelle, kallionnyppylän itäpuoliselle tasanteelle, mahdollisesti vielä 50-70 metrin matkalle. Alueelle tehtyjen koepistojen perusteella tämäkin alue on taannoin ollut peltona. Porvoonjoen itärannalla, vastapäätä Krinniittu 1:n asuinpaikkaa sijaitsee Nietoon mahdollisesti keskiaikainen kylätontti ja kivikautiset asuinpaikat Kullgreninpelto 1-2. Krinniittu 1:n asuinpaikasta 500-600 metriä etelään sijaitsevat kivikautiset asuinpaikat Krinniittu 2-3.

Krinniittu 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsirannalla, 60-70 metriä joesta, Koiviston talon ja Krinniitun peltoalueen välissä olevan metsäisen mäen itäsyrjällä, hiesupellolla. Löytöjä on kerätty pellonkulmassa olevan pienen nyppylän molemmin puolin noin 80 x 20 metriä kokoiselta alueelta. Metsämaasto kohteen takana on suhteellisen tasaista kuusimetsää ja on mahdollista että asuinpaikka jatkuu metsän puolella.

Krinniittu 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsirannalla Koiviston talon ja Krinniitun peltoalueen välillä olevassa metsäisessä mäessä. Noin 35 m mpy korkeudella olevalla 10-15 metriä leveällä tasanteella kulkee korkeuskäyrien mukainen metsäura, johon tehdystä koekuopasta on yksi saviastian pala. Kuopassa maa oli savimultaa ja keramiikan palanen oli selvästi kulunut, mitkä seikat viittaavat siihen että tämäkin metsä on aikanaan ollut peltona vaikka kasvaakin nyt vankkaa kuusikkoa. Asuinpaika on rajattavissa pellolle kulkevan ajouran pohjoispuolelle tasanteen mukaisesti noin 60 x 20 metrin laajuiseksi alueeksi. Sama tasanne jatkuu myös ajouran eteläpuolella ja ennen peltoa, metsässä on alempikin tasanne. Maaperä alueella on savea.

Alglo Brännskär (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Brännskärin itäosassa, lähialueen korkeimmalla kohdalla. Paikalta voi nykyäänkin erottaa meren ja lähistöltä kulkevan merireitin huolimatta alueella kasvavasta mäntymetsästä. Alueella pohjoisluoteesta eteläkaakkoon kulkevan kallioselänteen keskiosassa on pieni röykkiö.
Röykkiön halkaisija on noin metrin ja korkeus 0,4 metriä. Röykkiöön käytettyjen kivien halkaisija on 0,3 - 0,4 metriä. Kyseessä on mitä luultavimmin merimerkki.

Kullgreninpelto 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsirannalla, Nietoon kylämäen kupeessa, sen itäpuolella, joesta noin 50-100 metriä länteen. Paikalta kerättiin kvartsilöytöjä kynnetyltä hiesu-/hiekkamultaiselta pellolta noin 300 x 50 metrin laajuiselta alueelta, loivasti jokeen laskevalta rinteeltä kylämäen/Sikomäen juurelta. Paikalla on erotettavissa kaksi tiheämpää löytökohtaa, muinaisjäännökseksi rajatun alueen pohjoispäässä ja toisaalta eteläpäässä. Eteläpäässä löytöjä on hiljattain pelloksi raivatulta alueelta runsaimmin, maatilan talousrakennuksien eteläpuoliselta töyräältä.

Krintinsuu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nietoon kylämäen eteläpuolella, Kolokorvesta laskevan ojan länsirannalla, Kerkkoontien molemmin puolin olevalla pellolla. Paikalta on löytynyt tien länsipuolelta noin 50 x 35 metrin laajuiselta alueelta runsaasti kvartsia suhteellisen loivasti etelään laskevalta pellolta. Suurin osa löydöistä oli keskittymänä pellon alemmalla osalla, mutta muutamia oli myös lähempänä Sikomäelle johtavaa tilustietä. Yksi kvartsi on löytynyt Kerkkoontien itäpuolelta, läheltä em. ojaa.

Sikomäki (1000012663) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nietoon Sikomäen itäreunalla suuntautuen lähinnä kaakkoon ja siellä olevaan laaksoon. Asuinpaikka sijaitsee Mattilan talosta 160 metriä länteen, Kerkkoontien länsipuolella. Paikalta on löytynyt pienestä peltonotkelmasta, suhteellisen selkeästä 30 x 20 metrin kokoisesta keskittymästä runsaahkosti kvartsia. Pellon maaperä on hiesua. Pohjoisessa asuinpaikka rajautuu selkeästi hieman korkeampaan pellon terassiin, lännessä se saattaa jatkua jonkin verran myös pihatien molemmin puolin olevalla nurmella ja etelässä se voi jatkua myös talon länsipuolella olevan metsikön kohdalle.

Sipilä (1000012664) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nietoon kylämäen itäpuolella olevan peltolaakson länsireunalla, Sipilän talosta 190 metriä itäkaakkoon. Pellossa on hiekkainen törmä, joka nousee selvästi laakson pohjan yläpuolelle ja löytöjä on kerätty tältä törmältä alkaen etelässä siitä missä hiesu vaihtuu hiekaksi. Pohjoisen suunnassa törmä "hajoaa" ja myös löydöt vähenevät ennen pientä kesähuvilaa pellon keskellä. Asuinpaikkalöytöjä on kerätty noin 130 x 50 metrin kokoiselta alueelta. Kerkkooseen menevältä tieltä katsottuna asuinpaikka erottuu pellossa keltaisena hiekka-alueena tummempaa peltoaluetta vasten.

Järvenpää 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nalkkilassa, Takajärven pohjoisrannalla, Järvenpään talosta 120 metriä länteen olevalla pienellä peltokumpareella. Paikalta on löytynyt kynnetyltä hienohiekkaiselta pellolta muutamia kvartseja 40 metrin alueelta. Pellon pinnalla oli mustaa maata, jossa tuntui olevan turvetta, hiiliä ja kiviä: joko paikalla on poltettu jotain tai paikalle on tuotu turvetta tms. Topografisesti paikka on varsin sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi, se lienee ollut muinainen saari.

Järvenpää 2 (1000012666) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nalkkilassa, Takajärven pohjoisrannalla, Järvenpään talosta 55 metriä luoteeseen, länteen suuntautuvalla kynnetyllä peltorinteellä. Paikalta on löytynyt selkeästä, pienestä (10 x 10 m) keskittymästä suhteellisen runsaasti kvartsia tasanteelta ja osittain rinteeltä tummasta hienosta hiekasta. Pellossa näkyy kauempaa selvästi keltaisen hiekan alue, joka ei kuitenkaan ole löytöalue, vaan se on tästä pellonkulman keltaisesta hiekasta jonkin verran etelään. Muinaisjäännöksen rajaus on tehty löytöjen levinnän perusteella.

Kaatuneenoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vahijärveen laskevan Kaatuneenojan laaksossa, sen eteläreunalla, Peltomäen talosta 350 metriä etelälounaaseen. Asuinpaikan pohjoispuolella on lato 10-15 metrin päässä ja ladolle johtaa peltotie laakson halki. Kvartsit ovat löytyneet pieneltä alueelta kynnetyn hiesusavisen peltotörmän pinnalta - löytöpaikasta on metsän reunaan vain kymmenen metriä ja vaikuttaa todennäköiseltä että asuinpaikka jatkuisi metsään koillisen suuntaan. Täällä maaperä on tuulenkaadon ja koepiston perusteella hienoa hietaa tai hiesua ja topografia tasannetta parinkymmenen metrin matkalla.

Saarentie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Monninkylän pohjoispuolella olevassa Luhdinojan laaksossa, sen eteläreunalla, Saarentien pohjoispuolella olevalla peltotöyräällä. Paikalta on löytynyt muutama kvartsi-iskos kynnetyltä hiekka-/hietapellolta kalliokumpareen itäpuolelta 15 metrin päästä toisistaan.

Rajamäen rajamerkki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Rajamäen pohjoisreunalla, Vahijärven lounaispäässä. Rajamerkki on halkaisijaltaan noin 1,5 metriä oleva kiviröykkiö, joka on koottu sammaloituneista, halkaisijaltaan 40–50 cm kokoisista kivistä. Se sijaitsee kuusimetsässä. Röykkiö on Monninkylän ja Vahijärven kylien rajamerkki – raja näkyy nykyiselläkin maastokartalla. Röykkiön ja rajan iästä ei ole tarkempaa tietoa.

Koivuniemen kivilouhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Liuskekivilouhos sijaitsee Koivuniemen päärakennuksesta 75 metriä lounaaseen metsässä. Louhoksen edustalla on istutettu tuijarivistö ja kapea tilustie. Kallioon on louhittu noin 20 metriä pitkä, seitsemän metriä leveä ja 2,5-3 metriä syvä kaivanto. Louhoksen pohjalla on vähän louhittuja liuskekappaleita.

Busö Sundharun (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sundharu -nimisellä luodolla, joka kuuluu Tammisaaren saariston kauimpana oleviin saariin ja Tammisaaren saariston kansallispuistoon. Luodolla on majakka. Paikalla on kallioon uurrettuja kuvioita.
Uurrokset sijaitsevat Sundharun korkeimmalla kohdalla, erityisesti majakan länsipuolella. Useimmat uurroksista ovat 1800-luvulta. Paikalla voi olla tätäkin vanhempia uurroksia.

Busö Hamngadden (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hamngadden -nimisellä saarela, joka kuuluu Tammisaaren kansallispuiston saaristoon. Tomtning-jäännökset sijaitsevat saaren keskiosassa, suuren pirunpello eteläosassa. Paikka on hyvin suojassa tuulelta.Tomtning-jäännökset sijaitsevat lähekkäin. Ne on tehty sileistä, luonnon pyöristämistä kivistä.
Rakenteista eteläisempi on rakennettu siten, että noin 2,5 metriä korkea kallioseinämä muodostaa yhden sen seinistä. Rakenne on lähinnä puoliympyrän muotoinen. Kivivallit on kylmämuurattu. Rakenteessa on aukko joko pohjoisen tai pohjoisluoteen puolella. Rakenteen ulkomitat ovat 4,3 x 3,7 metriä. Korkeutta sillä on enimmillään 0,95 metriä. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on 0,4 - 0,7 metriä.
Pohjoisempi tomtning-jäännös on sijoitettu niin, että sen eteläseinä on yhteydessä edellä kuvatun tomtning-jäännöksen pohjoisseinään. Rakenne on muodoltaan ovaali. Kivivallissa on mahdollisesti ollut aukko itäkaakossa. Rakenteen ulkomitat ovat 3,2 metriä x 2,1 metriä, ja korkeus 0,5 metriä. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on 0,4 - 0,5 metriä.
Paikalla oli myös havaittavissa, että näytti siltä kuin pirunpeltoon olisi raivattu tie rakenteilta rantaan. Varmuutta siitä, oliko kyseessä ihmiskätten työ ei kuitenkaan vuoden 1998 inventoinnissa saatu.

Busö Munckens sten (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jussarön kaakoiskärjessä. Paikalla on luode - kaakkosuuntainen, laaksomainen muodostelma, jonka kaakkoispäässä kohde sijaitsee. Kallio muodostaa paikalla 2 - 3 metriä leveän terassin, jonka yläpuolisella kallioseinällä uurrokset sijaitsevat. Osa uurroksista on pahoin erosoituneita, joten niiden tarkkaa lukumäärää on vaikea sanoa.
Kalliouurros, jonka mukaan paikka on saanut nimensä, sijaitsee suuressa kivessä laaksomaisen muodostelman suulla. Kivi on lähes nelikulmainen. Uurros sijaitsee kiven kaakkoissivulla. Kiveen on uurrettu kirjaimet C M, joiden yläpuolella on kruunu. Kirjainten alla on vuosiluku 1896. Kiveä kutsutaan Munckien tai Munckin kiveksi. Uurrokset on tehty paroni Carl Munckin muistoksi.
Tuovinen 2011: Runsaan kolmen metrin korkuinen, hahmoltaan neliskulmainen ja varsin laakea graniittinen siirtolohkare, jonka "kasvot" ovat etelään päin, rantaa kohti. Kiven pin-taan 1.0 x 1.6 m2:n alueelle on hakattu kirjaimet CM ja M-kirjaimen päälle kruunu sekä niiden alle alleviivattu vuosiluku 1896.

Moderholmen 3 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Moderholmen-nimisen saaren itäosassa olevan kalliomuodostelman länsiosassa. Kohde sijaitsee loivasti länteen viettävässä rinteessä. Paikalla kasvaa harvaa havumetsää.
Röykkiö on muodoltaan ovaali. Siihen on kajottu, mistä johtuen kivä lojuu myös röykkiön ympäristössä. Röykkiö on paksun sammalkerroksen peittämä, ja koostuu sileistä, luonnonpyöreistä kivistä. Röykkiön lounaisosassa on suurempi kivi. Röykkiön mitat ovat 3,25 x 3,00 x 0,5 metriä. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on 0,3 - 0,5 metriä.
Vuoden 2023 havainnot: Kohde on ennallaan. Koordinaatit osoittavat ehkä hieman liikaa länteen, mutta kohde löytyi silti helposti. Kohteen pohjoispuolella kalliomuodostelmasta muutama kymmenen metriä luoteeseen maastossa on muutama kivivalli, jotka rajaavat melko tasaista aluetta. Kyse lienee historiallisen ajan pellosta tai niitystä.

Busö Busö 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee niemessä, joka muodostaa Busön pohjoisimman kärjen. Paikalla on pultti, johon on kiinnitetty rengas. Pultti renkaineen sijaitsee niemen luoteisosassa, noin 1,5 metriä vesirajan yläpuolella. Kohdassa Busön pohjoispuolella oleva salmi on kapeimmillaan.
Rengas on voimakkaasti korrodoitunut, ja sen halkaisija on noin 0,2 metriä. Renkaan viereen on kiinnitetty moderni rengas. Renkaan kerrotaan liittyvän laivojen uittamiseen salmessa tyvenen tai epäsuotuisan tuulen aikaan.
Vuoden 2023 tarkastus: Renkaan kunto vaikutti olevan ennallaan, mutta renkaan aiempi koordinaattitieto vaikutti olevan liian kaukana rantakalliosta, jossa rengas sijaitseee, joten muinaisjäännöspiste siirrettiin lähemmäksi rantaa. Renkaasta n. 20-30 metriä itään kalliolla sijaitsi kummeli.

Busö Granskär (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Granskär-nimisen saaren keskiosassa. Saari sijaitsee noin 1,6 kilometriä eteläkaakkoon Busön saaresta. Tomtning-jäännös sijaitsee saaren länsiosassa olevan kalliomuodostelman itäosassa. Rakenne sijaitsee 3 - 5 metriä korkean kallioseinämän vieressä. Alueella kasvaa havumetsää. Kohde sijaitsee vetisen, laaksomaisen muodostelman lähellä. Tämä laakso lienee vieä historiallisella ajallakin ollut laguunimainen lahti.
Rakenne on muodoltaan nelikulmainen. Kallioseinämä muodostaa yhden rakenteen seinistä. Muut seinistä on kasattu kivistä. Rakenteen ulkomitat ovat 5,35 x 3,42 metriä, ja korkeus 0,3 - 0,7 metriä. Rakenteen koilliskulmassa on aukko, jonka leveys on noin metrin. Rakenne on sammaleen peitossa ja sen koilliskulmassa kasvaa kuusi.
Tomtning-jäännöksestä 2 metriä pohjoiseen sijaitsee kivivalli, jonka pituus on 1,75 metriä.

Träskön 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Träskö-nimisen saaren itäosassa. Alueella on kalliomuodostelma, jonka länsiosassa, muodostelman korkeimmalla kohdalla, röykkiö sijaitsee. Röykkiön ympäristössä kasvaa harvaa havumetsää.
Röykkiö on muodoltaan pyöreä tai ovaali. Sen keskellä on merkkejä kajoamisesta. Röykkiön lounais- ja luoteispuolella on kiviä, jotka eivät liene alkuperäisillä paikoillaan. Röykkiö koostuu kulmikkaista ja pyöreistä kivistä. Röykkiö on sammaloitunut ja sen pohjoiskoillisosassa on osin maatunut puu. Röykkiön mitat ovat 3,30 x 3,10 x 0,55 metriä. Rakenteessa olevien kivien halkaisija on 0,20 - 0,40 metriä.

Omitto-oja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuninkaan kartastossa (karttalehti 124) on kohdalle merkitty mylly, samoin isojakokartassa vuodelta 1786. Puron kaakkoisreunalla noin 5 m sen törmästä on sen suuntaisena suorakaiteen muotoinen noin 5 m pitkä kivirakenne, korkeudeltaan 20 cm ja leveydeltään korkeintaan 50 cm. Ylärinteessä on toinen, metrin korkuisista 4,5 m x 4,5 m maavalleista muodostuva suorakaiteen muotoinen rakenne, jonka koillisnurkassa on neliömetrin laajentuma sisävallissa. Tämä saattaa olla kiukaan jäännökset rakennuksen perustuksessa. Kolmas rakenne on metrin syvyinen ja 4 m x 4 m läpimittainen kaivanto, joka on mahdollisesti maakellarin jäännökset.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Havaintojen teko oli vaikeaa, koska alueella on tiheää vesakkoa ja aluskasvillisuutta ja maata peittivät syksyn myötä puista tippuneet lehdet. Muinaisjäännösrekisterin mukaiset rakenteet voitiin kuitenkin kohtalaisella varmuudella tunnistaa. Purouomaa on perattu pitkältä matkalta yläjuoksua kohti ja sitä reunustavat uomasta nostetut kivet. Kohteelle tehtiin aluerajaus havaittujen rakenteiden mukaan ja lisäksi rajattiin hieman yläjuoksulle suuntautuvaa perattua uomaa.

Västerby (Backa/ Fotebacka / Fagervik) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inkoon Backan (Fotebackan) kylä tunnettiin myös Fagervikin nimellä, ja samanniminen kapea merenlahti sijaitsee kylän maiden pohjoispuolella. Sen vastarannalla on vuonna 1646 perustetun Fagervikin ruukin keskusalue.
Backassa oli keskiajan lopulla kolme taloa, joista yksi autioitui 1500-luvun lopussa.
Fagervikin mukaan nimettiin keskiajalla myös yksi verokunta, ja Tallinnan kävijöiden joukosta tunnetaan niihin viittaava henkilö vuodelta 1328.
Kylän vanhalla tontilla ympäröivien peltojen keskellä sijaitsevalla kallioharjanteella ei ole yhtään rakennusta, vaikka taloja 1900-luvun alussa oli noin 12. Kylässä asui tällöin ruukin työväkeä, ja ruukin ajan rakennusten jäänteitä on erotettavissa maastossa. Maan alla lienee myös keskiaikaiseen kylään kuuluvia muinaisjäännöksiä.
Paikkaa eri tarkastettu. Rajaus on tehty muinaisjäännösrekisterin perusteella. Maan alla mahdollisesti sijaitsevien keskiaikaisten kerrostumien selvittäminen vaatisi kaivaustutkimuksia.
Toukokuu 2022:
Kohteella tehtiin tarkastusinventointi Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen opetusinventoinnin yhteydessä. Alueelta paikannettiin kaikkiaan 20 rakennetta (ks. alakohteet) sekä 3 vasta 1900-luvun alussa purettuihin rakennuksiin liittyvää rakennetta.
Lokakuu 2022:
Myrskyvahinkojen ja kaatuneiden puiden korjaamiseen liittyvän tarkastuskäynnin yhteydessä tarkastettiin koko muinaisjäännösalue.
Kohde muodostuu kahden mahdollisesti eri-ikäisen kylän tonttimaista. Vuoden 1768/1769 kartalla (KA MHA U B12a:21/3-22) alueelle on merkitty neljä taloa joista Kneura ja Dråsa kuuluvat läntisemmällä saarekkeella sijainneeseen Backan kylään ja Ill sekä Grefvus itäisempään Illansin kylään. Vuoden 1824 kartassa (KA MHA U B12:2/1) taloja on vain kolme (Dråsa, Grevus ja Illans) Kneuran talon ollessa ilmeisesti liitettynä Fagervikin ruukin maihin (Haggren et al. 2007). Vuosien 1869 (KA MHA U B12a:21/23-77) ja 1913 (KA MHA U B12a:21/78-122) kartoilla taloja mainitaan taas neljä. Tonttien sijainnit pysyvät 1700-luvulta alkaen kutakuinkin samalla paikalla. Vuoden 1944 ilmakuvassa tonteilla ei ole jäljellä rakennuskantaa.
Maastotarkastuksen yhteydessä todettiin, että itäisempi, Grevuksen ja Illansin talojen tonttimaa on osittain jäänyt sen lounaiskulmaan rakennetun huvimajan ja parkkipaikan alle. Lisäksi lokakuun 2022 myrskyssä tonttimaalta on kaatunut suuria kuusia juurakkoineen. Tuulenkaadot tarkastettiin, mutta niiden yhteydestä ei havaittu merkkejä kulttuurikerroksista, esinelöydöistä. Läntisemmällä Backan tonttimaalla myrskytuhot olivat vähäisempiä.
Vuoden 2007 inventointiraportin (Haggrén et al. 2007) perusteella alueella on tehty havaintoja arkeofyyteistä, mm. tumman tulikukan kasvustoista.

Getskär Julö 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Julön eteläosassa, kalliomuodostuman niemimäisen muodostuman eteläpäässä. Maasto paikalla viettää etelään, kohti rantaa, jonne paikalta on matkaa 40 - 50 metriä. Kivirakenne sijaitsee noin 1,5 metriä korkean kallioseinän vieressä. Alueella kasvaa havumetsää.
Rakenne on vallimainen ja muodoltaan ovaali. Rakenteen keskellä on kivetön kuoppa. Rakenne koostuu sileistä kivistä. Rakenteen pohjoisosassa on ilmeisesti aikanaan sijainnut aukko. Rakenteen kaakkois- ja koillisseinämät ovat osin sortuneet. Rakenne on paksun sammaleen ja heinän peitossa. Rakenteen pituus on 5,65 metriä, leveys 3,15 metriä ja keskellä olevan kuopanteen syvyys 0,8 metriä. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on 0,4 - 0,5 metriä.
Rakenne on niin kutsuttu tomtning-jäännös. Sitä on mahdollisesti käytetty tilapäisenä tai sesonkimaisena asumuksena. Poissuljettua ei ole, että rakennetta olisi saatettu käyttää kellarina tai muuna varastona. Muistitiedon mukaan ei Julön tässä osassa ole kuitenkaan asuttu ainakaan kahteensataan vuoteen.

Bastö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ulkosaaristossa sijaitsevassa pienessä Bastön saaressa oli uuden ajan alussa viisi taloa. Taloluku nousi 1500-luvun puolessa välissä kuuteen, mutta vain yksi oli jäljellä seuraavan vuosisadan vaihteessa, ja tämä saaren lounaisosassa sijaitseva tila on yhä tänä päivänä olemassa. Se on yksi Uudenmaan rannikon parhaiten säilyneistä saaristolaistiloista.
Bastön päärakennuksesta noin 200 m koilliseen on vanha peltoalue. Kylän vanha tonttimaa on todennäköisesti sijainnut sen pohjoispuoleisessa rinteessä, missä edelleen on nähtävissä rakennelmia.

Ors Gammelby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Orslandetin saaren keskellä sijaitsevassa Gammelbyssä oli 1500-luvun puolivälissä vain yksi talo ja sekin autioitui ennen vuosisadan loppua. Gammelbyn tonttimaa sijaitsee nykyään keskellä metsää, etelään viettävässä rinteessä, missä erottuu yhä iso uuninraunio. Tonttimaalla olevista tuulenkaadoista löytyi mm. palanutta savea.
Tonttimaan halki virtaavan pienen puron länsipuolisen terassin maaperä on hyvin hiilipitoista, ja paikalla on keskiajalla ollut paja, johon liittyvää kuonaa on maaperässä yhä runsaasti. Gammelbyn tonttimaata on tutkittu arkeologisin kaivauksin vuosina 2005 ja 2007.

Domvik/ Gudlösböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikaisesta yksinäistalosta on säilynyt maininta vasta vuodelta 1540. Domvik eli Gudlösböle sijaitsee Porkkalanniemen Upinniemestä erottavan Tavastfjärdenin länsirannalla. Tonttimaa sijaitsee kallioisella rinteellä kohti suojaista merenlahtea laskeutuvien kylän peltojen yläpuolella.
Domvikin rakennukset ovat tuhoutuneet Porkkalan vuokra-ajalla 1940-1950-luvuilla. Vanhasta asutuksesta ja rakennuskannasta on jäljellä vain villiintyneitä puutarhakasveja ja kasvillisuuden peittämiä raunioita. Tonttimaan yläosassa on 1800-luvulle ja 1900-luvun alkupuolelle ajoittuvien rakennusten kivijalkoja ja uuninperustuksia sekä kellarikuoppa. Niiden itäpuolella alarinteessä on ainakin kaksi muita vanhempaa matalaa (20-30 cm korkeata) tulisijanperustusta, joissa on palanutta kiveä ja hieman tiilimurskaa.
Ensimmäinen perustus on laajuudeltaan noin 3 x 3 x 0,3 m ja ladottu lohkokivistä. Kivien välissä runsaasti hiiltä ja hieman palanutta savea. Rinteessä sen alapuolella on noin 0,2 m korkea tulisijanperustus, jonka laajuutta ei saatu varmistettua. Rakenteessa on palaneita kiviä ja hiiltä. Rakenne saattaa liittyä ensimmäiseen tulisijanperustukseen. Toinen tulisijanperustus sijaitsee ensimmäisen koillispuolella ja on laajuudeltaan noin 3 x 3 x 0,3 m. Rakenteessa on palaneita kiviä, hiiltä, tiilimurskaa ja palanutta savea.

Thorsvik (Kvasborg/ Hvaspar) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kvasborgin eli Hvasparin yksinäistalo yhdistettiin 1800-luvun puolivälissä viereisen Vittkarsin yksinäistalon kanssa uudeksi Thorsvikin kyläksi.
Kvasborgin tonttimaa on ollut kallioisella rinteellä etelään viettävien peltojen yläpuolella. Yhtään tilaan liittyvää rakennusta ei ole enää jäljellä, mutta myöhempi maankäyttö alueella on ollut vähäistä ja maanalaiset rakenteet ja kulttuurikerrokset lienevät hyvin säilyneitä.
Kohteella on huomattava maisemallinen arvo ja se lasketaan Uudenmaan perinnebiotooppien joukkoon.

Medvastö Byviken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylän taloluku kasvoi 1540-luvun lopussa kolmeen, kun kaksi naapurikylä Stormsin taloa liitettiin siihen. Taloista kaksi autioitui 1600-luvulla, kolmannesta muodostettiin ratsutila. Tämä rustholli sijaitsi 1700-luvun lopulla Medvastön saaren itäosassa, mutta vuoden 1779 kartan perusteella voidaan päätellä, että kylä on alkujaan sijainnut lännempänä lähellä Byvikenin perukkaa. Vanhin tontti Byvikenin pohjoisrannalla. Autioitunut ennen v. 1774, jolloin kartassa ei Byviken-nimen lisäksi merkkejä tonttimaasta. Vanha tonttimaa erottuu sen sijaan hyvin maastossa.
Tonttimaan lounaisosassa on pienellä kumpareella sijaitseva tasanne, jossa erottuu noin 3,5 x 3,5 m suuruinen ja 50 cm korkea uuninperustus. Sitä ympäröivässä maassa on runsaasti hiiltä ja hieman palaneen saven palasia, mutta ei tiiltä. Rakennuksen läheisyydessä on lähde. Siitä vajaat 50 m pohjoiseen on noin 2,5 x 2,5 m kokoinen ja 50 cm korkea uuninperustus ja halkaisijaltaan noin 2,5 m laajuinen kumpare, jossa on lohkokiviä, hiilensekaista maata ja kuonaa. Näistä noin 50 m pohjoiseen on kaksi uuninperustusta. Niistä eteläisempi on kooltaan noin 3,5 x 3,5 m (korkeus noin 50 cm) ja pohjoisempi noin 4 x 4 m (korkeus noin 80 cm). Molemmissa on hiilensekaista maata ja palaneita kiviä, pohjoisemmassa myös palanutta savea, mutta ei tiiltä. Näiden tulisijojen pohjoispuolella on soikea 2,5 x 3 m laajuinen ja noin 60 cm korkea maansekainen röykkiö. Edellä kuvatut rakenteet ajoittunevat keskiaikaan tai 1500–1600-luvulle.
Tonttimaan keski- ja itäosissa on lisäksi ainakin kuusi uuninperustusta, jotka on rakennettu lohkokivistä ja tiilistä. Ne ovat kooltaan noin 3 x 3 – 4 x 4 m ja ajoittuvat todennäköisesti 1800-luvulle tai 1900-luvun alkuun. Tonttialueen pohjoisosassa lähinnä Medvastön rusthollin tonttia on pienistä lohkokivistä ladottu luultavasti 1700-luvun lopulle tai 1800-luvulle ajoittuvan rakennuksen kivijalka (5 x 8 m) ja sen sisällä tiilestä muuratun uunin raunio.
Kohteella tehtiin tonttimaan itä-eteläpuolisella alueella tehtyyn metsänkäyttöön liittyvä tarkastuskäynti, jonka yhteydessä kohteen todettiin olevan erinomaisessa kunnossa. Tarkastuksen yhteydessä paikannettiin muinaisjäännösalueen pohjoisosasta kaksi uutta mahdollista tulisijanperustusta, joista molemmat olivat hyvin matalia ja ruohottuneita ja saattavat kuulua kylätontin vanhempaan käyttövaiheeseen. Alueen pohjoisosassa saattaa olla myös muita aiemmin havaitsemattomia matalia rakenteita.
Kylätontin kaakkois- ja itäreunalla on paikoin havaittavissa kivivallia, joka on mahdollisesti seurausta tonttimaan itäpuolisten peltojen raivauksesta. Valliin saattaa liittyä myös muita rakenteita. Myös tonttimaan itäreunalta noin 40 metriä kaakkoon sijaitsevalla kallioisella saarekkeella havaittiin hajanaisia kiveyksiä, selviä rakenteita paikalla ei kuitenkaan ole joten kyse saattaa olla paikalle raivauksen myötä syntyneistä kiveyksistä.

Rajamäki (1000012637) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vahijärven lounaispäässä olevan Rajamäen harjanteen kaakkoon suuntautuvalla rinteellä, Järvi-Pöökärin talosta 300 metriä länsiluoteeseen. Paikalta on löytynyt Vahijärven rantaan johtavan tien leikkauksesta sekä sen eteläpuoliselta pellolta kvartsi-iskoksia. Maaperä on alueella hiekkaa ja maasto mäntykangasta. Kohde on osittain ehjä.

Kullgreninpelto 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsirannalla, Nietoon kylämäen itäsyrjällä, Sipilän talosta 170 metriä lounaaseen ja Porvoonjoesta 50-90 metriä länteen. Hiesusaviselta kynnetyltä pellolta, välittömästi niityn eteläpuolelta on löytynyt joukko kvartsia. Samalla paikalla pellossa on myös historiallisen ajan esineitä, kuten keramiikkaa ja tiilen kappaleita, luultavasti peruja välittömästi asuinpaikan pohjoispuolella sijainneesta Nietoon vanhasta kylätontista. Kivikautinen asuinpaikka on pintalöytöjen perusteella rajattavissa noin 50 x 40 metrin kokoiseksi alueeksi.

Espingskär Gyltan (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Gyltan-nimisen saaren korkeimmalla kohdalla. Paikalla on pirunpelto, johon on kaivettu kuoppia.

Espingskär Kalvholmen 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kalvholmen-nimisen saaren lounaisosassa, kallioterassilla. Paikalla on pieni röykkiö. Kohteelta on esteetön näkyväisyys merelle alueelle, jossa kaksi merireittiä risteää. Alueella kasvaa havumetsää.
Röykkiön keskellä on pitkänomainen, lähes sylinterin muotoinen kivi. Röykkiö on rakennettu tämän kiven ympärille. Röykkiö koostuu niin kulmikkaista kuin pyöreistäkin kivistä. Röykkiön halkaisija on 1,15 metriä ja keskellä olevan kiven korkeus 0,55 metriä. Röykkiöön käytettyjen kivien halkaisija on 0,3 - 0,5 metriä.

Busö Östra Nätigårdsön (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Östra Nätigårdsön eteläkärjen itärannalla. Paikalla on metsästyssuoja, joka on suunnattu kohti salmea Östra Nätigårdsön ja Mossaskärsklobbenin välissä. Rakenne on kaaren muotoinen. Sillä on pituutta 3 metriä ja korkeutta 1,5 metriä. Rakenne koostuu sileistä, pyöreistä kivistä. Havainnot on tehty veneestä käsin.

Busö Mosskärsklobben (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mosskärsklobbenin lounaiskärjessä, noin 5 metrin päässä vesirajasta. Paikalla on metsästyssuoja, joka on kaaren muotoinen. Sen pituus on 2,5 metriä ja korkeus noin metrin.
Tarkastushavainnot 2023: Kivistä ladottu metsästyssuoja oli huomattavasti matalampi kuin aiemmin, korkeus ehkä vain puolet entisestä lukuun ottamatta yhtä kookkaampaa kiveä. Kyse saattaa olla jään aiheuttamista vaurioista, sillä kohde sijaitsee aivan rannassa. Aiempi koordinaattipiste osoitti liian ylös kallioille, joten muinaisjäännöspiste siirrettiin lähemmäksi rantaa.

Busö Bockholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bockholmen-nimisen saaren eteläosassa. Saari sijaitsee noin 4,1 kilometriä kaakkoon Baggön satamasta. Bockholmen on noin 350 metriä pitkä, pitkänomainen saari. Kohde sijaitsee kalliokukkulan korkeimmalla kohdalla, kukkulan kaakkoisosassa. Alueella kasvaa havumetsää.
Paikalla on hevosenkengän muotoinen kiviuuni, jonka aukko on ollut kohti koillista. Uuni koostuu sileistä, pyöreistä kivistä. Uunin katto on romahtanut. Uunin pituus on 1,95 metriä ja leveys 1,5 metriä. Korkeutta uunilla on noin 0,6 metriä. Rakenteessa käytettyjen kivien halkaisija on 0,2 - 0,3 metriä.
Tarkastus 2023: Yhä selkeästi maastossa erottuva kohde vaikutti olevan ennallaan. Uunin ympäristössä pohjois- ja itäpuolella oli suojaisalta vaikuttavia notkelmia, jotka ovat saattaneet soveltua hyvin tilapäiseen majoittumiseen.

Pyhän Birgitan kirkonraunio (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Pyhän Birgitan kirkonraunio sijaitsee Vihdissä Kirkkojärven koillisosassa Kirkkoniemellä järven lahden pohjukassa. Nykyisellään paikalla on kirkon raunioitunut seinämästö, sakasti sekä matala kirkkomaata rajanneen kiviaidan jäännös kirkon ympärillä. Kirkkomaan sisäpuolella on nuorempi historiallinen kivirakenne, jonka rakentamiseen on käytetty kirkosta otettuja sortumakiviä.
Kirkon rakentamista varten on ilmeisesti tasattu korkeahkon kumpareen lounaispuolelle tasanne. Tasanteesta on myöhemmin ilmeisesti otettu maata eteläpuolelta, minkä jälkeen rinne on vahvistettu tai stabiloitu kivillä. Vahvistuskivet saattavat olla peräisin rauniosta. Kirkkomaan aidan jäännökset näkyvät paikoin melko hyvin mutta ovat paikoin peittyneet maalla ja ehkä osittain tuhoutuneet. Raunion pohjoispuolella on pieni kumpu, ehkä rakennuksen perustus kirkkomaan aidan ulkopuolella. Raunion koillispuoleisen kumpareen rinteessä on tasanne tai terassi.
Asiakirjat mainitsevat ensimmäisen kerran Pyhän Birgitan kirkon vuonna 1433 Lohjan emäseurakunnan kappelina. Joidenkin tietojen mukaan nykyisiä raunioita olisi edeltänyt puukirkko ja varsinainen kirkko olisi tehty 1400-luvun lopulla. Kirkon koillispuolella sijainnut kellotapuli rakennettiin vuonna 1682.
Kivikirkko on ollut suorakaiteen muotoinen ja sen pohjoissivulla on ollut kivestä holvattu sakaristo, mutta muut osat ovat olleet puusta holvatut. Kirkossa kerrotaan olleen lasimaalauksia ja raamatullisia kuvia. Uuden kirkon valmistuessa vanha kirkko oli hautakirkkona vuoteen 1793. 1800-luvun alussa osa kivirakenteista myytiin huutokaupalla ja loppuosa rungosta jäi paikalleen. Syysmyrsky kaatoi länsipäädyn vuonna 1869. Raunioita kunnostettiin vuosina 1947-52 ja vuonna 1961 tehtiin katos sakariston suojaksi.

Busö Viborgs sten (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 300 metriä itäkoilliseen Träskön saaresta ja suoraan pohjoiseen Barösundiin vievältä merireitiltä. Paikalla on niin kutsuttu "Viborgs sten", joka on 3 - 4 metriä merenpinnan yläpuolelle kohoava, suuri siirtolohkare. Suullisen perimätiedon mukaan sijaitsisi puolimatkassa Viipurista Tukholmaan kulkevalla reitillä. Kivi esiintyy jo Lars Forsellin kartalla vuodelta 1690 ja sen mainitsee myös Augustin Ehrensvärd vuonna 1747 (Cederlöf 1986, s. 53; Zilliacus 1997, s. 62). Itse kivi on muodoltaan ja sijainniltaan erikoinen ilmiö Tammisaaren saaristossa.

Gästans Själön (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Själön länsiosassa olevan niemen korkeimmallla kohdalla. Paikalla on pienen rakennuksen pohja. Rakennuksenpohja on harvaa havumetsää kasvavan alueen ja rannan välissä. Kohteen ympäristössä on lähinnä paljaita rantakallioita.
Rakennuksenpohja sijaitsee noin 1,50 metriä korkean kallioseinämän vieressä. Kallioseinämä muodostaa rakennuksenpohjan pohjois- ja länsiseinät. Etelä- ja itäseinät on tehty sileistä kivistä. Rakenteen koilliskulmassa on aukko. Osa pohjoisseinää on muurattu. Rakennuksenpohjan ulkopuolella on kiviä, jotka lienevät siitä peräisin. Rakenteen mitat ovat 2,80 x 1,80 metriä. Seinien perustusten korkeus on 0,60 - 1,05 metriä. Oviaukon leveys on 0,80 metriä.

Älgsjö Gammelby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Älgsjölandetilla oli 1500-luvulla neljä taloa, jotka sijaitsivat 1700-luvulta 1900-luvulle saaren länsiosassa. Itäosasta tunnetaan 1700-luvun lopulta peltona Gammelbyåker.
Pellon reunat erottuvat yhä raivauksen jäljiltä syntyneinä valleina ja raivausröykkiöinä. Itse peltoalue on nykyisin metsittynyt. Sen länsipuolella on lohkokivestä rakennettu tulisijanperustus, joka on kooltaan noin 2,5 m x 2,5 m ja korkeudeltaan noin 30 cm.

Katissuontien varsi (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mäntsälän ja Pukkilan tiet yhdistävän Katissuontien etelälaidassa, Järvelän talosta 160 metriä lounaaseen. Tien leikkauksessa on havaittu hiekassa noin 80-90 cm syvyydessä muutamia ladottuja tiiliä, jotka ovat rinteeseen kaivetussa kuopassa. Itse kuopan koko on noin 1 x 0,6 metriä ja sen ympärillä on vallit. Suurin osa rakenteesta lienee ehjänä rinteessä.

Porkkala Rembas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Porkkalan ja Rembasin kylien tontit peltoineen ovat olleet niemen kärjessä sijainneen historiallisesta satamapaikasta pari kilometriä pohjoiseen nyttemmin maatuneen salmen rannalla. Salmen länsirannalla oli Porkkalan kylän kaksi taloa ja niitä vastapäätä itärannalla Rembasin yksinäistalo, jonka rakennusten tiedetään tuhoutuneen tulipalossa noin vuonna 1611. Rembas rakennettiin palon jälkeen uudelleen.
Rembasin tonttimaa sijaitsee kalliokumpareella, jonka ympärille pellot ovat levittäytyneet. Vanhasta maataloudesta on jäänteenä rikas kulttuurikasvillisuus. Rembas oli vielä 1900-luvun alussa osa Porkkalan vilkasta kyläyhteisöä, mutta nykyisin vanhan kylän tontilla on vain pieni ulkorakennus. Asutus ei palannut paikalle Neuvostoliiton vuokra-ajan jälkeen. Osa tontista on jäänyt tien alle, osa on laitumena, jossa erottuu yhä useita kivijalkoja ja uuninperustuksia. Niistä pääosa on 1800-luvulta tai 1900-luvun alkupuolelta, mutta maan alla on todennäköisesti säilynyt tätä vanhempia rakenteita ja kulttuurikerroksia.

Vitträsk (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vitträsk on Espoon hallintopitäjään kuulunut kylä tai pikemminkin yksinäistalo, joka oli kirkollisesti osa Kirkkonummea. Vanhin maininta Vitträskistä on jo vuodelta 1433. Talo oli 1600-luvulla ajoittain autiona, mutta se vaurastui 1700-luvulla ja muuttui säätyläisomistukseen siirryttyään 1800-luvulla kartanomaiseksi suurtilaksi. Sittemmin tilan kaikki rakennukset on purettu.
Vanha tonttimaa on sijainnut Vitträsk-järven pohjoispuolella peltoihin rajoittuneella kallioisella alueella. Paikka on nykyisin Johtamistaidon opiston itäpuolella sijaitsevaa villiintynyttä puistoa ja metsikköä, jonka halki kulkee pururata. Kasvillisuudessa erottuu yhä 1800-luvun rakennettu puisto ja siitä säilyneitä istutuksia (mm. pihtakuusikuja). Alueella on useita rakennusten kivijalkoja (mm. isoista luonnonkivistä rakennettu noin 13 m pitkä kivijalka) ja kellarikuoppia. Tonttimaan itäosassa erottuu pienehköistä kivistä ladottu kiveys, joka saattaa olla jäänne 1800-lukua vanhemmasta rakennuskannasta.
Kohde sijaitsee Vitträskin järven pohjoisrannalla, hotelli Aavarannan itä- ja kaakkoispuoleisella nurmialueella, lenkkipolkujen reunoilla ja rantametsässä. Österbyntien eteläpuolella on loivasti etelään, kohti järvenrantaa laskeutuva rinne, jossa on runsaasti säilyneitä, historialliseen asutukseen liittyviä rakenteita. Inven-
toinnissa 2012 näkyvät rakenteet dokumentoitiin villiintyneen puiston ja rantametsän alueilla. Rakenteet sijaitsevat pääosin kallioisemmaksi vaihettuvan mäen rinteillä ja lakialueilla. Niiden eteläpuolella, järven rannalla, on sijainnut historiallisella ajalla viljelymaat. Myös ylempänä rinteessä tavattiin paikoin merkkejä pienistä, vanhoista peltotilkuista ja niihin liittyvistä ojista, jotka erottuivat vielä melko hyvin metsänpohjassa. Koska kohde sijaitsee pääosin rakentamattomalla alueella, se saattaa olla poikkeuksellisen hyvin säilynyt. Kohteesta on mahdollista löytää jopa keskiaikaisia kylätontin kerrostumia ja rakenteita. Kauniiseen, vanhaan rantametsään liittyy myös luontoarvoja. Kyseessä on tutkimuksellisesti arvokas kohde kauniissa kulttuurimaisemassa. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.
Tarkastus 2021: Kohteen rajausta tarkistettu paikalla tehdyn maastotarkastuksen havaintojen perusteella. Varsinaisen tonttimaan koillis- ja itäpuolella metsämaastossa erottuu edelleen pieni ojitettu peltoala ja sen reunoilla ainakin yksi kivilatomus ja kuoppamainen rakenne, mahdollinen kaivo. Pienen peltotilkun koillis- ja itäpuolella maasto muuttuu kivikkoisemmaksi metsämaaksi josta ei maastokäynnin yhteydessä paikallistettu rakenteita tai muita kiinteään muinaisjäännökseen viittavia ilmiöitä.

Sjundby Karuby/ Vadet (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karuby eli Vadet on keskiaikainen rälssitila, josta on säilynyt varhaisin maininta vuodelta 1541. Karubyn yksinäistalon tonttimaa sijaitsi Siuntionjoen pohjoisrannalla Sjundbyn kartanon peltoaukean länsireunalla. Karubyn kohdalla on kahlaamo, josta kylä on saanut toisintonimensä Vadet. Kahluupaikka erottuu myös joen toisella puolella luiskamaisena. Kylä kuului keskiajalla samoille omistajille kuin mm. Hovgård, mutta siirtyi vuonna 1575 Sjundbyn kartanon omistajille. Vuonna 1886 Karuby otettiin Sjundbyn kartanon kanssa yhteisviljelyyn. Metsänreunaan Karubyn tonttimaan pohjoispuolelle perustettiin 1800-luvulla ainakin kolme torppaa.
Karubyn vanha tonttimaa on nyttemmin metsittynyt. Paikalla on 1800-luvulle ja 1900-luvun alkupuolelle ajoittuvien rakennusten kivijalkoja.

Sjundby Näsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Siuntion Näsbystä on maininta vuodelta 1478, mutta kylä lienee paljon vanhempi. Näsbyssä oli keskiajan lopulla kaksi taloa. Molemmat autioituivat 1500-luvun jälkipuolella, minkä jälkeen kylän maat liitettiin läheisen Sjundbyn kartanon tiluksiin.
Näsbyn tonttimaa on sijainnut Sjundbyån pohjoispuolella olevalla niemellä. Paikka on ollut 1600-luvulta tai jopa 1500-luvun lopulta lähtien Sjundbyn kartanon peltoa. Kylän taloihin kuuluvien rakennusten paikkoja erottuu yhä pellon pinnassa ympäristöään tummempina kohtina. Paikalta löytyi huhtikuussa 2003 tehdyn tarkastuskäynnin yhteydessä 1500-1600-luvulle ajoittuvaa keramiikkaa ja ikkunalasia.

Gårdskulla Ödiskulla/Gumböle/Mellangårdskullan (Asuinpaikat)
Historiallinen; Siuntion kirkolta länteen on Kullaängenin nimellä tunnettu vanha niittyalue. Tällä nykyistenkin kylänrajojen perusteella selvästi erottuvalla paikalla on ollut keskiajalla asutusta. Osa niitystä mainitaan 1400-luvun puolivälissä Ödiskulla-nimisenä alueena eräässä maanvaihdossa. Kylän nimi oli ehtinyt hämärtyä jo tuolloin, mutta vuoden 1756 kartan rajapyykkien nimien perusteella on todennäköistä, että Kullaängenillä sijainnutta autiokylää on aikoinaan kutsuttu nimellä Gumböle.
Ödiskullan alueella on nykyisin Gårdskullan kylään kuuluvia peltoja. Laajan peltoalueen koillisosassa, Kirkkojoen eteläpuolella on kapea pitkänomainen metsikkö, jossa on kalliopaljastumia ja jyrkkä pohjoiseen laskeva rinne. Metsikön eteläpuolella olevaa peltoterassia päästiin tutkimaan heti kynnön jälkeen lokakuussa 2008. Tällöin löytyi noin 50 x 50 m laajuiselta alueelta runsaasti palanutta savea ja muutamia paloja 1400-1600-luvuille ajoittuvaa punasavikeramiikkaa. Löytöalueen lounaisosassa kyntö oli ulottunut aiemmin koskemattomaan maahan, jossa erottui tumma hiilen ja palaneen saven sekainen kerros, luultavasti palokerros. Peltomullan alla lienee melko hyvin säilynyt keskiaikaiseen kylätonttiin liittyvä asuinpaikkakerros (Mellangårdskullan l. Ödiskulla 1).
Metsikön lounaisosassa on luultavasti 1800-luvulle ajoittuva kivijalka, mahdollinen torpan paikka. Sen ympäristössä on 1800-1900-lukujen talousjätettä. Metsiköstä noin 200 m lounaaseen on pellon keskellä jyrkkäreunainen kumpare (Ödiskulla 2), joka on nykyisin kokonaan peltoa. Sen alueella pellon pinnassa erottuu tiiltä ja 1800-1900-luvun jätettä, mutta myös hieman palanutta savea. Kumpareella on paikoin selvästi ympäristöä tummempi maannos.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Pellot olivat kyntämättä, joten pintahavaintoja ei tehty. Kohde on rajattu perustuen Haggérenin tutkimuksen tietoihin. Kuninkaan kartastoon on merkitty metsikön kohdalle torppa ja ns. Senaatin kartastossa alueelle on merkitty kaksi taloa. Haggrénin havaitsema asutusjäte liittyy juuri tähän vaiheeseen.

Danskog Byviken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tammisaaren saariston Danskogissa oli keskiajan lopulla kolme tai neljä taloa, mutta 1630-luvulla vain yksi niistä oli enää asuttu. Se oli vuonna 1604 säterivapauden saanut kartano. Reduktion jälkeen Danskogista tuli 1600-luvun lopussa säterirustholli. Nykyinen päärakennus on vuodelta 1782.
Danskogin tila ja entinen kartano sijaitsee samannimisen saaren kaakkoisosassa. Saaren pohjoisosassa on kuitenkin vanhaan kylään viittaavaa nimistöä kuten Byviken, Byåkern ja Byängen. Ainakin osa 1500-luvun lopulla autioituneista taloista lienee ollut saaren pohjoisosassa. Paikka on nykyisin osittain metsittynyttä niittyä. Sen reunalla erottuu muutamia tulisijanperustuksia, joita ympäröivässä maaperässä on mm. keskiaikaisille ja uuden ajan alun kylätonteille tunnusomaista palanutta savea. Kohde on inventoitu elokuussa 2005, jolloin rehevä kasvillisuus vaikeutti havaintojen tekoa.

Gullö Kila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kilan keskiaikainen rälssikylä on sijainnut Tammisaaren sisäsaaristossa kahden kapean merenlahden väliin jäävässä pohjukassa. Varhaisin säilynyt maininta kylästä on vuodelta 1548. Tuolloin Kilassa oli kaksi taloa. Ne olivat Gullön ja Gennäsin kartanon lampuotitiloja. Molemmat autioituivat jo 1500-luvun lopulla, mutta 1600-luvulla paikka asutettiin uudelleen. Kila kuului pitkään Gullön kartanon tiluksiin.
Kilan tonttimaa sijaitsee kahden merenlahden pohjukkaan viettävän rinteen yläosassa. Paikalla ei enää ole rakennuksia. Vanha kyläalue on nykyisin hevoslaitumena ja sitä hoidetaan perinnebiotooppina.
Tonttimaan pohjoisosassa on lohkokivistä rakennettu kivijalka, joka on kooltaan noin 8 x 10 m. Sen sisäpuolella on uuninraunio, joka erottuu noin metrin korkuisena tiilimurskansekaisena kumpareena. Hieman etelämpänä on toinen kivijalka, jonka päällä on yhä jäljellä muutamia lahonneita seinähirsiä. Ne ovat jäänteenä noin 6 x 12 m kokoisesta rakennuksesta, jossa ei ole ollut uunia. Hieman idempänä rinteessä on suuri noin 4 x 4 m kokoinen ja noin 50 cm korkea uuninperustus ja sen vieressä mahdollinen kellarikuoppa.
Edellä mainitut rakennukset ovat 1800-1900-luvulta. Tonttimaan yläosassa on myös noin 3 x 3 m laajuinen ja 30 cm korkea tulisijanperustus, josta löytyy runsaasti hiiltä ja palanutta savea. Tämä tulisija kuuluu Kilan 1800-lukua vanhempaan rakennuskantaan. Rinteen alaosassa on lisäksi mm. kaksi raunioitunutta kellaria, yhden ladon tms. ja yhden asuinrakennuksen jäänteet.
Kilassa on maisemaltaan hyvin säilynyt tonttimaa, jonka alueella on yhä runsaasti vanhoja koriste- ja kulttuurikasveja.

Kopparö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tammisaaren sisäsaaristossa oleva Kopparö oli keskiajan lopulla neljästä talosta koostuva kylä. Varhaisin säilynyt maininta Kopparöstä on vuodelta 1548. Kylän taloista kolme autioitui viimeistään 1600-luvun alussa ja neljännestä tuli säterikartano vuonna 1655. Talo säilyi kartanomaisena saaristolaistilana 1900-luvulle asti. Kopparön tilan rakennukset on sittemmin purettu ja tonttimaa ympäristöineen on nykyisin virkistysalueena, johon kuuluu mm. ympärivuotisessa käytössä oleva asuntovaunualue.
Kopparön kivinavetan massiiviset rauniot hallitsevat vanhaa tonttimaata. Alueella erottuu monia muita 1800-luvun lopulle tai 1900-luvulle ajoittuvia rakennusten perustuksia ja mm. kahdet betoniportaat. Tonttimaalla on yhä runsaasti vanhoja koristekasveja.
Kopparön tila on sijainnut samalla paikalla 1600-luvun lopulta 1900-luvulle, mutta tonttialue on niin pieni, että sille on tuskin mahtunut neljää taloa. Vanhempi tonttimaa lienee hieman pohjoisempana lähellä Byvikenin ja Gammelbyfjärdenin rantaa, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunneta. Tonttimaan siirto liittynee säterin perustamiseen 1650-luvulla.

Skåldö Risby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skåldön keskiaikainen kylä sijaitsee Tammisaaren saaristossa. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1461. Keskiajan lopulla kylässä oli puolenkymmentä taloa. Skåldön kylän peltoaukean länsiosassa on jäänteitä toisesta keskiaikaisesta kylästä eli Risbystä, jonka nimi eli pellonnimessä Risbyåker vielä 1700-luvulla. Risby on autioitunut ennen 1500-luvun puoliväliä. Nimi löytyy mm. Skåldön kylän kartassa vuodelta 1769. Risby saattaa tarkoittaa Skåldön läheisyydessä sijainnutta Rössböleä, josta on maininta vuodelta 1553, mutta joka autioitui pian tämän jälkeen.
Risbyn tonttimaa on sijainnut pelto- ja niittyaukean länsipuolisella kallioisella niemekkeellä. Tonttimaan länsipuolella kohoaa korkea kallio. Tonttimaalle on kesällä 2007 rakennettu omakotitalo, jonka pohjoispuolella on yhä keskiaikaiseen tonttimaahan liittyviä rakenteita ja kulttuurikerroksia. Niistä parhaiten on säilynyt noin 2,5 x 2,5 m laajuinen ja noin 50 cm korkea tulisijanperustus, joka on rakennettu halkaisijaltaan noin 15-30 cm kokoisista kivistä. Tässä uuninperustuksessa on myös palanutta savea. Noin 10 m länteen on toinen tulisijanperustus, jonka kiveystä peittää palanut ja palamaton savi. Tämä perustus ei kohoa ympäristöstään, mutta se on paljastunut, kun maanpintaa on rakennustöiden yhteydessä kuorittu. Tulisijanperustuksen vierestä löytyi pala todennäköisesti 1300-luvulle ajoittuvaa itämerenkeramiikkaa. Tulisijanperustusten ympäristössä on säilynyt L-muotoinen noin 20 x 30 m laajuinen alue, jossa on hyvin tummaksi värjäytynyt hiilensekainen kulttuurikerros. Suuri osa tonttimaasta on tuhoutunut, mistä on osoituksena mm. uudisrakennustyömaalta siirretty irtomaakasa, jossa oli runsaasti palanutta savea.

Kalkkikallio (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalkkikallio on merkittävä historiallinen kalkkilouhos, jonka toiminta ulottuu vähintään 1500-luvulle. Perimätiedon mukaan sieltä saatua kalkkia on käytetty Hämeen linnan sekä Hattulan ja Hollolan kirkkojen muurauksessa. 1700-luvun asiakirjalähteiden perusteella Kalkkikalliosta on louhittu kalkkia Hämeen linnan rakennustöihin ja kaikkialle muuallekin Hämeeseen. Louhoksen toiminta on loppunut 1800-luvun puolivälin paikkeilla. 1930-luvulla kallioita tiedetään käytetyn huvipaikkana.
Mäen laella on nähtävissä iso louhoskuoppa ja suuren, hevosenkengänmuotoisen kalkkiuunin pohja. Niiden ympäristössä on myös pienempiä louhoksia sekä kumpareita, jotka saattavat sisältää uunien jäännöksiä tai jätekiveä. Oletettavasti alueella on sijainnut myös rakennuksia. Maaperässä erottuu paikoin tiilimurskaa.
Mäen ympäristössä ja rinteillä on tehty vuonna 2003 avohakkuu ja seuraavana vuonna laikutus, ja koneiden tekemät urat ovat jopa puolen metrin syvyisiä. Maanmuokkaustoimenpiteet eivät ole koskeneet mäen laella olevia louhoskuoppia ja suurta kalkkiuunia ja niiden välitöntä ympäristöä. On kuitenkin oletettavaa, että louhokseen liittyviä, mäen rinteillä ja lakialueella sijainneita huomaamattomampia rakenteita kuten pienempien uunien pohjia ja rakennusten jäännöksiä on saattanut vahingoittua tai tuhoutua metsätöiden yhteydessä.
Kohde on rajattu muinaisjäännösrekisterin maastotietokantaan maastotarkastuksen perusteella 10/2020.

Prästkulla Degergård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Degergård eli Söder Degergård oli Prästkullan kartanon itäpuolella Tenholassa sijainnut keskiaikainen kylä, joka oli kokonaan rälssimaata. Kylästä on säilynyt varhaisin maininta vuodelta 1511, ja 1500-luvun lopulla sitä kutsuttiin hetkellisesti jopa kartanoksi. Degergårdissa oli 1500-luvulla kaksi taloa. Kylän kahdessa talossa asui aina 1670-luvulle asti Prästkullan kartanon lampuoteja ja käsityöläisiä. Tämän jälkeen kylä ja sen pellot liitettiin Prästkullan omiin viljelyksiin. Prästkullan pelloista vuonna 1752 laaditussa kartassa näkyy selvästi, kuinka kartanon pellot ovat muodostuneet yhdistämällä kahden kylän maat yhdeksi suurviljelmäksi.
Degergårdin tonttimaa on nykyisin Prästkullan riihtä ympäröivää talouspihaa. Alueella on maatalousrakennuksia, joiden välinen kenttä on osin asvaltoitu. Talousrakennuksia ympäröivissä metsissä on paljon kiviä ja raivausröykkiöitä, mutta ei maanpinnalle erottuvia selviä rakennusten jäänteitä. Lännessä ja pohjoisessa vanha tonttimaa rajautuu yhä viljelyksessä oleviin peltoihin.

Antkärr (Asuinpaikat)
Historiallinen; Antkärristä on säilynyt maininta vuodelta 1490, kyse on Pohjanpitäjänlahden itärannalla sijaitsevasta pienestä yksinäistalosta, joka oli vanhaa keskiaikaista rälssiä.
Antkärr oli uuden ajan alussa lampuotitila, joka oli välillä pitkiä aikoja autiona. Tila siirtyi 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa Fagervikin ruukin omistukseen. Antkärr jäi kylmilleen vuonna 1961 talon viimeisten asukkaiden muuttaessa pois.
Antkärrin vanha tonttimaa sijaitsee peltoaukean pohjoislaidalla. Tontin halkaisee maantie, jonka molemmin puolin erottuu 1900-luvulle ajoittuvien rakennusten raunioita, mutta ei enää ainuttakaan rakennusta. Alueella on useita lohkokivistä ja betonista rakennettuja kivijalkoja sekä tiilestä muurattujen uunien raunioita. Paikalla on hyvin rehevää villiintynyttä kulttuurikasvillisuutta.

Bockboda (Bockboda) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bockbodasta on säilynyt maininta vuodelta 1451, se oli saman nimisen keskiaikaisen verokunnan keskuskylä. Kylässä oli keskiajan lopulla neljä taloa, mutta niistä kolme autioitui 1500- ja 1600-lukujen kuluessa. Viimeinen talo muodosti suurehkon maatilan, joka on jäänyt kylmilleen 1900-luvun jälkipuolella.
Bockbodan kylätontti on asumaton, mutta sillä sijaitsee useita rakennuksia. Tontti sijaitsee peltojen keskellä olevalla kallioisella kumpareella. Tonttimaan halki kulkee maantie, jonka luoteispuolella on tilan vanha päärakennus ja kaakkoispuolella suuri tiilinavetta. Kolmen varhain autioituneen talon jäänteitä ei erotu maan pinnalla, mutta navetan kohtaa ja sen lähiympäristöä lukuun ottamatta niitä saattaa kätkeytyä kumpareen rinteiden maaperään.

Degernäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Degernäs on keskiaikainen rälssikylä, jossa oli neljä taloa. Kylä on Degersjön järveä hallitsevalla suurella niemellä. Tonttimaa sijaitsee niemen itärannan kumpareella vastapäätä Gennäsin kartanoa. Kylästä on maininta jo vuodelta 1422, jolloin se kuului Viipurin pyhän Katariinan prebendalle, mutta sen tiedetään olleen jo 1300-luvulla virolaisen Padisen sisterssiläisluostarin hallussa. Degernäsin taloista yksi autioitui 1600-luvulla. Vuonna 1637 kylään perustettiin säterikartano, joka siirtyi vuonna 1689 Fiskarsin ruukin haltuun. Nykyisin kylätontilla on yksi tila.
Degernäsiin liittyy rikas tarinaperinne. Tonttimaalla olevat kellarit ja muut rakennusjäänteet synnyttivät jo varhain kertomuksia hylätystä keskiaikaisesta linnasta nimeltä Visborg. Tonttimaan keskellä erottuu nykyisten rakennusten välissä vanhoja rakennusten perustuksia. Itäreunan rinteessä on puolestaan kivikellari. Pääosa raunioista liittyy todennäköisesti 1600-luvun kartanoon eikä keskiaikaiseen linnaan. Paikalla ei ole tehty arkeologisia kaivauksia, vaikka rauniot on kartoitettu jo 1870-luvulla.

Näsby Djäknkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä sijaitsee pari kilometriä Pohjan kirkolta luoteeseen. Varhaisin maininta Djäknkullan pienestä keskiaikaisesta kylästä on vuodelta 1545, mutta asutus on varmasti paljon tätä vanhempaa. Kylässä oli 1500-luvun puolivälissä kaksi tavallista talonpoikaistaloa ja yksi rälssitila. Taloista yksi autioitui 1600-luvulla. Muutoin kylätontti oli asuttu 1900-luvun alkupuolelle asti.
Djäknkullan talot ovat sijainneet peltojen yläpuolella länteen viettävän rinteen alaosassa. Nyttemmin metsittyneen tonttimaan itäpuolella kohoaa kallioita. Tonttimaan eteläosassa erottuu noin 2,5 x 2,5 m laajuinen ja 30 cm korkea uuninperustus. Noin 100 m pohjoisempana hieman pellonreunan yläpuolella erottuu 8 x 10 m kokoinen lohkokivistä rakennettu kivijalka. Osassa kiviä on poranreikiä. Rakennus on ainakin osittain kalliopohjalla. Kivijalan keskellä on noin 2,5 x 2,5 m kokoinen ja noin 80 cm korkea tiiliuuninraunio. Rakennus ajoittuu luultavimmin 1800-luvulle tai 1900-luvun alkuun. Kivijalan alapuolisessa rinteessä on kaksi pyöreätä kuoppaa, joita kiertävät maavallit. Kuoppien halkaisija on noin 5 m. Kuopissa ei ole hiiltä eikä reunuskiveystä. Rakennuspaikan ympärillä on yhä koristepensaita. Edellä mainitusta paikasta noin 50 m pohjoiseen on noin 7 x 7 m kokoinen lohkokivistä rakennettu kivijalka. Sen läheisyydessä on tiiliuunin raunio, joka on kooltaan noin 3 x 3 x 0,4 m. Tonttimaata kiertävän pellon ylärinteessä on tiilimurskan ohella erityisesti 1700-1800-luvuille ajoittuvia löytöjä (mm. fajanssia, punasaviastioiden ja liitupiipun katkelmia).

Hindraböle/ Hindersby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hindraböle eli Hindersby oli pieni keskiaikainen kylä. Siihen kuului vain kaksi taloa, joista toinen autioitui 1600-luvun alussa. Hindraböle läänitettiin 1600-luvulla, jolloin se siirtyi talonpoikaisomistuksesta aatelin haltuun. Paikalle rakennettiin säterikartano. Se säilyi kartanona 1700-luvulle siirtyen Sällvikin kartanon omistajien haltuun.
Hindrabölen vanha tonttimaa sijaitsee Pohjanpitäjän lahden länsirannalla aukeavien peltojen keskellä kohoavalla kallioisella kumpareella. Paikalla ei ole enää yhtään rakennusta, mutta metsikköisellä kumpareella erottuu monin paikoin vanhaa asutusta indikoivia koristekasveja (mm. syreeni). Kumpareen halki kulkee maantie, josta erkanee etelään haarautuva tilustie. Risteysalueella on tehty maansiirtotöitä.
Risteyksen kaakkoispuolella on 1800-luvulle ajoittuvaa jätettä (mm. fajanssia, seltteripullon paloja, vihreätä pullolasia) sekä mahdollisesti rakennuksen jäänteitä. Heti risteyksen luoteispuolella olevien maavallien takana on isoista lohkokivistä tehty suuren asuinrakennuksen kivijalka (noin 8 x 16 m). Sen keskellä erottuu kaksi uuninrauniota, jotka ovat kooltaan noin 3 x 3 m. Läntisempi näistä runsaasti tiilimurskaa sisältävistä uunikumpareista on korkeudeltaan noin 1,5 m ja itäisempi noin 0,5 m. Kivijalan alueen pintamaassa oli mm. 1700-luvulle ajoittuvaa vihreätä ikkunalasia. Noin 20 m päässä kivijalasta ylärinteeseen on tiilestä muuratun uunin perustus ja sen ympärillä pieni tasanne, luultavasti rakennuksen perustus. Näiden kahden 1700-1800-luvulle ajoittuvan rakennuksen raunion välissä on kaksi matalaa uuninperustusta, jotka ovat halkaisijaltaan noin 2,5-3 m ja korkeudeltaan noin 20 cm. Niistä löytyy mm. palanutta savea, ja ne ovat luultavasti kartanoaikaa vanhempia.

Sköldargårdin kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sköldargårdin keskiaikainen kylä sijaitsi Pohjanpitäjän lahden länsipuolella. Kylästä on maininta vuodelta 1548, mutta jo vuodelta 1326 on tieto Laurens Sköldaresta, joka lienee ollut kotoisin Sköldargårdista. Kylässä oli 1500-luvun puolivälissä neljä taloa, mutta kaksi niistä autioitui viimeistään 1600-luvun alussa.
Sköldargårdissa on 1900-luvun lopussa rakennettu asuinalue, jonka halkaisee Sköldargårdintie. Vanha kylätontti on sijainnut mäellä, jossa on useita kalliopaljastumia. Kallioiden välissä on moderneja rivi- ja omakotitaloja. Kadun eteläpuolella on rakentamisen yhteydessä syntyneitä maakasoja, joissa on mm. tiilimurskaa ja keskiaikaisille kylätonteille tyypillistä palanutta savea. Tonttimaan eteläosassa Sköldargårdintien eteläpuolisessa rinteessä on yhä Sköldargårdin tilaan liittyviä rakennusjäännöksiä ja koristepensaita. Alueella on paikoin hyvin paksu ruokamultakerros.

Gästersö Gammelby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen asuinpaikka Gästersön saaren Gammelbyvikenin pohjukassa, lahden pohjoisrannalta sisämaan ja idän suuntaan n. 200 m, ent. Snappertunan pitäjän Gästersön kylässä. Georg Haggrénin arkistoinventointi vuodelta 2005. Taloluku 1560 1. Kylän pohjoisosassa Byvikenin rannalla erillinen autio tontti- ja peltoalue jo 1703.
Snappertunan sisäsaaristossa sijaitsevasta Gästersön rälssikylästä on maininta vuodelta 1549 ja mahdollisesti siellä asuneesta Gesta Kristin-nimisestä naisesta jo vuodelta 1392. Kylä tai pikemminkin yksinäistalo oli rälssiä. Sen tonttimaa sijaitsee 1600- ja 1700-luvun kartoissa kylän maiden eteläosassa sijaitsevan lahden rannalla. Pohjoisempana on toinen lahti, jonka nimi on Gammelbyviken ja sen pohjoispuolella vanhaan kylään viittaavia peltojen ja niittyjen nimiä.
Gammelbyvikenin pohjoispuolella olevassa metsikköisessä rinteessä on joukko röykkiöitä, joista osa on matalia tulisijanperustuksia. Alueen länsiosassa on kaksi noin 2,5 x 3 m suuruista ja 40 cm korkeata liedenperustusta (perustukset A ja B). Ne on rakennettu lohkokivistä ja niiden keskellä on palaneita kiviä. Ympärillä oleva maa on runsaasta hiilestä johtuen lähes mustaa. Maassa on myös palaneen saven palasia. Molempien liedenperustusten ympärillä on todennäköisesti rakennuksen paikaksi raivattu tasanne. Näistä itään on metsittynyttä peltoa, jonka keskellä on noin 2,5 x 2,5 m laajuinen ja noin 50 cm korkea tulisijanperustus. Myös sen ympärillä on hieman palaneen saven palasia. Kyse on luultavasti jo keskiajalla autioituneesta tonttimaasta. Alueella on myös mahdollisia tieuria. Tonttialueen eteläosan halkaisee moderni tie, jonka pohjoispuolella olevan ojan leikkauksessa ja pientareella on yksi tai kaksi osittain tuhoutunutta uuniperustusta. Niiden yhteydessä on palaneita kiviä ja hyvin hiilipitoista maata. Paikalta löytyi pala 1700-1800-luvulle ajoittuvaa punasavikeramiikkaa. Tästä noin 10 m itään tien reunassa on louhittu kalliota, jonka vieressä erottuu noin 20 cm paksu hyvin hiilipitoinen kerros.

Halstö/ Halvskifte (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karjaan eli sittemmin Snappertunan saaristossa sijaitseva Halstö eli Halvskifte kuului pieneen joukkoon keskiaikaisia saaristolaiskyliä, jotka maksoivat erityistä sopimusveroa. Halstö, joka sijaitsee rannikkoa seuraavan väylän varrella, mainitaan säilyneissä lähteissä jo vuonna 1451. Saarella oli keskiajan lopulla viisi taloa, mutta kolme niistä autioitui ennen 1570-lukua ja neljäskin 1600-luvun alussa. Halstön jäljelle jäänyt talo oli Snappertunan ulkosaariston ainoa tila, joka ei autioitunut uuden ajan alussa.
Suuren Pohjan sodan jälkeen rakennettu Halstön saaristolaistalon päärakennus siirrettiin 1958 Snappertunan kirkonkylään, jossa sen ympärille rakennettiin kotiseutumuseo, Forngården. Päärakennuksen vanha paikka on tyhjillään nykyisen Halstön tilan pihapiirin laidalla. Huomattava osa Halstön kylän tonttimaasta on todennäköisesti säästynyt myöhemmältä rakentamiselta.

Huskvarn (Asuinpaikat)
Historiallinen; Huskvarn on saanut nimensä Raaseporin linnaan kuuluneesta myllystä, josta on tieto jo vuodelta 1451. Nimi Huskvarn sekä kylän ainoan talon isäntä mainitaan säilyneissä lähteissä ensi kerran vuonna 1571. Talo oli 1680-luvulle asti Raaseporin kartanon rajapiiritilana ja tältä ajalta siitä on varsin vähän mainintoja. Myllyn toiminta on päättynyt mahdollisesti jo 1500-luvun lopulla.
Huskvarn on ollut yksinäistalo halki vuosisatojen. Kulkuyhteyksien kannalta keskeisesti sijainnut talo toimi kestikievarina 1900-luvun alussa.
Huskvarnin tonttimaa sijaitsee Kungsån eli Raaseporin joen kapeikon kaakkoispuolella. Ylävirran puolella on aiemmin ollut järvimäinen patoallas, josta on saatu vesivoima tonttimaan vieressä sijainneeseen, jo kauan sitten kadonneeseen myllyyn. Järvestä on alun perin laskenut etelään kaksi uomaa, joista toinen on edelleen erotettavissa olemassa olevan lasku-uoman länsipuolella pellossa kosteikkona.
Nykyisen päärakennuksen vanhin osa on 1700-luvulta. Sen ympäristössä lienee jäänteitä vanhemmista rakennuksista. Historiallisten lähteiden ja arkeologisten havaintojen perusteella on todennäköistä, että Huskvarnin yksinäistalon keskiaikainen tontti on sijainnut nykyisellä pihamaalla. Myöskään siihen kuuluva
viljelymaisema ei ole paljon muuttunut viimeisten 500 vuoden aikana.
Huskvarnin eli linnan myllyn tarkasta sijainnista ei ole saatavilla tarkkoja tietoa historiallisista lähteistä ja sen jäljittäminen arkeologisesti osoittautui myös vaikeaksi. Ainoa vesipyörän sijoittamiselle sopiva paikka on tontin länsireunalla sijaitsevan kalliopaljastuman alapuolella. Kalliopaljastuman päällä sijaitsevan vajan ja jokiuoman välissä sijaitsee kaksi kivirakennelmaa jotka liittynevät paikalla olleeseen myllyyn. Myös jokiuoman länsirannalla on vastaavia rakenteita. Rakenteita voi olla säilynyt tällä kohtaa myös itse jokiuomassa.

Nothamn/ Norrkam (Asuinpaikat)
Historiallinen; Snappertunan saaristossa sijaitseva Nothamn eli Norrkam oli Raaseporin linnan alaisuuteen kuulunut keskiaikainen saaristolaiskylä. Nothamn, joka sijaitsee rannikkoa pitkin kulkevan ja lännestä Raaseporiin johtaneen väylän varrella, mainitaan säilyneissä lähteissä ensi kerran vasta vuonna 1540. Saarella oli 1500-luvulla ajoittain kaksi taloa, mutta toinen niistä autioitui lopullisesti jo ennen vuosisadan loppua. Myös jäljelle jäänyt talo oli 1600-luvulla pitkään autiona.
Nothamnin pohjoisosassa on ollut kaksi suojaisaa lahdenperukkaa ja pieni järvi. Niiden pohjoispuolisella suojaisella rinteellä erottuu matala terassi, jossa vanha asutus on sijainnut. Paikalle tehtiin 1.9.2005 kaksi koekuoppaa, joista paljastui asuinpaikkaa indikoiva hiilensekainen kulttuurimaa. Koekuopista löytyi runsaasti palanutta savea ja pari palaa 1500-1600-luvulle ajoittuvaa punasavikeramiikkaa. Kylän pellot ja niityt ovat olleet tonttimaan eteläpuolella. Paikalla on nykyisin perinnemaisemana hoidettua niittyä.

Sådö (Såddö) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen, vuosina 1610, 1839, 1843-1844 käytössä ollut rautakaivos.
Sådö on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä tarkemmin selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
ALUSTAVA LUOKITUSPERUSTE:
Perustamisajankohta (1610), toimintavuodet (1610-1844) ja malmin määrä rikastuksessa (920 tonnia) GTK:n tietojen perusteella sekä historiallinen merkitys (ks. Laine 1952, ?)
PAIKKATIETOSELITE:
Kohde on alustavasti paikannettu pistemäisenä osoittaen sen historiallisten vaiheiden kannalta keskeinen sijoittuminen. Kulttuuriympäristön luonnetta ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.

Puontila 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdekuvaus: Kohde sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän länsiosassa, noin 320 m Iivarin talosta länteen, mänty- ja lehtometsää kasvavalla tasanteella vanhan kylätien pohjoispuolella. Kyseessä on maan ja kivien sekainen talon perustus sekä siihen liittyvä kivistä rakennettu tulisija.
Talon perustukset ovat kooltaan 10 x 5 m, pitkä sivu on vanhan kylätien suuntainen. Maan ja kiven sekainen perustus sijaitsee 12 m vanhan kylätien pohjoispuolella. Kivestä tehty tulisija on talon eteläseinällä ja on kooltaan 1,5 x 1,5 m. Kyseessä on ilmeisesti ollut talo, jossa oli 2 huonetta.

Puontila 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän länsiosassa, noin 150m Iivarin talosta luoteeseen, mänty- ja lehtometsää kasvavalla tasanteella mäen laella vanhan kylätien pohjoispuolella. Kyseessä on maan ja kivien sekainen talon perustus, siihen liittyvä kivistä rakennettu tulisija sekä muita asumiseen liittyviä kiinteitä rakenteita.
Talon perustukset ovat kooltaan 5 x 6 m, siihen liittyvä kivestä ja tiilistä tehty tulisija on talon luoteisnurkassa ja on kooltaan 3 x 3 m. Talon perustukseen liittyvät vallit ovat leveydeltään metrin luokkaa ja korkeudeltaan 40–50 cm. Talon perustus ei ole tien suuntainen.
Talosta 20 m luoteeseen on hajanaisista pyöreähköistä kivistä tehty kivijalka joka on kooltaan 6 x 5 m. Rakenteessa ei ole havaittavissa tulisijaa. Ilmeisesti kyseessä on kevyehkön varastorakennuksen perustuskivet.
Talosta 35 m länteen on halkaisijaltaan 3 m kokoinen kivikasa, jonka keskellä on pyöreähkö kuoppa. Kuopan halkaisija on noin 1 metri. Kyseessä on ilmeisesti vanhan kivestä ladotun kaivon paikka.
Talosta 60 m lounaaseen on hiekkaiseen maahan kaivettu 4 x 3 m kokoinen kuoppa joka on syvyydeltään 1 metri. Kyseessä on ilmeisesti varastointikuopan jäännökset.
Ks. erilliskohteet.

Puontila 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän länsiosassa, noin 230 m Iivarin talosta luoteeseen, mäntymetsää kasvavalla kallioisella tasanteella vanhan kylätien lounaispuolella. Kyseessä on irrallisista pyöreähköistä kivistä koostuva talon perustus valleineen sekä siihen liittyvä kivistä rakennettu tulisija.
Talon perustukset ovat kooltaan 6 x 5 m, siihen liittyvä kivestä tehty tulisija on talon etelänurkassa ja on kooltaan 1,5 x 1,5 m. Talon perustukseen liittyvät vallit ovat leveydeltään metrin luokkaa ja korkeudeltaan 10–20 cm.

Karstu (Oravannokka, Oravaniemi) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Sammatissa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1840-1852, 1864-1866. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1824.
Karstu on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
ALUSTAVA LUOKITUSPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella:
perustamisajankohta (1824), toimintavuodet (1840-1866) ja malmin kokonaislouhinta (1223 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettu historiallinen merkitys (Laine 1952, 311-312)
- karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikkaa
PAIKKATIETOSELITE:
Kohde on alustavasti paikannettu pistemäisenä osoittaen sen historiallisten vaiheiden kannalta keskeinen sijoittuminen. Kulttuuriympäristön luonnetta ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.

Mårbacka (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Lohjalla. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1668-1673. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1668. Malmin kokonaislouhinta GTK:n tietoaineistojen mukaan 128 tonnia. Historiallisesta merkityksestä kts. Laine 1950, s. 53.
Kohdekuvaus:
Itä-länsi -suuntainen, itään päin aukeava, veden täyttämä jyrkkäseinäinen kaivoskuilu, jonka suuaukko veden alla tn. länsipäässä. Lähes pysysuora, pääosin tasainen seinämä, loivenee itään päin. Ympärillä mahdollisia koelouhinnan jälkiä, louhintajätettä, sivukiveä kasvillisuuden alla. Kuilun pituus on noin 11 m ja leveys noin 5 m.
Ympäristönä harvaa metsää kasvava kallionkumpare, jota ei minkäänlainen maankäyttö (talousmetsän käyttöä lukuunottamatta) ole muuttanut. Sijainti noin 100 m etäisyydellä Söderkullan tien päässä olevasta vapaa-ajan asunnosta. Tutkimuspotentiaaliltaan I-luokan kohde; 1600-luvun kaivostoiminnan jälkien päälle ei ilmeisesti ole tullut myöhempiä kerrostumia.

Hermala (Hermalan kylän hopeamalmi) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Lohjalla Lohjanjärven Suursaarella. Malmia tiedetään
louhitun ainakin 1686, 1746-1748, 1762 ja 1847. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1686. Malmin kokonaislouhinta GTK:n mukaan 42 tonnia. Historiallisesta merkityksestä kts. Laine 1952, 318-319.
Kohdekuvaus:
os. Lohjansaarentie 1229, sijainti pihapiirin välittömässä läheisyydessä, luonnonsuojelualueen sisällä, sen itälaidalla. Kyse on itä-luode -suuntaisesta avolouhoksesta, jossa on tehty louhintaa parinkymmenen metrin matkalla. Louhosjätteessä nähtävissä poranjälkiä sekä laidoilla kallioseinämissä jälkiä vanhemmasta louhintatekniikasta. Kasvillisuuden peittämiä koelouhinnan jälkiä laajalti myös asteittain nousevan louhoksen luonnonsuojelualueen puoleisessa päässä, sen huipulla. Kalliosta erottuvat neliömäiset, kasvillisuuden täyttämät uppoumat saattavat olla myös täytettyjä malminottopaikkoja, jopa mahdollisia tunnelin kulun aloituksia. Yleisesti ottaen kaivostoiminnan jäljet ovat varsin huomaamattomasti jakautuneet ja peittyneet maastoon.

Paavola (1000013365) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen kuparikaivos Lohjalla. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1824 ja 1831-1839. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1760.
Paavola on ollut merkittävä historiallinen metallikaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
ALUSTAVA LUOKITUSPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella:
perustamisajankohta (1760) ja malmin kokonaislouhinta (954 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettu historiallinen merkitys (Laine 1950, 67)
- karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikkaa
PAIKKATIETOSELITE:
Kohde on alustavasti paikannettu pistemäisenä osoittaen sen historiallisten vaiheiden kannalta keskeinen sijoittuminen. Kulttuuriympäristön luonnetta ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.

Rautniemi (Askola) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Lohjalla. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1826-1830, 1850-1860. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytämistä 1824.
Rautniemi on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella:
perustamisajankohta (1824) ja malmin kokonaislouhinta (1220 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettu historiallinen merkitys (Laine 1952, 285-286)
- karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikkaa

Böhle (Pyöli) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Nummi-Pusulassa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1844-1848, 1859-1866. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1840.
Böhle on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös.Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
perustamisajankohta (1840) ja malmin kokonaislouhinta (1265 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettu historiallinen merkitys (Laine 1952, 316-317)
Muutos 2022:
Kaivoksen paikannusta muutettu LIDAR-aineistossa näkyvien kaivoskuilujen kohdalle. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen laajuuden selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia.
Böhlen rautamalmia alettiin louhia vuonna 1844 ja marraskuussa 1844 paikalla oli kaksi louhosta. Kaivokselle rakennettiin Joseph Bremerin toimesta nostolaitteet, paja ja asunto. Louhinta kuitenkin lopetettiin jo neljän vuoden kuluttua kannattamattomana. Louhinta aloitettiin uudelleen 1859 ja sitä jatkettiin ainakin vuoteen 1864 saakka. (Laine, E. 1952. Suomen vuoritoimi 1809-1884 III, s. 316.)

Historiallinen; Kohde sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän länsiosassa, noin 90 m Iivarin talosta luoteeseen, mänty- ja lehtometsää kasvavalla tasanteella vanhan kylätien pohjoispuolella. Kyseessä on maan ja kivien sekainen talon perustus sekä siihen liittyvä kivistä rakennettu tulisija.
Talon perustukset ovat kooltaan 6 x 6 m, siihen liittyvä kivestä tehty tulisija on talon pohjoisnurkassa ja on kooltaan 1,5 x 1,5 m. Talon perustukseen liittyvät vallit ovat leveydeltään metrin luokkaa ja korkeudeltaan 50–60 cm. Talon perustus ei ole tien suuntainen.

Sjundby (Riegrufvan) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Siuntiossa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1837-1844. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä noin 1670.
Sjundby on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
perustamisajankohta (1670), toimintavuodet (1837-1844) ja malmin kokonaislouhinta (388 tonnia)
- karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikan ympäristöä
Kohteen pistemäinen paikannus on alustava ja viitteellinen. Kaivospaikan olennaista sijoittumista ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi sen mahdollisten rakenteiden, kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty. Tarkka paikannus edelleen epäselvä.

Kelkkala (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Tammisaaressa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1690-1707, 1786-1787, 1853-1864 ja 1900-luvulla. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1686.
Kelkkala on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
perustamisajankohta (1686), toimintavuodet (1690-1864) ja malmin kokonaislouhinta (2739 tonnia)

Tukikohta IX:11 (Kivikko) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Lahdentien ja Kehä I:n risteyksessä, moottoritien ramppien välissä.
Mäen juurella on maahan kaivettua hautaa. Mäen huipulle johtava hauta on louhittu kallioon, jota on itäpuolelta suojattu lisäksi matalalla maavallilla.
Yksi konekivääriasema, jonka yhteydessä on pienikokoinen suojahuone sekä yksi kaksihuoneinen suojahuone. Tuliasema ja suojahuoneet on rakennettu muuratuista kivistä ja betonista. Kallion huipulla on lisäksi betoninen tähystysasema.
Kohde kartoitettiin vuonna 2020 ja kohteen aluerajausta on muutettu sen perusteella. Kohteen rakenteet rajautuvat selvästi kallioalueelle ja sen viereen, kartoitusraportissa todetaan.

Tukikohta IX:12 (Tattariharju) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee metsässä Valuraudantien teollisuusalueen eteläpuolella.
Kohteessa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja. Betonilla tuettua taisteluhautaa on yhteensä n. 130 m. Rakennustyöt ovat jääneet keskeneräisiksi. Tuli- ja tähystysasemia sekä suojahuoneita varten on kaivettu ja louhittu 38 kuoppaa. Osa puolustusasemasta on tuhoutunut kun sen päälle on rakennettu teollisuusalue.
Vuonna 2015 tukikohdasta IX:12 etelään lähtevä yhdystie eli tykkitie kartoitettiin ja siihen kaivettiin poikkileikkaus Kehä I:n meluvallin rakentamisen takia. Makadam-päällysteinen tie tuhoutui 50 metrin matkalla eteläpäästään.

Tukikohta IX:17 (Kivikko) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakentamisajankohta 1915 – 1918. Kohde sijaitsee avokallion lounaisreunalla. Rakenteessa kasvaa vesakkoa.
Suojahuone on rakennettu kallioon louhittuun 7 x 8 m kokoiseen kuoppaan, jolla on syvyyttä n. 6 m. Rakenteen muodostaa kaksi huonetta, joihin johtaa kallion laidalta kapea yhdyshauta, joka tekee suorakulmaisen mutkan huoneen edessä. Huoneiden seinät on rakennettu betonista. Huoneet ja niiden eteen johtava hauta on ollut tarkoitus kattaa yli 2 m paksulla betonikatolla, mutta työt ovat jääneet keskeneräisiksi. Suojahuoneen vierellä on suuri kasa kivilouhetta.

Tykkipatteri 71 (Kivikko) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakentamisajankohta 1915 – 1918. Kohde sijaitsee sekametsää kasvavan mäen länsilaidalla. Rakenteiden päälle on kaatunut suurikokoisia puita ja paikalla kasvaa myös tiheää vesakkoa. Patteri sijaitsee tukikohdan IX alueella.
Kohteessa on yksi tykkiasema, jonka rintasuojana on kaareva betonivalli, jonka yläreunalla on kaksi ampumatarvikekomeroa.
Tykkiaseman eteläpuolella on kaksi betonista suojahuonetta ja yksi suojahuoneen kuoppa. Tykkiaseman luoteispuolella on yksi betoninen suojahuone. Kaikkien edellä mainittujen suojahuoneiden katot on räjäytetty. Viimeksi mainitun suojahuoneen luoteispuolella on ilmeisesti ehyt tai osittain ehyenä säilynyt suojatila, jonka sisäänkäynti on peittynyt maalla. Näkyvissä on vain pieni aukko huonetilaan.
Arkistotietojen mukaan patterin aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta, 190 puudan rannikkokanuunaa, vuoden 1877 mallia, joiden pääampumasuunta on ollut 50º. Patterin muut tykkiasemat on joko tuhoutuneet ja täytetty tai patterilla on tehty sodan loppuvaiheessa muutostöitä, jolloin aseistuksen määrästä eikä tykkien mallista ole tietoja.
Jäljelle jääneen tykkiaseman rintasuojan rakenne on ainoa laatuaan koko pääkaupunkiseudun linnoitusalueella.

Tykkipatteri 72 (Tattariharju) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakentamisajankohta 1915 – 1918. Kohde sijaitsee metsässä, Raetien päästä 70 koilliseen. Patteri sijaitsee tukikohta IX alueella.
Kohde on neljän tykin patteri, jonka tykkiasemat on kaivettu maahan. Kutakin tykkiasemaa kohden on rintasuojaan rakennettu kaksi suojahuonetta paitsi läntiseen, jossa on vain yksi suoja. Suojahuoneet on rakennettu betonista ja kaikki ovat säilyneet ehjinä. Ainoastaan sisäseininä olleet hirret on poistettu.
Patterin itäpäässä on betoninen suojahuone sekä patterin eteläpuolella yhdystien vieressä kolme pientä suojaa. Patterin taustalla kulkee yhdystie. Patterista johtaa yhdyshauta kohteeseen IX:12 sekä kaksi yhdyshautaa etelään taustalla olevan kallion toiselle puolelle.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n 120 puudan piiritystykkiä, joiden pääampumasuuntima on ollut koilliseen. Kohde on yksi maarintaman parhaimmin säilyneistä tykkipattereista.

Palojoki 2 (Maisi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nurmijärven Palojoella, nykyisen Yli-Troskin talon länsipuoleisella pihamaalla. Nykyisen pihamaan kohdalla on vanhojen karttojen mukaan aikanaan sijainnut Maisin vanha talo. Myöhemmän uudisrakentamisen yhteydessä nykyisen Yli-Troskin talon pihamaata on tasoitettu ja Maisin talon jäänteet ovat jääneet osittain kasattujen maakerrosten alle. Maisin talon perustusten päällä on maata 0.5-1 metriä, sen alta pilkistää lohkotuista kivistä tehty kivijalka sekä siihen liittyvä kivistä tehty tulisija. Yli-Troskin talo sijaitsee kohteesta 30m koilliseen. Sen nykyinen asukas Matti Talvenmäki (os. Metsäkyläntie 920, Nurmijärvi) sanoi, että kyseessä olisivat vanhan Maisin talon perustukset. Hän kertoi myös, että läheinen Ali-Troskin tila tuhoutui aikanaan 1950-luvulla Palojoen kylätien oikaisun yhteydessä. Vaikuttaisi siltä, että Maisin talon kohdalla olisi edelleen jäljellä ehjiä asutuskerrostumia.

Riitamäki (1000013233) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rannikkomäen kylässä, Nurmijärven itärajalla.
Rajakiven perustana on ladottu kasa pyöristyneitä kiviä joka on kooltaan 1 x 1,5 m. Sen keskelle on asetettu lohkottu pystykivi jonka koko on 70 x 50 x 25 cm.
Nykyäänkin käytössä oleva rajakivi on nimensä perusteella joskus ollut riitaisan rajankäynnin köhteena. Kiistat on kuitenkin sovittu viimeistään 1600-luvulle tultaessa, sillä vanhoissa kartoissa vuosilta 1693 ja 1700 Riitamäen rajamerkki on nykyisellä paikallaan. Riitamäen rajakivi on sijainnut Palojoen, Raalan ja Siippoon rajalla.

Keimomylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rannikkomäen kylässä, Nurmijärven itärajalla. Keimomyllyn kohdalla on aikanaan ollut Siippoon ja Rusutjärven yhteinen mylly, josta nykyään tosin on enää jäljellä vain hieman juoksutusuoman jäänteitä. Itse myllyn tarkkaa sijaintia tai muotoa ei enää pysty hahmottamaan.
Aikaisemmin Keimomylly toimi rajamerkkinä Raalan, Siippoon sekä Tuusulan välillä. Brotheruksen karttaan vuodelta 1700 se on merkitty nimellä Keimoviiki, vuoden 1775–76 kartassa se kuitenkin mainitaan nimellä Keimon mylly. Siippoon mylly mainitaan jo 1550-luvun lopun asiakirjoissa, joissa kerrotaan että se kävi vain keväisin ja syksyisin korkean veden aikaan. (Tommila 1958, 128; Tommila 1959, 146)

Kirkonkylän mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kirkonkylän myllystä ei nykyään ole paljoakaan jäljellä. Johdinuoma on edelleen havaittavissa, se on tehty lohkotuista kivistä ja myöhemmin tuettu sementtivahvistuksilla. Itse myllyrakennus erottuu maastossa heikosti, se lienee ollut 8 x 8 metrin suuruinen ja sen perustus on aikanaan tehty lohkotuista kivistä (nykyään osin purettu). 10 metriä rakenteesta länteen (joesta poispäin) on useita pieniä tiilirakenteita, jotka liittynevät paikalla 1890-luvulla sijainneeseen pitäjän ensimmäiseen pärehöylään. (Tommila 1959, 504)
20 metriä myllyrakenteesta etelään on maastossa havaittavissa talon perustusten jäänteet, ilmeisesti vanha myllärin tupa. Nurkkakivet näkyvät 6 x 6 metrin alalla, niiden keskellä on ison tulisijan jäänteet. Tulisija on kooltaan 2 x 4 metriä ja korkeudeltaan runsaat 20 cm. Ks. erilliskohteet.
Tuvan perustuksista 8 metriä etelään on maastoon kaivettu 0,6 m syvä kuoppa, kooltaan 4 x 3 metriä. Kuopassa on lohkottuja kiviä, joiden halkaisija on 30–40 cm. Ilmeisesti kyseessä on varastokuopan jäänteet. Ks. erilliskohteet.
Varastokuopasta 20 metriä etelään on pyöreähköistä kivistä tehty perustus, jonka lyhyt sivu on joen suuntainen. Rakenteen koko on 5 x 6 metriä eikä siinä havaittu tulisijaa. Ilmeisesti kyseessä on vanhan talous-/varastorakennuksen jäänteet. Ks. erilliskohteet.
Entisen voimalaitoksen kohdalla joen yli johtaa lohkokiviarkuille rakennettu puusilta. Samalla kohtaa oli ainakin jo 1750-luvulla silta, jonka kautta kulki maantie kirkonkylästä Palojoelle ja edelleen Tuusulaan. Kirkonkylän myllyltä länteen Myllymäelle ja edelleen kirkonkylälle johtanut vanha tieura on edelleenkin maastossa havaittavissa, ollen tosin itäosiltaan jo kovaa vauhtia umpeutumassa. Tien leveys on 4–6 metriä ja siihen liittyvät gps-pisteet (ks. lisätiedot) kertovat nykyään käyttämättömänä olevan tieuran osan sijainnista (ei muinaisjäännös).

Raalan kartano (Råskog) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Raalan kartanon alueella, jossa saattaa olla jäänteitä keskiaikaisesta kylätontista. Raala on lyhennetty muoto varhaisemmasta Radila-nimestä, joka puolestaan on väännös kylän ruotsinkielisestä nimestä Råskog. Raalassa oli 3 taloa jo 1500-luvun alussa. Kylästä muodostettiin kartano 1640-luvulla eikä varhaisempien talojen nimiä ole säilynyt. Kartanon piha on osin tasattu ja terassoitu, mutta keskiaikaisia kerroksia saattaa vielä olla säilyneinä varsinkin talon itäpuolisella piha-alueella, joka on luonnonmukaisemmassa tilassa.

Nukari 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vantaanjoen Nukarinkosken (Pengerkoski) itärannalla, vanhan Helsingistä Hämeenlinnaan johtavan maantien eteläpuolella. Komeassa koskessa on ollut useita myllyjä eri aikoina, nyt havaitut rakenteet edustavat vain niiden nuorinta käyttöjaksoa.
Nukarinkoskessa on ollut useita myllyjä ja sahoja eri ajanjaksoina, siihen alueen topografia antaakin hyvät mahdollisuudet. Varhaisimmat merkinnät alueen myllyistä ovat 1580-luvulta, 1680-luvulta sekä edelleen 1700-luvun puolivälistä eteenpäin. Nukarin ratsutilan vesimyllyn lisäksi alueella on ollut ainakin Raalan tullimylly sekä Raalan kartanon omistama ns. Adlervhofin saha.
Vanhan Helsingistä Hämeenlinnaan johtavan tien eteläpuolella on betonista tehty rakennuksen perustus, johon liittyy lohkokivistä kohtuullisen huolellisesti ladottu veden johdinuoma joka jatkuu betonirakenteesta alajuoksulle (lounaaseen) päin runsaat 15 metriä. Betonirakenne on kooltaan 4 x 5 metriä ja siihen liittyy 20 metriä pitkä betonista tehty sivu-uoma joen yläjuoksulle (koilliseen) päin, jonka kautta kosken vettä on paremmin saatu hallitusti johdettua betonirakenteeseen.
Paikalla on vanhojen asiakirjojen ja karttojen perusteella ollut Nukarin mylly useaan otteeseen 1600-luvun lopulta 1800-luvun lopulle. Esimekiksi kartassa vuodelta 1830 tälle paikalle on merkitty Nukarin jauhomylly ja sen alapuolella oleva saha.
Ks. erilliskohteet.

Nukari 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vanhan Helsingistä Hämeenlinnaan johtavan tien pohjoispuolella on vanhojen karttojen ja asiakirjojen perusteella sijainnut Adlerhofin saha, joka perustettiin paikalle viimeistään 1700-luvun alussa. Aluksi se palveli vain kartanon omia tarpeita, mutta jo vuonna 1709 sahalle hankittiin uudet entistä tehokkaammat terät. Raalassa otettiin tällöin ensimmäisenä maassamme käyttöön uusimalliset ns. hollantilaiset terät, jolloin sahan toiminta vilkastui. Venäläiset polttivat sen Isonvihan aikana vuonna 1713, mutta rauhan jälleen tultua se kunnostettiin vuonna 1721. Sahan tuhouduttua jälleen tulipalossa sen paikalle rakennettiin uusi saha vuoteen 1734 mennessä. Tämän todettiin kuitenkin sijaitsevan maaperältään sopimattomassa paikassa, joten se jouduttiin siirtämään paremmalle paikalle. Vuonna 1737 aloitti uusi saha toimintansa Nukarin maalla. Se toimi tällä paikalla 1790-luvun puoliväliin saakka, jonka jälkeen tiedot sen käytöstä lakkaavat. (Tommila 1959, 171–173)
Vuonna 1757 tehdyssä kartassa Adlerhofin saha ja siihen liittyvä pato sijaitsevat kartan pohjoisosassa. Kartan osoittamassa padon paikassa on nykyään kävelysilta, jonka tukikivet lienevät aikoinaan kuuluneet Adlerhofin sahan patorakenteisiin. Vanhan saharakennuksen nurkkakivet sekä osa veden johdinväylästä ovat edelleen säilyneinä maastossa havaittavissa.
Vanhassa kartassa vuodelta 1757 on merkittynä toinen patorakennelma Adlerhofin padon alapuolella, Nukarinkosken itäisessä uomassa. Maastokäynnillä kartan osoittamalla paikalla havaittiinkin ladotun kivirakenteen jälkiä sekä jokiuoman itäiseltä rannalta että joen keskellä olevan saaren itärannalta. Kyseessä on ilmeisesti Adlerhofin sahaan aikanaan liittyneen patorakennelman jäänteet. Todennäköisesti tällä patorakennelmalla on pyritty hillitsemään sen alapuolella olevan jokitörmän kulumista korkean veden aikana.
Ks. erilliskohteet

Nukari 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vantaanjoen Nukarinkosken (Pengerkoski) itärannalla, sen itäisessä uomassa Adlerhofin vanhan sahan alapuolella, vanhan Helsingistä Hämeenlinnaan maantien pohjoispuolella. Komeassa koskessa on ollut useita myllyjä eri aikoina, nyt havaitut rakenteet edustavat pääosin vain niiden nuorinta käyttöjaksoa.
Maastokäynnillä Adlerhofin sahan ja siihen liittyvä padon alapuolella Nukarinkosken itäisessä uomassa havaittiin lohkotuista kivistä tehty siististi ladottu patorakennelma, joka tulkittiin myllypadon jäänteiksi. Siihen liittyy todennäköisesti ko. padon yläjuoksulla oleva kivipengerrys, joka jatkui saaren puolella yli 10 metriä. Paikalla on todennäköisesti sijainnut mylly ja siihen liittyen pengerretty veden johdatusuoma sekä myllypato.

Nukari 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vantaanjoen Nukarinkoskesta 100 metriä länteen, vanhan Helsingistä Hämeenlinnaan kulkevan maantien pohjoispuolella. Vanhojen karttojen ja asiakirjojen perusteella paikalla tai sen välittömässä läheisyydessä on ollut 1700-luvulla sahankirjurin asuinrakennus sekä yksi torppa.
Maastokäynnillä paikalla todettiin metrin paksuinen kiviaitaus jonka koko on 18 x 18 m. Siihen on ladottu siististi lohkottuja kiviä 2–4 kivikerrosta ja sen korkeus on 60 cm. Aitauksen sisäpuolelle tehtiin kaksi lapionpistoa havaitsematta niissä mitään merkkejä ihmistoiminnasta. Ilmeisesti kyseessä on 1700-luvun sahan toimintaan liittyvä kivirakennelma, mahdollisesti ison rakennuksen perustus, ks. lisätiedot.

Nukari 5 (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Varhaisimmat merkinnät alueen myllyistä ovat 1580-luvulta, 1680-luvulta sekä edelleen
1700-luvun puolivälistä eteenpäin. Nukarin ratsutilan vesimyllyn lisäksi alueella on ollut
ainakin Raalan tuullimylly sekä Raalan kartanon omistama ns. Adlerhofin saha.
Vanhan Helsingistä Hämeenlinnaan johtavan tien eteläpuolella on vanhojen karttojen ja asiakirjojen perusteella sijainnut Nukarin saha, joka perustettiin paikalle viimeistään 1800-luvun lopulla. Adlerhofin uusi saha aloitti toimintansa vuonna 1737 Nukarin maalla. Se toimi Helsinki-Hämeenlinna maantien eteläpuolella 1790-luvun puoliväliin saakka, jonka jälkeen tiedot sen käytöstä lakkaavat. (Tommila 1959, 171–173)
Vuonna 1894 tehdyssä suunnitelmakartassa Nukarin saha on suunniteltu rakennettavaksi nykyiselle paikalleen. Tämä uusi saha kuitenkin paloi noin 1910, jolloin uusi saharakennus tehtiin tiilistä (Härö 1985, 85–87). Maastokäynnillä paikalla todettiin edelleen olevan kylmämuurattu lohkotuista kivistä tehty myllypadon jäänne, jonka päälle on nykyään rakennettu kävelysilta. Padon alapuolella, siitä noin 50 metriä eteläluonaaseen on havaittavissa vanhan sahan jäänteet, jotka on tehty tiilestä. Sahan perusta on rakennettu kylmämuuratuista lohkokivistä ja on kooltaan 6 x 11 m. Itse saharakennus on vuonna 1910 rakennettu punatiilistä, siitä on nykyään enää jäljellä lähinnä itäseinä. Sahan eteläpuolella on havaittavissa vanha kivetty veden johdinuoma, joka on johdattanut sahan käytössä olleen veden takaisin pääuomaan. Sen pituus on noin 10 metriä.

Santamäki 2 (1000013245) (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 2,3 km Nummenpään kylästä eteläkaakkoon, Lähteenmäen talon pohjoispuolella. Paikalla havaittiin 7 loivaa painannetta kahdella eri rantaterassikorkeudella. Metsänhoitotöissä tehty tieura kulki poikki usean painanteen, vaikeuttaen niiden muodon hahmottamista. Kyseessä olevat painanteen ovat kooltaan 1–1,5 m x 2–3 m ja niiden poikkileikkaus on U:n tai V:n muotoinen. Kuopanteiden syvyys on 30–40 cm.
Kyseessä on todennäköisesti isonvihan aikainen venäläinen leiripaikka, eli painanteet ajoittuvat 1700-luvun alkuun.

Nummenpää 1 (Myyri) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylän länsipuolella, kylätien pohjoispuolella. Myyri on Nummenpään kylän alkutaloja, se mainitaan jo vuoden 1543 maakirjassa. Nykyiselle paikalleen (vanhasta talonpaikasta 100 metriä pohjoiseen) Myyri siirrettiin ilmeisesti isonjaon jälkeen 1700-luvun lopulla. (Härö 1985, 45)
Peltojen ympäröimällä heinäsaarekkeella havaittiin rakennuksen perustukseen liittyvää kiveystä. Kiviä oli 8x8 metrin alalla nurkkakivien lisäksi noin 2 metrin välein. Tulisija on rakenteen eteläseinällä (tien puolella).
Paikallisen Nummenpään asutushistoriaa tutkineen informantin mukaan kyseessä on vanha Myyrin talon paikka. Hänen mukaansa talo siirrettiin kauemmas tiestä 1800-luvun alussa, kun venäläiset olivat polttaneet vanhan rakennuksen. Juhani Markus kertoi lisäksi, että tällä samalla paikalla on myöhemmin ollut riihi joka purettiin 1940-luvulla.

Nummenpää 2 (Paakka) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylän länsiosassa, kylätien pohjoispuolella. Paakka on Nummenpään kylän alkutaloja, se mainitaan jo vuoden 1543 maakirjassa. Lähistöllä sijaitseva Yli-Paakan nykyinen päärakennus on ilmeisesti 1800-luvun lopulta. Paakan talo jaettiin vuonna 1784 Yli- ja Ali-Paakaksi. Ali-Paakan kantatilasta lohkaistiin edelleen Hakalan tila vuonna 1797. (Tommila 1958, 200)
Maastokäynnillä kohteessa havaittiin pyöreähköistä kivistä tehty rakennuksen perusta, joka on kooltaan 12 x 5 m. Lisäksi siihen kuuluu 5 x 5 m kokoinen lisäosa, ilmeisesti vanhan kuistin paikka rakennuksen länsiosassa. Rakennuksen jäänteissä ei havaittu tulisijaa. Sen todennäköisimmällä paikalla rakennuksenpohjan keskellä on muistokivi Suomen ensimmäisen pyhäkoulun pitopaikalla. Pyhäkoulua pidettiin Yli-Paakan talossa vuodesta 1832 lähtien. (Tommila 1959, 371)

Nummenpää 6 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylämäeltä pohjoiseen kohti Leppälampea menevän vanhan tien länsipuolella, Kaarlan talosta 20 metriä länteen. Maastokäynnilla paikalla todettiin lohkotuista kivistä ladotun 2-huoneisen maakellarin jäänteet, jonka koko on 3 x 8 metriä ja syvyys 1 metri. Rakenne on osittain itäosastaan tuhoutunut vanhaa kylätietä levennettäessä.

Nummenpää 8 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylämäen etelärinteellä, Kaarlan talosta 80 metriä pohjoiseen. Kaarlan talon isäntä kertoi että paikalla olisi jonkinlaisia outoja painanteita. Hän on haastatellut Kaarlan talon vanhoja omistajia, eivätkä nämä hänen mukaansa muista alueella koskaan mitään rakennuksia olleen. Maastokäynnilla paikalla todettiin matalilla maavalleilla varustettu loivahko painanne, joka on kooltaan 5 x 5 m. Maavallien korkeus on runsaat 20 cm. Tulisijan jäänteet ovat kooltaan 2 x 2 m ja ne on rakennettu tiilestä. Ilmeisesti kyseessä on vanha rakennuksen perusta.
Rakenteesta 60 metriä länteen havaittiin maastossa 2 matalaa painannetta noin 4 metrin päässä toisistaan. Painanteet olivat kooltaan 4 x 4 metriä ja niiden ympärillä oli 20 cm korkeat maavallit. Merkkejä tulisijasta ei havaittu. Ilmeisesti kyseessä on kahden vaatimattoman varasto/talousrakennuksen jäänteistä. Ks. erilliskohteet.

Nummenpää 9 (Ali-Viisas) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylämäen etelärinteellä, Kaarlan talosta 140 metriä etelään. Ali-Viisaan nykyisen asuinrakennuksen pohjoispuolella, terassoidun pihan alueella, havaittiin vanhan rakennuksen jäänteet, jotka osittain jäävät uuden pihalle tehdyn maaterassin alle. Rakenne oli näkyvältä osaltaan 3 x 3 m ja siihen liittyi pyöreähköjä kiviä sekä savitiivistettä. Todennäköisesti kyseessä on vanhan Ali-Viisaan talon perustusten jäännökset, jotka ilmeisesti jatkuvat säilyneinä nyt tehdyn pihaterassin alla.
Kohteesta 40 metriä kaakkoon, Ali-Viisaan nykyisen päärakennuksen eteläpuolella havaittiin betonista tehty rakennuksen kivijalka. Ilmeisesti kyseessä on suhteellisen äskettäin puretun Ali-Viisaan entisen päärakennuksen jäänteet, ks. erilliskohde.

Nummenpää 10 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohteessa on kahdeksan kuoppaa, jotka sijaitsevat Nummenpään kylän itäpuolella, Mustamäki-nimisen maastonkohouman etelärinteessä, Satulinmäki-nimisen tien pohjoispuolella. Alueen moreenimaassa kasvaa kangasmetsää.
Kuopat on kaivettu maahan. Niiden koko on keskimäärin 3 x 4 m ja syvyys 1 m. Itäisimmät kuusi kuoppaa sijaitsevat tiiviissä ryhmässä. Niistä 25 m länteen on lisäksi yksi kuoppa ja 15 m etelään toinen kuoppa, joka sijaitsee aivan tien vieressä. Itäisin kuoppa nro 5 sijaitsee rinteen reunassa ja sen sisäpuolen pohjois- ja itäseinämät on ladottu kivistä. Tarkastuskäynnillä 2020 kuopan nro 5 pohjalta otettiin useammasta kohdasta käsikairalla näytteitä, joissa havaittiin ainoastaan ruskeaa hiekkaa ja kaira osui monissa kohdissa kiviin. Kuopat vaikuttavat sijaintipaikkansa, ryhmittelynsä, syvyytensä ja maanperän laadun perusteella ns. nauriskuopilta eli juurikkaiden talvisäilytyskuopilta.
Vuoden 2008 inventoinnissa saatiin paikalliselta, Nummenpään asutushistoriaa tutkineelta informantilta tieto, jonka mukaan Nummenpään kylän itä- ja länsipäässä oli aikanaan mäet, joiden hiekkapitoisille yhteismaille oli kaivettu useiden talojen varastokuoppia. Nummenpään itäosassa [tarkoittanee länsiosassa] aikoinaan ollut varastokuoppamäki oli hänen mukaansa tuhoutunut myöhemmän maankäytön yhteydessä.
Tarkastuskäynnillä 2020 kuoppien sijaintipaikkoja tarkennettiin ja kohde rajattiin paikkatietokantaan.
Ks. alakohteet

Nummenpää 11 (Kaarla) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylämäen itäpäässä etelärinteellä, vanhan kylätien itäpuolella. Kaarla on yksi Nummenpään kylän kantataloista, se mainitaan jo vuonna 1540. Härön mukaan nykyinen talo olisi vuodelta 1877 (tai 1896), ja vanhempi talo olisi sijainnut jonkin verran lännempänä mäen yli Korpeen vievän tien varrella (Härö 1985, 47). Tontin topografia ja sillä tehdyt tutkimukset kuitenkin viittaisivat siihen, että Kaarlan talon länsiosa olisi mahdollisesti itäosaa vanhempi, tai ainakin rakennettu vanhemmalle kiviperustukselle jota olisi uudisrakennuksessa käytetty hyödyksi.
Paikalle tehtyjen lapionpistojen perusteella (12 kpl) vaikuttaisi siltä, että Kaarlan päärakennuksesta pohjoiseen ja itään oleva osa tontista olisi käytännössä tuhoutunut. Tontin länsiosassa ja eteläosan tasoitettujen maaterassien alla sen sijaan saattaa edelleen olla jäljellä vanhoja asutuskerroksia.
Talon omistajan mukaan korjaustöissä (2010) on talon itäpäästä löytynyt lattian alta poistetun kuivan hiekkakerroksen alta vanhemman rakennuksen perustuksia ja hirsiä.

Satuli 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylämäen itäosassa, Satulin talosta 90 metriä itäkoilliseen. Maastokäynnillä paikalla havaittiin pyöreähköistä kivistä tehty talon perustus joka on kooltaan 7 x 5 m. Siihen liittyvä tulisija on talon pohjoisseinustalla ja on kooltaan 2 x 2 m ja korkeudeltaan 20 cm. Rakenteeseen todennäköisesti liittyy kohde Nurmijärvi Satuli 1, joka sijaitsee tästä noin 30 m lounaaseen.

Mattilanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Haapalanmäen luoteisrinteellä, Helsinki-Hämeenlinna moottoritien itäpuolella. Paikka kasvaa vesakkoa ja nuorehkoa koivumetsää. Paikallista asutushistoriaa tutkivan Martti Saaren mukaan paikalla olisi omituisen muotoisia hiilimiiluja muistuttavia painanteita. Maastokäynnillä luoteeseen viettävällä rinteellä havaittiin kolme hiilimiilua, joista suurin on aukaistu. Suurimman miilun koko on 10 x 8 m, sen vieressä olevien kahden avaamattoman miilun halkaisija on 6 metriä.

Poffin mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Palojoen Ylikylän pohjoispuolella, Vantaanjoen itärannalla. Paikallista asutushistoriaa tutkivan Martti Saaren mukaan kyseessä on vanhan Poffin myllyn rauniot, tunnettu myös nimellä Palojoen mylly. Nykyisin myllyn rakenteet ovat lähes kadonneet, vain vähän veden johdatusuran kiveystä ja myllyn perustuskiviä on jäljellä.

Sikonummi (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Palojoen pohjoisosassa, nykyisen Maisin talon itäpuolella. Paikallista asutushistoriaa tutkivan Martti Saaren mukaan Sikonummen yhteismaalle on Isojaosta lähtien tehty perunakuoppia. Sikonummen maaperä on hienoa hiekkaa, ja siellä on useita kymmeniä eri-ikäisiä varastokuoppia, kooltaan 2–3 x 2 metriä.

Numlahti 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Numlahden Sahamäen itäosassa, Kuhankosken itärannalla, vanhan kylätien eteläpuolella. Maastokäynnillä paikalla havaittiin lohkotuista kivistä tehty talon perustus joka on kooltaan 7 x 4 m. Siihen liittyvä kivistä tehty tulisija on talon länsiseinustalla ja on kooltaan 1 x 1 m. Kyseessä on vanhojen karttojen perusteella todennäköisesti Numlahden muonamiesten talon jäänteet.

Numlahti 5 (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Numlahden Sahamäen itäosassa, Kuhankosken länsirannalla. Maastokäynnillä paikalla havaittiin kivestä ja betonista tehtyjä rakenteita, jotka ilmeisesti liittyvät paikalla aikoinaan sijainneeseen sahaan/voimalaan. Kuhankoskessa on sijainnut Numlahden kartanon saha ainakin 1600-luvulta lähtien. Aluksi saha ilmeisesti toimi vain kotitarpeiksi, mutta 1726 se aloitti toimintansa täysin uusittuna. Sahaa on uusittu ja laajennettu myöhemminkin useaan otteeseen mm. 1800-luvun alussa. (Tommila 1959, 168–169) Pysähdyksissä Numlahden saha oli 1850-luvulta aina vuoteen 1902 saakka, jolloin se perustettiin höyrysahana uudelleen. (Tommila 1959, 503)

Numlahti 6 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Numlahden Sahamäen itäosassa, Kuhankosken itärannalla. Maastokäynnillä paikalla havaittiin lohkotusta kivestä tehtyjä rakenteita, jotka ilmeisesti liittyvät paikalla aikoinaan sijainneeseen myllyyn. Rakenteita havaittiin 20 metrin matkalla joen itärannalla ja ne tulkittiin myllypadon jäänteiksi. Kuhankoski on aikoinaan ollut Nurmijärven suurin myllykoski, sen varressa sijaitsi useita myllyjä vain muutamien kymmenien metrien päässä toisistaa. 1500-luvulla mainitaan paikalla sijainneen ainakin Numlahden, Perttulan, Uotilan sekä Valkjärven myllyt, myöhemmin on paikalla sijainnut vain kolmen ensin mainitun kylän myllyt. Vanhojen karttojen perusteella ylinnä koskessa on ollut Numlahden mylly, sitten Perttulan ja alinna Uotilan myllyt. (Tommila 1959, 149–150). Näistä parhaiten ovat säilyneet Numlahden myllyn jäännökset.
Lähellä myllypatoa havaittiin lohkotuista kivistä siististi kylmämuurattu kiviperustus joka on kooltaan 7 x 8 metriä. Myllyn kautta vesi meni aikanaan johdinputkea myöten sahalle joen toiselle rannalle (= kohde Numlahti 2). Kyseessä on ilmeisesti Numlahden myllyn jäännökset.
Perttulan myllystä on käytännössä jäljellä vain hieman betoniperustuksen reunaa ja joitakin kallioon porattuja rautatappeja joen keskivaiheilla. Itse mylly on aikanaan sijainnut kosken länsirannalla.
Ks. erilliskohteet

Historiallinen; Kohde sijaitsee Numlahden Sahamäen itäosassa, Kuhankosken itäpuolella, vanhan kylätien pohjoispuolella. Maastokäynnillä paikalla havaittiin tiilistä rakennetun tulisijan jäänteet, kooltaan 2,5 x 2,5 m ja korkeudeltaan 1 metri. Tulisijan eteläpuolella oli talonperustukseen liittyviä irrallisia nurkkakiviä, rakennuksen arvioitu koko on ollut 5 x 8 m. Kyseessä on todennäköisesti suhteellisen vanhan talon jäänteet.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Numlahden Sahamäen itäosassa, Kuhankosken länsirannalla, vanhan kylätien eteläpuolella. Maastokäynnillä paikalla havaittiin vanhojen omenapuiden ympäröimänä 6 x 4 m kokoinen suorakaiteenmuotoinen maakumpu, jonka keskellä on tulisijaksi tulkittu 50 cm ympäristöään korkeammalla oleva kohouma. Lapionpistossa kohoumassa havaittiin tiiltä, hiiltä, rautaa sekä rautakuonaa. Kyseessä on suhteellisen vanhan talon, todennäköisesti pajan jäännökset.

Numlahden kartano 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Numlahden kartanon mailla, Kuhankosken itäpuolella, kartanosta 180 metriä lounaaseen. Maastokäynnillä havaittiin, että paikalla on lohkottuja kiviä, jotka muodostavat isohkon rakennuksen perustan, kooltaan 10 x 20 metriä. Rakenteeseen liittyi kaksi ison tulisijan jäännettä jotka molemmat olivat kooltaan 3 x 3 metriä ja korkeudeltaan 80 cm. Kummassakin tulisijassa havaittiin lapionpistossa tiiltä, hiiltä sekä palaneita kiviä.

Petäjäskoski (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nurmijärven ja Hyvinkään rajalla, Nurmijärven pohjoisosassa. Hämeen ja Uudenmaan välinen rajalinja muotoutui tarkemmin viimeistään 1500-luvulla, ja tässä yhteydessä Nurmijärven pohjoisosa kuului Hämeen puolelle ja eteläosa Uudenmaan puolelle. Vanhaan rajalinjaan liittyviä isoja rajakiviä/-kallioita etsittiin tämän inventoinnin yhteydessä mahdollisuuksien mukaan.
Jaakko Teitti mainitsee nähneensä Viipurin linnassa vanhan rajatuomion 1550-luvulta, joka sekin lienee kopio vielä vanhemmasta raja-asiakirjasta. Nurmijärven osalta vanha rajalinja kulki idästä länteen lueteltuna seuraavasti: Petäjäskoski-Hanhisuonsaari-Kiljava-Sääksjärven Röykkä-Nummenpää-Hirvikorpi. (Tommila 1958, 105–106 viitteineen)
Petäjäskoskella havaittiin maastokäynnillä Nurmijärven ja Hyvinkään rajalla iso neljään osaan haljennut siirtolohkare, joka sopisi vanhaksi rajamerkiksi hyvin. Kivi on kooltaan 15 x 15 metriä ja korkeutta sillä on 2,5–3 metriä. Mitään hakkauksia tai muita kruunun tarkistusmerkkejä ei havaittu.

Hanhisuonsaari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nurmijärven ja Hyvinkään rajalla, Nurmijärven pohjoisosassa, Rajamäen kirkolta 5,4 km koilliseen. Hämeen ja Uudenmaan välinen rajalinja muotoutui tarkemmin viimeistään 1500-luvulla, ja tässä yhteydessä Nurmijärven pohjoisosa kuului Hämeen puolelle ja eteläosa Uudenmaan puolelle.
Jaakko Teitti mainitsee nähneensä Viipurin linnassa vanhan rajatuomion 1550-luvulta, joka sekin lienee kopio vielä vanhemmasta raja-asiakirjasta. Nurmijärven osalta vanha rajalinja kulki idästä länteen lueteltuna seuraavasti: Petäjäskoski-Hanhisuonsaari-Kiljava-Sääksjärven Röykkä-Nummenpää-Hirvikorpi. (Tommila 1958, 105–106 viitteineen)
Hanhisuonsaari on nimensä mukaisesti kivinen ja kalliopohjainen mäntymetsää kasvava saari Hanhisuolla. Se näkyy maastosta nousevana kohoumana kauas ja on siten sopinut mainiosti vanhaksi rajamerkiksi. Todennäköisesti vanha raja on aikanaan kulkenut saarella sijaitsevan kallionyppylän korkeimman kohdan poikki, mutta nykyään sillä paikalla on retkeilijöille tarkoitettu laavu ja nuotiopaikka.
Nykyisin käytössä oleva rajamerkki on Hanhisuonsaaren korkeimman kohdan pohjoispuolella. Kyseessä on ladottu, halkaisijaltaan 1,2 m oleva kivikasa jonka keskellä on pystykivi. Kiveen on hakattu luku 2 ja nimikirjaimet E.T.

Sääksjärven Röykkä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nurmijärven, Vihdin sekä Hyvinkään rajalla, Nurmijärven pohjoisosassa, Rajamäen kirkolta 6,1 km länsilounaaseen. Hämeen ja Uudenmaan välinen rajalinja muotoutui tarkemmin viimeistään 1500-luvulla, ja tässä yhteydessä Nurmijärven pohjoisosa kuului Hämeen puolelle ja eteläosa Uudenmaan puolelle. Jaakko Teitti mainitsee nähneensä Viipurin linnassa vanhan rajatuomion 1550-luvulta, joka sekin lienee kopio vielä vanhemmasta raja-asiakirjasta. Nurmijärven osalta vanha rajalinja kulki idästä länteen lueteltuna seuraavasti: Petäjäskoski-Hanhisuonsaari-Kiljava-Sääksjärven Röykkä-Nummenpää-Hirvikorpi. (Tommila 1958, 105–106 viitteineen)
Sääksjärven luoteispuolella on kivikkoisen mäen lounaisrinteellä iso kivi, joka muotonsa ja kokonsa puolesta sopisi vanhaksi rajakiveksi. Kooltaan siirtolohkare on 3 x 4 metriä ja korkeudeltaan 2,5 metriä. Mitään hakkauksia tai muita kruunun tarkistusmerkkejä ei havaittu.

Leppälampi (1000013279) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Leppälammen kylässä, vanhan kylätien pohjoispuolella puron varressa. Maastokäynnillä paikalla havaittiin betonista tehty patorakennelma, joka ilmeisesti liittyy paikalla aikoinaan sijainneeseen myllyyn.
Leppälammilla mainitaan olleen mylly useaan otteeseen 1580-luvulta lähtien (Tommila 1958, 149). Nykyisen betonista tehdyn padon kohdalla on topografisesti paras paikka myllylle Leppälammin puron varrella, ainakin vanhan kylätien pohjoispuolella. Vaikuttaisikin siltä, että samalle paikalle on yhä uudestaan rakennettu mylly edellisen tultua liian huonokuntoiseksi tai palettua.

Lehmälampi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylän pohjoispuolella, Lehmälammesta 370 metriä länteen. Maastokäynnillä kohteessa havaittiin hiekkaisen länteen avautuvan rinteen yläosassa pieni tervahauta. Pientä mäntymetsää kasvavassa rinteessä olevan tervahaudan halkaisija on 6 metriä ja siitä johtaa juoskutusränni mäen alarinteeseen (itään) päin.
Kaarlan talon omistajan mukaan paikalle olisi haudattu Kaarlan talon väkeä Isonvihan aikoihin 1700-luvun alkupuolella. Myös paikallinen Nummenpään asutushistoriaa tutkinut henkilö muistaa alueella kerrotun että Kaarlan talon väkeä olisi Isonvihan aikoihin haudattu jonnekin Nummenpään pohjoispuolelle, mutta hän ei tiennyt hautapaikan sijaintia tarkemmin.
Hiekkaisella mäntykankaalla on useita matalia kuopanteita joiden syvyys on 20–30 cm ja halkaisija 2–4 m. Lapionpistoissa (3 kpl) niissä todettiin häiriintynyttä harmaanruskeaa hiekkaa 30–50 cm, ei muita löytöjä. Löytöjen puutteessa paikan todentaminen hautapaikaksi jäi varmuudella todentamatta ja vaatisi lisätutkimuksia.

Suosillansuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylän pohjoispuolella, Lehmälammesta 580 metriä pohjoiseen, Suosillansuon itäpuolella. Maastokäynnillä kohteessa havaittiin hiekkaisella länteen loivasti viettävällä rinteellä avaamaton hiilimiilu. Miilun halkaisija on 10 metriä ja sen ympärillä on useita pieniä kuoppia joista maata on aikanaan nostettu miilukummulle.
Paikkakuntalaisten tarinoissa tälle paikalle tai sen välittömään läheisyyteen olisi haudattu ruttoon kuolleita vainajia. Maasto paikalla on vesakkoista ja pienipiirteistä, eikä mitään viitteitä hautauksista lapionpistoissa (5 kpl) havaittu. Asian todentaminen vaatisi laajempia lisätutkimuksia.

Ali-Korpi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Röykän kylässä, Nurmijärven luoteisosassa. Maastokäynnillä kohteessa havaittiin talon tasatun pihamaan pohjoisosassa kahden ulkorakennuksen välissä suorakulmaisen muotoinen painauma maavalleineen, kooltaan 5 x 9 metriä. Lapionpistoissa (2 kpl) painanteessa havaittiin hiiltä ja tiiltä. Painanteeseen liittyvät maavallit ovat leveydeltään metrin luokkaa ja korkeudeltaan 20–30 cm. Ilmeisesti kyse on vanhan asuinrakennuksen perustuksesta.
Korven kylän alkutalo oli jo ennen vuotta 1540 jaettu kahtia Yli- ja Ali-Korveksi. Talot yhdistettiin kuitenkin uudelleen vuonna 1636, Vuoden 1784 kartassa Korven mäellä oli vain Korven ratsutila sekä sen vieressä rakuunantorppa. Vuonna 1784 talo jaettiin uudelleen kahtia, jolloin runkotilan nimeksi tuli Ali-Korpi ja siitä erotetun osan nimeksi Yli-Korpi. (Härö 1985, 60)

Korven mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Röykän kylässä, Nurmijärven luoteisosassa, Myllyojan koillisrannalla. Maastokäynnillä kohteessa havaittiin kivilatomuksia jotka muistuttavat myllyn perustuksia sekä ylempänä jokivarressa merkkejä paikalla sijainneesta myllypadosta, joka on osittain vanhan kylätien alla. Mylly on merkitty vanhoihin karttoihin, viimeksi Timmellin karttaan vuodelta 1910.
Korven kylässä mainitaan olleen mylly jo 1580-luvulla, ja seuraavan kerran 1700-luvun puolessavälissä.

Uotila 1 (1000013289) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, viljelyaukean reunalla. Maastotarkastuksessa heinää kasvavalla saarekkeella pellon vieressä havaittiin lohkotuista kivistä tehty talonperusta, kooltaan 9 x 16 m. Siihen liittyvä järeä tulisija on kooltaan 4 x 4 m, korkeudeltaan 50 cm. Tulisijan perusta on tehty lohkotuista kivistä, sen päällä on tiiltä ja palaneita kiviä.
Kohteesta 15 metriä pohjoiseen havaittiin osin lohkotuista kivistä tehty talonperustus, jonka koko on 10 x 4 m. Perusta on jaettu keskeltä kahtia ja siinä on tulisija eteläseinustalla, kooltaan 1,5 x 2 m.
Kohteen eteläreunalla aivan peltoaukean laidalla havaittiin jäännökset lohkotuilla kivillä vuoratusta maakellarista, joka on sisämitoiltaan 4 x 2 metriä ja syvyydeltään metrin luokkaa. Vaikuttaisi siltä, että maakellarin holvattu katto olisi sortunut.
Koekaivausryhmä suoritti 2019 tutkimuksia alueella rakennushankkeen yhteydessä. Tutkimuksissa kartoitettiin maakellari ja rakennusjäännöksiä. Alueelta havaittiin myös kulttuurikerrosta. Yhdestä likamaakuopasta otettu hiilinäyte ajoittuu keskiajan lopulle tai viimeistään uuden ajan alkuun.
Kohteella suoritettiin 2020 lisätutkimuksia. Alueen länsiosasta löytyi neoliittiselle kivikaudelle ajoittuva nuorakeraaminen asuinpaikka, joka kuitenkin tutkitulla alueella oli myöhemmän maankäytön seurauksena tuhoutunut. Sen lisäksi tutkittiin esiroomalaisen rautakauden alkuun tai aivan pronssikauden loppuun ajoittuva kuoppaliesi ja likamaakuoppia, jotka ajoittuvat myöhäiskeskiajalle ja 1600- tai 1700-luvulle. Muut kaivausalueen ihmistoimintaan liittyvät ilmiöt ajoittunevat aikaisintaan 1800-luvulle. Myös muinaisjäännöskohteen eteläosassa olevan maakellarin todettiin ajoittuvan aikaisintaan 1800-luvulle.

Uotila 2 (1000013290) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, vanhan kylätien itäpuolella. Maastotarkastuksessa heinää kasvavalla kalliosaarekkeella havaittiin talonperustaan liittyvät nurkkakivet sekä kivistä tehty tulisija rakenteen luoteisnurkassa. Vanha talonperusta on kooltaan 7 x 7 metriä ja siihen liittyvä tulisija joka on rakennettu suoraan kallion päälle on kooltaan 3 x 3 m.
Kohteesta 15 metriä itään havaittiin matala suorakaiteen muotoinen painanne jota ympäröivät noin metrin levyiset maavallit. Rakenne on kooltaan 5 x 6 metriä ja sen syvyys on 40 cm. Tulisijaa ei havaittu.
Kohteeseen liittyvät gps-pisteet: talonpohja: p=6705894, i=3374625

Uotila 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, vanhan kylätien lounaispuolella. Maastotarkastuksessa heinää kasvavan kalliomäen itäreunalla lähellä tietä havaittiin lohkotuista kivistä tehty talonperusta, kooltaan 8 x 18 m. Siihen liittyvä tulisija on kooltaan 3 x 3,5 m ja korkeudeltaan 50 cm.
Kohteen länsipuolella havaittiin kaksi kuoppaa parin metrin etäisyydellä toisistaan. Niiden koko on 2,5 x 2 m ja syvyys runsaan metrin verran. Kuopat on osittain täytetty uudemmalla puutarhajätteellä. Vaikuttaisi siltä, että kyse on varastokuopista.
Ks. erilliskohteet.

Uotila 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, vanhan kylämäen itäosassa. Maastotarkastuksessa heinää kasvavan kalliomäen tasanteella havaittiin talonperustan isot nurkkakivet, kooltaan 4 x 6 m. Siihen liittyvä tulisija erottuu maastossa heikkona kohoumana ja on kooltaan 1,5 x 1,5 m.

Uotila 5 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, vanhan kylämäen itäosassa. Maastotarkastuksessa heinää kasvavan kalliomäen tasanteella havaittiin pyreähköistä kivistä tehty talonperusta, kooltaan 5 x 11 m. Siihen liittyvä tulisija erottuu maastossa kohoumana rakenteen lounaisnurkassa ja on kooltaan 3 x 3 m.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, vanhan kylämäen itäosassa. Maastotarkastuksessa heinää kasvavan kalliomäen tasanteella havaittiin neliön muotoinen talonpohja erottui maastossa sitä ympäröivien 40 cm korkeiden maavallien ansiosta. Rakenne on kooltaan 6 x 6 metriä ja siihen liittyvä tulisija on kohteen luoteisnurkalla. Tulisija on kooltaan 1,5 x 1,5 m ja eroaa ympäristöstään 50 cm korkeana kohoumana.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, vanhan kylämäen itäosassa. Maastotarkastuksessa heinää kasvavan kalliomäen tasanteella havaittiin pyöreähköistä kivistä ladottu talonperustus, kooltaan 8 x 4 m. Tulisija erottuu heikkona kohoumana rakenteen kaakkoisnurkassa ja on kooltaan 1 x 1 m.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, vanhan kylämäen eteläosassa. Maastotarkastuksessa talon pihamaalla havaittiin talonperustus joka erottui maastossa sitä ympäröivien maavallien ansiosta, kooltaan 5 x 6m. Maavallit ovat leveydeltään metrin luokkaa ja niiden korkeus on 30–40 cm. Tulisija erottuu 50 cm korkeana kohoumana rakenteen luoteisnurkassa ja on kooltaan 1,5 x 1,5 m.

Uotila 10 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, vanhan kylämäen etelärinteen alaosassa. Maastotarkastuksessa rinteen alaosan kapealla tasanteella vanhan kylätien pohjoispuolella havaittiin 5 kivillä vuorattua kuoppaa 1–5 metrin etäisyydellä toisistaan, ks. erilliskohteet. Kuoppien koko on 2 x 3 metriä ja niiden syvyys on 1,5–2 metriä. Kyse on ilmeisesti jonkinlaisista varastokuopista.

Uotila 11 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, vanhan kylämäen etelärinteen alaosassa. Maastotarkastuksessa rinteen alaosan kapealla tasanteella vanhan kylätien pohjoispuolella havaittiin kivillä vuorattu kuoppa. Sen koko on 2 x 3metriä ja syvyys on 1,2 metriä. Kyse on ilmeisesti jonkinlaisesta varastokuopasta.

Uotila 12 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, vanhan kylämäen kallioisella etelärinteellä. Maastotarkastuksessa rinteen alaosan kapealla tasanteella vanhan kylätien pohjoispuolella havaittiin 3 kivillä vuorattua kuoppaa 1–3 metrin etäisyydellä toisistaan, ks. erilliskohteet. Kuoppien koko on 2 x 3 metriä ja niiden syvyys on 1,5–2 metriä. Kyse on ilmeisesti jonkinlaisista varastokuopista.

Helkku (1000013303) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Helkun tilakeskuksen pohjoispuolella olevalla mäellä, Nummenpäästä 3,5 km eteläkaakkoon. Metsittyneellä, paikoin jyrkkärinteisellä mäellä sijaitsee kolme kivistä ladottua vallia. Mäen luoteisrinteellä on noin 150 metriä pitkä, L:n muotoinen valli (n. 120 m + 35 m, "puolustussuunta" luoteeseen ja lounaaseen) ja eteläosassa kaksi peräkkäistä suoraa vallia, joiden yhteispituus on noin 50 metriä ("puolustussuunta" lounaaseen). Vallit on ladottu sekä pyöreähköistä että teräväsärmäisistä, mahdollisesti tulella hajotetuista kivistä. Vallien paksuus on metrin luokkaa ja korkeus 30–60 cm. Vallit ovat kärsineet paikoin vaurioita aiemmin tehdyissä metsätöissä.
Kohteen ajoitusta ja käyttötarkoitusta ei tunneta. Kohde saattaa liittyä venäläisen sotaväen toimintaan alueella isonvihan tai Suomen sodan aikana, ja myös sen liittymistä jotenkin "Nurmijärven rosvoihin" on arvailtu. Mäen laki on noin 80 metrin korkeudessa, ja sieltä on ollut laajat näkymät. Kohteen länsipuolella kulkee Nummenpään ja Lepsämän kylien välinen tie, joka ei kuitenkaan ole ollut erityisen merkittävä kulkuväylä.

Tukikohta X:3 (Pihlajamäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Aarnikonmäen keskellä, puistoalueella kahden kerrostalon välissä.
Kohteessa on voimakkaasti maatunut kaareva maavalli, jonka pituus on n. 15 metriä. Vallissa on kaksi mahdollista tuliasemasyvennystä.

Tukikohta X:4 (Pihlajamäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Marmoripolun länsipään länsi- ja lounaispuolilla.
Kohteessa on maahan kaivettua ja osittain kallioon louhittua hautaa. Kaksi tuliasemaa ja viisi mahdollista suojahuoneiden kuoppia. Kohteen eteläosassa on yksi suojahuone ja jäänteitä mahdollisesti toisesta. Kohteen pohjoisosassa on 10 x 18 m kokoinen maahan kaivettu kuoppa.
Osa kohteesta on jäänyt kerrostalon ja sen pihamaan alle, Haudat ja asemat ovat voimakkaasti maatuneita ja suurimmaksi osaksi täytettyjä.

Tukikohta X:5 (Pihlajamäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Aarnikanmäen luoteiskulmalla, jyrkän kallion huipulla ja pohjoisrinteessä.
Kohteen pohjoisosassa kallioon louhittuja hautoja, muualla kaivamalla rakennettuja. Osa haudoista betonoitu. Taisteluhautaa on 20 m, torjuntasuuntana pohjoinen. Kallion pohjoissivulla on jyrkässä rinteessä sijaitseva yhdyshauta on ollut katettu mutta sen katto on poistettu myöhemmin tai hauta on jäänyt keskeneräiseksi. Yhdyshaudan betonisten sivuseinämien yläreunat on rakennettu porrasmaisesti nouseviksi naamiokäyttöön suunnitellun katteen asentamista varten. Rakenne on ainoa laatuaan pääakupunkiseudun linnoitteilla.
Viisi konekivääriasemaa ja kolme tähystysasemaa. Kuusi suojahuonetta, joista yksi isokokoinen sijaitsee kohteen länsiosassa. Yhdeksän rakentamatonta kuoppaa. Läntisimpään konekivääriasemaan johtavassa yhdyshaudassa on portaat helpottamassa haudassa kulkemista. Kaikki katetut betonirakenteiset asemat ja suojat on räjäytetty.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Rapakiventie 3:n luoteispuolella.
Kallioon louhitun luolan rakennustyöt jäivät keskeneräisiksi ensimmäisen maailmansodan aikana. Luolaa laajennettiin 1938 - 1939 ilmavoimien ammusvarastoksi. Sotien jälkeen se oli väestönsuojelukäytössä.
Nykyisin luola on T-kirjaimen muotoinen ja sen pinta-ala on 310 neliömetriä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoite. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Rapakiventien pohjoislaidalla, Luiskatien risteyksestä luoteeseen.
Kohteessa on maahan kaivettua yhdyshautaa ja suojahuoneen jäännökset. Suojahuoneen betoniseinät on velettu aikanaan hirsikehikon ympärille.

Tukikohta X:9-10 (Pihlajamäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kaksi ensimmäisen maailmansodan aikaista luolaa. Rakennusajankohta 1915-1918. Luolat sijaitsevat kallionseinämän juurella Kiillekuja 4: rakekennuksesta luoteeseen. Luolien edustalle johtaa osittain pengerretty yhdystie Pihlajanmäenpolulta.
Kohteessa on kaksi kallioon louhittua luolaa. Niiden pinta-ala ovat 29 ja 31 neliömetriä. Luolien oviaukot ovat betoniseinässä, mutta alkuperäiset ovet on poistettu. Itäisen luolan oviaukko on hitsattu kiinni ja läntinen luola on lukittu ja oviaukon edessä on irtomaata.
Kohteiden eteläpuolella on suuri kalliolouhos, jonka leveys on 20-30 m ja korkeus 3 m.

Tykkipatteri 75 (Pihlajamäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915. Kohde sijaitsee Rapakiventien itäpuolella, Vuolukiventien risteyksen kohdalla.
Kohde on neljän tykin patteri, jonka rintasuojana on kallionseinämä. Jäljellä on enää yksi betoninen hirsille valettu suojahuone, jonka sisätilan koko on 2 x 3 m. Betonikatto on jäljellä. Suojahuoneen kummallakin puolella on sijainnut ilmeisesti kaksi tykkiasemaa.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 229 mm:n mörssäriä, joiden ampumasuunta on ollut koilliseen. Patteri kuuluu tukikohta X alueeseen.

Tukikohta XI:1 (Ala-Malmi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kellaritien ja Paukkupolun pohjoipuolella.
Kohteessa on maahan kaivettua hautaa, jonka reunaa on korotettu maavallilla. Sitä on jäljellä on n. 25 metriä rakentamattomalla tontilla. Muu osa jäänyt tonttialueen alle. Maanpinnan alapuolella voi olla säilyneitä rakenteita. Yksi betonista rakennettu tähystysasema ja tarkemmin määrittelemätön tuliasema. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty.
Kohteen keskiosassa, omakotitontilla on kallioon louhittu luola, jossa on alun perin ollut kaksi sisäänkäyntiä. Itäinen sisäänkäynti on seitsemän metriä leveä ja siihen on myöhemmin rakennettu puinen ulkoseinä. Läntinen sisäänkäynti on ollut kolme metriä leveä käytävä, joka on aikanaan täytetty näkymättömiin. Luolan pinta-ala on 255 m².

Tukikohta XI:2 (Ala-Malmi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee jyrkällä kalliolla Ormuskujan länsipuolella.
Kohde muodostuu neljästä kallioon louhitusta luolatilasta sekä kallion reunoille ja päälle sijoittuvista tuliasemista ja yhdyshaudoista. Haudat on louhittu kallioon ja tuettu betonilla. Taisteluhautaa on yhteensä 30 m.
Kohteessa on yksi konekivääriasema ja kaksi tähystysasemaa, joista toisen yhteydessä on pieni suojahuone. Asemat on rakennettu betonista. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty. Mäen länsiosassa, läntisen luolan sisäänkäynnin edustalle on alettu louhia kaponieerille kahta tykkiasemaa, mutta työt ovat jääneet keskeneräisiksi.
Eteläisimmän luolan pinta-ala on 85 m². Sisäänkäynti on varustettu eteisellä. Luolan perältä johtaa portaat keskimmäiseen luolaan. Portaiden päässä oleva oviaukko on muurattu umpeen. Keskimmäinen luola on varustettu kahdella seinättömällä sisäänkäynnillä ja sen keskellä on umpeenmuurattu oviaukko eteläiseen luolaan. Pinta-ala on 23 m². Itäisin luola on itäisen kaponieerin suojatila. Pinta-ala on 20 m². Kaksi sisäänkäyntiä. Läntinen luola on tarkoitettu läntisen kaponieerin suojatilaksi. Sen pinta-ala on 23 m². Luolan sisäänkäynti on kallion juurella. Luolan takaosasta johtaa tikapuut pienen aukon kautta ylös yhdyshautaan. Itäinen ja läntinen luola on varustettu betoniseinillä.
Ormusmäen keskitetty luolarakentaminen on ainutlaatuista koko pääkaupunkiseudun linnoitusalueella. Luolarakenteisiin liittyvät kaponieeriasemat ovat myös poikkeuksellisen tiiviisti sijoitettu. Ormusmäki on hyvä esimerkki I maailmansodan loppuvaiheen linnoitamistavasta, jolloin puolustusasemiin rakennettiin lisää luolasuojia, jotka sijoitettiin etulinjaan siten, että luolat olivat välittömästi taisteluasemien yhteydessä.

Tykkipatteri 74 (Pihlajamäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Johtokiventie 10-12 kerrostalojen ja niiden pihamaan kohdalla.
Kohde on ollut neljän tykin patteri, jonka rintasuojana on kallioseinämä. Se on tuhoutunut miltei kokonaan. Eteläisimmän tykkiaseman rintasuojan yläreuna näkyy talon pihamaalla. Jäljellä on yksi betoninen hirsille valettu suojahuone, jonka betonikatto on ehyt. Puurakenteet ovat hävinneet. Suojahuoneen kummallakin puolella on sijainnut ilmeisesti kaksi tykkiasemaa. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.
Patterin aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan rannikkokanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuuntima on ollut koilliseen. Patteri kuuluu tukikohdan X alueeseen.

Teutjärven höyrysaha (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; 1870-luvulla toimineen Teutjärven höyrysahan rauniot sijaitsevat, Teutjärven pohjoisrannalla, aivan Elimäen ja Ruotsinpyhtään rajalla, nykyisen Ruotsinpyhtään puolella. Elimäen ensimmäiset höyrysahat perustettiin kartanoiden maille. Emil af Forselles pyysi vuonna 1872 maaherralta lupaa perustaa Peippolaan 1-raamisen ja appensa omistamaan Hämeenkylään 2-raamisen hörysahan. Sanomalehti Hämäläinen kirjoittaa 19.9.1872/N:o 38: "---maanviljelijä Emil af Forselles pyytänyt lupaa saada Hämeenkylän tilalle Elimän pitäjästä rakentaa höyrysahan---".
Teutjärven hörysahan tiedetään tuottaneen jo seuraavana vuonna 15 000 tolttia (=lautojen kappalemitta, 12 kpl) lankkuja ja lautoja. Tuoton yhteisarvo oli 200 000 tuolloista markkaa. Tämän jälkeen sahan toiminta taantui, ja lamavuonna 1878 se oli muiden seudun sahojen tavoin lähes pysähdyksissä. Tämän jälkeen saha jäi kotitarvekäyttöön, samoin kuin sen yhteydessä jauhanut myllykin. (Oksanen 1985:384.)
Kohde tarkastettiin vuoden 2008 inventoinnin yhteydessä ja sen sijainti määritettiin GPS –paikantimella. Tällöin havaittiin, että muinaisjäännös sijaitsee nykyisen Ruotsinpyhtään eikä Elimäen alueella, vaikka saha onkin sijainnut toimiessaan Elimäen Hämeenkylän kartanon mailla. Sahan paikka ja rauniot ovat edelleen havaittavissa rantavyöhykkeellä, sekametsän keskellä; paikalla on romahtaneita kiviperustuksia.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee metsikössä Linnavuorentien ja Linnanherrantien risteyksen koillispuolella.
Kohteessa on yhdeksän betonista konekivääri- tai tähystysasemaa, joiden välillä on ollut yhdyshauta, joka on täytetty. Katetut rakenteet on räjäytetty.

Ojamon rautakaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kohde sijaitsee Lohjanjärven rannalla Ojamon kartanon puiston alueella muutaman kilometrin päässä Lohjan keskustasta. Ensimmäinen kaivosaukko on parinkymmenen metrin päässä 1850-luvulla rakennetusta uudesta kartanon päärakennuksesta.
Ojamon kartanon pihapiirin lounais- ja länsipuolella on sekametsässä sijaitseva rautakaivosalue. Kahdella eri alueella on useita louhosaukkoja ja mahdollisesti ilmanottoaukkoja, joissa on kaikissa vettä pohjalla. Niiden ympäristössä on sivukivikasoja ja maakasoja. Rannan ja pääkaivoskuilun luoteispään välillä on ilmeisesti kuljetus- tai vetouria. Kartanon läheisessä pääkaivoskuilussa on säilynyt ainakin veden alla 1800-luvun puurakenteita (sukeltamistutkimuksissa saatua tietoa).
Ojamon kaivos oli Suomen ensimmäinen rautakaivos ja sillä oli tärkeä merkitys niin Lohjan historiassa kuin ruukkiteollisuuden synnyssäkin Länsi-Uudellemaalle. Etelä-Suomen laamanni Erik Fleming perusti kaivoksen virallisesti vuonna 1542 johon hänet oikeutti Kustaa Vaasalta saatu kirje. Kaivoksista on louhittu useaan otteeseen rautamalmia, joka käsiteltiin alkuun Siuntiossa ja sittemmin mm. Mustion ruukilla. Louhintatoiminta oli useaan otteeseen myös pysähdyksissä mm. tuotantovaikeuksien ja omistajavaihdosten takia. Louhinta lopetettiin 1860-luvulla lopullisesti.
Ojamon kartanon pihaa reunustaa kylmämuurattu kiviaita ja pihasta lähtee lehmuskujanne, joka vie eversti Swertschkoffin haudalle. Hauta sijaitsee kartanosta lounaaseen.
Paikalla on ollut 1560 3 talon kylänpaikka.

Tukikohta VI:12 (Myllypuro) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Mahdollinen ensimmäisen maailmansodan aikainen majoitus- ja/tai huoltoalue. Aiemmin merkitty suojahuoneeksi.
Löfgrenin inventointikarttaan 1973 on merkitty kohde, joka sijaitsee Orpaanporras ja
Myllynsiipi -nimisten kevyenliikenteen väylien risteyksessä. Risteyksen koillispuolella
olevalla puistokäytävien halkomalla nurmikentällä erottuu heikosti betonisia rakenteita.
1900-luvun alkupuolen kartoissa ei alueelle ole merkitty rakennuksia mutta
varuskuntakartassa 1935 paikalle on merkitty joukko rakennusten perustoja lisämerkinnällä
”raunio”. Vuonna 1962 vahvistetun asemakaavan pohjakartassa kohdalta erottuu
suurikokoinen rakennuksen pohja sekä sen ympäriltä kuuden pienemmän rakennuksen
jäännöstä, joista osa vaikuttaa kellareilta. Kohdalla on sijainnut myös linnoittamisen
yhteydessä rakennettujen yhdysteiden risteys. Kyseessä saattaa olla ensimmäisen
maailmansodan aikainen majoitus- ja/tai huoltoalue.

Tukikohta XI:5 (Ylä-Malmi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Malmin sairaalan ja Kunnantien välisessä puistossa.
Kohteessa on maahan kaivettuja maatuneita ja suurimmaksi osaksi täytettyjä taistelu- ja yhdyshautoja. Mäen päällä on myös kallioon louhittua hautaa. Kaksi mahdollista tuliasemasyvennystä.
Kohteen eteläosassa on kallioon louhittu luola, jonka pinta-ala on 237 m². Luolan louhinta oli tehty valmiiksi. Se viimeisteltiin II maailmansodan aikoihin ammussorvaamoksi. Myöhemmin laajennettu ja varustettu väestönsuojaksi.

Tukikohta XI:6 (Pukinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Myrttipuistossa, Eskolantien ja Kisatien risteyksen luoteispuolella.
Puolustusasemasta on jäljellä maahan kaivettua hautaa n.30 m sekä painauma mahdollista ampuma-asemaa varten.
Kohteen eteläpuolella on kallion laella betoninen kivijalka ja länsipuolella betoninen kellari. Nämä rakenteet ovat ilmeisesti uudempia.

Tukikohta XI:8 (Ala-Malmi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee puistossa Tapperintien länsipään lounaispuolella.
Kohteessa on yksi konekivääriasema, jonka torjuntasuunta on koilliseen. Kaksi betonista ehjää suojahuonetta. Yksi betoninen ampumatarvikekomero tai pienikokoinen sirpalesuoja. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty. Kohteen yhdys- ja taisteluhaudat on täytetty.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Paavolantien eteläpäässä.
Kohde on pääosin tuhoutunut. Jäljellä on n 15 m maahan kaivettua ja kallioon louhittua hautaa.
Yksi betonista rakennettu konekivääriasema, jonka torjuntasuuntana on pohjoinen. Oviaukon vieressä ulkopuolella on ampumatarvikekomero sekä aseman sisällä erikoinen koroke. Lisäksi on kaksi betonista tähystysasemaa ja yksi betonista rakennettu suojahuone, jonka katosta on räjäytetty rautakiskot pois, mutta betonikatto jäljellä. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty.

Kulosuonmäki (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Karkkilan Kulosuonmäen magneettisessa malmikalliossa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1817-1819, 1824-1888. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1810-luvun alussa.
Kulosuonmäki on merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä tarkemmin selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen. Högforsin masuunin restaurointihankkeen (1996-2000) yhteydessä kaivospaikkaa tutkittiin.
LUOKITUSPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (1811), toimintavuodet (1817-1888) ja malmin kokonaislouhinta (29 889 tonnia)
- myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikkaa ja kaivoskuilujen aukkoja kallion laella
- kaivospaikka on olennainen osa Högforsin rautaruukin toiminnallista kokonaisuutta
Kohde on alustavasti paikannettu alueena osoittaen sen historiallisten vaiheiden kannalta keskeinen sijoittuminen. Kulttuuriympäristön luonnetta ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.

Tukikohta XI:10-11 (Ylä-Malmi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1916-1918. Kohde sijaitsee Askarkujan päässä, tonttialueella, kallion rinteessä.
Kallioon louhittu hevosenkengän muotoinen luola, jonka pinta-ala on 200 m². Kaksi oviaukkoa, joista eteläinen on betoniseinässä syvässä kalliorotkossa. Rotkon yli on rakennettu silta. Pohjoinen uloskäynti on 10 m pitkän tunnelin päässä. Se on aikanaan johtanut suoraan taisteluhautaan, mutta nykyään se päättyy 1920-luvulla rakennetun talon pannuhuoneeseen. Tunnelin luolanpuoleiseen päähän on myöhemmin rakennettu väliseinä ja ovi.
Asukkaiden antaman tiedon mukaan mäenrinteessä on ollut kallioon louhittuja betonilla tuettuja hautoja. Taisteluhautaa on ollut ilmeisesti n. 20 m, torjuntasuuntana länsi. Kohteen pohjoisosassa on ollut teräspalkeilla vahvistettu betonirakenteinen suojahuone, joka oli vielä 1970-luvulla ehyt. 1950-luvulta peräisin oleviin karttoihin on piirretty kuopassa sijaitseva, kaksiosainen, siipimuureilla varustettu suojahuone, jonka sisäänkäyntiin näyttää johtavan hauta kummastakin suunnasta.
Hauta ja suojahuone ovat tuhoutuneet. Askarkuja 6:ssa olevien ulkoportaiden alapäästä lukien neljäs betoninen askelma on taisteluhaudan rintasuoja.

Tukikohta XI:12 (Ylä-Malmi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohteen muodostaa ensimmäisen maailmansodan aikaiset kallioon louhittu luola ja betoninen suojahuone. Rakennusajankohta sijoittunee aikavälille 1916–1918. Linnoitteet sijaitsevat yksityisalueella Kotitie 20:n tontilla.
Luola sijaitsee tontin lounaiskulmassa, jyrkän kalliorinteen juurella. Sisäänkäynnin edessä kasvaa muutamia lehtipuita. Luolan muodostaa 12 x 3 m pitkä käytävä, josta haarautuu idän suuntaan 4 x 3 m kokoinen osio. Luolan korkeus on 2 m ja pinta-ala 54 m2. Louhinta on saattanut jäädä keskeneräiseksi. Luolassa on betonista valettu ulkoseinä, jonka paksuus on 1–1,3 m. Oviaukko on 60 cm leveä. Puinen, pellillä päällystetty ovi on irronnut saranoiltaan. Ulkoseinä vaikuttaa myöhemmin rakennetulta. Luolan sisäseinämät ja katto ovat paljaita kalliopintoja. Lattialla on lahonnut lankkupinnoitus, joka lienee myöhemmin rakennettu. Sisäänkäyntiin johtaa kallioon louhittu kuilu, jonka pituus on 10 m, leveys 4–6 m ja syvyys 1–7 m. Kuilussa on betonirenkaalla varustettu kaivo. Kuilun eteläpäätyyn on ladottu kivistä valli tontin rajalle.
Suojahuone sijaitsee tontin pihamaalla ja se on käytössä kellarina. Sisäänkäynnille johtaa 2,5 m pitkä, alaosastaan betoniseinäinen käytävä, jossa on porrasaskelmia. Toisella seinustalla on suurikokoinen luonnonkivi. Kyseessä saattaa olla ensimmäisen maailmansodan aikainen yhdyshauta. Suojahuoneen koko on 2,5 x 3 m. Siinä on betonista tehdyt seinät, lattia ja katto. Pinnat on maalattu. Huomattavan paksussa ulkoseinässä olevan oviaukon yläosa on tuettu teräspalkeilla. Sisäänkäynnin käytävän päälle on myöhemmin rakennettu puinen kate.
Kotitien pohjoispäässä sijaitsevien tonttien alueilla saattaa olla lisää maan alla säilyneitä linnoitteiden rakenteita. Alueen linnoitteet ovat valmistuneet ensimmäisen maailmansodan loppupuolella, eikä niiden tarkoista sijainneista ole toistaiseksi löytynyt arkistotietoja.

Tukikohta XI:13 (Ylä-Malmi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Mahdollinen ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1916-1918. Kohde sijaitsee Notkotie 12:ssa. Lastenkodin pihan reunalla erottui vielä 1997 maavalli, joka saatta liittyä kohdalla sijainneisiin linnoitteisiin. Maanpinnan alapuolella saattaa olla säilyneitä rakenteita.
1950-luvulta peräisin olevassa kartassa on alueelle merkitty, kaksi säännöllistä rakennelmaa kooltaan n. 4 x 4 metriä. Itäisempi voisi olla siipimuureilla varustettu suojahuone.

Kägra med Pålarv 1 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee nimikkokylässään peltoaukean itäreunassa Kägravikenin lounaisrannalla, noin 400 m kaakkoon kylämäestä.
Kaakko-luode -suuntaisen pitkänomaisen hautamaisen painanteen pituus on noin 3 m, leveys noin 1,5 m ja syvyys noin 0,5 m. Suuaukko on etelään alarinteen puolelle. Kuopan keskelle tehdystä koepistosta tuli noin 20 cm syvyyteen hiilensekaista multaa.
Ellei kuoppa ole vanhempaa rännihauta-tyyppiä oleva tervahauta, se voisi olla varastokuopan tai kellarikuopan jäännös. Kuopan sijainti rannan tuntumassa suhteellisen matalalla korkeudella merkitsee, että se varmuudella on historialliselta ajalta.

Skogsböle 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kooltaan noin 6 m x 7 m, korkeudeltaan noin 0,7 m oleva L-muotoinen, etelä-pohjois -suuntainen röykkiö. Röykkiö voi olla syntynyt kalliopohjalle periaatteessa pellolta raivatuista kivistä, mutta sen sijainti ja korkeus voisivat viitata myös pronssikauden lopun hautaröykkiöön.
Muita vastaavia rakennelmia ei ympäristöstä tarkastettaessa löytynyt.

Tukikohta XXI parakkialue (Patola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan parakkialue sijaitsee Oulunkylän liikuntapuiston pohjois- ja luoteispuolisessa metsikössä loivasti kaakkoon viettävässä rinteessä. Se päättyy koillinen-lounas -suuntaiseen soiseen kosteikkoon. Rinteessä kasvaa sekametsää, valtapuina kuusi ja mänty. Kohtalainen pensaskerros on pihlajaa ja lehtipuuta, lisäksi paikoin on melko paljon aluskasvuskuusikkoa.
Maastossa on havaittavissa ainakin 15 parakin perustuspainannetta ja neljä muuta pienempää painannetta tai kuoppaa. Kaikki sijoittuvat melko suppealle alueelle. Kaikki painanteet ja niiden reunat ovat maastossa hyvin erotettavissa metsittyneisyydestä huolimatta. Suurin osa painanteista on melko hyvässä kunnossa, mutta muutama osittain tuhoutunut. Mm. ulkoilureitti leikkaa ainakin yhden suuren painanteen.
Painanteiden sivujen pituus ja niiden koko vaihtelee suuresti. Lyhimmillään sivun pituus on vain n. 6 m ja pisimmillään n. 40 m. Joissakin painanteissa on selkeästi havaittavissa ulkonemia tai useampia. Painanteiden syvyydet vaihtelevat alle 50 cm yli 100 cm. Suurimmassa osassa painanteista reunojen profiili on pyöristynyt.
Monessa painanteessa on havaittavissa kiinnostavia yksityiskohtia. Joissakin painanteissa on oja tai ramppimainen liuska. Monissa painanteissa on selkeitä kivisaarekkeita ja/tai suuria kiviä joko reunoissa tai pohjalla, mutta niiden mahdollinen merkitys painanteen rakenteille ei ole selvä. Mahdollisesti ne ovat lattiapalkkien kannattimia tai tukia. Painanteiden pohjissa tai niiden asettumisessa ilmansuuntien perusteella ei ole havaittavissa muuta säännönmukaisuutta, kuin että pohjan taso viettää alaspäin kohti kosteikkoa.
Painannealueen länsireunassa on mahdollinen ihmisen muodostama vesipaikka tai suurempi perustuspainanne (raportis-sa painanne nro 14).

Tukikohta XV:1 (Tuomarinkartano) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Tuomarinkylän kartanon pihapiirin länsipuolella olevalla mäellä. Kohteessa on tiheää kasvillisuutta: erilaisia puutarhakasveja sekä terveudelle haitallsisia jättilaisukonputkia.
Puolustusaseman länsiosassa on kallioon louhittuja betonoituja yhdys- ja taisteluhautoja. Itäosassa maahan kaivettuja ja suurimmaksi osaksi täytettyjä hautoja. Taisteluhautaa on 40 m, torjuntasuuntina etelä, länsi ja luode.
Kaksi betonista, katettua konekivääriasemaa, joista toinen on säilynyt ehjänä alkuperäisessä kunnossa. 2 kpl betonisia tähystysasemia (B-tyyppi). Molempien katot ovat säilyneet ehjinä alkuperäisessä asussaan. Eteläisempi tähystysasema sekä ehyt konekivääriasema on varustettu myöhemmin puuovilla.
Kaksi suojahuonetta, joista toinen teräspalkkivahvisteisella betonikatolla varustettu on ehyt, toinen kivestä muurattu on luhistunut. Ehjän suojahuoneen seinien yläosa on muurattua kiveä ja alaosana toimii louhittu kallioseinämä.
Kohteen pohjoisosassa ehyen konekivääriaseman ja B-tyypin aseman välissä täytetty kuoppa, jossa on ilmeisesti ollut konekivääriasema. Kohteen pohjoisosan rakenteet on täytetty miltei kokonaan. Suojahuoneiden välissä on betoninen kellarirakennelma. Mahdollisesti myöhemmin rakennettu vesisäiliö. Puolustusaseman eteläosan yhdyshaudan betoniseinät vaikuttavat myöhemmin rakennetuilta ja saattavat liittyä puutarhan terassointiin.
Tuomarinkylän kartanon pihapiirissä, hevostallien edessä on kalliossa rautarengas. Perimätiedon mukaan renkaaseen on ollut kiinnitettynä ensimmäisen maailmansodan aikana tähystyspallo.
Kohteessa on säilynyt ehjänä pääkaupunkiseudun ainoa teräskiskoilla varustettu katettu konekiväriasema sekä ainoat ehjät teräskiskokattoiset B-tyypin tähystysasemat. Ehjänä säilynyt teräskiskokattoinen suojahuone on myös harvinainen. Kohteet XV:1 ja XV:2 muodostavat yhdessä Tuomarinkylän kartanon kanssa valtakunnallisesti merkittävän suojelukokonaisuuden.

Tukikohta XVI:1 (Torpparinmäki) (Puolustusvarustukset)
Puolustusasema, joka sijaitsee Torpparinpuiston rinteillä. Kallion huippua kiertävästä puolustusaseman osasta on jäljellä selkeitä rakenteita ainoastaan mäen itäreunalla. Mäen huipun länsi- ja pohjoisreunan rakenteet ovat tuhoutuneet samoin kuin kohteen eteläosa. Kohteessa on maahan kaivettua hautaa ja kolme konekivääriasemaa sekä pieni nelikulmion muotoinen tuli- tai tähystysasema. Länsirinteessä on suurikokoinen tuliasema sekä betoninen suojahuone. Asemat on rakennettu muuratuista kivistä. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty. Puolustusasemaan on johtanut etelästä yhdystie, mutta siitä ei ole mitään jäljellä. Alueella vuosikymmeniä toiminut kivilouhimo ja maanotot ovat muuttaneet ympäristöä.

Tukikohta XVI:2 (Paloheinä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Tuohuskujan ja Tulustien ympäristöjen tonttialueiden, rakennusten ja pihamaiden sekä katuverkon alle. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.
Tulustie 5:n purettavan rakennuksen kellarina ollut iso suojahuone dokumentoitiin vuonna 2018.

Tukikohta XVI:3 (Paloheinä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee mäellä jonka keskelle nousee Soihtukuja.
Puolustusasemassa on kallioon louhittua hautaa sekä betoninen jalusta. Hautaa on täytetty ja suurin osa kohteesta on jäänyt tonttialueen alle.

Tukikohta XVI:4 (Tuomarinkartano) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Vanhan Tuusulantien ja Yhdyskunnantien kiertoliittymän pohjoispuolella olevassa umpeen kasvaneessa metsikössä.
Kallioon louhittua hautaa, jota ei ole tuettu. Haudan reunassa on kallioon louhittu pienikokoinen ja matala potero. Neljä konekivääriasemaa, joiden yläosat on muurattu kivestä ja alaosat rapattu. Keskiosan taustalla on sijainnut kaksi suojahuonetta, jotka ovat sortuneet. Näiden lisäksi kohteessa on kaksi rakentamatonta kuoppaa.
Kohteen säilyneitä osia on täytetty osittain. Suuri osa puolustusasemasta on tuhoutunut Tuusulan moottoritien rakentamisen yhteydessä.
Vuonna 2018 valvottiin Tuusulanväylän ja Yhdyskunnantien uusien pysäkkien väliin rakennettavan pysäkkitien kaivamista. Väylä meni karttoihin merkityn lounaaseen suuntautuvan yhdyshaudan poikki, mutta siitä ei saatu havaintoja.

Tykkipatteri 77 (Pukinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Myrttitien ja Palsamipolun risteyksen eteläpuolella tonttialueella.
Kuuden tykin patteri, joka on jäänyt tonttialueen alle. Rinteessä kulkee yli 30 m pitkä maapengerrys, josta ei erotu tykkiasemia. Penkereen eteläpäässä on kiviröykkiö. Maanpinnan alapuolella saattaa olla säilyneitä rakenteita.
Patterin aseistuksena on ollut 6 kpl 152 mm:n 120 puudan piirityskanuunaa vuoden 1877 mallia. Niiden pääampumasuuntima on ollut koilliseen. Patteri on kulunut tukikohtaan nro XI.

Tukikohta XII:1 (Tapaninvainio) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kapteenskanmäen pohjoislaidalla, Pohjanpellontien ja Ollilankujan risteyksen kaakkois- ja lounaispuolella.
Puolustusasema, jonka säilyneet ostat sijaitsevat Kapteenskanmäen pohjoislaidalla, Pohjanpellontien ja Ollilankujan risteyksen lounaispuolella. Kapteenskanmäen koillisosaan on rakennettu pientalotontteja n. vuonna 2013. Karhusuontien itäpuolelle rakennettiin 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmen puolivälissä asuinalue, jolloin linnoitteet tuhoutuivat tässä osaa asemaa. Kyseisen mäen itäosassa voi olla linnoitteita jäljellä.
Kohteessa on ollut 1995 maahan kaivettuja yhdys- tai taisteluhautoja sekä
kolme betonista konekivääriasemaa, kolme tähystysasemaa, kaksi betonista suojahuonetta
ja neljä rakentamatonta kuoppaa. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty.

Tukikohta XII:3 (Tapaninvainio) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Karhusuontien ja Katajapolun välisellä tonttialueella.
Puolustusasema on jäänyt tonttialueen alle, mutta sen osia saattaa olla säilyneenä. Myös maanpinnan alapuolella saatta olla säilyneitä rakenteita.
Kohteen keskiosassa on kallioon louhittu luola, joka on varastokäytössä. Luolan betoninen ulkoseinä on uudempi kuin ensimmäisen maailmansodan ajalta. Luolan rakentamisajankohta ei ole tiedossa.

Tukikohta XII:6 (Pukinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Närepuistossa, Närekujan pohjoipuolella olevilla kallioilla.
Puolustusasemassa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja hautoja. Rintasuojia on korotettu maavalleilla. Kolme keskeneräistä kuoppaa. Hautoja ja asemia on osittain täytetty.
Venäläisen sotilaskartan perusteella mäeltä on laskeutunut yhdyshauta etelän ja kaakon suuntaan Närekujan itäpuolelta. Hauta on johtanut tykkipatterille nro 78, joka on sijainnut nykyisen Mikael Soinisen tie 5:n kohdalla. Tykkipatteri ja sille johtava yhdyshauta on tuhoutunut talojen ja piha-alueiden alle. Närekujan ja Mikael Soinisen tien tonttien alla saattaa olla säilyneitä rakenteita mutta niiden tarkoista sijaintipaikoista ei ole tietoja. Siksi muinaisjäännöksen aluerajaus on merkitty ainoastaan kohteen pohjoisosaan.
Maaliskuussa 2021 havaittiin rakennustöiden yhteydessä, että Närekuja 5:n tontilla oil omakotilalon alapuolella suojahuone, jota oli käytetty kellarina ja autotallina. Vuonna 1929 rajkennettu talo oli purettu suojahuoneen päältä pois. Suojahuone on betonia ja siinä on ollut hirsiset sisäseinät. Betonikatto on ollut teräspalkeilla tuettu. Suojahuoneen ulkomitat ovat noin 10 x 15 m. Kohde dokumentoitiin ennen rakennustöiden jatkamista.

Tykkipatteri 78 (Pukinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde sijaitsee Mikael Soinisen tien ja Lustokujan risteyksen länsipuolella, tonttialueella.
Kohde on ollut neljän tykin patteri. Se on jäänyt tonttialueen alle eikä siitä erotu rakenteita. Maanpinnan alapuolella saatta olla säilyneitä rakenteita.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 229 mm:n mörssäriä joiden pääampumasuunta on ollut koilliseen. Patteri kuuluu tukikohtaan nro XII.

Tykkipatteri 76 (Pukinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde sijaitsee Rälssintien kerrostaloalueen läheisyydessä, Bockinpuiston koillispäässä, aivan rautatien vieressä.
Kahden tykin patteri, jonka rintasuojasta erottuu voimakkaasti maatunut 2–2,5 m korkea maavalli, jonka halkaisee kevyen liikenteen väylä. Valli on kaakko–luode -suuntainen. Patterin pohjoisen pään edessä on Pukinmäen kartanon rakennuksia ja pihamaa. Tykkiasemista tai suojarakenteista ei erotu rakenteita maanpinnalla.
Aseistuksena on ollut 2 kpl 152 mm:n Canet tykkiä. Pääampumasuunta on ollut koilliseen. Patteri kuuluu tukikohtaan nro XII.

Tukikohta XIII:1 (Marjaniemi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kunnallisneuvoksentien ja Ison-antintien risteyksen eteläpuolella. Kohde on jäänyt omakotitontin alle, mutta maanpinnan alapuolella saattaa olla säilyneitä rakenteita

Tukikohta XIII:2 (Marjaniemi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Ystävyydenpuistossa korkealla mäellä.
Puolustusasemassa on pääosin maahan kaivettuja yhdys- tai taisteluhautoja. Osassa on alaosassa harkkokivituentaa. Kohteen keskikosassa on kallioon louhittuja hautoja. Kohten keskiosassa on lisäksi räjäytetty kallioon kaksi yhdyshautalinjaa, jotka ovat jääneet keskeneräisiksi.
Konekivääriasemia on 9 kpl sekä kaksi pienempää asemaa. Torjuntasuuntina on pohjoinen, koillinen ja länsi. Neljä suojahuonetta. Pohjoisosassa on maahan kaivettu kuoppa, joka on saattanut olla hirsisen tuvan tai parakin perustan kuoppa.
Kohteen eteläosa on jäänyt asutuksen alle. Vuonna 2016 kartoitettiin mäen lounaisrinteellä säilyneitä, osittain täyttyneitä, maavaraisia yhdyshautoja rakennustöiden takia. Aseman pohjoisosan päältä kulkee ulkoilutie.
Vuosien 1932, 1943 ja aina 1970-luvun alun ortokuvissa asemien XIII:2 ja :1 pohjoispuolella näkyy piikkilankaeste, joka on kadonnut sittemmin lähes kokonaan rakentamisen takia.

Tukikohta XIV:1 (Latokartano) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Lahdenväylä on halkaissut kohteen kahteen osaan. Pohjoisosa sijaitsee kalliolla Malmin hautausmaan alueella ja eteläosa Simo Knuutinpojan puistossa. Rakennusviraston vuoden 1995 inventoinnissa puolustusaseman eteläosa on esitetty kohdenumerolla XIV:2.
Eteläosassa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja hautoja. Haudan reunoja on korotettu maapenkereillä ja tuettu osin harkkokivillä. Taisteluhautaa n. 150 metriä, torjuntasuuntina itä, etelä ja länsi. Eteläpäässä yhdyshaudan sivustalla leveä useamman ampujan avoin tuliasema. Kolme konekivääriasemaa, joista yksi on muurattu kivestä. Torjuntasuuntina poihjoinen, koillinen ja itä. Yksi betoninen tähystysasema.
Kohteen keskellä on kallioon louhitussa suurikokoisessa kuopassa kivestä muurattu romahtanut suojahuone. Kuoppia on 11 kpl.
Pohjoisosassa on mäen yläosassa kallioon louhittua hautaa, alarinteessä maahankaivettua hautaa. Osa haudoista on tuettu harkkokivillä. Viisi konekivääriasemaa, joista läntisin on muurattu kivestä. Yksi tähystysasema. Länsipuolella on suurikokoinen hirsistä, kivistä ja betonista rakennettu suojahuone sekä yksi kivestä muurattu suojahuone. Neljä keskeneräistä kuoppaa. Kolmet hautoihin johtavat portaat ja kaksi mahdollista ampumatarvikekomeroa. Kohteen pohjoispuolen kalliolla 10 metriä pitkä maavalli, joka on suojannut itärinteen yhdyshautaa.

Tukikohta XIV:3 (Latokartano) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Maakaarenkujan koillispäässä ja on mahdollisesti jäänyt kerrostalon alle.
Kohde on ilmeisesti kivestä muurattu suojahuone, jossa on ollut kaksi huonetta. Se on täytetty tai romahtanut. Näkyvissä on osa seinämuuria ja toisen huoneen kohdalla kuoppa. Kohteen vierestä löytyi neljä ratakiskon osiota, joiden pituudet ovat n. 1 - 1,4 metriä. Kahdessa kiskossa oli tekstiä. Toisessa OSNABRÜCK 1879 - V ja toisessa kiskossa WILSON & GAMMELL DRONFIELD-STEEL SEC / 1875 KK.

Tukikohta XV:2 (Tuomarinkartano) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Lystikukkulalla, Pakilan siirtolapuutarhan pohjoispuolella.
Puolustusaseman pohjoisosassa on pääasiassa maahan kaivettua hautaa. Taisteluhautaa on lyhyt betonilla tuettu osio, jonka torjuntasuuntana on pohjoinen. Betonisia konekivääriasemia on kolme. Tähystysasemia on kaksi. Kaksi rakentamatonta kuoppaa.
Kohteen länsiosa sijaitsee muusta kohteesta erillään pitkän yhdyshaudan päässä. Yhdyshaudan länsipäässä on haudan reunaan louhittu pienikokoinen potero sekä lyhyt osio pohjoiseen suuntautuvaa taisteluhautaa. Kaksi betonista konekivääriasemaa ja niiden välissä rakentamaton kuoppa.
Eteläosassa on maatunutta yhdyshautaa. Yksi hirsinen luhistunut suojahuone, johon on johtanut yhdyshaudat kahdesta suunnasta. Suojahuoneen sisäänkäyntien edustalla on betoninen konekivääriasema. Yksi betoninentähystysasema ja yksi rakentamaton kuoppa. Puolustusaseman kaikki katetut rakenteet ovat sortuneet.
Asemien XV:2 ja XV:3 välisellä alueella on havaintoja useista parakkien kuopista. Aluetta ei ole tutkittu maastossa.
Kohteet XV:1 ja XV:2 muodostavat yhdessä Tuomarinkylän kartanon kanssa valtakunnallisesti merkittävän suojelukokonaisuuden.

Tukikohta XVI:5 (Itä-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Yhdyskunnantie 53 kohdalla.
Kallioon louhittu hevosenkengän muotoinen luola. Kaksi sisäänkäyntiä, joista johtaa kallioon louhitut yhdyshaudat tielle. Ulkoseinät ovat myöhemmältä ajalta.

Tykkipatteri 83 (Itä-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde sijaitsee Muurimestarintien (Kehä I) ja Yhdyskunnantien risteyksen luoteispuolella sekametsää kasvavassa puistikossa.
Kohde on kahden tykin patteri, joka on kaivettu mäenrinteeseen. Eteläisen tykkiaseman rintasuoja on ampuma-aukon kohdalta vahvistettu betonilla. Ampuma-aukon alla on ollut suojahuone. Ampuma aukon alapuolella olevasta suojahuoneesta on voitu nostaa ammukset tykille matalista aukoista. Tykki on seissyt laudoista rakennetulla lavalla. Patterin taustaosat ovat olleet hirsivahvisteisia.
Pohjoisempi tykkiasema on jäännöksistä päätellen ollut rakenteeltaan samanlainen kuin eteläinen tykkiasema. Tykkiasemia yhdistää maahan kaivettu syvä hauta, jonka yhteyteen on rakennettu suojahuone.
Suojahuone on rakennettu betonista. Siinä on ollut kaksi sisäänkäyntiä, jotka sijaitsevat kaarevan lipan alla. Katosta on poistettu rautakiskot, mutta betonikatto on jäänyt ehjäksi. Tykkiasemien suojahuoneissa on käynyt samoin. Rautakiskot on poistettu, jolloin seinät ovat vaurioituneet, mutta betonikatto on kestänyt. Sisäänkäynnit ovat kuitenkin täytetty lähes näkymättömiin.
Patterin aseistuksena on ollut 2 kpl 152 mm:n Canet tykkiä, joiden pääampumasuunta on ollut pohjoiseen. Patteri sijaitsee tukikohdassa nro XVI.

Tukikohta XVII:1 (Paloheinä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pikipolun pohjoispäässä. Pikipolun itäpuolella sijainneet linnoitteet ovat jäneet tonttialueen alle.
Puolustusasemasta on jäljellä sen pohjoisosassa maahan kaivettua hautaa, joka on suurimmaksi osaksi täytetty. Kohteen länsikärjessä on betoninen sortunut suojahuone.
Kohteen eteläosa on jäänyt Pikipolun itäpuolella sijaitsevien tonttien alle. Linnoitteista erottuu vähäisiä jälkiä ja maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.

Tukikohta XVII:2 (Paloheinä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee metsikössä Pikipolun pohjoispään luoteispuolella.
Kohteessa on kalliorinteen jatkeeksi rakennettu maavalli, jonka pituus on n. 10 metriä ja korkeus n. 0,5 - 1 metri. Valliin on kaivettu neljä kuoppaa joiden leveys on n. 1,5 metriä ja syvyys vallin sisään n. 0,4 - 0,7 metriä.

Tukikohta XVII:3 (Paloheinä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kytöniityntien ja Rakovalkeantien risteyksestä 110 m kaakkoon, Kytöniityntiestä erkanevan ulkoilutien pohjoispuolella.
Puolustusasemassa on pääosin maahan kaivettuja hautoja sekä kohteen keskiosassa vähäisiä kallioon louhittuja hautoja.
Hautojen yhteyteen on kaivettu 10 pientä kuoppaa asemia tai suojia varten. Kohteen taustalla on sortunut suojahuone. Kohteen lounaisosassa on taustalta kohteeseen johtava yhdyshauta, jonka vieressä on rinteessä n. 5 metriä pitkä maavalli, jonka takana on maahan kaivetttu hauta. Tämän vallin pohjoispuolella on lisäksi nelikulmainen maahan kaivettu pieni kuoppa, jonka on syvyys on n. 0,5 metriä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Kaskenpolttajantie 29-33 tonttialueiden alle. Kohteesta ei näy jälkiä, mutta maanpinnan alapuolella saattaa olla säilyneitä rakenteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kytönityntien 41:n länsipuolella, tien molemmin puolin.
Puolustusasemassa on lähinnä maahan kaivettua hautaa, josta erottuu maastossa lyhyt osio betonilla tuettua taisteluhautaa, jonka torjuntasuunta on luode. Kohteen pohjoisosa on jäänyt Kytäniityntien alle lukuun ottamatta pohjoiskärjessä olevaa betonista konekivääriasemaa, jonka katto on räjäytetty. Puolustusaseman itäosa on jäänyt tonttialueen alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pitkänimementien pohjoisosan itäpuolella puistossa.
Puolustusasemassa on osittain kallioon louhittuja ja osin maahan kaivettuja yhdys- ja taisteluhautoja, jotka on tuettu osaksi betonilla tai muuratuilla kivillä.Taisteluhautaa on n. 25 m. Torjuntasuuntina pohjoinen, itä ja länsi.
Kaksi konekivääriasemaa ja kaksi tähystysasemaa. Kolme betonista suojahuonetta. Lisäksi yksi mahdollinen betonisuojahuone sekä kookas maahan kaivettu suojahuoneen kuoppa.
Kohteen länsiosan hautoja on täytetty ja maastossa erottuu enää katkelmia haudanpätkistä. Kohteen halkaisee kaksi ulkoilutietä. Vuoden 1995 inventoineissa kohteen lounaispuolelta havaittua piikkilankaesteen suojavallin katkelmaa ei löytynyt maastossa enää 1999.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoite. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pitkänimementien pohjoisosan itäpuolella puistossa, 90 m länteen Tuohimäentien ja Kaskenpolttajantien risteyksestä.
Kohteessa on kolme maavallia. Kahden pohjoisemman vallin korkeudet ovat 2 - 2,5 metriä. Eteläisin valli on 0,5 - 1,5 meträ korkea. Vallien välissä maahan kaivettuja hautamaisia rakenteita. Pohjoisimman vallin kyljessä oli kuoppa mahdollisesti suojahuonetta varten. Keskimmäisen vallin kyljessä on pienempi kuoppa. Kyseessä on todennäköisesti maasta ja puusta rakennettu kaksitykkinen kaponieeri eli sivustatuliasema, jonka tykkien torjuntasuunnat ovat olleet itään tei kaakkoon.

Särkijärvi (Lönnhammar, Gammelgård) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen kuparikaivos Karjalohjalla. Kuparia tiedetään louhitun ainakin 1851-1855. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1840. Kokonaislouhinta on GTK:n tietojen perusteella ollut 200 tonnia.
Kohdekuvaus:
Varma kaivoskuilu sijaitsee n. 100 m Patakallion tien päästä, pellon laidalla kallionyppylällä. (Viereisellä jyrkähköllä kalliorinteellä ei havaittu viitteitä kaivostoiminnasta.) Kaakkoissuunnassa olevat, sammalen peittämät irtokivet liittyvät todennäköisesti kaivokseen. Itse kaivosaukko on näkyviltä osiltaan matalahko ja vetinen, kasvillisuuden liki peittämä. Huom. Löydetyn pienen kaivosaukon koko ei ole suhteessa GTK:n arvioimaan kuparin kokonaislouhinnan määrään.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Repovuorentien ja Pihkamäentien yhdistävän ulkoilutien varrella, matalalla mäenkumpareella, jonka tie ylittää.
Osa kohteesta on jäänyt tonttialueiden alle. Paikalla on vähäisiä kuopanteita, joista ei pysty hahmottamaan rakenteita. Maanpinnan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Repovuorenpuistossa vanhainkodin ja seurakuntatalon välisellä alueella.
Puolustusaseman eteläosassa on maahan kaivettua hautaa sekä suojahuoneelle kaivettu kuoppa. Pohjoisosassa on kallioon louhittua hautaa, josta ampumakorokkeella varustettua taisteluhautaa on n. 10 metriä. Ei betonirakenteita.
Kallioon louhittu tuliaseman kuoppa sekä pienempi haudan yhteydessä oleva ampumapotero.
Kohteen itä- ja länsiosasta on jäänyt suuria osia rakennusten ja niiden pihojen alle. Kohteen pohjoisosan taustalla on säännöllisen muotoinen 2 x 3 metrin kokoinen matala kuoppa sekä 4 metriä pitkä maavalli, jonka korkeus on n. 0,5 - 0,8 metriä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Pikkusuontie 6-14 tonttialueiden alle ja todennäköisesti tuhoutunut. Tonttialueella saattaa olla jäljellä maanpinnan alapuolella säilyneitä rakenteita.

Gammelby (1000012908) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Siuntion Gammelbystä on varhaisin tunnettu maininta vuodelta 1520, mutta alueen asutus juontunee rautakaudelta asti. Kylässä oli keskiajan lopulla neljä taloa, joista kaksi eli Härkä ja Seppä olivat paikalla ainakin 1700-luvun jälkipuolelle asti. Kylän maat kuuluivat 1500-luvulta 1800-luvun alkuun Suitian kartanolle. Vanhalla kyläkumpareella oli vielä 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa joitain ulkorakennuksia, mutta ne ovat hävinneet jo vuosikymmeniä sitten.
Gammelbyn tonttimaa sijaitsee peltojen keskellä olevalla kumpareella. Vanhan tonttimaan länsiosa on raivattu pelloksi. Pellon muokkauskerroksessa on runsaasti tiiltä, palanutta savea ja erityisesti 1700-1800-lukujen talousjätettä. Tonttimaan itäosassa on metsikköinen kumpare, mutta sen aluetta rikkoo runsas 1900-luvulle ajoittuva maankäyttö (mm. maansiirtotyöt). Tonttimaasta noin 200-500 m itään erottuu lounaaseen viettävässä metsikköisessä rinteessä pengerryksiä ja röykkiöitä, jotka liittyvät varhaiseen, mahdollisesti rautakaudelle ajoittuvaan pellonraivaukseen. Alue kuuluu Uudenmaan perinnemaisemiin.
Vuoden 2014 inventoinnissa kohde tarkastettiin, mutta tällöin ei peltoja ollut kynnetty eikä pintahavainnointia voinut tehdä. Metsäsaarekkeessa ei vaikuta olevan juurikaan säilynyttä asuinpaikkaa, maaperää on myllerretty aika paljon. Saarekkeessa oli rakennus vielä 1900-luvun alussa, vuoden 1961 peruskarttaan ei ole merkitty rakennuksia.
Kumpare, jolla Gammelby on sijainnut rajattiin muinaisjäännösalueeksi Haggrénin ryhmän havaintojen perusteella. Haggrénin mainitsemat pengerrykset ja röykkiöt noin 500 metriä kylänpaikasta länteen vaikuttavat osittain luonnon muodostumilta, joihin jyrkästä kalliosta irronneet kivet ovat kasautuneet. Yksi kiveys saattaisi olla tulkittavissa ihmisen tekemäksi röykkiöksi.
Gammelbyn rajaus on tarkistettu joulukuussa 2016 tehdyn tarkastuskäynnin perusteella. Kylänpaikan länsipuolella on runsaasti merkkejä ihmisen toiminnasta: fossiloituneita peltoja, torpan paikka. Alue tulee jatkossa tutkia tarkemmin.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoite. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on ollut todennäköisesti majoituskäyttöön tarkoitettu suojahuone. Se sijaitsee Paloheinäntien ja Repovuorentien risteyksen luoteispuolella ja on jäänyt tonttialueen alle. Kohteesta ei ole näkyvissä jälkiä, mutta maanpinnan alla saattaa olla vielä säilyneitä rakenteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Nuotiopuistossa, Paloheinäntien ja Repovuorentien risteyksen eteläpuolella.
Puolustusaseman pohjoisosassa on betonilla tuettuja kallioon louhittuja hautoja. Etelä- ja itäosassa maahan kaivettuja hautoja. Betonilla tuettua taisteluhautaa on n. 30 m, torjuntasuuntana pohjoinen ja luode.
Neljä betonista rakennettua konekivääriasemaa ja kolme betonista tähystysasemaa.
Yksi betonista rakennettu matala valonheitinasema.
Etulinjassa on neljä betonista suojahuonetta, ja taustalla on neljä betonista suojahuonetta, joista kaksi on pienempiä yksihuoneisia. Puolustusaseman kaikki katetut rakenteet on räjäytetty.
Yksi suojahuoneista on huomattavan kookas. Se on rakennettu kallioon louhittuun kuoppaan, louhintajätteet ovat suojahuoneen eteläpuolella. Suojahuone on ulkomitoiltaan 8 x 15 metriä. Betonikatosta on jäljellä huoneen takanurkissa noin metrin paksuiset kappaleet. Teräspalkit on räjäytetty, jolloin koko rakenne on täyttynyt betonimurskasta. Huonejakoa ei pysty erottamaan. Sisäänkäyntiin johtaa yhdyshaudat kahdesta suunnasta.
Suuren suojahuoneen länsipuolella on betoninen kaksihuoneinen suojahuone. Kumpaakin huoneeseen on oma sisäänkäynti. Katosta on räjäytetty teräspalkit pois, mutta osia betonikatosta on jäänyt paikoilleen. Kahden suurikokoisen suojahuoneen välisen yhdyshaudan betonireunan yläpinnassa on noin puolen metrin välein pyöreitä reikiä, joiden halkaisija on 10-15 cm.
Puolustusaseman keskiosassa on kalliolla kuusi betonista jalustaa. Jalustoissa on taottuja nauloja, joilla on ilmeisesti kiinnitetty puurakenteita.
Helsingin kaupungin rakennusvirasto on raivannut linnoitteet esille 1997-2002. Tällöin on linnoituslaitteissa olevia betoninkappaleita kuljetettu pois ja hautojen pohjille on asetettu maanrakennuspeitteitä ja kivituhkaa. Kohde on pääkaupunkiseudun ainoa puolustusasema, jossa linnoituslaitteet on kaivettu esille. Suojahuoneisiin on lisätty teräksisiä tuki- ja suojarakenteita. Hautoja on tuettu myös puuparruilla.

Tukikohta XVII:13 (Länsi-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pakilanpuistossa sekä Pakilan kirkonmäellä, Palosuontien molemmin puolin.
Kohteen itäosassa on maahan kaivettuja ja osaksi kallioon louhittuja hautoja. Osa haudoista on tuettu betonilla. Taisteluhautaa n. 50 metriä torjuntasuuntana pohjoinen ja itä. Itäosan taisteluasemat sijaitsevat mäen pohjoisen rinteen reunalla ja itäpäässä. Idän suuntaan on kaksi katettua betonista tähystysasemaa (B-tyyppi), jotka ovat säilyneet ehjinä. Lisäksi on yksi kallioon louhittu rakentamaton kuoppa.
Pohjoisen suuntaan on rakennettu yksi betoninen konekivääriasema sekä kolme keskeneräistä louhittua kuoppaa. Taisteluasemissa on kolme betonista suojahuonetta. Kohteen taustalla on kallioon louhittu suurikokoinen kuoppa suojahuonetta varten.
Kohteesta johtaa kaksi yhdyshautaa etelään. Itäisen haudan päässä on neliskulmainen maahan kaivettu kuoppa. Läntisen haudan pää on jäänyt Muurimestarintien meluaidan alle.
Länsiosa on suurimmaksi osaksi täytetty. Yksi konekivääriasema. Taustalla on kallioon louhittu hevosenkengän muotoinen luola, johon johtaa kapeat betonilla tuetut yhdyshaudat. Pinta-ala 92 m². Luolan alkuperäinen sisäkatto ja ovet on poistettu ennen talvisotaa ja luolaa on myöhemmin uudistettu.
Koko kohteen pohjoispuolella on kulkenut piikkilankaeste. Piikkilankaesteen suojavallit olivat säilyneet lähes kokonaan kohteen edustalla 400 metrin matkalla 2010-luvulle saakka. Itäosan edessä piikkilankaeste oli kulkenut osittain hyvin lähelle asemia. Keski- ja itäosan valli on tuhoutunut lähes kokonaan vuosina 2014-2015 rakennettujen talojen takia. Vallin itä- ja länsipäässä on jäännöksiä siitä. Länsiosassa ulkoilutie kulkee piikkilankaesteen kaivannossa, mutta maavalli on vielä näkyvissä tien pohjoisreunalla.
Kohteen keskiosassa kulkee itä - länsi suunnassa yhdystie. Länsiosaa on täytetty ja sen päälle on osittain rakennettu leikkikenttä. Itäosan maahaudat ovat hyväkuntoisia. Ehjänä säilyneet betonikattoiset B-tyypin tähystysasemat ovat harvinaisia ja hyvässä kunnossa.

Tykkipatteri 84 (Paloheinä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde on jäänyt Kytöniityntie 1-9 tonttialueiden ja pihamaiden alle ja on todennäköisesti tuhoutunut lähes kokonaan. Maanpinnan alapuolella on saattanut säilyä rakenteita.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan piirityskanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuunta on ollut pohjoiseen tai koilliseen. Patteri on kuulunut tukikohtaan XVII.

Tykkipatteri 86 (Länsi-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Palosuontien eteläpään lounaispuolella, Kehä I:n pohjoispuolella. Se on jäänyt rakennusten ja ulkoiluteiden alle. Maastossa ei näy enää jälkiä, mutta maanpinnan alapuolella on saattanut säilyä rakenteita.
Kohde on ollut neljän tykin patteri. Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n 120 puudan piirityskanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuunta on ollut pohjoiseen. Patteri kuuluu tukikohtaan XVII.

Tykkipatteri 87 (Länsi-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde sijaitsee Ripusuontie 54-60 ja Elontie 57-63 tonttialueiden kohdalla. Ripusuontie 54:n eteläosassa vuonna 1957 valmistuneen pienen puurakennuksen alla ja itäpuolella on tykkipatterin kaksihuoneinen suojahuone kooltansa 9x6,5 metriä. Patterista ei näy nykyään muita jälkiä maastossa mutta maanpinnan alapuolella saattaa olla säilyneitä rakenteita.
Kohde on neljän tykin patteri. Vuonna 1979 siitä oli havaittavissa vielä maavallista muodostuva rintasuoja sekä ehjäkattoinen betoninen suojahuone. Tuolloin patterin molemmat päät oli täytetty.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan rannikkokanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuunta on ollut pohjoiseen. Patteri kuului tukikohtaan XVII.
Vuonna 2012 tarkastettiin asukkaan ilmoittama tykkipatterin itäpään suojahuone Ripusuontie 54:ssä. Kaksihuoneinen erittäin hyväkuntoinen suojahuonerakennus sijaitsi vanhan rakennuksen alla tontin eteläosassa. Tiloissa oli betonoidut lattiat ja niissä oli kourut, jotka johtivat veden pois eteläseinän läpi. Betonikatojen alapuolella oli tiivisti metallikiskot. Nurkissa oli kamiinoiden paikat. Eteläseinässä oli ikkuna-aukko. Toisessa huoneen seinässä saattoi olla alkuperäisiä punaisia maalauksia. Maanpinnalta sinne mentiin uudempia portaita pitkin.

Tukikohta XVIII:1 (Paloheinä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Keskuspuistossa, 70 metriä länsiluoteeseen Kivimäentien ja Pikkusuontien risteyksestä.
Puolustusaseman itäosassa on lähinnä maahan kaivettuja yhdyshautoja. Betonilla tuettua hautaa on n. 15 m. Kaksi sortunutta suojahuonetta, joista pohjoisempi on rakennettu betonista ja eteläisempi on ollut ilmeisesti hirsirakenteinen.
Pohjoisosassa on kallioon louhittua hautaa, joka on tuettu muuratuilla kivillä. Taisteluhautaa n. 40 m torjuntasuuntina pohjoinen ja koillinen. Kolme tuli- tai tähystysasemaa, jotka on rakennettu muuratuista kivistä.
Länsiosassa on kallioon louhittua hautaa, joka on tuettu betonilla. Taisteluhautaa on 25 m torjuntasuuntana länsi. Yksi betoninen sortunut suojahuone. Yksi betonista rakennettu suurikokoinen konekivääriasema. Asema on tulittanut kohteen XVIII:2 pohjoispuolella sijaitsevaa piikkilankaestettä. Tämän lisäksi on taisteluhaudan rintasuojan päälle tehty avonainen konekivääriasema, jonka rintasuoja on betonista. Asetta varten on tehty 1 x 4 m kokoinen tasanne. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty.
Paloheinän puolustusasemat XVIII:1-3 muodostavat suojelukokonaisuuden. Alueella on hyvin säilyneitä tyypillisiä ja harvinaisia linnoituslaitteita, joista on selkeästi hahmotettavissa ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoitusjärjestelmä.

Tukikohta XVIII:2 (Paloheinä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Keskuspuistossa, 150 m länteen Kivimäentien ja Pikkusuontien risteyksestä.
Puolustusaseman koillisosassa on suurimmaksi osaksi maahan kaivettuja hautoja, joita on tuettu osittain muuratuilla kivillä. Taisteluhautaa on näkyvissä n. 20 m, torjuntasuuntana etelä ja itä. Kolme konekivääriasemaa ja yksi tähystysasema. Kaikki asemat on rakennettu muuratuista kivistä. Yksi suurikokoinen maahan kaivettu kivistä muurattu suojahuone, jonka lisäksi on yksi kivestä muurattu pienempi suojahuone sekä ilmeisesti hirsillä vahvistettu suoja sekä kaksi kuoppaa. Itäosasta johtaa kohteen länsiosan pohjoispuolelle maahan kaivettu yhdyshauta, jossa on kaksi romahtanutta hirsistä rakennettua suojahuonetta ja yksi rakentamaton kuoppa.
Luoteisosassa on lähinnä maahan kaivettua hautaa, joka ovat olleet hirsivahvisteisia. Hirret ovat hävinneet. Pohjoisosan taisteluasemien haudat ovat olleet hirsirakenteilla vahvistettuja. Hirret ovat hävinneet. Yksi betoninen konekivääriasema ja yksi kivestä muurattu tähystysasema sekä kolme huonokuntoisia tuli- tai tähystysasemaa. Kaksi betonista suojahuonetta, jotka ovat sortuneet ja kaksi hirsistä rakennettua luhistunutta suojahuonetta sekä yksi suurikokoinen kivestä muurattu suojahuone. Yksi rakentamaton kuoppa.
Lounaisosassa on kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja hautoja, joita on tuettu betonilla ja kivimuurauksilla. Taisteluhautaa 80 m, torjuntasuuntina kaikki ilmansuunnat. Yksi konekivääriasema ja kaksi tähystysasemaa. Kaikki asemat on rakennettu muuratuista kivistä ja ne ovat olleet katettuja. Lisäksi kohteen lounaisosan itä- ja länsikärjissä on kivestä muuratut avonaiset valoheitinten asemat. Kaksi suurikokoista suojahuonetta. Toinen kivestä rakennettu on romahtanut. Betonista rakennetun suojahuoneen katosta on räjäytetty rautakiskot pois, jolloin sisäosan väliseinät ovat vaurioituneet. Suojatilassa on eteinen ja kolme huonetta. Ulkomitta 15 x 8 metriä. Betonikaton vahvuus n. 2 metriä. Lisäksi on kaksi pienempää sortunutta suojahuonetta: toinen on rakennettu betonista ja toinen hirsistä. Kaikki muutkin katetut rakenteet on räjäytetty.
Puolustusaseman pohjoispuolella on kaksi piikkilankaesteen suojavallia, joiden yhteispituus on n. 300 metriä. Vallien pohjoispuoli on loiva, mutta eteläpuoli on jyrkkä. Korkeus 1 m. Vallien eteläpuolella on sijainnut piikkilankaeste 8 m leveässä kaivannossa, jonka syvyys on 0,2 m. Idän puoleinen valli on suunnassa itä - länsi. Läntinen valli on suunnassa koillinen - lounas. Läntinen valli on jäänyt pieneksi osaksi ulkoilutien alle, mutta jatkuu tien länsipuolella.
Paloheinän puolustusasemat XVIII:1-3 muodostavat suojelukokonaisuuden. Alueella on hyvin säilyneitä tyypillisiä ja harvinaisia linnoituslaitteita, joista on selkeästi hahmotettavissa ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoitusjärjestelmä.

Tukikohta XVIII:3 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Keskuspuistossa, 250 m itäkaakkoon Maununnevantien ja Turvapolun risteyksestä.
Puolustusaseman yhdys- ja taisteluhaudat on rakennettu suurimmaksi osaksi maahan kaivamalla. Taisteluhautaa näkyvissä n. 10 metriä. Se on tuettu muuratuilla kivillä. Torjuntasuuntana on pohjoinen. Rintasuojassa on neljä maahan kaivettua tuliasemakuoppaa. Yksi betoninen suojahuone, joka on räjäytetty.
Taustalle johtaa maahan kaivettu yhdyshauta, joka päättyy eteläpuolella kulkevaan yhdystiehen. Taisteluaseman länsipäästä lähtee n. 20 metriä pitkä suora oja. Taisteluaseman eteläpuolella on maahan kaivettu matala säännöllisen muotoinen kuoppa. Kohteen itäpuolella tien risteyksen vieressä on kaksi laakeaa säännöllisen muotoista matalaa kuoppaa.
Paloheinän puolustusasemat XVIII:1-3 muodostavat suojelukokonaisuuden. Alueella on hyvin säilyneitä tyypillisiä ja harvinaisia linnoituslaitteita, joista on selkeästi hahmotettavissa ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoitusjärjestelmä.

Tukikohta XVIII:5 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Maununnevantie länsipuolisen Vallinrinteen tonttialueiden alle. Kohteesta saattaa olla jäljellä fragmentteja ja maanpinnan alapuolella on voinut säilyä rakenteita.

Tukikohta XVIII:6 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Juoksuhaudantien eteläosan molemmin puolin ja suurin osa siitä on jäänyt tonttialueiden ja katuverkon alle.
Puolustusasemasta on jäljellä kallioon louhittua betonoitua hautaa sekä neljä tunnistamatonta betonista linnoituslaitetta, jotka ovat joko tuli- ja tähystysasemia tai suojahuoneita.
Vuonna 2012 tarkastettiin ilmoituksen perusteella Juoksuhaudantie 6b:n omakotitalon pihalla maan alla sijainnut yksihuoneinen suojahuone. Tarkastushetkellä tämän kohteen pohjoispuolella naapurissa Juoksuhaudantie 8:ssa oli vanha rakennus purettu ja uuden rakennuksen maanrakennustöitä tehtiin. Alueella kartoitettiin yksi suojahuone ja betonisia yhdyshautoja tai niiden linjoja, jotka oli louhittu kallioon tai kaivettu maahan.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kaarelantien ja Lavettipolun risteyksen länsipuolella.
Kohde on maakummulla peitetty, romahtanut suojahuone, josta osa on hävinnyt rakentamisen myötä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kasemattikallio-nimisessä puistossa.
Taisteluasemat sijaitsevat mäen pohjois ja itäreunalla. Länsiosassa on pieni taisteluasema, joka on yhdistetty muuhun kohteeseen kallioon louhitulla luolalla. Haudat ovat miltei kokonaan louhittu kallioon ja tuettu suurimmaksi osaksi betonilla. Kohteessa on taisteluhautaa yhteensä n. 150 metriä. Torjuntasuuntina ovat pohjoinen itä ja länsi.
Pohjoisosassa (mukaan lukien itäosa) on kaksi tähystysasemaa. Kummatkin asemat ovat olleet massiivisia, katettuja ja betonirakenteisia. Katot on räjäytetty.
Itäkärjessä on matala, avonainen valonheittimen asema. Etulinjassa on neljä betonista rakennettua suojahuonetta. Lisäksi on kaksi kallioon louhittua kuoppaa. Itäpäästä johtaa yhdyshauta kohteen taustalle, jossa on kookas betoninen suojahuone. Kaikki suojahuoneet ovat olleet katettuja. Yhdyshautojen yläreunoja on korotettu penkereillä. Länsiosan taisteluasemat muodostuvat syvistä taisteluhaudoista, valonheitinasemasta sekä suojahuoneesta, joka on ollut katettu.
Länsiosan yhdistää muuhun kohteeseen kallioon louhittu luola, jossa on kaksi sisäänkäyntiä. Itäiseen sisäänkäyntiin johtaa syvä kallioon louhittu rotko. Läntinen sisäänkäynti sijaitsee syvässä kallioon louhitussa kuopassa, jossa on betoniportaat ylös yhdyshautaan, joka johtaa pohjoisosan taisteluasemaan. Luolan koko on n. 120 m2. Luolan louhintatyöt ja lattian betonointi on saatu valmiiksi, mutta seinät ja sisäänkäynnit ovat jääneet rakentamatta.
Puolustusaseman luoteispuolelle on ryhdytty rakentamaan kaponieeriä eli sivustatuliasemaa. Ampumasektoreiden raivaustyöt on ehditty tehdä ja kalliota on louhittu jonkin verran. Kaponieerin ääriviivat on hahmoteltu maastoon matalilla kivivalleilla. Kaponieerin taustalla on puolustusaseman edessä kookas kasa louhittua kiveä.
kasemattikallion puolustusasema on kasvistollisesti yksi merkittävimmistä pääkaupunkiseudun linnoituskohteista.

Tykkipatteri 90 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde on jäänyt Lavettitie 6-12 tonttialueiden alle. Se lienee tuhoutunut lähes kokonaan mutta maanpinnan alapuolella saattaa olla säilyneitä rakenteita.
Kohde on neljän tykin patteri, jonka rintasuojana on ilmeisesti ollut kallionseinämä.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 122 mm:n kenttähaupitsia, joiden pääampumasuunta on ollut luoteeseen. Patteri kuuluu tukikohtaan nro XVIII.

Tukikohta XIX:1 (Maunnunneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoite. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kaarelanraitin ajoradan vieressä vastapäätä peruskoulua.
Kohde on kahden tykin kaponieeri eli sivustatuliasema. Se on ollut hirsirakenteinen ja tuettu osaksi muuratuilla kivillä. Hirsirakenteet on myöhemmin purettu.
Jäljellä on maahan kaivettu kaareva je levä yhdyshauta, joka on tuettu osaksi muuratuilla kivillä. Kaksi tuliasemakuoppaa, joista pohjoisemman sivussa on romahtanut suojatila. Kaarelantie kukee välittömästi ampuma-aukkojen editse ja osa kaponieerin rakenteista on hävinnyt tien alle. Torjuntasuunta on ollut kaakkoon. Puurakenteiset kaponieerit ovat harvinaisia Viaporin maarintamalla.
Aseman 1 lounaispuolella on säilynyt metsässä koillinen-lounas-suunnassa kulkevaa tykkitietä ulkoilureitin pohjana. Tykkitie on kohtuullisessa kunnossa, siinä on paikoin näkyvissä ajoneuvon kulku-urat ja tykkitie on näiltä osin painunut.
Tykkitie tutkittiin vuonna 2016 kohdalle rakennetavan jäähallin takia.Tutkimuksissa kartoitettiin paikalla sijaitseva tykkitie, kaponieeri eli tykkiasema sekä metsässä sijaitsevia painanteita. Tykkitiehen kaivettiin myös kolme poikkileikkausta, joiden profiilit dokumentoitiin. Lisäksi dokumentoitiin tien koillispäädyssä sijaitseva kääntöpaikka tai risteys. Mukulakivetyn koillis-lounaissuuntaisen tielinjan todettiin säilyneen alueella hyvin. Paikalla sijaitsevasta tykkiasemasta on säilynyt maahan kaivettu yhdyshauta,
jota on tuettu osin muuratuilla kivillä ja kaksi tuliasemakuoppaa, joista pohjoisemman sivussa on romahtanut suojatila.

Tukikohta XIX:2 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee metsässä, Kanneltien ja Kaarelanraitin kiertoliittymän lounaispuolella.
Puolustusasemassa on kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja hautoja, joista osa on vahvistettu harkkokivimuurauksilla. Kohteen pohjoisosassa on betonilla tuettua taisteluhautaa 10 m, torjuntasuuntana pohjoinen.
3 kpl konekivääriasemia ja 2 kpl tähystysasemia. Asemat on rakennettu muuratuista kivistä. Kolme suojahuonetta, joista yksi on rakennettu betonista ja kaksi kivistä ja puusta. Betonisen suojahuoneen katto on vielä jäljellä mutta se on osin vaurioitunut. Kaikkien muiden katettujen rakenteiden katot ovat tuhoutuneet.
Vähäinen osa puolustusasemasta on tuhoutunut jäätyään tienpenkereiden alle.

Tukikohta XIX:3 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt suurimmaksi osaksi Hämeenlinnanväylän alle. Aluerajauksen ulkopuolella lounaassa Hämeenlinnanväylältä Kanneltielle johtavan luiskan kohdalla on ollut Laineen kartoituksesta puuttuva juoksuhauta vanhan asemakaavakartan mukaan.
Puolustusasemasta on jäänyt jäljelle maahan kaivettua hautaa ja kuoppia sekä räjäytetty betoninen suojahuone.

Tukikohta XIX:7 (Kannelmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasemia. Rakennusajankohta 1915-1918. Puolustusasema, joka on jäänyt Vanhaistentie 4:n kerrostalojen pihamaiden alle. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita, joista tehtiin havaintoja rakennusten peruskorjauksen aikana 2010-luvun puolivälissä.
Sirkku Laineen Kannelmäen vuoden 1995 inventoinnissa on tapahtunut karttavirhe, joka on vienyt aseman väärään kohtaan liian pienenä. Koordinaatit korjattu vanhassa asemakaavassa näkyvien asemien mukaan.

Tukikohta XIX:10 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt tonttialueen alle. Maanpinnan alapuolella saattaa olla säilyneitä rakenteita.

Tukikohta XX:1 (Kannelmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kannelkallion puistossa Kantelettarentien ja Kantelettarenkujan risteyksen luoteispuolella.
Puolustusasemassa on kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, jotka on tuettu osittain harkkokivimuurauksella tai betonilla. Taisteluhautaa on 45 m, torjuntasuuntana luode. Puolustusaseman itäosassa on haudat kaivettu maahan. Viisi tähystys- tai kivääriasemaa, jotka on tehty muratuista kivistä sekä 7 kpl betonisia suojahuoneita. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty mutta yhden suojahuoneen katon räjäytys on epäonnistunut. Puolustusasemaa on täytetty ja osa siitä on tuhoutunut.

Tukikohta XX:2 (Kannelmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Säilyneet aseman osat sijaitsevat Kannelmäen aseman luoteispäässä. Asema on jäänyt osaksi eteläpuolisen junaradan ja pohjoispuolisten rakennusten alle.
Puolustusasemasta on jäljellä täytettyjä hautoja ja yksi kivestä muurattu konekivääriasema, josta on näkyvissä vain yläosa. Aseman vieressä on toinen muurattu kivirakenne, joka saattaa olla tuliasema tai suojahuone. Muu osa kohteesta on tuhoutunut Kannelmäen rautatieaseman, junaradan ja pohjoispuolisten asuintalojen alle.
Sirkku Laineen Kannelmäen vuoden 1995 inventoinnissa asema on asemoitu väärään kohtaan Kannelmäen rautatieaseman viereen. Vanhoissa asemakaavakartassa, kantakartassa ja ilmakuvassa näkyvä asema on sijainnut pohjoisempana Kanneltie 8:n kolmen N-S -suuntaisen talon kohdalla. Asema on jatkunut vanhan asemakaavan ulkopuolelle etelään Laineen mittaamaan kohtaan ja rata-alueelle. Ne näkyvät vanhassa ilmakuvassa.

Tukikohta XX:3 (Kannelmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee junaradan ylitävän Pelimannintien sillan luoteispuolella puistossa ja osin piha-alueella.
Puolustusasema on jäänyt osittain kerrostalojen ja niiden pihamaiden alle sekä Pelimannintien alle. Kohteen itäosa on jäänyt osittain Martinlaakson radan alle.
Maastossa on vielä jäljellä maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja taistelu- ja yhdyshautoja, joita on tuettu osin muuratuilla kivillä ja osin betonilla. Torjuntasuuntina ovat olleet kaikki ilmansuunnat. Kaksi konekivääriasemaa ja yksi tähystysasema. Kaikki asemat on muurattu kivestä.
Puolustusasemassa on neljä betonista valettua ja neljä kivestä muurattua suojahuonetta. Viimeksimainituista yksi sijaitsee puolustusaseman eteläosassa ja on huomattavan suurikokoinen. Sen sisäänkäyntiin johtaa kaksi yhdyshautaa. Suojahuoneen korkeat harkkokiviseinät kaareutuvat haudan reunoina. Sisäänkäynti on ollut hirsillä katettu. Kivimuurausta on käytetty rakenteen yhteydessä koristeellisesti.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde kiertää korkean kallion lakea Rumpupolunpuistossa.
Puolustusaseman taisteluasemat sijaitsevat kallion laella länteen päin sekä kallion pohjoisrinteellä pohjoisen ja luoteen suuntiin. Taustalla sijaitsevat suojahuoneet, jotka yhdistyvät etulinjaan neljällä yhdyshaudalla. Kohteesta on johtanut yhdyshauta myös kohteen XX:5 suojahuoneille. Hautoja ja rakenteita on täytetty etelä- ja kaakkoisosassa ja osittain siellä missä ulkoilutiet kulkevat hautojen yli.
Hautoja on louhittu kallioon sekä kaivettu maahan. Tukimateriaaleina on käytetty muurattuja kiviä, betonia ja hirsiä. Puurakenteita ei ole enää näkyvissä. Kaikki konekivääriasemat ja tähystysasemat ovat aikanaan olleet katettuja. Kaikkiaan kohteessa on taisteluhautaa 140 metriä. Osa taisteluhaudoista on rakennettu siten, että ampumakoroke on muurattu kivistä ja rintasuojan muodostaa pelkkä kallioseinä. Suurin osa haudoista on tuettu harkkokivillä. Betonisia tukirakenteita on hyvin vähän. Joidenkin taistelu- ja yhdyshautojen reunaa on korotettu maa- ja hiekkavalleilla.
Taisteluhaudat ovat olleet kahdessa kohdassa katettuja. Näissä kohdissa haudan takana on ampumakoroke, jolta on voitu tulittaa katteen yli. Korokkeissa on reiät katteen tukipaaluille. Katteet ovat hävinneet.
Kolme konekivääriasemaa, jotka on rakennettu muuratuista kivistä. Takaseinät ovat betonista. Näiden lisäksi on kolme tähystysasemaa, jotka ovat pienikokoisia ja ne on rakennettu muuratuista kivistä. Puolustusasemassa on myös viisi maahan kaivettua nelikulmaista tuliasemaa, jotka on ilmeisesti aikoinaan tuettu hirsillä. Asemien katteista ei ole jälkiä. Ne ovat saattaneet olla avoimia.
Suojahuoneita on ollut yhteensä neljä ja ne on rakennettu betonista ja muuratuista kivistä. kaikki katetut rakenteet on räjäytetty. Kuoppia, joissa on ollut joko hirsirakenteita tai ne ovat jääneet keskeneräisiksi on kolme. Puolustusaseman keskellä on alue, jossa on louhittu kivimateriaalia. Puolustusaseman länsipuolella on maahankaivettu säännöllisen muotoinen matala kuoppa.
Kannelmäen puolustusasemat XX:4 ja 6 muodostavat suojelukokonaisuuden. Puolustusasemat antavat hyvän kuvan vuonna 1915 aloitetusta kestolinnoittamisen ensimmäisestä vaiheesta. Kohteissa on useita erilaisia linnoituslaitetyyppejä, jotka ovat säilyneet hyvässä kunnossa. Harkkokivestä muuratut haudat ovat edustavia ja katettujen taisteluhautojen jäännökset harvinaisia.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohteen itäosa sijaitsee Rumpupolunpuistossa rinteen yläosassa, josta johtaa yhdyshauta alas länsiosaan, joka sijaitsee Pelimannintien kääntöpaikan pohjoispuolella.
Puolustusasemassa on lähinnä kallioon louhittuja hautoja, joita on vahvistettu muuratuilla kivillä ja betonilla. Taisteluhautojen rintasuojien tukimateriaaleina on käytetty suurimmaksi osaksi harkkokiveä. Ampumakorokkeet on myös rakennettu muuratuista kivistä. Joissakin paikoissa taisteluhaudan rintasuojana on ainoastaan muuratulla ampumakorokkeella varustettu kallioseinä. Yhdyshaudat, traverssit ja ampumatarvikekomerot on rakennettu betonista. Taisteluhautaa on koko kohteessa 90 metriä. Torjuntasuuntina on pohjoinen ja länsi.
Taisteluhauta on ollut katettuna kahdessa kohdassa. Kivestä muurattu rintasuoja laskeutuu alemmaksi ja muodostaa kyynärtuen. Ampuma-aukot ovat maatuneet lähes näkymättömiin. Ampuma-aukot ja ampumakoroke ovat olleet katettuina puisella lipalla. Kate on hävinnyt. Hauta on katteen kohdalta leveämpi ja haudan takaseinässä kulkee betoninen koroke, jolle johtaa myös portaat haudan pohjalta. Betonikorokkeelta on voinut tulittaa katteen yli. Korokkeen etureunassa on kolme pyöreätä reikää (halkaisija n. 20 cm), joihin on tuettu katoksen takareunaa kannattelevat tolpat. Torjuntasuunta on ollut länsilounaaseen.
Konekivääriasemia on yhteensä kolme. Ne on rakennettu muuratuista kivistä eteläisintä lukuunottamatta, joka on rakennettu betonista. Hauta on viimeksi mainitun aseman kohdalla katettu betonisella holvikatolla ja aseman sisäänkäynnin vieressä on haudan toisella puolella betoninen suojahuone, jonka katon teräsrakenteet on räjäytetty pois. Sen betonikatto on kuitenkin säilynyt paikallaan. Tähystysasemia on kolme ja ne on rakennettu muuratuista kivistä. Näiden lisäksi on yksi mahdollisesti hirsillä tuettu, nelikulmainen ampumapotero.
Kannelmäen puolustusasemat XX:4 ja 6 muodostavat suojelukokonaisuuden. Puolustusasemat antavat hyvän kuvan vuonna 1915 aloitetusta kestolinnoittamisen ensimmäisestä vaiheesta. Kohteissa on useita erilaisia linnoituslaitetyyppejä, jotka ovat säilyneet hyvässä kunnossa. Harkkokivestä muuratut haudat ovat edustavia ja katettujen taisteluhautojen jäännökset harvinaisia.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Kaarelantie 25 tonttialueen alle eikä siitä erotu jälkiä. Maanpinnan alapuolella saattaa olla säilyneitä rakenteita.

Tukikohta XXI:4 (Patola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Oulunkylän urheilupuistossa, ulkoilutien varressa, kallion kupeella.
Kohde on romahtanut, kivestä muurattu suojahuone. Ulkomitta 8 x 5 m. Pohjoispääty on parhainten säilynyt. Tien toisella puolella pengermä, joka on mahdollisesti toiminut lastauslaiturina.

Tukikohta XXI:6 (Patola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Oulunkylän urheilupuiston luoteisnurkassa, pääosin avokalliolla.
Puolustusasemassa on kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, jotka on suurimmaksi osaksi tuettu betonilla. Taisteluhautaa on 50 metriä torjuntasuuntina länsi ja luode. Kaksi konekivääriasemaa ja kaksi tähystysasemaa. Kuusi suojahuonetta joista neljässä on ollut betonikatto, kaksi on jäänyt pelkästään kuopiksi.
Kohteen eteläosassa on kallioon louhittu betoniseinillä varustettu luola, jonka koko on n. 3 x 15 metriä ja korkeus n. 3 metriä. Luolassa on betoniseinät ja lattia, mutta katon pellit on poistettu. Sisäänkäynti yksinkertaisessa betoniseinässä. Ovi puuttuu. Sisäänkäynnin edustaa on täytetty. Yhdystieltä johtaa 20 m pitkä kulku-ura luolalle. Puolustusaseman pohjois- ja itäosa on jäänyt tonttialueen alle.
Asemasta etelälounaaseen sijaitsee kolme perustuskaivantoa, joista kaksi vaikuttaa parakin perustuskaivannoilta ja yksi on pienempi perustuskaivanto.

Tukikohta XXI:7 (Patola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1916-1918. Kohde sijaitsee Kustaankartanon vanhainkodin piha-alueella ja Tuusulantien vieressä jyrkän kalliorinteen juurella.
Kohde on kahden järeän tykin patteri, jonka rakentaminen on jäänyt keskeneräiseksi. Itäisempi tykkiasemista on täyttynyt vedellä ja muodostaa vanhainkodin pihamaalla pyöreän lammikon, jonka halkaisija on 25 m. Vuoden 1932 ilmakuvassa näkyy toinen veden vallassa oleva hiukan pienempi tykkiasema 35 metriä lännempänä.
Kallion juurelle on louhittu kallioon luola. Luola oli keskeneräinen ja se kunnostettiin 1938-1939 ammussorvaamoksi. Myöhemmin luola on kunnostettu osaksi Kustaankartanon huoltotunnelijärjestelmää.
Patteri oli tarkoitettu kahdelle 305 mm:n, 52 kaliiperin järeälle merikanuunalle mallia Obuhov, mutta sitä ei ehditty aseistaa ennen sodan loppumista.

Björknäs (1000011107) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1695 kartalle merkitty autiokylä.
Björknäs oli pieni keskiaikainen kylä, joka sijaitsi Pohjanpitäjänlahden kaakkoisosassa olevan suojaisan lahden länsirannalla. Vanhin säilynyt maininta kylästä on vuodelta 1544. Keskiajan lopulla Björknäsissä oli kaksi taloa. Toinen niistä autioitui noin vuonna 1603 ja toinenkin noin vuonna 1615, minkä jälkeen kylän maat siirtyivät Tammisaaren kaupungille. Tammisaaren porvarit käyttivät kylän maita mm. laitumenaan.
Vanha kylätontti sijaitsee tiheän nuoren metsän keskellä. Tontin länsipuolella on kallioinen mäki ja itäpuolella ovat auenneet nyttemmin metsitetyt pellot ja niityt. Vanha peltoalue on ojitettu ja mätästetty, mikä vaikeuttaa maaston tulkintaa. Vanhan pellon reunassa erottuu yhä raivausröykkiöitä. Tonttimaalla on ainakin neljä tulisijanperustusta, joiden yhteydestä löytyy palanutta savea, mutta ei tiiliä. Perustuksista eteläisin on kooltaan noin 2,5 x 2,5 m ja korkeudeltaan noin 50 cm. Siitä noin 50 m pohjoiseen on kolme muuta uuninperustusta. Niistä eteläisin sijaitsee ison kuusen alla ja on kooltaan noin 3 x 3 x 0,5 m. Keskimmäinen peittyy puolestaan pääosin penkereen alle. Pohjoisin uuninperustus sijaitsee tiheässä kuusikossa ja on kooltaan noin 2.5 x 2,5 x 0,3 m. Näiden kolmen uuninperustuksen länsipuolella ylärinteessä on viides tulisijan perustus, joka on kooltaan noin 2,5 x 2,5 x 0,4 m. Siinä on runsaasti hiiltä ja palaneita kiviä. Sen pohjoispuolella on röykkiö tai tulisijanperustus, jonka halkaisija on noin 4 m ja korkeus noin 80 cm. Kahdessa viimeisessä rakenteessa on runsaasti hiiltä, mutta palanutta savea niissä ei havaittu. Björknäsin kylätontti on hyvin säilynyt keskiajalle ja Vaasa-ajalle ajoittuva muinaisjäännösalue

Tykkipatteri 81 (Patola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Henrik Sohlbergin puistossa, Mikkolantien ja Tollinmäen risteyksestä 90 m länsilounaaseen.
Kohde on neljän tykin patteri. Rintasuojana on leveä maavalli. Eteläisin tykkiasema on jäljellä. Tykkiasemassa on betoninen pyöreä tykinperusta ja viisi kiinnityspulttia jäljellä.
Tykkiaseman kummallakin puolella on ollut suojahuoneet, jotka ovat luhistuneet. Tykkiaseman takana on ollut suojahuone sekä patterin eteläkärjessä 4 x 8 m kokoinen luhistunut suojahuone.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 229 mm:n linnoituskanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuunta on ollut koilliseen. Patteri kuuluu tukikohtaan nro XXI.

Pölckå Överpölckå (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tenholan Pölckå on Gennarbynlahden länsirannalla sijaitseva kylä, josta maininta jo vuodelta 1392. Kylässä oli keskiajan lopulla viisi taloa, mutta 1700-luvulla vain kaksi niistä oli jäljellä. Kylä jakautui kahteen osaan eli pohjoisempaan Överpölckåån ja eteläisempään Ytterpölckåån. Överpölckåssa oli 1700-luvulla kaksi taloa, joista eteläisempää kutsuttiin Storpölckåksi. Siitä noin 150 m pohjoiseen sijaitsi Överpölckån toinen talo, Tenholan kappalaisen puustelli.
Storpölckån tonttimaa on ollut peltojen ympäröimän kalliokumpareen itälaidalla, jossa on yhä runsaasti kulttuurikasvillisuutta. Paikalla erottuu kivijalan katkelma (noin 5 x 6 m) ja sen itäpuolella kuoppa (kellari?). Kivijalan alueella on mustaa hiilensekaista maata. Kivijalasta noin 20 m länteen on lohkokivistä ja tiilistä rakennetun uuninperustuksen (halk. noin 3 m) jäänteet. Maastossa erottuvat rauniot ovat 1700-luvun lopulta tai 1800-luvulta, mutta alueella on todennäköisesti säilynyt vanhempiakin rakenteita ja kulttuurikerroksia.
Tarkastus 2023: Kiinteistölle, jolla tonttimaa sijaitsee, halutaan hoitosopimus, ja karttarajaus ja kohteen kunto tarkastettiin sitä varten maastossa. Kalliosaarekkeen itälaidalla havaittiin tiiltä ja luonnon- ja lohkokiveä sisältävä purkujätekasa, joka on peräisin saarekkeen itäpuolella ainakin vuoteen 1950 sijainneesta rakennuksesta. Saarekkeen suojaisalla lounaisrinteellä erottui kuopanteita, jotka vaikuttivat talonpohjilta. Saarekkeen etelälaidan luonnonkivillä kivetyn kellarikuopan koordinaatit mitattiin (ks. alakohde). Muinaisjäännösalueen kaakkoisosan rajalta löytyi kaksi vanhaa rajamerkkiä.

Tukikohta XXI: 50:2 (Patola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykistön joukkojen sauna. Jäljellä on rakennuksen betoninen sokkeli. Saunan rakennuspiirrokset on päivätty toukokuulle 1916. Sauna on sijainnut Vantaanjoen länsirannan korkean joentörmän päällä ja sen nurkalta on laskeutuneet portaat joen rantaan, jossa on ollut pumppaamo.
Rakennuksessa on ollut yhdeksän huonetta, harjakatto ja pieni torni.

Olsböle Hällsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hällsby eli Helvetesby oli keskiaikaisen Hällsbyn verokunnan keskus. Kylä sijaitsi pienessä jokilaaksossa, joka jatkui itään kohti Olsböleä. Varhaisin maininta Tenholan Hällsbystä on vuodelta 1451. Kylässä oli neljä taloa 1540-luvulla, mutta 1579 se lahjoitettiin eräiden muiden kylien tavoin läänityksenä amiraali Bengt Söfringsson Juustenille. Tämä perusti säterikartanon Olsbölen kylän paikalle ja yhdisti Hällsbyn kylän kartanonsa viljelyksiin noin 1585, jolloin kylän asukkaat joutuivat siirtymään tiloiltaan. Myöhemmin, 1800-luvulla Hällsbyssä oli Olsbölen kartanon torppa. Paikalla on ollut Olsbölen kartanon talousrakennuksia vielä 1960-luvulla.
Hällsbyn kylän ja torpan tonttimaa sijaitsee pienen joen etelärannalla. Paikka on nykyisin peltoa. Sen pinnassa erottuu runsaasti vanhaan asutukseen liittyvää löytöaineistoa, josta pääosa on tosin vasta 1800-luvulta. Muokkauskerroksen alla on tarkemmin ajoittamattomia kivirakenteita, jotka havaittiin T-piikin avulla.

Tukikohta XXII:2 (Maunula) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee lasten päiväkodin pihamaalla Suursuonlaita 6.
Kohde on suurikokoinen suojahuone, joka on luhistunut maatuneeksi kummuksi. Suojahuone on todennäköisesti toiminut Lepolan sotilaspuhelinkeskuksena.

Tukikohta XXII:1 (Maunula) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee pienellä mäenkohoumalla Jakokunnantien ja Saarnaajantien risteyksen lounaispuolella.
Aluetta on muokattu jo 1930-luvulta lähtien. Maata on kaivettu pois ja toisaalta joitakin maastonkohtia on täytetty. Puolustusaseman länsiosan varustukset ovat jääneet omakotitalojen ja niiden pihamaiden alle. Saarnaajantie 4b:n tonttia tutkittiin arkeologisilla kaivauksilla 2023 jolloin todettiin, että tontin poikki itä-länsi-suunnassa kulkenut taisteluhauta on tuhoutunut tontin eteläosassa ilmeisesti aikanaan sijainneen talousrakennuksen päädyn alle.
Puolustusaseman kaakkoisosa sijaitsee rakentamattomalla harvaa sekametsää kasvavalla maastokohoumalla Heinäsarantien pohjois- /länsipuolella. Maasto vaikuttaa keinotekoisesti tasatulta mutta taistelu- tai yhdyshautojen kulku näkyy mäen lounaislaidalla painaumina maassa. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita. Mäen lounaisosan juurella sijainnut suojahuone on tuhoutunut.
Muinaisjäännösalueen rajausta muutettiin arkeologisten tutkimusten jälkeen elokuussa 2023.

Tykkipatteri 82 (Patola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Tykkipatteri on sijainnut Pikkumatintien itäreunalla. Maastossa ei ole näkyvissä jälkiä. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita.
Kohde on ollut neljän tykin patteri. Aseistuksena on ollut 4 kpl 229 mm:n mörssäriä, joiden pääampumasuuntima on ollut koilliseen. Patteri kuuluu tukikohtaan nro XXI.

Tukikohta XXII:4 (Länsi-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Muurimestarintien (Kehä I) ja Pakilantien risteyksessä. Suurin osa kohteesta on jäänyt teiden alle, mutta risteyksen ympäristössä on vielä säilyneitä rakenteita.
Risteyksen kaakkoispuolella on jäljellä pääosin maahan kaivettua hautaa, joka on osaksi tuettu betonilla. Yhdyshauta sijaitsee lyhyellä matkalla loivassa rinteessä, jonka kohdalla haudan betoniseinien yläreunat on porrastettu. Yksi betoninen hyväkuntoinen suojahuone, joka on jäänyt kattamatta. Suojahuoneessa on kaksi betonitynnyrin jäännöstä. Lisäksi Muurimestarintien pengerryksestä erottuu betonirakenne.
Koillisosasta erottuu enää betonisen suojahuoneen katto koulun pihamaalla. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita.
Kohteen muut osat ovat tuhoutuneet. Lounaisosassa VPK:n talon vieressä on betoninen jalusta, joka tuskin liittyy linnoituslaitteisiin.

Tukikohta XXII:6 (Länsi-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Lepolantie 87 ja 89 tonttien taustalla.
Kallioon louhittu luola, jonka pinta-ala on 42m². Ulko- ja sisäseinät sekä lattia ovat betonista. Luola kuuluu osana tontilla sijaitsevan omakotitalon kellarirakenteisiin.

Tukikohta XXII:7 (Länsi-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Heinämiehentien ja Niittyluhdantien risteyksen lounaispuolella olevalla jyrkällä kalliolla.
Puolustusasemassa on kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja hautoja, joita on osaksi vahvistettu betonilla. Taisteluhautaa on 25 metriä. Torjuntasuuntana on pohjoinen.
Maastosta erottaa varmuudella yhden betonisen konekivääriaseman, kaksi betonista tähystysasemaa sekä neljä suojahuonetta. Näiden lisäksi on useita epämääräisiä kuoppia ja täytettyjä linnoitteita.
Kohteen itäosa on jäänyt tonttialueen alle. Hautoja ja asemia on täytetty, mutta mäen huipulla olevat laitteet ovat hyväkuntoisia. Kohteen pohjoispuolen edustalla olevalla laakealla mäenharjanteella näkyy jälkiä täytetyistä haudoista ja mahdollisista suojahuoneista. Rakenteita on jäänyt osaksi Heinämiehentien alle.
Edellä mainittujen rakenteiden luoteispuolella, koira-aitauksesta noin 30 m pohjoiseen, sijaitsee itä - länsi suuntainen n. 50 metriä pitkä, 1 m korkea maavalli, joka muistuttaa rakenteensa perusteella piikkilankaesteen suojavallia.

Tukikohta XXII:8 (Pirkkola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pirkkolan urheilupuiston koillisosassa, ulkoilutien varressa.
Kohde on kivestä muurattu suojahuone, jonka sortunut katto on peitetty maakerroksella. Ulkomitat ovat 8 x 12 m. Sisäänkäyntiin johtaa maahan kaivettu yhdyshauta. Yhdyshaudan päälle on rakennettu myöhemmin ulkoilutie. Yhdyshaudan päässä on puinen varastorakennus. Suojahuone on merkitty venäläiseen sotilaskarttaan ruutikellariksi.

Tukikohta XXII:9 (Pirkkola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pirkkolan urheilupuiston itälaidalla Rapparinkujan päässä.
Kohteen eteläosassa on maahankaivettua hautaa. Pohjoisosassa on maahan kaivettua ja kallioon louhittua hautaa, jota on osaksi tuettu betonilla. Taisteluhautaa on ilmeisesti ollut kohteen pohjoisosassa ja torjuntasuuntina on ollut pohjoinen ja itä.
Pohjoisosassa on betoninen konekivääriasema ja sen vieressä betoninen suojahuone. Asema ja suojahuone ovat ilmeisesti jääneet kattamatta. Konekivääriaseman torjuntasuuntana on koillinen. Kohteen keskiosassa on kolme maahankaivettua kuoppaa, joihin on ilmeisesti ollut tarkoitus rakentaa suojahuoneet.
Kohteen pohjoisosan haudat kiertävät vanhan talon, sen pihamaan ja talousrakennukset. Talon kivijalassa on kaiverrettuna vuosiluku: 1908.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt tonttialueen alle eikä siitä erotu jälkiä. Maanpinnan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.
Rakennustöihin syksyllä 2021, havaittiin pihaterassin maanpoiston yhteydessä, että kiinteistön eteläosassa sijaitsevan autotallin viereen, oli jäänyt jäljelle kaksi puolustusasemaan kuulunutta ehjäkattoista suojahuonetta. Molemmat suojahuoneet valokuvattiin ja valokuvista muodostettiin 3d-mallit ennen rakennustöiden jatkamista.
Muinaisjäännöksen rajausta muutettiin 2024 maastotarkastusten ja arkistolähteiden perusteella.

Tukikohta XXII:12 (Pirkkola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pirkkolan urheilupuiston länsilaidalla, kalliolla, uimalammikon koillispuolella.
Puolustusaseman pohjoisosassa on suurimmaksi osaksi maahan kaivettua hautaa. Eteläosassa kallioon louhittua hautaa. Osa vahvistettu betonilla. Taisteluhautaa on 28 m, torjuntasuuntana pohjoinen.
Kohteessa on neljä betonista konekivääriasemaa ja kaksi betonista rakennettua suojahuonetta. Näiden lisäksi on kolme kuoppaa. Kohteen eteläosassa on kallioon louhittu luola, jonka sisäänkäynnin edusta on täytetty hiekalla ja näkyvissä on enää n. 4-5 m korkea betoninen ulkoseinä..
Eteläosan hautoja on täytetty isoilla kivenlohkareilla. Kallion päälle on myöhemmin rakennettu betonijalustoja hyppyrimäkeä varten.
Syksyllä 2020 korjattiin luolan ulkoseinän yläpinnassa ollutta kuoppaa, joka aiheutti putoamisvaaran luolan sisätilaan. Kuoppa täytettiin betonilla. Korjauksen teetti Helsingin kaupungin kaupunkiympäristön toimiala ja työn teki Helsingin kaupungin rakentamispalveluliikelaitos Stara.

Tukikohta XXIII:1 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Keskuspuistossa 300 m pohjoiskoilliseen Kehä I:n ja Kaarelanvierron risteyksestä.
Puolustusasemassa on kallioon lohittuja hautoja, jotka ovat jääneet suurimmaksi osaksi keskeneräisiksi. Betonillalla tuettua taisteluhautaa on 10 metriä, jonka torjuntasuuntana on koillinen. Suojahuoneita ja asemia varten on kallioon louhittu neljä kuoppaa. Kohteen eteläpuolella on tykkipatteri 89, jonka edestä johtaa leveä kallioon louhittu yhdyshauta kohteeseen.
Kohteen kaakkoisosassa sijaitsee kookas, betonirakenteinen kaponieeri eli sivustatuliasema. Siinä on ollut saman kattorakenteen alla kaksi tykkiä omissa tuliasemahuoneissaan sekä suojatila. Kaponieerin ampumasuunta on itään.
Kaponieeri on louhittu kallioon ja sen seinät on tuettu betonilla. Betonikatto on ollut kaksi metriä paksu ja se on ollut tuettuna teräspalkeilla, jotka on myöhemmin räjäytetty pois. Betonikatto on kuitenkin kestänyt, mutta aseman sisäänkäynti ja koillisnurkka ovat vaurioituneet.
Sisätilat jakaantuvat sisäänkäynnissä kahteen osaan. Pohjoisosassa on kaarevan muotoinen käytävä, jossa on pieni levennys mahdolliseksi suojatilaksi. Käytävän toisella seinällä on kuusi isokoista teräspalkeilla tuettua ampumatarvikekomeroa, joiden syvyys on 120 cm, leveys 70 cm, korkeus 90 cm. Käytävä on johtanut koillisnurkassa sijaitsevaan tykkiasemaan, jonka katto ja seinät ovat vaurioituneet. Eteläisempi tila on nelikulmainen huone, josta johtaa oviaukko toiseen tyykiasemaan, joka on vaurioitunut kun kattoa on räjäytetty.
Koko kohteen hautojen ja kuoppien rakentamisen yhteydessä syntynyttä kivilouhetta on sijoitettu taisteluasemien edustalle mataliksi säännöllisen muotoisiksi valleiksi. Kaponieerin ampumasektorissa on kalliota tasoiteltu kivikouheella sekä rakennettu 15 metriä pitkä, pääampumasuuntaan kulkeva kivivalli sadan metrin päähän asemasta.
Kohteen kaakkoispuolella on kaksi suurikokoista säännöllisen muotoista 0,5 metriä syvää kuoppaa. Kohteeseen etelästä johtavan yhdyshaudan vieressä on lisäksi pienempi kuoppa.
Kohteessa on pääkaupunkiseudun parhaiten säilynyt kaponieeri. Maununnevan kohteet XXIII:1-3 ja tykkipatterit 89 ja 91 muodostavat valtakunnallisesti merkittävän suojelukokonaisuuden. Alueella on säilynyt hyvässä kunnossa useita erilaisia, tyypillisiä sekä harvinaisia linnoituslaitteita.

Tukikohta XXIII:2 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Keskuspuistossa, Kaarelanvierron ja Kaarelantien välisessä metsässä. Puolustusaseman länsikärki on jäänyt tien alle.
Puolustusasemassa on kallioon louhittuja hautoja, jotka on suurimmaksi osaksi tuettu betonilla. Kaakkoisosassa, kohteen taustalla haudat on kaivettu maahan ja ilmeisesti ne ovat olleet aikanaan tuettu hirsillä. Taisteluhautaa on 170 metriä. Torjuntasuuntina on pohjoinen ja luode.
Taisteluasemat kiertävät mäen pohjois- ja luoteisreunaa. Betonisia konekivääriasemia on neljä. Osa konekivääriasemista on jäänyt kattamatta. Betonisia tähystysasemia on viisi, kaikki ovat olleet katettuja. Etulinjassa on yhdeksän betonista suojahuonetta, joista osa on jäänyt avonaisiksi. Katetuista suojahuoneista on räjäytetty katot.
Kohteen itäpäässä johtaa kaksi yhdyshautaa taustalla sijaitsevaan betoniseen suojahuoneeseen. Suojahuoneelta johtaa yhdyshauta kohteen eteläpuolella kulkeneelle yhdystielle. Hauta jatkuu tien eteläpuolella ojamaisena. Kohteen länsiosasta johtaa yhdyshauta taustalla sijaitsevan tykkipatterin nro 91 ja isokokoisen erillisen suojahuoneen XXIII:3 maastoon. Taustan yhdyshaudoissa on kaksi maahan kaivettua suojahuoneiden kuoppaa.
Kohteen taisteluhaudat, konekivääri- ja tähystysasemat ovat hyvässä kunnossa. Maununnevan kohteet XXIII:1-3 ja tykkipatterit 89 ja 91 muodostavat valtakunnallisesti merkittävän suojelukokonaisuuden. Alueella on säilynyt hyvässä kunnossa useita erilaisia, tyypillisiä sekä harvinaisia linnoituslaitteita.

Tukikohta XXIII:3 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kaarelanvierto-nimseltä tieltä koilliseen, lumenkaatopaikalle haarautuvan tien pohjoispuolella.
Kohde on ulkoimitoiltaan 5 x 12 m kokoinen suojahuone. Rakennettu kivistä ja betonista. Katto on sortunut ilmeisesti teräspalkkien irroittamisen yhteydessä. Venäläisessä sotilaskartassa suojahuone on merkitty asumukseksi. Kohde liittyy sen lounaispuolella sijaitsevaan tykkipatteriin nro 91.
Maununnevan kohteet XXIII:1-3 ja tykkipatterit 89 ja 91 muodostavat valtakunnallisesti merkittävän suojelukokonaisuuden. Alueella on säilynyt hyvässä kunnossa useita erilaisia, tyypillisiä sekä harvinaisia linnoituslaitteita.

Tykkipatteri 89 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Keskuspuistossa, 230 m pohjoiskoilliseen Kehä I:n ja Kaarelanvierron risteyksestä.
Kohde on neljän tykin patteri, jonka rintasuojan muodostaa maansekainen rinne. Tykkiasemat, niiden väliset yhdyshaudat ja suojahuoneet ovat olleet hirsirakenteiset. Hirret on poistettu myöhemmin. Tykkiasemilta johtaa leveät kulkuväylät patterin takana kulkeneelle yhdystielle.
Itäisin tykkiasema on säilynyt parhaiten. Sen kummassakin etukulmassa on ampumatarvikekomerot, jotka ovat romahtaneet. Patterin itäpäässä on ollut suojahuone tai suojahuoneita. Ne ovat luhistuneet.
Patteriin on myöhemmin rakennettu kaksi räjähdysainevarastoa, joiden betoniset sokkelit ovat edelleen jäljellä. Varastojen ympärille on rakennettu maavallit, jolloin patterin ulkoasu on muuttunut. Varastot näkyvät jo 1930 -luvun kartoissa.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan rannikkokanuunaa, vuoden 1877 mallia, joiden ampumasuuntima on ollut pohjoiseen. Patteri kuuluu tukikohtaan nro XXIII.
Maununnevan kohteet XXIII:1-3 ja tykkipatterit 89 ja 91 muodostavat valtakunnallisesti merkittävän suojelukokonaisuuden. Alueella on säilynyt hyvässä kunnossa useita erilaisia, tyypillisiä sekä harvinaisia linnoituslaitteita.

Tykkipatteri 91 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kaarelanvierto-nimisen tien luoteispuolella.
Kohde on neljän tykin patteri, joka on kaivettu mäen reunaan. Rintasuojaa on tuettu alhaalta kivillä ja yläosa on tuettu aikanaan hirsillä. Jokaisessa tykkiasemassa on ollut kaksi betonista suojahuonetta, jotka ovat sortuneet. Tykkiasemiin johtaa ajoväylät. Tykkiasemien koko on n. 5 x 5 metriä ja rintasuojan korkeus n. 3 m. Jokaisen tykkiaseman sisäänkäynnissä on kivinen valli, jonka jälkeen aseman pohja laskeutuu kuopaksi. Tykinperusta on ilmeisesti ollut tässä kuopassa ja tykin kehäkisko on ollut sisäänkäynnin vallin korkeudella. Mitään tykinperustoja ei ole enää jäljellä.
Tykkiasemia yhdistää yhdyshauta jonka pohjoispäässä on suojahuone. Lisäksi haudassa on ensimmäiseltä ja viimeiseltä tykiltä patterin keskelle päin kaksi betonista suojahuonetta. Kaikki suojahuoneet ovat sortuneet. Patterin keskiosassa on yhdyshaudan seinässä kaksi sortumaa, jotka ovat mahdollisesti ampumatarvikekomeroita.
Patterin aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan rannikkokanuunaa, vuoden 1877 mallia. Pääampumasuuntima on ollut luoteeseen. Patteri kuuluu tukikohtaan nro XXIII.
Kohde on hyväkuntoisena säilynyt, tyypillinen pääkaupunkiseudun linnoitusketjun tykkipatteri. Maununnevan kohteet XXIII:1-3 ja tykkipatterit 89 ja 91 muodostavat valtakunnallisesti merkittävän suojelukokonaisuuden. Alueella on säilynyt hyvässä kunnossa useita erilaisia, tyypillisiä sekä harvinaisia linnoituslaitteita.

Tukikohta XXIII:4 (Kannelmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee kauppakeskuksen kaakkoispuolella, Kehä I:n ja Nurmijärventien risteyksen luoteispuolella.
Taisteluasemat sijaitsevat kaarena kohteen pohjoispuolella. Haudat on louhittu kallioon ja kaivettu osaksi maahan. Osa haudoista on tuettu betonilla. Taisteluhautaa on 130 metriä torjuntasuuntina luode ja pohjoinen.
Konekivääriasemia on kuusi ja tähystysasemia seitsemän. Ne ovat jääneet yhtä tähystysasemaa lukuunottamatta avoimiksi. Katetun tähystysaseman katto on räjäytetty. Taisteluhautojen yhteyteen on rakennettu kaksi pientä avonaista tuliasemaa, kooltaan n. 1 x 1,5 metriä. Asemat on louhittu kallioon ja niistä on voitu ampua taisteluhaudan ampumakorokkeelta, jonka alla on ampumatarvikekomero. Betonisia suojahuoneita on 9 kpl ja näiden lisäksi kaksi suojahuoneen kuoppaa. Neljän suojahuoneen betonikatot ovat jääneet ehyiksi, muut on räjäytetty.
Puolustusaseman luoteispuolella on ollut 1990-luvun lopussa maasta ja kivistä koottu korkea valli, jonka yhteydessä oli ollut vähäisempiä valleja ja kaivantoja. Korkein valli oli syntynyt kun supermarketin piha-aluetta oli raivattu ja toisaalta sitä varten oli myös poistettu maata puolustusaseman edestä. Matalammat vallit ja kaivannot olivat todennäköisesti ensimmäisen maailmansodan aikaisen piikkilankaesteen suojavalleja. Rakenteet ovat jääneet nykyisin kauppakeskus Kaaren laajennuksen alle. Valli on jatkunut idempänä (tukikohta XXIII:este1).
Puolustusaseman eteläpuolella on useita maahan kaivettuja, säännöllisen muotoisia kuoppia, joiden syvyys on n. 0,6 metriä. Pienimmät ovat kooltaan 2 x 2,5 metriä ja suurin kuoppa on alaltaan n. 450 m2. Kyseessä on mahdollisesti majoitusalue.

Hangö by Barnets Park (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hanko mainitaan jo 1200-luvun lopun tanskalaisessa itineraariossa, jossa kuvataan Suomen etelärannikkoa seuraava väylä. Hanko oli samannimisen bolin eli verokunnan keskuskylä. Kylässä oli keskiajan lopulla seitsemän taloa, mutta niistä neljä autioitui ennen 1600-luvun puoliväliä. Hangon talot jakautuivat ainakin kolmelle eri tontille, joista koillisin sijaitsi nykyisen Lapsen Puiston (Barnets Park) alueella. Tällä tontilla olleet talot autioituivat 1500-luvun jälkipuolella eikä paikalla ole sittemmin ollut asutusta.
Hangon kylän koillisosan entisten peltojen välissä on kallioalue, jonka halkaisee pieni sola. Tällä satulamaisella terassilla erottuu kahden tulisijan perustukset. Niistä luoteisempi on kooltaan 2 x 1,5 m. Kaakkoisempi on puolestaan kooltaan 2,5 x 2 m. Kyse on luultavasti kahden eri talon rakennuksista. Paikalla tehtiin arkeologinen kaivaus kesällä 2007. Luoteisemman rakennuksen alueelta löytyi kaksi myöhäiskeskiaikaista hopearahaa, kaakkoisemman rakennuksen alueelta puolestaan pala 1500-luvun lopulle ajoittuvaa keramiikkaa. Rakennusten välissä erottuu maanpinnalle kiveystä, joka osoittautui kesän 2007 kaivauksissa yhdellä kerralla rakennetuksi kivi- ja savirakenteeksi, jonka alaosassa on hyvin hiilipitoinen kerros. Kyseessä on todennäköisesti rautakautinen röykkiö. Siitä on kaivattu pohjaan noin neljännes. Löytöinä talletettiin muutama rautanaula ja -niitti. Myös tonttialueen itäosassa löytyi pieni määrä rautakautista keramiikkaa.
Kaivaustulosten perusteella paikalla on ollut asutusta rautakaudella ja keskiajalla. Terassin itä- ja länsipuolella näkyy vanhoja peltojen rajoja ja matalia raivausröykkiöitä. Tontin länsipuolella olevalla pellolla on nykyisin leikkipuisto. Muualla lähiympäristössä vanhat pellot ovat metsittyneet. Alueella kasvaa arkeofyyttejä mm. nurmilaukka.

Tukikohta XXII:3 (Maunula) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Suopuistossa, Pakilantien ja Suursuonlaidan risteyksen koillispuolella.
Puolustusasemassa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja. Betonilla tuettua taisteluhautaa erottuu 35 m. Torjuntasuuntina ovat pohjoinen, länsi ja etelä. Neljä konekivääriasemaa ja kolme tähystysasemaa. Asemat on rakennettu betonista. kolme betonista suojahuonetta ja yksi kivestä muurattu suojahuone. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty.
Puolustusaseman itä- ja eteläpuolella sekä sen päällä on tunnistamattomia maavallirakennelmia ja kuoppia. Ne saattavat liittyä toisen maailmansodan aikaiseen ilmatorjuntatoimintaan.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kyläkunnantien ja Talkootien risteyksen pohjois- ja länsipuolella. Puolustusaseman pohjoisosa on jäänyt Kehä I:n alle ja eteläosat tonttialueiden alle.
Kohteesta on jäljellä kallioon louhittua hautaa, joka on osaksi betonoitu sekä kaksi betonista konekivääriasemaa. Jäljellä olevat linnoitteet on osaksi täytetty. Tonttialueella saattaa olla maanpinnan alapuolella säilyneitä rakenteita.

Tukikohta XXIII:5 (Pohjois-Haaga) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Näyttelijäntie 24:n kerrostaloalueen keskellä.
Puolustusasema on jäänyt suurimmaksi osaksi kerrostalojen ja niiden pihamaan alle. Yhdys- ja taisteluhaudat on kaivettu maahan ja tuettu osaksi betonilla. Kolme betonista konekivääriasemaa. Suurin osa kohteista on jäänyt kerrostalojen alle ja pihamailla olevia linnoituslaitteita on täytetty. Inventoinnissa 2012 todettiin, että tukikohdan XXIII:5 kaksi vielä säilynyttä fragmenttia ovat huonossa kunnossa.

Tykkipatteri 88 (Länsi-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Lastatien ja Rapparintien risteyksen koillispuolella Kehä I:n meluaidan juurella.
Kahden tykin patteri, joka on jäänyt suurimmaksi osaksi Muurimestarintien ja sen meluaidan alle. Lastatie 10:ä vastapäätä on jäljellä joitakin maatuneita rakenteita. Mahdollisesti patterin itäpään tykkiasema ja suojahuoneita.
Aseistuksena on ollut 2 kpl 152 mm:n Canet-tykkiä, joiden pääampumasuuntima on ollut pohjoiseen. Patteri kuuluu tukikohtaan XXII.

Tukikohta XXIII:6 (Pohjois-Haaga) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee osoitteessa Näyttelijäntie 24.
Kohde on kallioon louhittu luola, jossa on betoniseinät ja -lattia. Sisäkatto on aaltopeltiä. Pinta-ala on 90 m². Seinät on myöhemmin ruiskubetonoitu ja sisäänkäynti uusittu. Luola on toiminut tykistön puhelinkeskuksena.

Tukikohta XXIII:7 (Pohjois-Haaga) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Ida Albergintie 1 ja 5:n kerrostaloalueen keskellä. Kohde on jäänyt suurimmaksi osaksi kerrostalojen ja niiden pihamaan alle.
Puolustusaseman pohjoiskärjessä on puiston puolella jäljellä betonilla tuettua hautaa ja yksi konekivääriasema sekä tähystysasema ja kaksi suojahuonetta. Kaikki laitteet on rakennettu betonista. Tähystysasema on ollut katettu mutta konekivääriasema on jäänyt ilmeisesti avoimeksi. Suojahuoneiden katoista on räjäytetty kiskot pois, mutta betonikatot ovat säilyneet ehjinä.
Itäosassa on jäljellä kaksi betonista konekivääriasemaa, tähystysasema ja suojahuone. Inventoinnissa 2012 todettiin, että tukikohdan XXIII:7 kahdesta osasta erityisesti pohjoisosa on hyvässä kunnossa ja itäosakin vähintään kohtalaisessa kunnossa.
Tukikohdan eteläosassa Ida Albergin puiston kunnostuksen yhteydessä 2012-2013 havaittiin yhdyshautojen ja suojahuoneen betonisia ylärakenteita ja keskeneräinen kallioon louhituttu kohta.
Tukikohdan lounaisnurkassa oli aiemmin kallioon louhittuja hautoja, jotka ovat tuhoutuneet ilmeisesti suurimmaksi osaksi uusien n. vuonna 2013 rakennettujen talojen takia.
Vuonna 2018 ja 2019 Museoviraston arkeologiset kenttäpalvelut teki kohteella arkeologista valvontaa ja dokumentointia liittyen osoitteessa Ida Aalbergin tie 1 sijaitsevaan uudisrakennuskohteeseen. Rakentamisen aikataulusta johtuen kohteen arkeologinen valvonta tehdään kahdessa osassa. Ensimmäisessä vaiheessa kaivettiin tontin itä- ja eteläreunoille kaivanto vesiliitäntöjä varten. Tällöin paljastui hyväkuntoisia linnoitelaitteita, jotka ovat osin tuhoutuneet vasta siinä vaiheessa, kun viereisiä asuinrakennuksia on tehty. Alueen asuinrakennuksia rakennettaessa maan pintaa on nostettu, jolloin linnoiterakenteet ovat jääneet louhinta- ja rakennusjätteen alle. Hankealueelta kaivettiin esiin ja dokumentointiin taistelu- ja yhdyshautaa kaikkiaan 31 metriä. Dokumentoinnin jälkeen paikalla olleet linnoitelaitteet tuhoutuivat vesijohtokanavan tieltä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee kallion juurella, Ida Albergintie 4:n kerrostaloalueen alapuolella.
Kallioon louhittu luola, joka sijaitsee kallion juurella, Ida Albergintie 4 kerrostaloalueen alapuolella. Sen sisäänkäynti on betoniseinässä. Ovi on lukittu. Ympäristöstä on kuljetettu suuria määriä maata pois Ida Albergin puiston kunnostuksen yhteydessä. Luolan sisäänkäynti oli aikaisemmin puoliksi maan peitossa ja sen edessä oli alueella toimineen ampumaradan pitkä maavalli. Puiston kunnostustöiden yhteydessä 2012–2013 löytyi kohteen edestä 22 metrin matkalta mukulakivettyä yhdystietä. Tie tuhoutui maanmuokkauksen yhteydessä mutta se dokumentoitiin Helsingin kaupunginmuseon toimesta. Luolan yläpuolella näkyi betonisia rakenteita ja kallioon louhittuja keskeneräisiä asemia tukikohta XXIII:7:stä.

Tukikohta XXIII:9 (Pirkkola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pirkkolan urheilupuiston luoteisnurkassa.
Puolustusasemassa on suurimmaksi osaksi kallioon louhittua hautaa, jota on vahvistettu betonilla. Osa haudoista on ollut hirsivahvisteisia ja ilmeisesti osa taisteluhaudoista on vahvistettu pohjalta ampumakorokkeeseen asti betonilla ja siitä ylöspäin hirsillä. Taisteluhautaa on yli 200 metriä, jonka torjuntasuuntina on pohjoinen, itä ja länsi. Konekivääriasemia on kahdeksan, tähystysasemia kuusi. Suojahuoneita on 10 kpl. Kaikki asemat ja suojat on rakennettu betonista. Katetut rakenteet on räjäytetty.
Eteläosassa on kallioon louhittu luola. Se on kooltaan n. 50 m2 ja pohjamuodoltaan taittuva suorakaide. Ulkoseinä on yksinkertainen betoniseinä. Sisätiloissa on betoniseinät ja lattia. Sisäkatto on poistettu.
Luolan edustalta johtaa kaakkoon kaartuva pitkä matala yhdyshauta, joka on suurimmaksi osaksi louhittu kallioon. Haudan reunoja on korotettu sepelillä. Hauta haarautuu pohjois- eteläsuunnassa kulkevaan matalaan suoraan hautaan, jonka pohjoishaara kulkee taisteluasemien itäkärjen läheisyyteen. Eteläinen haara jatkuu pitkälle kohteen eteläpuolelle. Kyseessä on mahdollisesti ensimmäisen maailmansodan aikainen kaapelikaivanto, joka jatkuu pitkälle alueen ulkopuolelle etelään.

Tukikohta XXIII:10 (Pirkkola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pirkkolan urheilupuiston pohjoislaidalla
Kohteessa on maahan kaivettua hautaa, joka on voimakkaasti maatunut. Haudan kulkusuunnassa rinteen alareunassa on resentit, betoniset rakennuksen perustatolpat ja ajoluiska.

Tukikohta XXIII:11 (Pirkkola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pirkkolan urheilupuiston keskellä, korkean mäen juurella, pohjoisimman urheilukentän länsipuolella.
Kallioon louhittu isuora luola. Betoniset sisäseinät ja -lattia. Sisäkatto aaltopellistä. Pinta-ala on 63 m². Uloskäynti betonisenässä. Luolaan johtaa yhdystieltä leveä betonilla tuettu yhdyshauta. Tien varressa, kohteen itäpuolella on kaksi maahan kaivettua, säännöllisen muotoista matalaa kuoppaa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pirkkolan urheilupuiston keskellä, korkean mäen laella, pohjoisimman urheilukentän länsipuolella.
Puolustusaseman taisteluasemat ovat rinteen kollisnurkalla. Haudat on louhittu kallioon ja niistä osa on ehditty tukea betonilla. Taisteluhautaa on n. 12 metriä ja sen torjuntasuuntina on pohjoinen ja koillinen.
Yksi betoninen konekivääriasema on saatu valmiiksi. Taisteluaseman itäpää on jäänyt keskeneräisksi. Kallioon on ehditty louhia kolme kuoppaa.
Taisteluaseman keskellä on betoninen suojahuone, joka on jäänyt avonaiseksi. Suojahuoneen vierestä johtaa betonilla tuettu yhdyshauta kohteen taustalle, jossa on louhittu kuoppa suojahuoneelle. Tältä kuopalta hauta jatkuu maahan kaivettuna etelään. Kaivettu hauta on ilmeisesti tuettu aikanaan hirsillä. Haudan eteläpäässä on maahan kaivettu kuoppa, josta johtaa oja etelään taustalla kulkeneen yhdystien varteen.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pirkkolan uimahallin eteläpuoleisella pihamaalla.
Puolustusaseman haudat, mahdolliset tuli- ja tähystysasemat sekä suojahuoneet on täytetty. Kohteessa on ollut kaksi luolaa, joista läntinen, pinta-alaltaan 61 m², on täytetty vuonna 1969. Itäinen luola on vielä jäljellä. Se on louhittu kallioon ja varustettu betonisilla sisäseinillä. Pinta-ala on 67 m². Ulkoseinä ja sisäänkäynti on uusittu. Alkuperäinen peltikatto on poistettu.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen keskeneräinen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee ulkoilutien varressa, Pirkkolan urheilupuiston lounaisnurkassa.
Kallioon louhittu ja maahan kaivettu n. 30 metriä pitkä syvä kaivanto, jonka reunoja on pengerretty. Todennäköisesti luolan sisäänkäynnin yhdyshauta. Luolan louhintatöitä ei ilmeisesti ole ehditty aloittaa. Sisäänkäynnin kohdalla on kaivantoa täytetty. Hauta päättyy etelässä yhdystiehen.

Tukikohta XXIII:este 1 (Kannelmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen piikkilankaeste. Rakennusajankohta 1915-1918. Este on sijainnut Raikukalliolla puolustusaseman XXIII:4 etumaastossa, sen pohjoispuolella. Siitä on jäljellä enää keskiosa. Esteen länsipää on ollut nykyisen kauppakeskuksen etelän puoleisen pysäköintialueen kohdalla ja itäpää Kaarelantiellä, nykyisen suomalais-venäläisen koulun pihamaalla.
Jäljelle jäänyt esteen keskimmäinen osa on puolustusaseman XXIII:4 koillispuolella. Luode - kaakko suunnassa kulkeneesta esteestä on jäljellä 1 m korkeaa suojavallia enää n. 35 metriä. Este on tehnyt jyrkän mutkan ja jatkunut linjalla koillinen - lounas kohteen XXIII:2 länsikärkeen. Nykyisin suojavalli päättyy Hämeenlinnanväylän lännen puoleiseen pengerrykseen.
Esteen länsiosa on tuhoutunut kauppakeskuksen pihamaan ja paikoitusalueen laajentamisen yhteydessä.
Esteen itäosasta tutkittiin keväällä 2019 Suomalais-venäläisen koulun vieressä, Hämeenlinnanväylän länsipuolella oleva noin 66 metrin osio, jonka päälle suunniteltiin rakentamista. Suojavallin poikki kaivettiin kaivinkoneella koeoja, jota laajennettiin suojavallin taustalla sijainneen matalan kaivannon kohdalle kaikkiaan 30 neliömetrin kaivausalueeksi. Tutkimuksessa havaittiin, että esteen suojavalli oli rakennettu kasaamalla maata matalan, luontaisen töyrään päälle. Suojavallissa ei havaittu kivisiä tai puisia tukirakenteita. Tolppia, johon piikkilanka oli aikanaan kiinnitetty ei enää löytynyt eikä maasta löytynyt tolppien jälkiä.
Kohteen rajausta on muutettu tuhoutuneiden osien kohdalta viimeksi keväällä 2021.

Tukikohta XXIII:este 2 (Pohjois-Haaga) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen piikkilankaeste. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Aku Korhosentien eteläpuolella, puolustusasemien XXIII:5 ja 7 pohjoispuolella.
Kohde on piikkilankaesteen kivestä ja maasta rakennettu suojavalli, jonka takana varsinainen piikkilankaeste on sijainnut. Vallin korkeus on jyrkältä sivultaan 1-2 m ja se on 500 m pitkä. Valli on rakennettu maastoon murtoviivaisesti taitteiseksi. Inventoinnissa 2012 tukikohdan XXIII:este 2 piikkilankaesteen suojavallin ja siihen paikoin liittyvän kaivannon todettiin olevan länsiosassaan kohtalaisessa kunnossa, keskiosissaan hyvässä kunnossa ja itäosassaan hyvässä tai kohtalaisessa kunnossa. Tykkitien linjaus piikkilankaesteen keskellä on näkyvissä, mutta itse tie on tuhoutunut päävesijohdon rakennustöissä.

Tukikohta XXIII:este 3 (Pirkkola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen piikkilankaeste. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pirkkolan urheilupuiston pohjoisosassa.
Kohde on maasta ja kivistä rakennettu piikkilankaesteen suojavalli, jonka korkeus on jyrkältä sivultaan 1-1,5 m. Valli kulkee puistoalueen poikki murtoviivaisesti taitteisena, likimäärin itä-länsi-suuntaisena. Valli ei ole yhtenäinen vaan siinä on aukkoja ja useat tiet katkaisevat lisäksi vallin kulun. Jäljellä olevien suojavallien yhteispituus on n. 850 m. Piikkilankaeste on jatkunut itään, mutta se on jäänyt Länsi-Pakilan omakotitonttien alle ja tuhoutunut.

Tukikohta XXIV:1 (Lassila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Näyttelijäntien ja Kehä I:n risteyksen lounaispuolella.
Puolustusasemaon jäänyt osaksi Kehä I:n alle. Jäljelle on jäänyt maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja., joista osa on vahvistettu betonilla. Yksi räjäytetty betonirakenne, joka on ilmeisesti suojahuone sekä maahan kaivettu kuoppa.

Tukikohta XXIV:2 (Lassila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Näyttelijäntien ja Kehä I:n risteyksen lounaispuolella.
Kohde on hirsirakenteinen romahtanut suojahuone, jonka eteen johtaa yhdyshauta.

Tukikohta XXIV:3 (Lassila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt osaksi junaradan alle Kehä I:n eteläpuolella. Kohteen itäosat ovat jääneet rakennusten alle. Säilyneet rakenteet ovat radan länsipuolella.
Puolustusasemassa on kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joista suurin osa on vahvistettu betonilla. Taisteluhautaa on 30 m, torjuntasuuntana luode.
Kaksi betonista konekivääriasemaa ja kaksi suojahuonetta, joissa on vielä jäljellä hirsirakenteita. Kohteen eteläosassa on kallioon louhittu luola, jonka pinta-ala on
42 m². Luolassa on betoniseinät ja -lattia. Luola on täytetty.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kuparitie 12:n kerrostalon pihamaalla.
Puolustusasemassa on kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja yhdys- ja taisteluhautoja. Betonilla tuettua taisteluhautaa on 20 metriä. Torjuntasuuntana luode. Taisteluhaudan rintasuojan päällä on kahdessa rivissä n. 20 cm välein pyöreitä reikiä. Maahan kaivettu yhdyshauta laskeutuu itärinnettä alas ja on huomattavan leveä. Siihen on myöhemmin rakennettu ulkoilutie.
Betoninen kaksihuoneinen kaponieeri. Katosta on räjäytetty rautakiskot pois, jolloin seinät ja tuliasemat ovat vaurioituneet. Eteläisempi tuliasemahuone on tuhoutunut täydellisesti. Kaponieerin johtava yhdyshauta on täytetty ja sen päälle on rakennettu ulkoilutie. Kaponieerissa on kaarevan muotoinen suojatila tuliaseman takana. Yksi ampumatarvikekomero oli mitattavissa: leveys 70 cm, korkeus 60 cm ja syvyys 120 cm. Kaponieerin torjuntasuunta on itäkoilliseen.
Kohteen länsiosassa on betoninen tähystysasema sekä yksi betoninen suojahuone, jonka katto on ehyt, mutta oviaukko on muurattu kiinni. Itärinteen alaosassa on yhdyshaudan vieressä suuri maahan kaivettu kuoppa.

Tukikohta XXIV:5 (Pohjois-Haaga) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee puistossa, Lavastajanpolun länsipuolella.
Maahan kaivettua ja kallioon louhittua hautaa. Betonilla tuettua taisteluhautaa on 20 metriä. Torjuntasuuntina pohjoinen ja länsi. Kaksi betonista konekivääriasemaa. Kohteen taustalla on yksi betoninen suojahuone, jonka katto on ehyt. Suojahuoneen sisäänkäynti on täytetty maalla. Puolustusaseman hautoja ja asemia on osittain täytetty.
Kohteen luoteispuolella on ulkoilutien vieressä vähäisiä jälkiä piikkilankaesteen maavallista (tukikohta XXIV:este1). Kohteesta noin 100 metrin päässä päiväkodin pohjoispuolella on säilyneenä edellisestä n. 30 metrin mittainen piikkilankaesteen maavalli. Este on jatkunut puolustusaseman XXIII:5 pohjoispuolella.

Tukikohta XXIV:6 (Pohjois-Haaga) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Adol Lindforsintien pohjoispäässä olevan asuintaloalueen keskellä.
Korkealla kalliolla sijainnut kohde, joka on jäänyt kokonaan kerrostalojen alle. Adolf Lindforsintien pohjoispäässä on pihan keskellä kukkapenkin ympäröimänä ilmeisesti suojahuoneen ehjä katon yläosa näkyvissä. Kohteen länsiosasta ei näkynyt rakenteita. Maan alla saattaa olla enemmänkin säilyneitä rakenteita.
Kallion länsipuolella kulkee piikkilankaesteen maavallin ulkopuolella maahan kaivettu ja osin kallioon louhittu oja, joka kiertää kallion pohjoispuolelta ja kulkee koillispuolella kohteen XXIV:5 läheisyyteen.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Runar Schildtin puistossa matalalla kalliolla. Taisteluasemat ovat pohjoisen ja lännen suuntaan.
Kallioon louhittua hautaa, joka on tuettu betonilla. Taisteluhautaa on 20 metriä. Torjuntasuuntina pohjoinen ja länsi. Taisteluhaudan rintasuojan yläpinnalla on pyöreitä ja kulmikkaita reikiä. Länteenpäin suunnattu taisteluhauta on osittain hyvin matala (rintasuojaa vain n. 70 cm). Kaksi konekivääriasemaa ja yksi betoninen tähystysasema.
Etulinjassa on yksi betoninen suojahuone, jonka katto on jäänyt ehyeksi vaikka hirsirakenteet ovat hävinneet. Kohteen taustalla on suojahuoneelle tarkoitettu kuoppa, johon johtaa betonilla tuettu hauta.
Kohteen pohjoispuolelta lähtee n. 100 metriä pitkä pohjois-etelä -suuntainen piikkilankaesteen valli, joka kääntyy pohjoiskärjessään 90° ja päättyy kallion kylkeen, jonka huipulla on puolustusasema XXIV:6.
Heti kohteen länsipuolella on pohjoisetelä-suuntainen yhdystie, joka on nykyisin ulkoilutienä. Tietä korjattiin vuosina 2016-2017.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee pihamaalla, Runar Schildtin puistossa Pohjois-Haagan aseman itäpuolella.
Kohde on kivestä muurattu suurikokoinen suojahuone. Sortunut. Suojahuoneen yhdyshautaan johtaa portaat, jotka on täytetty puutarhajätteillä ja pihalta lakaistulla hiekoitushiekalla.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee pihamaalla, Runar Schildtin puistossa, Hopeatien eteläpuolella.
Varustukset kiertävät kallion reunoja ja päättyvät eteläpuolella jyrkkään hiekkaiseen rinteeseen, josta on tehty suuria maanottoja. Taisteluasemat sijaitsevat mäen pohjoisosassa ja torjuntasuunnat ovat etelää lukuun ottamatta kaikkiin ilmansuuntiin.
Haudat on louhittu kallioon sekä kaivettu maahan. Vahvistuksena on käytetty betonia ja muurattuja kiviä. Taisteluhautaa on 80 metriä. Torjuntasuuntina ovat pohjoinen, itä ja länsi. Pohjoisosan taistelu- ja yhdyshautojen seinissä on reikiä, joiden halkaisija on n. 30-40 mm. Reikiä on 1 - 2 metrin välimatkoin. Joissakin kohdissa reikiä on kahdessa kerroksessa. Alemmat reiät ovat n. 10 cm korkeudessa haudan pohjalta ja ylemmät metrin tasossa.
Kaksi konekivääriasemaa on jäljellä. Kumpikin on rakennettu betonista ja ne ovat täynnä maata. Toisen torjuntasuunta on pohjoiseen ja toinen itään. Neljä betonista tähystysasemaa.
Etulinjassa on kaksi selkeää betonista suojahuonetta sekä kaksi rakennetta, jotka ovat niin pahasti vaurioituneet ettei niiden tyyppiä pysty määrittämään. Taustalla sijaitsee kolme suurikokoista betonista suojahuonetta. Kaikki em. suojat ovat tuhoutuneet. Kaakkoiskulmassa on ehjä betoninen suojahuone, jonka sisäänkäynti on muurattu umpeen. Sisäkaton hirsirakenteet ovat hävinneet, mutta betonikatto on ehyt. Eteläosassa sijaitsee myös yksi suurikokoinen kallioon louhittu kuoppa.
Kohteen koillisosan hautoja on täytetty ja ne ovat osaksi jääneet pihamaan alle. Keski- ja eteläosan hautojen yli on rakennettu ulkoiluteitä, jolloin hautoihin on teiden kohdalle rakennettu betonirenkaista siltarummut. Länsiosasta on jäänyt osa Martinlaakson radan alle.
Tukikohdan eteläpuolella on vuonna 1918 teloitettujen punakaartilaisten hauta ja muistomerkki.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee rinteen juurella Hopeatie 11:n kerrostalon länsipuolella.
Kohde on kallioon louhittu luola, jonka sisäänkäynti ja todennäköisesti koko luola on täytetty. Näkyvissä on enää luolan rakkentamistöissä syntyneitä louhekasoja paikan edestä kulkevan ulkoilutien eteläpuolella.
Luolan sisäänkäyntiin johtava rotko on ollut kääntyvän suorakaiteen muotoinen ja itse luola on ollut suora. Luolan pinta-ala on 80 m² ja se on jäänyt keskeneräiseksi.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Hopeatie 9 ja 18 kerrostalojen ja niiden pihamaiden alle ja on tuhoutunut lähes kokonaan. Rakentamattomilla kohdilla saattaa maan alla olla säilyneitä rakenteita.

Tukikohta XXIV:16 (Etelä-Haaga) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1916-1918. Kohde sijaitsee osaksi avokalliolla ja osin metsikössä Orapihlajakujan pään pohjoispuolella.
Kohde on kahden järeän tykin patteri. Eteläinen tykkiaseman (20 x 15 m) rintasuojan muodostaa jyrkkä louhittu kallioseinä sekä eteläsivulla suurista lohkareista kasattu korkea kivivalli. Rintasuojan korkeus on 5-6 m.
Pohjoinen tykkiasema on jäänyt enemmän keskeneräiseksi. Eteläinen seinä on 3 m korkea kallioseinämä. Muuten tykkiaseman kohdalla on ainoastaan matala kuoppa. Kuopan länsikulmalla on kaksi matalaa maavallia sekä pohjoisessa nurkassa kasa kivenlohkareita. Kuopan keskellä on kivenlohkareita.
Tykkiasemia yhdistää kallioon louhittu 35 x 4 m kokoinen yhdyshauta, jonka syvyys on 3 m. Hautaan on rakennettu betoninen suojahuone, jonka pinta-ala on 30 m². Sen kummassakin päässä on umpeenhitsatut rautaovet.
Patterin pohjoisen tykkiaseman taustalla (itäpuolella) on keskeneräinen kalliolouhos mahdollisesti luolaa varten. Louhokseen johtaa 7 m leveä maahan kaivettu kulku-ura koillisesta kallion juurelta. Uran pohjoisreunalla on kasa suuria kivenlohkareita. Uran eteläreunalla on jäljellä lahonneita aidantolppia.
Itäpuolelta löytyy myös matala betoninen perusta, jossa on rautapultteja. Kaikkialla patterin ympärillä on kallioon kiinnitetty kymmeniä rautapultteja, joiden käyttötarkoitus ei ole tiedossa.
Tykkiasemien välissä olevaan yhdyshautaan on rakennettu sillan kaltainen maavalli, josta laskeutuu portaat suojahuoneen eteläiselle sisäänkäynnille. Tämä rakenne sekä suojahuoneen betonointityöt ovat todennäköisesti I maailmansotaa myöhemmältä ajalta.
Patterin aseistukseksi on suunniteltu kahta 305 mm:n, 52 kaliiperin, järeää rannikkokanuunaa. Työt ovat jääneet kesken eikä patteria ole koskaan aseistettu.

Tykkipatteri 95 (Lassila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipateri. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Sentnerinkujan pään eteläpuolella, metsässä.
Neljän tykin patteri, joka on rakennettu kallionseinämään ja osaksi kaivettu maahan. Tykkiasemia yhdistää niiden takana kukeva yhdyshauta, joka on osittain louhittu kallioon ja osittain kaivettu maahan. Kaikki hirsirakenteet ovat kadonneet.
Kussakin tykkiasemassa on ollut kaksi suojahuonetta paitsi itäisimmässä, jossa on vain yksi suojahuone. Läntisimmän tykkiaseman toinen suojahuone on rakennettu betonista. Patterin länsipäässä on lisäksi kaksi erillistä betonista suojahuonetta. Kaikki suojahuoneet ovat tuhoutuneet.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n 190 puudan piiritystykkiä, vuoden 1877 mallia. Pääampumasuuntana on ollut luode. Patteri kuuluu tukikohtaan nro XXIV.
Patterin taustalta on kulkenut yhdystie, joka kiertää patterin sen itäpuolelta. Patterin eteläpuolella on tien varressa kuusi erikokoista matalaa säännöllistä maahan kaivettua kuoppaa.
Tykkipatterin koillispuolella rakennuksen ja radan välissä on useita rakennuksen betonisia perustuspylväitä ja uuninperustus. Ne ovat mahdollisesti linnoitustöihin liittyviä.

Tukikohta XXV:1 (Hakuninmaa) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Arhipanpolun ja Hämeenlinnan väylän välisellä alueella.
Puolustusasemassa on maahan kaivettuja hautoja ja betoninen suojahuone. Linnoituslaitteita on täytetty ja suurin osa kohteesta on jäänyt omakotitonttien alle. Tonteilla saattaa olla maan alla säilyneitä rakenteita.

Tukikohta XXV:2 (Hakuninmaa) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Håkansbergin mäellä, osin puistoalueella. Kohteen itäosa on jäänyt tonttialueen alle.
Puolustusasemassa on kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja. Betonilla tuettua taisteluhautaa on 40 m, torjuntasuuntana länsi. Yksi betonista rakennettu tähystysasema, jonka katto on räjäytetty sekä yksi avonainen, betoninen valonheitinasema. Yhdeksän betonista suojahuonetta, jotka on räjäytetty. Linnoituslaitteita on täytetty.

Tukikohta XXVII:11 (Reimarla) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pitäjänmäenpolun ja Kyläkirkontien risteyksen koillispuolella, Täbyn kalliolla.
Puolustusasemassa on kallioon louhittua betonoitua hautaa, yksi betoninen tähystysasema ja hirsikehikolle betonista valettu suojahuone. Katetut rakenteet on räjäytetty. Linnoituslaitteita on täytetty.

Tukikohta XXXV:3 (Reimarla) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Päiväläisen puiston mäellä.
Puolustusasemassa on maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu muuraamattomilla kivillä, muuratuilla harkkokivillä ja betonilla. Pohjoisosassa on taisteluhautaa 45 m, torjuntasuuntina länsi ja pohjoinen.
Yksi kivestä muurattu tähystysasema. Etulinjan yhteydessä on kaksi betonista suojahuonetta, joiden katot on räjäytetty. Kaakkoisosassa on kaksi maasta ja kivestä rakennettua suojahuonetta, joiden katot ovat luhistuneet. Kohteen eteläosassa on kaksiosainen betoninen suojahuone, jonka ulkomitta on 5 x 7 m. Sen katosta on räjäytetty rautakiskot pois, mutta betonikatto on säilynyt ehjänä.
Puolustusaseman eteläosan maahautoja on osittain täytetty.

Tukikohta XXXV:este 1 (Reimarla) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen piikkilankaeste. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Nuolipuiston pohjoisosassa, itä-länsi-suuntaisen ulkoilutien pohjoispuolella.
Piikkilankaesteestä on jäljellä sen suojavalli. Se on n.100 m pitkä ja 1-1,5 m korkea, itäkaakko-länsiluode-suuntainen hiekkavalli. Valli alkaa idässä puolustusaseman XXXV:2 rinteestä ja päättyy lännessä puolustusaseman luoteispuolelle. Estevalli on saattanut jatkua länteen, mutta silloin se on jäänyt ulkoilutien alle. Valli tekee keskivaiheilla pienen polvekkeen, jonka läheisyydessä on vallissa kookas tuli- tai tähystysaseman kaltainen kuoppa.

Tukikohta XXXV:4 (Reimarla) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kokkokallion puistossa.
Puolustusasemassa on kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, jotka on suurimmaksi vahvistettu betonilla tai harkkokivellä. Kohteen eteläosassa on myös maahan kaivettua hautaa. Taisteluhautaa näkyvissä 45 m, torjuntasuuntana pohjoinen.
Kaksi konekivääriasemaa ja kaksi tähystysasemaa. Kaikki asemat on rakennettu muuratuista kivistä ja niiden torjuntasuuntana on pohjoinen. Etulinjassa on kaksi harkkokivestä muurattua suojahuonetta, joista puuttuu katot. Taustalla on ollut lisäksi yksi kivestä ja kaksi maasta ja hirsistä rakennettua luhistunutta suojahuonetta. Itäosassa on räjäytetty betoninen suojahuone.
Länsiosassa on ehjäkattoinen betoninen suojahuone, jonka sisäänkäynti on täytetty kokonaan. Sen läheisyydessä on mahdollisesti ollut pienikokoinen suojahuone, joka on lähes näkymättömissä. Eteläosassa on ilmeisesti sijainnut suurikokoinen betoninen suojahuone, joka on tasattu ja sen päälle on rakennettu leikkipaikka.
Kohteen eteläpäässä on kallioon louhittu rakentamaton kuoppa.
Kaakkoiskulmassa on kallioon louhittu luola, jonka pinta-ala on 48 m². Betonoinnit puuttuvat. Luolan yläpuolella olevan kalliohuipun kylkeen on louhittu kuoppa. Työt ovat jääneet kesken. Ilmeisesti on ollut tarkoitus yhdistää luola ja kuoppa toisiinsa.

Tukikohta XXXV:5 (Reimarla) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Viinentien ja Turkismiehenpolun risteyksen lounaispuolella, koulurakennuksen pohjoispuolella.
Puolustusaseman pohjoisosa on jäänyt koulun ja sen pihan alle. Kaikki haudat ja mahdolliset asemat on täytetty. Heikkoja jälkiä on vielä näkyvissä. Pihan keskellä on näkyvissä betoninen tasainen perusta, joka on mahdollisesti suojahuoneen katto.
Kohteen eteläosassa on betonilla tuettua yhdyshautaa. Kaksi betonista pienikokoista suojahuonetta, jotka ovat sortuneet sekä yksi kallioon louhittu rakentamaton kuoppa.

Tukikohta XXXV:10 (Pitäjänmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee korkean mäen päällä Strömbergin puistossa.
Kohde on suurikokoinen betoninen suojahuone. Sisäänkäynti on rakennettu muuratusta harkkokivestä. Ulkomitta 15 x 5 m. Ilmeisesti moniosainen. Katto betonista, vahvuus n. 1 m. Peitetty maalla, kerroksen vahvuus n. 0,7 m. Katto on räjäytetty. Suojahuoneessa on sijainnut Talin sotilaspuhelinkeskus.
Puistossa on tehty 2000-luvun alussa hoitotöitä, jolloin suojahuoneen eteen on rakennettu mukulakivinen kenttäkiveys ja kulkureittejä.

Luolat G 1-5 (Meilahti) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia varastoluolia. Rakennusajankohta 1914-1918. Kohteet sijaitsevat Seurasaarentien varressa, jyrkän kalliorinteen juurella.
Kohteessa on viisi kallioon louhittua suoraa luolaa, jotka on varustettu eteisillä. Pinta alat lännestä itään lukien 54 + 53 + 50 + 73 + 73 m². Tieltä johtaa neljä ajoväylää luolien eteen. Ajoväylien perustat on osittain pengerretty. Länsipäässä on louhintamateriaalista tehty pengerrys. Kohteiden itäpuolella on mahdollisesti sijainnut suojahuone.
Luolien vieressä on tien varressa muistokivi, jossa kerrotaan puolustusministeriön toimineen luolatiloissa talvisodan aikana 1939-1940.

Tukikohta XXVIII:tie (Mäkkylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia, mukulakivillä pinnoitettuja yhdysteitä.

Hovi 2 (1000013817) (Kivirakenteet)
Kohde sijaitsee Hovin tilan eteläpuolella 440 metriä päärakennuksesta etelään kalliokumpareen länsilaidalla olevalla tasaisella terassilla. Terassin länsireunassa on kalliopaljastuma ja terassin rinteet viettävät etelään, länteen ja pohjoiseen. Röykkiöalueen itäpuolella kohoaa äkkijyrkkä kallioseinämä.
Kohteessa on havaittavissa ainakin 9 selvää röykkiötä, jotka ovat pääosin maatäyt-teettömiä ja rakennettu mineraalimaalle. Osa röykkiöistä on pyöreähköjä ja matalia, yksi suorakaiteenmuotoinen ja noin puoli metriä korkea. Röykkiöiden koko vaihtelee halkaisijaltaan noin 12-1,5 metrin välillä ja korkeus vaihtelee 30-50 cm välillä. Röykkiöt ovat sammaloituneita.
Röykkiöalueen eteläpuolella äestetyllä avohakkuualueella kasvaa ukontulikukkaa ja lisäksi paikalla on mahdollisesti tummantulikukkaa.
Paikka vaikuttaa historiallisen ajan röykkiökohteelta. Varmoja rakennuksenperusto-ja tai tulisijoja ei pystytty erottamaan. Kuninkaan kartastossa (karttasivu 84, s. 112) alue sijoittuu pellon eteläreunalle. Hovin tilaa ei ilmeisesti ole mutta alueesta poh-joiseen sijoittuu Suontaan kylätontti, joka on havaittu inventoinnissa vuonna 2007 (Mikkola et al).

Tukikohta XXV:3 (Hakuninmaa) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Håkansbergin puistoalueella, Runonlaulajantien itäpuolella. Kohteen eteläosa on jäänyt tonttialueen alle.
Puolustusasemassa on kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja. Betonilla tuettua taisteluhautaa on 10 m, torjuntasuuntana länsi. Kaksi betonista rakennettua konekivääriasemaa ja yksi tähystysasema Neljä betonista suojahuonetta. Kaikki katetut rakenteet on räjäytetty. Linnoituslaitteita on täytetty.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee hakunintien ja Shemeikanpolun risteyksen ympäristössä, Hanunintien molemmin puolin.
Puolustusasema on jäänyt tonttialueiden alle ja rakenteita on täytetty. Alueella on nähtävissä kallioon louhittuja, betonilla tuettuja hautoja sekä suojahuoneen jäännökset. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.
Vuonna 2013 kartoitettiin Shemeikankuja 1:n tontille tulevan uuden rakennuksen takia lyhyt pätkä betonisen taisteluhaudan yläosaa ja sen länsipäässä ollut betonien katoton suojahuone.

Tukikohta XXVII:1 (Konala) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Vähäntuvantie 3-7 ja Vähäntuvanpolku 1 rakennusten ja piha-alueiden alle eikä siitä erotu jälkiä maastossa. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita. Alueen pohjoispäässä on ollut suojahuone ainakin vielä 1995. Vuoden 2014 tutkimuksissa havaittiin ilmakuvien ja viistokuvien perusteella, että kohteen päälle on tehty uusia rakennuksia. Kohde on saattanut tuhoutua kokonaan.

Tukikohta XXVII:2 (Konala) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kolsarintien ja Tähkätien risteyksen kaakkoispuolella, kerrostalon pihamaalla.
Puolustusasemasta on jäänyt jäljelle maahan kaivettua hautaa, jota on täytetty osittain. Suurin osa kohteesta on tuhoutunut.
Vuonna 2010 kartoitettiin omakotitalon rakennustyömaalta Vuorikummanpolku 4:ssä tien itäpuolelta noin 30 metrin matkalla kallioon louhittua mutkittelevaa betonista taisteluhautaa. Vuonna 2014 tarkastettiin Kolsarintie 8 C:n pihalla viemärityön yhteydessä esiin tulleiden linnoitteiden osia.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Tähkätien ja Kolsarintien etelä- ja lounaispuolella.
Puolustusasema on jäänyt suurimmaksi osaksi talojen ja niiden pihamaiden alle. Jäljellä on vielä betonoitua hautaa ja yksi betoninen räjäytetty tähystysasema. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Konalantien, Riihipellontien ja Kolsarintien risteyksen eteläpuolisten talojen, pihamaiden ja teiden alle. Maastossa ei näy merkkejä linnoitteista, mutta maan alla saattaa olla säilyneitä kohteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoite, mahdollisesti suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään Länsipellontie 13 pihamaan alle. Maan alta saattaa löytyä säilyneitä rakenteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut lähes kokonaan jäätyään Kyntäjäntie 6-8 pihamaan ja osin rakennusten alle. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.

Tukikohta XXVII:10 (Reimarla) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Sylvesterinkuja 12 talon ja pihamaan alle. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.

Tukikohta XXVII:14 (Reimarla) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Joulutähdentien itäpään molemmilla puolilla olevien pientalotonttien alle. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Helsingin ja Espoon rajalla, Mäkkyläntiestä itään jatkuvan ulkoilutien varrella. Suojahuone on muutettu varastokäyttöön.

Tukikohta XXXV:1 (Marttila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Nuolipuiston metsikössä, Vihdintien länsilaidalla.
Puolustusaseman eteläosassa on maahan kaivettua hautaa. Pohjoisosassa on kallioon louhittua, osaksi betonilla ja osaksi harkkokivellä tuettua hautaa. Taisteluhautaa on 25 m, torjuntasuuntana pohjoinen.
Yksi konekivääriasemama, joka on rakennettu harkkokivestä. Yksi betoninen tähystysasema. Itäpäässä on etulinjassa kaksi betonista suojahuonetta, jotka on räjäytetty rikki. Toinen on vain pieni sirpalesuoja. Suuremmasta suojahuoneesta on osa tuhoutunut Vihdintien pengerrystöiden yhteydessä.
Eteläosassa on n.15 m² kokoinen luhistunut hirsikattoinen suojahuone. Sen vieressä on vaurioitunut betoninen kaksiosainen luhistunut suojahuone. Seinän hirsiverhoilua on edelleen näkyvissä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Nuolipuistossa.
Nuolipuistossa sijaitseva puolustusasema on kallion reunalle. Se on 20 metriä pitkän hiekkavallin avulla rakennettu hauta, jonka länsipäässä on harkkokivistä muurattu konekivääriasema. Aseman ympäriltä on hiekka valunut pois ja kivirakenne on selvästi nähtävissä. Kohteessa on suoritettu hiekanottoa, jolloin ympäristö on muuttunut.

Tukikohta XXXV:11 (Pajamäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pajamäen huipulla ja sen alemmilla rinteillä.
Puolustusasemassa on pääasiassa kallioon louhittuja mutta myös maahan kaivettuja yhdys- ja taisteluhautoja. Suurin osa haudoista on vahvistettu muuratuilla harkkokivillä, betonilla tuettuja hautoja on vähemmän. taisteluhautoja on yhteensä 300m, torjuntasuuntina kaikki ilmansuunnat. Kohteen keskiosassa on kivestä muurattua yhdyshautaa katettu viiden metrin matkalta betonisella, holvatulla katteella.
Konekivääriasemia on 5 kpl ja tähystysasemia 9 kpl. Kaikki asemat on rakennettu muuratuista kivistä. Katot on räjäytetty. Puolustusaseman pohjoiskärjessä on kahden konekivääriaseman ja yhden tähystysaseman muodostama kokonaisuus, joihin on päästy yhteisestä, katetusta eteistilasta. Matalia, avoimia asemia, joista ainakin osa on tarkoitettu valonheittimille on 5 kpl. Osa asemista on hevosenkengänmuotoisia ja osa munikulmaisia. Asemat on rakennettu muuratuista kivistä.
Suojahuoneita on 7 kpl. Ne on rakennettu muuratuista kivistä tai betonista. Katot on räjäytetty. Puolustusaseman keskiosassa on kallioon louhittu suojahuone, jonka sisämitat ovat 10 x 4 m sekä eteinen. Betonikatto on holvattu ja se on säilynyt ehyenä. Seinät on rakennettu muuratuista kivistä. Eteisen betonikatto on ilmeisesti rakennettu myöhemmin yhdyshaudan päälle.
Samalle mäelle on rakennettu v.1940 ilmatorjuntapatteri. Sen kivestä maasta ja betonista rakennetut laitteet ovat osaksi I maailmansodan linnoituslaitteiden päällä. Mäen länsipuolella on I maailmansodan aikaisen yhdyshaudan kylkeen louhittu kaksi pienempää luolaa, jotka on lukittu. Niille johtaa betoniset portaat mäen huipulta. Mäen alapuolelle on louhittu 1960-luvulla hiekoitussorasiilolle luola, jonka sisäänkäynti on kallion juuressa ja kallion huipulle nousee pystykuilu, josta sora on kaadettu luolaan.
Puolustusasemassa on säilynyt tyypillisiä ja harvinaisia linnoituslaitteita hyvässä kunnossa. Alueella on helppo hahmottaa vuoden 1915 linnoittamistapaa ja -tekniikkaa. Toisen maailmansodan aikaisen ilmatorjuntapatteri ja siihen liittyvät linnoitteet ovat myös hyvässä kunnossa.
Vuonna 2019 on tutkittu puolustusasemaan liittyvää yhdystietä, joka ei ole muinaisjäännösrekisterissä (ks. raportit).

Luolat G 11-14 (Koskela) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia varastoluolia. Rakennusajankohta 1914-1918. Kohteet sijaitsevat jyrkän kalliorinteen juurella, Vesilaitoksen ja Juhana-herttuan tien asuinalueen välissä.
Neljä kallioon louhittua, suoraa luolaa. Kahden äärimmäisen luolan ulkoseinät ovat alkuperäisessä asussa, ainoastaan ovet on uusittu. Läntisimmän luolan pinta-ala on 90 m² ja itäisimmän 98 m². Kahden keskimmäisen luolan ulkoseinät on uusittu kokonaan. Alun perin pohjaltaan suorakaiteen muotoisia luolia on saatettu laajentaa myöhemmin.
Luolat muodostavat kokonaisuuden niiden ympärillä sijaitsevien Koskelaan vuonna 1914 rakennettujen kenttälinnoitettujen varustusten ja teiden kanssa.
Luolia käytettiin 2. maailmansodan aikana ilmatorjunnan ammusvarastona.

Luolat G 15-18 (Viikinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia varastoluolia. Rakennusajankohta 1914-1918. Kohteet sijaitsevat kallion juurella, Lahdentien varrella.
Neljä kallioon louhittua luolaa. Luolat sijaitsevat pareittain siten, että yksi kalliorotko johtaa kahden luolan eteen. Luolien pinta-alat ovat lännestä itään 89, 89, 194 ja 194 m².
Luolien yläpuolelle kallion huipulle on rakennettu vuosina 2013-2015 asuinkerrostaloja. Luolat on poistettu käytöstä ja suljettu. Osa on mahdollisesti tuhoutunut.

Rauhala (1000013931) (Hautapaikat)
Historiallinen; Loviisan uuden hautausmaan länsipuolella rautatien, Rautatienkadun ja Läntisen Harjutien väliseltä alueelta on löytynyt paikallisasukkaiden kertoman mukaan useasti ihmisen luita ja pääkalloja. Alueella sijaitsee nykyään pientaloasutusta. Myös rautatien ja alueen halki kulkevan vesijohdon rakennustöissä kerrotaan löytyneen luita. Pihasaunan perustuksia kaivettaessa vuonna 1952 löytyi 40 pääkalloa, joista osa ja lisäksi nappi oli toimitettu muinaistieteelliselle toimikunnalle Helsinkiin, josta ne palautettiin Loviisaan. Arkistotutkimusten valossa on luultavaa, että Rauhala on Loviisassa vuosina 1788-1790 toimineen sotilassairaalaan hautausmaa. Hautausmaa-alueen laajuus ei ole tiedossa.

Luolat G 19-20 (Viikinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia varastoluolia. Rakennusajankohta 1914-1918. Kohteet sijaitsevat kallion juurella, Viikintien varressa.
Kaksi kallioon louhittua luolaa. Luolien kummallakin puolella on suurikokoiset kuopat. Kumpikin luola on pinta-alaltaan 121 m². Betoniset ulkoseinät.

Luola G 21 (Länsi-Herttoniemi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen varastoluola. Rakennusajankohta 1914-1918. Kohde sijaitsee Mäyrätie 9:n kohdalla olevan jyrkän mäen länsireunan juurella, ulkoilutien varressa.
Kallioon louhittu suora luola, jossa on betoniset ulko- ja sisäseinät, lattia sekä aaltopeltikatto. Pinta-ala on 50 m².

Tukikohta 1914:20 (Ruskeasuo) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde 20 sijaitsee koulurakennuksen luoteispuolella. Kohteen pohjoispuolella metsässä Kiskontien itäpuolella, Tenholantien ja Ruskeasuon linja-autovarikon välisellä alueella on kohteet 21-22.
Varustus nro 20:ssä on hiekalla peitetty kivivalli länsirinteessä, kahdessa tasossa. Valleja on yhteensä 30 m. Torjuntasuuntina on pohjoinen ja luode. Kaksi tuliasemaa. Eteläpäässä on maahan kaivettua hautaa. Varustuksen kaakkoisosa on tuhoutunut koulurakennuksen takia.

Tukikohta 1914:23a (Länsi-Pasila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914.
Varustus 23a sijaitsee Ilmalantien ja Hakamäentien risteyksen lounaispuolella alueen etelän puoleisella kalliolla. Se on maalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 35-40 m. Kolme traverssia. Torjuntasuuntina pohjoinen ja länsi. Itäosa on varustettu selkävallilla. Luoteiskulmassa on maahan kaivettu, kivillä tuettu, hevosenkengän muotoinen, avoin konekivääriasema.
Aseman ympärillä on useampia yhdysteitä. Läntinen johtaa kohti tukikohtia 20-23 ulkoilureitin linjalla. Yksi linja menee lyhyen matkaa etelään ja toinen koilliseen.

Tukikohta 1914:44 (Käpylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde sijaitsee Osmontien ja Paununtien risteyksen eteläpuolella, oppilaitoksen länsipuolella.
Osmontien varressa korkealla kalliolla on maalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 30 m. Torjuntasuuntina ovat lounas ja luode. Yksi traverssi. Pohjoispäässä mahdollisesti tuliasema. Osia kohteesta on tuhoutunut oppilaitoksen rakennuksen alle. Kohteen pohjois- ja eteläpuolelle on rakennuttu 2010-luvun alussa rakennukset.

Tukikohta 1914:45 (Käpylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914.
Varustus nro 45 sijaitsee Taivaskallion huipun luoteisreunan alapuolella, jyrkän kallion rinteessä, metsikössä. Se on 25 m pitkä maalla peitetty kivivalli, jonka korkeus on 1,5-2 metriä. Vallista josta erottuu yksi selkeä traverssi. Vallin eteläpää yhdistyy selkäsuojana toimivaan jyrkkään kallioseinään. Torjuntasuuntana on luode.
Taivaskallion korkeimmalle huipulle on rakennettu toisen maailmansodan aikana ilmatorjuntapatteri. Puiston alueella harjoiteltiin itsenäisyysajan alussa myös pioneeritoimintaa ja kenttälinnoitusten rakentamista. Varustus 45 voidaan kuitenkin määrittää rakenteensa perusteella venäläisten I maailmansodan aikana rakennuttamaksi linnoitteeksi.

Tukikohta 1914:62 (Länsi-Herttoniemi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde sijaitsee korkealla mäellä Herttoniemen urheilupuiston urheilukentän pohjoispuolella.
Kallion huippua kiertäviä kivivalleja, jotka on peitetty enimmäkseen hiekalla ja osittain maalla. Torjuntasuuntina kaikki ilmansuunnat. Vallien keskellä on ollut lisäksi kuusi lyhyttä hiekkavallia, jotka muodostavat laakean avonaisen kehän.
Maavallien suojanpuolelle on rakennettu kivistä ladottuja ampumakorokkeita, joita on selvimmin näkyvissä kohteen eteläosassa. Vallin suojanpuolelle on rakennettu traversseja, joita löytyy kaikkialta lukuun ottamatta vallin eteläkärkeä. Useissa kohdissa on vallin takana kulkenut vielä selustasuoja, joka on joko rakennettu hiekkavalli tai luonnon muovaama (esim. kallionseinämä).
Valliin on rakennettu kivillä tuettuja tuliasemia. Lisäksi yksi tuliasema on rakennettu muita rakenteita korkeammalle kummulle. Tämän maavalleista rakennetun aseman torjuntasuunta on etelään ja lounaaseen.
Kohteeseen on kaksi tuloväylää. Toinen sijaitsee kohteen eteläkärjessä ja aukeaa kaakkoon. Rinteen alaosasta nousee osittain pengerretty tie, joka tekee jyrkän mutkan vallien edessä. Tien vieressä on mäen alarinteessä suorakaiteen muotoinen kuoppa, joka on kooltaan 3 x 5 metriä. Tie kulkee vallien välistä sisään kohteeseen, mutta aukon kohdalle on rakennettu pieni sisempi valli, joka varmistaa sisäänkäyntiä. Vallin pohjoisessa päässä on luhistunut suojahuone.
Toinen tuloväylä sijaitsee kohteen koillisosassa. Vallien välissä olevaan kulkuaukkoon johtaa mäen juurelta polku. Sisäänkäynnin kohdalle on rakennettu loivan V-kirjaimen muotoinen, raveliini kaltainen asema, joka on varustettu selkäsuojalla.
Kohteen päälle on rakennettu hyppyrimäki siihen liittyvine laitteineen. Nämä ovat tuhonneet kohteen keskustan sisärakenteita. Viidestä sisävallista on jäljellä vain kaksi. Muut ovat jääneet entisen linkomäen vauhdinottovallin alle. Linkomäen yhteydessä on rinteeseen rakennettu leveä tie, joka on tuhonnut kohteen keskiosaa.
Jäljellä olevat rakenteet ovat paikoin erittäin hyvässä kunnossa. Korkeat hiekkavallit, vielä näkyvissä olevat taisteluasemien ampumakorokkeet, useat tuliasemat ja erikoiset tuloväyläratkaisut tekevät kohteesta ainutlaatuisen kokonaisuuden, joka antaa samalla hyvän kuvan vuoden 1914 aikaisesta linnoittamistavasta.

Tukikohta 1914:63 (Länsi-Herttoniemi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde sijaitsee korkean kallion huipulla, Siilitie 13:n ja Viikintien välissä.
Vallit ovat kiertäneet kallion huippua. Torjuntasuuntina ovat olleet kaikki ilmansuunnat. Kohteen eteläpuolelle on johtanut yhdystie, josta on jäljellä vielä lyhyt osa.
Kallion koillisnurkassa on valleja jäljellä n. 40 metriä. Selustasuojana on leveä hiekka- ja kivivalli. Traversseja on mahdollisesti viisi, tuliasemia on kaksi. Hiekkaa on luisunut pois ja tuliasemat ovat maatuneet miltei näkymättömiin.
Kohteen länsi- ja pohjoisosa on hävitetty. Vallit on tasattu 1960, jolloin mäelle oli tarkoitus rakentaa leikkikenttä. Kivimuurien korkeat hiekasta rakennetut pengerrykset erottuvat selkeästi mäen ulkosivuilta, mutta vallien suojanpuolelta ei ole enää mitään näkyvissä.

Tukikohta 1914:64 (Roihupellon teollisuusalue) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde 64 muodostaa kohteiden 65-68 kanssa kokonaisuuden Laippapuiston mäellä, Roihupellon teollisuusalueen ja Viikintien välissä. Alueen länsiosassa on entinen paloasema sekä rauniokoirien koulutusrata. Kohde muodostuu viidestä erillisestä varustuksesta, jotka sijaitsevat mäen pohjoislaidalla ja itäpäässä.
Varustus nro 64 on maalla peitetty kivivalli, jonka torjuntasuuntana on pohjoinen. Yksi traverssi. Varustuksen katkaisee pieni avokallio, jonka jälkeen valli jatkuu vielä 7 m matkan itään lähes näkymättömissä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Lahdenväylän ja Myllymestarintien (Kehä I) risteyksen lounaispuolella.
Kohteen etäpuolisko on tuhoutunut asuinalueen rakentamisen yhteydessä 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Pohjoispuoliskolla on vielä linnoitteita säilyneenä sm-alueella.
Vuonna 1997 alueella oli seuraavia linnoituslaitteita:
Kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja hautoja. Louhitut haudat ovat osin tuettu betonilla. Maahautoja on tuettu hirsillä, tukilankoja on vielä näkyvissä neljässä kohdassa.
Itäosassa on 4 kpl betonisia konekivääriasemia, joista kolmella on torjuntasuuntana itä ja yhdellä asemalla pohjoinen. Kaksi C-tyypin tähystysasemaa, torjuntasuuntana pohjoinen ja itä.
Taisteluhautaa n. 40 m torjuntasuuntana itä. Kuusi betonista suojahuonetta ja kaksi kuoppaa. Yhdet haudan suuntaiset kapeat portaat ja viisi ampumatarvikekomeroa.
Länsiosassa on taisteluhautaa 10 m. Torjuntasuuntana itä. Yksi betoninen suojahuone ja yksi kuoppa. Ampumatarvikekomeroita 3 kpl. Pohjoispäässä on todennäköisesti ollut betoninen konekivääriasema, jonka torjuntasuunta on ollut pohjoinen. Asema on pahasti tuhoutunut.
Eteläosassa on kolme suojahuonetta. Läntisin suurikokoinen (5 x 7 m) on jäänyt keskeneräiseksi. On pelkästään ehditty louhia kuoppa kallioon. Ympäristössä betonitynnyreiden jäänteitä ja kasa kovettunutta betonia. Tämän itäpuolella on ollut ilmeisesti hirsistä rakennettu suojahuone, jonka vieressä on ilmeisesti käymälän suorakaiteen muotoinen kuoppa. Itäisin suojahuone on ollut betonia.
Haudassa on yhdessä kohdassa haudan suuntaiset kapeat portaat sekä yksi ampumatarvikekomero.
Kohteen läpi kulkee yhdystie. Tietä on jäljellä on n. 100 m alkuperäisessä asussaan tosin karikkeen peittämänä. Yhdyshaudat alkavat tien penkereen vierestä. Kohteen taustalta (länsipuolelta) on kulkenut maantie.
Kartoitus vuonna 2020 kohdistui kohteen pohjoisosaan, joka rajautuu Lahdenväylältä Kehä I:lle tulevaan ramppiin. Havaintona tuolloin, että linnoitteet
ulottuvat hyvin lähelle ramppia ja osa katkeaa tieluiskaan. Kohteen itälaidalla kulkevan alikulkukäytävän eteläpuolella on kallioon louhittu luola, joka ei ilmeisesti ole
ensimmäisen maailmansodan aikainen alun perin.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee metsikössä Von Daehnin kadun ja Agronominraitin risteyksen pohjoispuolella. Kohteen päälle on rakennettu kerrostaloja. Kohteen pohjoisosassa saattaa olla säästyneitä kohteita.
Tilanne 2006:
Kohteessa on lähinnä betonilla tuettua taisteluhautaa, torjuntasuuntina koillinen ja luode. Lisäksi on neljä konekivääriasemaa, joista yksi on kunnostettu myöhemmin varastoksi rakentamalla jo räjäytetyn katon tilalle uusi.
Kaakkoispuolen hautoja osittain täytetty. Viisi suojahuonetta, joista kolme on kunnostettu myöhemmin varastoiksi.
Kohteessa on lisäksi myöhemmin rakennettu maahan kaivettu kivestä muurattu maanalainen 10 m pitkä 2,5 m leveä suojatila, katto betonista h = 1,8 m. Kaksi sisäänkäyntiä, joista toinen on tiiliseinässä. Varastotiloiksi muutetut tuliasema ja suojahuoneet saattavat liittyä läheisyydessä myöhemmin sijainneen ampumarata-alueen toimintaan.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kaivantopuistossa, Lahdenväylän ja Porvoonväylän risteyksen koillispuolella, korkean kallion reunalla, avokalliolla.
Kohteessa on kallioon louhittuja taistelu- ja yhdyshautoja, jotka on tuettu betonilla kautta linjan. Taisteluhautaa n. 30 m, torjuntasuuntana länsi.
Yksi betoninen konekivääriasema ja betoninen tähystysasema ja kolme suojahuonetta. Kakki katetut rakenteet on räjäytetty. Kohteen pohjoispuolella on säästynyt piikkilankaesteen koillinen-lounas -suuntaista piikkilankaesteen suojavallia noin 25 metrin matkalta.
Kohteessa tehtiin 1998-2002 hoitotoimenpiteitä. Hautoja on puhdistettu ja ympäristön kasvillisuutta raivattu.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen kolmesta puolustusasemasta, luolista ja kaponieeristä muodostuva kokonaisuus. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kivikon ulkoilupuistossa Lahdenväylän itäpuolella olevan korkean kallion pohjois- ja länsilaidalla. Jyrkänteet ja tiheä sekametsikkö tekevät kohteen maastosta vaikekulkuisen.
Kallion pohjoislaidalla on kolme puolustusasemaa, joiden välillä on yhdyshaudat. Taistelu- ja yhdyshaudat on louhittu kallioon ja ne on ehditty betonoida vain osittain. Koillisosassa on betonista taisteluhautaa 60 m, torjuntasuuntana pohjoinen. Tuliasemat ja suojahuoneet ovat jääneet keskeneräisiksi. vain kuopat on louhittu.
Luoteisosan puolustusaseman eteläpuolella on kallioon louhittu, kääntyvän suorakaiteen muotoinen luola (60 m²) , jonka sisäänkäynnin betonointityöt ovat osittain valmistuneet. Luolan betoniseinissä on komerosyvennyksiä. Kohteen keskiosassa on hevosenkengän muotoinen luola (110 m²), joka on jäänyt keskeneräiseksi. Vain louhinta on valmistunut. Luolalta johtaa yhdyshauta kohteen eteläosaan, jossa on ristin muotoinen, keskeneräinen luola (130 m²) . Ristin ‘yläpää’ on ollut tarkoitus louhia kuiluksi ylös kallion huipulle.
Kohteen länsireunassa on keskeneräinen kaponieeri eli sivustatuliasema kahdella tuliasemalla. Sen itäpuolelle on alettu louhia luolaa, kahdella sisäänkäynnillä.
Museoviraston Arkeologisten kenttäpalveluiden suorittamassa Lahden väylän tuntumassa sijaitsevien ensimmäisen maailmansodan aikaisten linnoitekohteiden inventoinnissa vuonna 2020 kartoitettiin kohteen länsi- ja etelälaidan louhekivikasoja. Länsikulmassa kivikasat ulottuvat linnoitetun mäen länsipuolta kulkevan ulkoilureitin itäreunan tuntumaan asti.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Mustikkamäki-nimisen kallion itäpäässä.
Kohteessa on kallioon louhittuja yhdys- ja taisteluhautoja, joita on tuettu osin betonilla. Yksi betoninen konekivääriasema ja kolme betonista suojahuonetta sekä keskeneräinen kallioon louhittu kuoppa. Katettujen rakenteiden katot on räjäytetty.
Kohteen pohjoispuolella, kallion juurella, ulkoilutien ja tonttialueen välissä on jäljellä osa piikkilankaesteen kaakko - luode -suuntaista suojavallia. Valli on kahdessa osassa 50 + 20 m. Vallin leveys on 4 m ja korkeus jyrkältä sivultaan (kontreskarppi) 1,5 m.

Edesby Edön kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuodelta 1755 peräisin olevan kartan perusteella alueella on sijainnut keskiajalla Edesbyn kylä (ks. Edesby (Edö) mjrekino 1000013960), joka koostui vuonna 1543 neljästä tilasta. Karttaan on merkitty myös sittemmin autioitunut Edön kartano, joka on perustettu 1600-luvun alussa. Säterit on useimmiten perustettu kylätonttien ulkopuolelle, ja Edön kartanokin on sijainnut kylätontin pohjoispuolella kohoavan mäen loivalla pohjoisrinteellä. Sen paikka on todennäköisesti ollut sama 1600-luvulta 1900-luvulle.
Kartanon tontilla on edelleen havaittavissa useita rakennusten pohjia. Monella
rakennuksella on ollut kellari. Maanpäälle näkyvät rakenteet liittyvät todennäköisesti kartanon loppuvaiheeseen 1800- ja 1900-luvuille. Kyseisten rakennusten väleissä ja alla saattaa kuitenkin olla vanhempia rakenteita ja kulttuurikerroksia. Kartanonpaikan kaakkoispuolisella rinteellä on useita kuoppia (halk. 1,5-2 metriä, syvyys 1-1,5 metriä), joiden seinämät ovat osin kivettyjä. Kyseessä ovat luultavasti jonkinlaiset varastokuopat.
Kartanon tontti on tuhoutunut pohjoisesta hiekanoton yhteydessä. Kartanonmäen kaakkoisosassa on myös ensimmäisen maailmansodan aikaisia
juoksuhautoja.

Edesby (Edö) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Edesby on sijainnut Edön kartanonmäen (ks. Edesby Edön kartano, mjrekino 1000013959) eteläpuolella, vanhan merenlahden rannalla.
Edesbyhyn on merkitty Porvoon läänin vuoden 1543 maakirjaan neljä veromaksajaa, jotka maksoivat yhteensä kaksi veromarkkaa. Kylä päätyi rälssin käsiin ilmeisesti jo 1560-luvulla. Kylässä oli kolme lampuotia 1630-luvulle, jolloin säteri muodostettiin.
Samuel Broteruksen vuonna 1694 laatimalle Pernajan Labbyn ja Idlaxin säterien metsäkartalle on merkitty Edön säteri. Tarkempi kartta Edöstä on Abraham Frisiuksen vuonna 1755 laatima. Edesbytä ei ole merkitty kartalle, vaan ainoastaan Edön säteri. Edesbyn sijainti ei paljastu suoraan Frisiuksen kartalta. Maastossa on havaittu laaja autiotontti jonkin matkan päässä kartanosta etelään. Frisiuksen kartalle on merkitty sen vierelle tomtgärdorna eli tonttipellot.
Kylänpaikka on nykyään laitumena, ja osa tontista on jäänyt tontin pohjoisosaa halkovan asfalttitien alle. Avoimessa maastossa näkyy lukuisia uuninpohjia ja rakennusten kivijalkoja. Rakennukset vaikuttavat ryhmittyneen vanhan tien reunoille; kyseessä on siis mahdollisesti raittikylä.

Täktom (Tektom) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hankoniemen etelärannan suojaisen lahden perukassa sijaitseva Tektom oli keskiajan lopulla Tenholan suurimpia kyliä. Siinä oli tuolloin seitsemän taloa, mutta niistä viisi autioitui jo ennen 1600-luvun alkua.
Täktomin kyläkeskus on maisemallisesti arvokas kokonaisuus. Kylässä on yhä useita vanhojen talojen pihapiirejä. Kylätontin luoteispuolella on mahdolliseen kirkonpaikkaan viittaavaa nimistöä (mm. Kyrkgärden).

Kvarnby (Kvarnbyfors) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suitian kartanon omistanut ritari Erik Fleming (+ 1548) aloitti ensimmäisenä Suomessa varhaisteollisen raudantuotannon 1530-luvulla. Tiedot siitä ovat kuitenkin vähäisiä. Rautamalmia on ilmeisesti louhittu Lohjan Ojamossa ja mahdollisesti myös Siuntion Tupalan Nybyssä.
Kvarnbystä Fleming hankki maita ja koskiosuuksia 1530-luvun alusta lähtien. Suitian raudantuotantolaitoksiin liitetään Kvarnbystä 1700-luvulla löytynyt kankivasaran alasintukki. Kvarnbyssä lienee ollut rautahytti ja kankivasarapaja, joka ovat toimineet noin vuodesta 1535 alkaen. Toiminta lienee päättynyt viimeistään 1550-luvulla, mutta vielä 1560-luvulla kylässä asui Michel Smed eli seppä Michel. Kvarnbyn koskessa on nykyisin suuri 1900-luvulla rakennettu mylly, jonka yläpuolella on betoniseinin vahvistettu patoallas. Vuosisatojen kuluessa ja etenkin 1900-luvulla tehdyt padot, pengerrykset, kanavoinnit ja uoman perkaukset ovat suurimmalta osin tuhonneet vanhojen tuotantolaitosten jäänteet. Kosken pohjoisrannalta on 1980-luvun inventoinnissa löytynyt raskasta kuonaa, mahdollisesti harkkohyttikuonaa. – Lars Hukkinen ja Erkki Härö löysivät paikalta kuonaa myös kesällä 2008.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Se sijaitsee noin viisi kilometriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta koilliseen Myllykylässä (Kvarnby). Siuntionjoki kapenee Sågarsfors koskeksi. Paikalla on ilmeisesti ollut raudantuotantoa 1500-luvulla ja 1900-luvulla mylly Alue on myllättyä ja rakennettua, merkkejä varhaisemmista rakennelmista ei havaittu vuoden 2014 inventoinnissa, kun jokirantaa havainnoitiin. Kohde on merkitty kiinteänä muinaisjäännöksenä mj-rekisteriin, alueen rajaus nykyisin tiedoin on kuitenkin mahdotonta.

Tupala Hyttiskogen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suitian kartanon omistanut ritari Erik Fleming (+ 1548) aloitti ensimmäisenä Suomessa varhaisteollisen raudantuotannon 1530-luvulla. Rautamalmia on ilmeisesti louhittu Lohjan Ojamossa ja mahdollisesti myös Siuntion Tupalassa. Vuonna 1545 Raaseporin linnaan ostettiin rautaa Erik Flemingin vasarapajalta. Yli sata vuotta myöhemmin eli vuonna 1662 kerrottiin, että Suitian takamaihin kuuluneen Tupalan ensimmäiset asukkaat olisivat olleet vasaraseppiä. Tätä myöhäistä muistitietoa varmempia ovat 1560-1580-luvuilta säilyneet maininnat Tupalassa asuneesta Sigfred Kolaresta eli Sigfred hiilenpolttajasta. Raudantuotannon voidaan arvioida ajoittuvan noin 1530-1570-luvulle. Vanhoissa kartoissa on säilynyt raudantuotantoon viittaavia paikannimiä kuten Hyttiskogen ja Hyttiängen. Asiakirjatiedot raudantuotannosta ovat kuitenkin hyvin vähäisiä.
Tupalan maiden halki Hyttiskogenin läpi idästä länteen virtaavassa pienessä purossa on joukko koskipaikkoja. Alue on sekametsää, jonka länsiosa on nykyisin hakkuuaukeana. Alavirran koskessa on yhä näkyvissä vesivoimaa hyödyntäneiden tuotantolaitosten jäänteitä kuten mahdollisia kivijalkoja ja kanavointeja. Paikalla on runsaasti masuunikuonan kaltaista kuonaa ja mahdollisesti myös pajakuonaa sekä kalkkikiven ja rautamalmin kappaleita. Puron eteläpuolella ylärinteessä on ison hiilivaraston ja malmikasan jäänteet. Puron eteläpuolella on pengerretty metsäautotie, joka on osittain tuhonnut tuotantolaitosten jäänteitä.
Puron pohjoispuolella nousevassa rinteessä on suppilomainen maavalli ja sen pohjoispuolella pitkänomainen kumpare. Molemmista löytyy runsaasti palanutta savea, tiilenpalasia ja kalkkikiveä. Paikalla on todennäköisesti kalkkiuunin raunio ja mahdollisesti myös tiilenpolttoon liittyviä jäänteitä. Kalkkiuunista noin 25 m koilliseen on hiilimiilun tai hiilivaraston pohja. Hyttiskogenin kallioissa on rautamalmia. Sen louhimisen kannattavuutta on selvitetty vielä 1900-luvun jälkipuolella.
Kyseessä on valtakunnallisesti merkittävä teollisuushistoriallinen muinaisjäännös, Suomen varhaisin masuuni siihen liittyvine muine tuotantolaitoksineen. Hyttiskogenin raudantuotantopaikka on osa laajempaa kokonaisuutta. Tupalasta 3 km etelään sijaitsee Erik Flemingin asumakartano Suitia, jonka kivisen päärakennuksen runko on 1540-luvulta. Tupalan ohella Flemingillä on ollut raudantuotantoa 10 km lännempänä Lohjan Ojamossa sekä noin 3 km idempänä Kvarnbyssä. Tupalan ja Kvarnbyn yhdistää tieura, joka on merkitty jo 1700-luvun karttoihin.

Hangonkylä Näsbrottan (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hangon kylän pohjoisosan Skogsnäsetin niemellä on vanha pelto- ja niittyalue, joka on merkitty jo vuodelta 1647 olevaan karttaan. Pellonreunoissa erottuu vanhoissa kartoissa kaksi viljelemätöntä kohtaa. Inventoitaessa ne osoittautuivat isoiksi röykkiöiksi, luultavasti raivausröykkiöiksi. Vanha pelto on nykyisin niittyä, mutta pellon reunoja kiertää etenkin pohjoisessa ja luoteessa raivausvaiheessa syntynyt kivivalli, joka noudattaa jo vuoden 1647 kartassa erottuvaa pellonrajaa. Näsbrötan on luultavasti jo keskiajalla raivattu pelto, jonka reunoilla on hyvin säilyneitä raivausröykkiöitä ja -valleja. Lähiympäristössä on kuitenkin neuvostoliittolaisten tykkiasemien ja korsujen jäänteitä, jotka vaikeuttavat kohteen tulkintaa. Vanha pelto on perinnebiotooppi ja nykyisin osa luonnonsuojelualuetta.

Gumnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gumnäs on Pohjan keskiaikaisen kirkon kaakkoispuolella sijainnut kylä, josta on varhaisin säilynyt maininta vuodelta 1460. Osa kylästä lahjoitettiin Naantalin luostarille. Kylässä on mahdollisesti jo keskiajalla, mutta viimeistään 1500-luvulla, ollut asumakartano.
Gumnäsin tonttimaa sijaitsee kasvillisuudeltaan rehevällä kumpareella, josta suuri osa on nykyisin rakentamatta. Tontin pohjoispuolella on pelto, josta löytyi pintapoiminnassa keväällä 2005 pala 1500-1600-luvulle ajoittuvaa kivitavaraa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Kumpareella oli tarkastusajankohtana rehevä kasvillisuus, joka vaikeutti havaintojen tekoa. Kumpareen länsipäässä on kalliopaljastumia, joiden tuntumasta ei havaittu merkkejä historiallisen ajan asutuksesta. Kumpareen etelälaidalla on hiekkakuoppia. Keskellä kumparetta on kaksi asuinrakennusta ja kaksi ulkorakennusta. Itäpäässä kumparetta on kaksi kivijalkaa, jotka ovat vielä 1960-luvun peruskartassa näkyvien rakennusten. Muita rakenteita ei havaittu, mutta on mahdollista, että kasvillisuus peitti niistä osan.
Kumpareella on ollut asutusta todennäköisesti aina 1400-luvulta lähtien useassa eri vaiheessa, esim. 1700-luvun lopulla tehdyssä Kuninkaan kartastossa siihen on merkitty rakennuksia. Inventoinnissa oli mahdoton selvittää onko maan alla säilynyt varhaisempia asutusjäänteitä. Kohteen säilyneisyyden ja laajuuden arvioiminen vaatii jatkotutkimuksia.
Vuoden 2014 koetutkimuksissa alueelta rajattiin noin 40 x 25 metrin laajuinen alue, jossa vielä on historiallisen ajan muinaisjäännökseen viittaavia rakenteita jäljellä.

Porkkalan kaivos (Kustaa II Adolfin hopeakaivos) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen kuningas Kustaa II Adolfin hopeakaivos Kirkkonummella. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1615–1616. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1610-luvullla.
Porkkalan radiomastoa ympäröivien kallioiden eteläosassa on hyvin säilynyt avolouhos kallioisessa metsässä. Kallioon on hakattu soikea noin 7,5 m pitkä, 5,5 m leveä ja 2,5–3 m syvä avolouhos. Siihen johtaa alarinteen suunnalta kapea sola ja polku. GTK:n arvion mukaan kokonaislouhinta nousee 200 tonniin. Malmi on selvästi louhittu 1600-luvulla käytössä olleella polttolouhintamenetelmällä; louhoksen seinämät ovat tasaisia eikä niissä näy räjäytysten tai porausten jälkiä.
Kohde on hyvin säilynyt ja valtakunnallisesti arvokas muinaisjäännös.

Porkkala (Porkala by, Porkkala tonttimaa 1 ja 2) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteessa näkyvissä rakennusten perustuksia, kellareita ja Porkkalan vuokra-ajan neuvostotukikohtaan liittyviä rakenteita. Kulttuurivaikutteinen kasvillisuus, arkeofyyttejä ja koristekasveja. Kohde on osittain luonnonsuojelualuetta.
Porkkalan kylän tontit peltoineen ovat olleet niemen kärjessä sijainneesta historiallisesta satamapaikasta pari kilometriä pohjoiseen nyttemmin maatuneen salmen länsirannalla. Kylässä oli 1500-luvun puolivälissä kaksi taloa, kolmas talo oli salmen itärannalla Rembasissa.
Porkkala oli vielä 1900-luvun alussa vilkas kyläyhteisö, mutta nykyisin vanhalla tonttimaalla on jäljellä vain Räfvasin ja Sundsin eli Musikantsin talojen rakennusten raunioita muistona Neuvostoliiton vuokra-aikaa (1944-1956) edeltävästä asutuksesta. Näkyvissä on useita kalliokumpareilla ja niiden välissä sijaitsevia kivijalkoja sekä pari kellaria jäännöksenä 1800-luvun ja 1900-luvun alun rakennuksista, mutta maan alla on luultavasti säilynyt rakenteita aina keskiajalta asti. Porkkalan kylän menneisyydestä kertoo rikas kulttuurikasvillisuus ja kylän keskusalue luetaankin nykyisin Uudenmaan perinnebiotooppeihin.

Junkars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiajan lopulla yksinäistalon muodostaneeseen Junkarsiin liitettiin jo 1500-luvun puolivälissä kolmitaloinen Kullabölen eli Rullarsbölen kylä. Vuonna 1680 Junkarsin kolme taloa yhdistettiin säterikartanoksi, jonka omistanut Erik Bure rakennutti uuden päärakennuksen sen nykyiselle paikalle kallioiden väliin lähemmäs merta. Kartanon puistossa on muistona vanhasta rakennuskannasta mm. ison holvikellarin raunio.
Vanha kylätontti muutettiin 1600-luvun lopussa säterin lato- eli karjakartanoksi. Nykyisin paikka on peltojen keskellä oleva pieni joutomaa-alue. Ympäröivässä pellossa on mm. vanhasta asutuksesta indikoivaa palanutta savea.

Dåvits Örmeros (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalliokumpareella olevan rakennuksen perustuksia, jotka voivat mahdollisesti liittyä 1500-luvun Ömerosin tilaan. Rakenteet voivat olla myös myöhäisempiä. Selkeimpään rakennuksen perustukseen liittyy uunijäänne kumpareena. Eripuolilla kalliota on harvakseltaan röykkiöitä, vanhoja peltopalstoja ja muita rakennejäänteitä. Nämä sijoittuvat mm. alueelle lounaasta tuovan hiekkatien molemmille puolille.
Historiallinen asutus ja maankäyttö liittyy matalaan, monipuolisesti hyödynnettävään Dåvitsvikeniin (Dåfvis Kuninkaan kartastossa, karttasivu 23). Dåvitsvikenin itäreunaa seuraillen kallion ja merenlahden välissä on havaittavissa erilaisia rakennusjäänteitä. Oletetusta Örmerosista 370 m länteen sijaitsee mm. kalliolla matala, epämääräinen kiviröykkiö sekä osittain kylmämuuratuin kiviseinin varustettu vaurioitunut rakennejäänne ja jonkinlainen maanottopaikka, johon tuo tie oletetun Örmerosin luota. Tien varressa on kiviröykkiöitä ja kivirakenteiden jäänteitä.
Dåvitsvikenin koillisosassa lasku-uoman suuaukolla on lisäksi vanhan padon ja pumpun jäännökset, jotka liittyvät lahden kuivaamisyrityksiin.

Malmsby Blombacka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Esiroomalaisen ajan loppuun – roomalaiseen rautakauteen ajoittuva kätkö löytyi vuonna 1949 pellonraivauksen yhteydessä Malmsbyn Blombackenista. Kätköön kuuluu 22 rautaesinettä: kahdeksan keihäänkärkeä, kahdeksan tappikirvestä, neljä sirppiä, putkikirves ja viikate. Löytöpaikka on loivasti etelään viettävää peltorinnettä. Suuri kivi, jonka länsipuolelta Anton Taikina löysi esineet, on jätetty muistoksi osoittamaan löytöpaikan.
Pellolla 29.6.2019 tehdyn metallinetsinnän yhteydessä löytyi satakunta metriä pohjoisempaa korubrakteaatin katkelma ja piilukkopistoolin koristeellinen pohjalevy. Lisätietoa Ilppari ILM 10957.
Myöhemmin metallinetsinnässä löytyi vanhemmalle rautakaudelle ajoittuvia löytöjä, jotka sijoittuivat pohjoisemmaksi aiemmin merkitystä löytöpaikasta. Löytöjen perusteella paikalla tehtiin koekaivaukset, jossa nostettiin peltoon jääneet esineet. Koekaivausten havaintojen perusteella kohde on muutettu muinaisjäännökseksi ja sen aluerajaus on tehty riistapellon pohjoisosiin.

Lappböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1766 isojaon toimituskartan neljä talontonttia paikantuvat silloisen ja nykyisen tien molemmin puolin, sen varrelle. Maakirjassa v. 1539 kylässä oli viisi taloa, v. 1560 kuusi ja v. 1620 neljä taloa. Pitäjänkartassa 1840-luvulta talontontteja on neljä.
Tien 1130 itäpuolen pohjoinen tontti on rakennetulla pihamaalla, jossa kallio lienee lähellä maan pintaa. Tien itäpuolen eteläinen talotontti on lähes täysin tyhjä. Tien varressa on kiviaidan perusta. Mahdollisesti tällä alueella saattaa olla muinaisjäännös.
Tien länsipuolen pohjoinen tontti on nykyisen rakennuksen ja pihamaan alla ja muinaisjäännös, jos sellainen on ollut, lienee tuhoutunut. Länsipuolen eteläisempi talotontti on rakentamattomalla alueella, mutta alueen eteläosassa on avokalliota. Näiden länsipuolen tonttien välillä on useita kivistä ladottuja rakennusten perustuksia.
Vuoden 2009 inventoinnissa Lapinkyläntien (Mt 1130) lounaispuolella, Nedre-Jussilan pelloilla tehtiin pintapoimintaa. Paikalta saatiin punasavikeramiikkaa, posliinia sekä liitupiipun kappale (KM 201007:1–3).
Vuonna 2015 kohteessa tehtiin koekaivaus, jonka tavoitteena oli tutkia onko maaperässä muinaismuistolain tarkoittamia rakenteita ja kulttuurikerroksia. Tulevan jalankulku- ja pyörätien alueella avattiin telakaivurilla kolme koeojaa, yhteensä noin 70 m2. Koeojassa 3 havaittiin hiilikerros ja osia lahonneesta puurakenteesta, lisäksi tulevan kevyen liikenteen väylän kohdalla on rakennuksen kivijalka, jonka iästä ei ole selvyyttä. Nämä rakenteet ja hiilikerros tulkittiin muinaismuistolain tarkoittamiksi kulttuurikerroksiksi ja rakenteiksi, joiden selvittäminen vaatinee jatkotutkimuksia.
Tutkimukset jatkuivat vuoden 2016 lokakuussa (17.–28.10.2016), jolloin suunnitellun kevyenliikenteen väylän alueelle avattiin muinaisjäännösalueen kohdalle kaivausalue. Kaivauksissa todettiin 1800-luvun loppupuolelle ja 1900-luvun alkuun ajoittuva rakennuksenpohja, johon liittyi leivinuuni. Lisäksi todettiin tätä vanhemman rakennuksen kivijalkaa, joka ajoittunee 1700-luvulle. Paikalla oli ohuita kulttuurikerroksia, joista suurin osa ajoittuu löytöjen perusteella vasta 1800-luvulle, mutta paikalta saatiin talteen myös 1500–1600-luvulle ajoittuvia rahoja. Alueella on sijainnut viimeisimpänä tiettävästi navetta, johon luultavasti liittyivät kaivausalueella sijaitsevat suurista kivistä koostuvat rakenteet.

Nicklundskärret (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Nicklundskärret nimisen suon pohjoispuolella, hiekkapohjaisella mäntykankaalla, etelän suuntaan laskeutuvan rinteen juurella. Rinteen laella on puomilla suljettu hiekkatie, joka alkaa Viskontiestä Nicklundsbergetin kohdalta. Röykkiöt sijaitsevat n. 40 m päässä tiestä, alarinteen suuntaan.
Röykkiöt on rakennettu hiekalle. Ne ovat 2- 5 metrin etäisyydellä rinteen alaosassa sijaitsevasta kivikkoalueesta. Kaikki röykkiöt on kasattu pyöreänmuotoisista, luonnon muovaamista kivistä, joiden koko on n. 50 – 70 dm3. Röykkiöiden alimmat kerrokset ovat sammaloituneet mutta ylimmät kivet ovat paljaina paitsi röykkiöissä C ja F, jotka ovat kokonaan sammalen peittämiä. Röykkiöitä tutkittiin kairaamalla kivien välistä maata T-piikillä. Jokaisen röykkiön kohdalta löytyi ainoastaan puhdasta hiekkaa, jonka päällä oli 8 cm vahvuinen huuhtoumakerros.
Röykkiöiden ympäristössä on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 -1941 rakentamia linnoitteita, joista lähin on korsukuoppa, joka sijaitsee 25 metrin päässä röykkiöstä E. Röykkiöiden B ja D läheisyydessä on pyöreät kuopat, joiden halkaisija on 1,8 m ja syvyys 0,3 m. Kts. Erilliskohteet.
Muualla Koverharin alueen linnoitteiden läheisyydessä ei ole tavattu vastaavia kiviröykkiöitä, joten ne tuskin liittyvä linnoittamiseen.

Mankkaan Seilinmäen kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kaivos sijaitsee kallion itälaidalla, sen suuaukko avautuu kallion pohjoispuoleisesta kyljestä. Ilmeisesti turvallisuussyistä se on täytetty. Paikalla kuitenkin sivukiveä, joitakin suuria varppikiviä ja etelälounaassa ylempänä varmuudella myös toinen aukko. Eri puolilla kalliota mahdollisia koelouhinnan jälkiä, mm. kallion päällä grillauspaikan luona. Aikaisemmin rekisterissä olleet virheelliset koordinaatit korjattu osoittamaan näitä suuaukkoja.
Kirjallisuustieto:
Seilinmäen titaanirautamalmiesiintymän tarkkaa löytöaikaa ei tunneta, mutta alueella suoritettiin koelouhintaa jo vuonna 1769. Kohde löytyi uudelleen vuonna 1828. Kaivoksen sijainti oli edullinen, koska Otsolahden lastauspaikalle oli matkaa vain neljännesmaili ja ympäristössä oli saatavilla runsaasti vetojuhtia kuljetusta varten. Louhinta alkoi vuonna 1838, ja paikalta louhittiin kaikkiaan 150 kippuntaa eli noin 25 tonnia malmia, jonka rautapitoisuudeksi ilmoitettiin 41-52 %. Malmin käyttöa haittasi liiallinen rikkikiisu- ja titaanipitoisuus. Louhoksia oli alunperin neljä, mutta osa niistä lienee täytetty. Vuonna 1841 suoritetussa arviossa malmia todettiin vielä olevan jäljellä, mutta sen jälkeen ei alueella ole ollut kaivostoimintaa. (Saltikoff et al. 1994:37.)

Gransinmäen kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kaksi suurta, aidattua kaivosaukkoa kallion laella sekä kallion länsirinteeseen avautuva kivilouhos. Kohteeseen on rakennettu I maailmansodan juoksuhautoja, jotka ovat muinaisjäännösrekisterissä I-luokan kiinteinä muinaisjäännöksinä. Näiden rajaus rekisterissä on koko mäen kattava, ja kokonaisuus muodostaa VAT-kohteen.
Leppävaaran ja Kilon louhosten läheisyydessä, Kauppaoppilaitoksen kaakkoispuolella olevassa kalliossa on kaivosmontun näköisiä kuoppia. Myös peruskarttaan on merkitty paikalle louhoksen merkki. Louhinta-ajasta ja tarkoituksesta ei ole tarkkaa tietoa, mutta alueen kivilajista päätellen kohteessa on louhittu rautamalmia. (Saltikoff et al. 1994:36.)
Saltikoff on erehtynyt nimestä. Kohde on nykyään nimeltään Nupukivenkallio, mutta siitä päätellen, että mäen eteläpuolella ollut torppa vuoden 1775 kartassa nimetään Malmbergs torp:iksi mäki on silloin tunnettu nimellä Malmberget.
Gransinmäki sijaitsee Suuren rantatien eteläpuolella.

Leppävaaran - Albergan kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Leppävaaran - Albergan rautakaivoksen kaivoskuilut sijaitsevat Leppävaaran lukion pohjoispuolella, Veräjäkallion rinteellä. Aidatuista aukoista läntisempi on suuri, pinta-alaltaan 4 m x 9 m, ja vedellä täyttynyt. Aukko ulottuu 1-2 m vedenpinnan yläpuolelle, ja suuaukko veden alla sijaitsee tn. lännessä. Penkereen itäpuolella alempana on mahdollisesti oma toinen kaivosaukkonsa. Vierellä on koelouhinnan jälkiä sekä ainakin yksi kellarikuoppa.
Kirjallisuustieto :
Rautamalmiesiintymän löysivät 1840-luvun alussa kaivosmiehet Josef Hammar ja Isak Sik. Malmisuoni sijaitsi Albergan säteriratsutilaan kuuluneen Harakan torpan maalla. Malmia louhittiin vuosina 1844-1851 yhteensä noin 700 kippuntaa eli noin 120 tonnia kolmesta eri kuilusta, joista suurin on pinta-alaltaan 3 m x 6 m ja syvyydeltään 3-4 m. Kuilu on nykyään veden täyttämä. (Härö 1991:116; Saltikoff et al. 1994:35.)

Bembölen myllynpaikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Glomsinjoen koskessa Bodominjärven ja entisen Espoon kirkkojärven välinen 8 metrin pudotusta on hyödyntänyt ainakin jo 1700-luvun alkupuolelta lähtien kaksi myllyä. Oletettavaa on kuitenkin, että Bembölen myllykosken virtaama on käytetty hyväksi huomattavasta tätä varhaisemminkin, ottaen huomioon että Bembölen myllykoski on yksi viidestä "hyvästä myllypaikasta" jotka on mainittu olevan Espoossa. Bembölen, Karvasbackan, Glomsin ja Lövkullan kyläläiset käyttivät jalkamyllyjä koskessa vain syksyisin ja keväisin, kunnes vuoden 1780 vaiheilla rakennettiin katselmuskirjuri Mattias Lindströmin toimesta suurempi ratasmylly, joka vuonna 1805 sai tullimyllyn aseman.
Kahden vesimyllyn harmaakivisten alaosien rauniot, sekä osia pato- ja rännirakenteiden kiviosista. Rinteillä vanhoja tienpohjia, purettujen rakennusten pohjia ja muutamia pieniä punamullattuja mökkejä, mm. myllärintupa.
Bembölen alamyllyn viimeinen mylläri ennen myllyn paloa v. 1929 oli Nestor Lindholm, joka jatkoi toimessa isänsä jälkeen.

Björnskog 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Snappertunan Björnbölen kylässä, Norrbyhyn kohtavan tien pohjoispuolella, Storberget-nimisen kallioalueen pohjoispuolella.
Paikka on kallioiden ympäröimä tasanne, joka itä- ja eteläpuolelta rajoittuu kosteikkoon.
Paikalla on tehty metsä-äestys, jonka urissa oli noin 50 x 50 m laajuisella alueella kvartsi-iskoksia ja isompia kvartsinkappaleita. Tarkastuksessa havaittuja löytöjä ei otettu talteen. Paikalta on löydetty myös palaneen luun kappale ja pari pientä palaa keramiikkaa (löytäjällä).
Kohde on maastoltaan samanlaisessa paikassa kuin Björnskog 1 asuinpaikka, joka sijaitsee tästä paikasta 250 m itään.
Lisäksi alueella on useassa kalliopinnassa näkyvissä isoja kvartsisuonia.

Porlom (Porlammi) (Taide)
Historiallinen; Struven kolmiomittausketjun Porlammin piste Lapinjärven Tornikalliolla (Porlom II) on yksi Suomen kuudesta Unescon maailmanperintökohteena suojellusta Struven ketjun mittauspisteestä. Porlammin piste mitattiin vuonna 1833 ja merkittiin poralla kallioon. Struven ketjun mittauksista lähtien Tornikallio on ollut yksi Suomen kartoituksen geodeettisista peruspisteistä.
Geodeettinen laitos mittasi samalle kalliolle ensimmäisen luokan kolmiopisteen vuonna 1922. Se on noin 64,5 metrin päässä Struven pisteestä. Myöhemmin Tornikalliolla sijaitsi Maanmittauslaitoksen kolmiomittaustorni aina 1980-luvun puoliväliin asti, jolloin satelliittimittaukset syrjäyttivät kolmiomittaukset.
Struven aikana Tornikalliolta oli esteetön näköala joka suuntaan. Nykyisin alue on osittain metsän peittämä.
60°4217 pohjoista leveyttä ja 26 °00 12 itäistä pituutta.

Petajärvi by (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuosina 1776 – 1805 laaditussa Kuninkaan kartastossa on merkittynä Petäjärvi by Petajärven ja Heparijärven välissä olevalle mäelle, kylän menevä tie kulkee myös 1,3 km kaakkoon sijaitsevan Kylmälän kylän läpi. Nykyinen tie noudattelee melko lailla Kuninkaan kartastossa esitettyä.
Historiallisen kylän kohdalla olevalla mäellä sijaitsee nykyään Anttilan tilan rakennuksia ja parisataa metriä sen kaakkoispuolella on 1900-luvun alkupuolella perustetun Sjökullan kartanon tilakeskus. Mäki on peltojen ympäröimää ja erityisesti sen pohjoisosassa on useita kivikautisia irtolöytöpaikkoja. Inventointiaikana ympäröivillä pelloilla oli kasvukausi, joten niitä ei tarkastettu.
Alue liittyy nykyään maisemallisesti merkittävään Sjökullan kartanon ympäristöön.

Svarfvarböle (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Karjaalla. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1668-1703, rautamalmilouhos tyhjennettiin koeluontoisesti vielä 1839. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1668. Malmin kokonaislouhinta GTK:n tietojen mukaan 50 tonnia. Historiallisesta merkityksestä kts. Laine 1950, 69, 74.
Pienehkö, itä-länsi -suuntainen, aitaamaton kaivoskuilu kallion länsireunalla. Pitkänomainen kuilu on veden täyttämältä osaltaan n. 4 m x 5 m. Kuilu aukeaa/loiventuu alarinteeseen 15 - 20 m matkalla. Länsipuolen rinteessä kasvuston lähes kokonaan peittämää sivukiveä; kerros on vain reunoiltaan näkyvillä. Ympäristö on talousmetsää. Asuinpientalon piha-alue on n. 100 metrin päässä. Kohteessa ei ilmeisesti ole ollut uusia louhintavaiheita 1600-luvun käytön jälkeen.
Fagerviksmossenin suoalueen itälaidalla sijaitsevalla kallioisella mäellä on kaksi karkeasti itä-länsi-suuntaista kaivoskuilua, joista toinen sijaitsee kallioalueen läntisellä laella ja toinen siitä noin 45 metriä länteen/länsiluoteeseen, suolle laskevan rinteen alaosassa.
Kallion laella sijaitsevan avolouhosmaisen kaivoskuilun pituus on 15 metriä ja leveys 3-5 metriä. Louhitun osan länsipäädyssä on syvenpi, muodoltaan lähes pyöreä veden täyttämän kuilun suuaukko. pohjois-, luoteis- ja länsipuolella on vallimaisia sivukivikasoja, joista kiveä on valunut myös alemmas rinteeseen.
Fagerviksmossenille laskevan rinteen alaosassa sijaitsee avolouhosmainen "kuilu", jonka pituus on noin 21 metriä ja leveys 3-7 metriä. Kuilu on louhittu rinteeseen siten, että suon reunalle avautuva länsipääty on vain joitakin kymmeniä senttimetrejä syvä, itäpääty taas jopa 7-10 metrin syvyinen. Kuilun pohja oli tarkastushetkellä veden peitossa, joten todellista syvyyttä on mahdotonta arvioida. Kuilun molemmin puolin on vallimaiset sivukivikasat. Sivukivikasoja on myös noin 20 metriä kuilusta pohjoiseen sijaitsevalla alueella, missä kalliorinteessä erottuu myös paikoin sammaleen kokonaan peittämiä, mahdollisesti louhittuja pystysuoria kalliopintoja. Alueella on mahdollisesti tehty koelouhintaa.

Palaneennummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 4 kilometriä Jokelan asemasta luoteeseen ja noin 300 metriä Takojan ja Rantakulman yhdistävän hiekkatien pohjoispuolella. Loivasti lounaaseen viettävässä rinteessä on kuusi kiviröykkiötä. Ne ovat läpimitaltaan noin kolme metriä ja puolisen metriä korkeita, yksi röykkiöistä on kasattu ison kiven ympärille. Nykyisin kuusta kasvava tuore kangas on aikoinaan raivattu kivistä noin 30x60 metrin kokoiselta alueelta, osa kivistä on kasattu mataliksi kivivalleiksi alueen laidoille.
Kohde on ehjä ja kauniisti sammaloitunut, joten se on hyvä esimerkki historiallisen ajan kaskipeltoalueesta.

Niemelä (540010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee korkean mäen länsirinteellä, jolla sijaitsee Niemelän talo, talosta noin 100 m luoteeseen, jyrkän kalliorinteen alapuolella, pienellä erillisellä pellolla. Löytöalue käsittää koko pellon. Maaperä on savikkoa.
Vuoden 2009 inventoinnin mukaan asuinpaikan länsiosassa on talo.

Taka-aho 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Koisjärven kylässä, Taka-ahon 260 m itään, vanhasta valtatiestä 1 pohjoiseen 120 m. Paikka on itään viettävän peltorinteen alaosassa olevalla tasanteella. Kohde rajautuu lännessä matalaan muinaisrantatörmään ja idässä peltorinteeseen. Alue on muinainen niemeke.
Maaperä paikalla on hiesumoreenia. Löydöt ovat kvartsi-iskoksia, pii-iskos ja kivikirveen teelmä.

Taka-aho 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Koisjärven kylässä, Taka-ahon talosta 180 m itään, vanhasta valtatiestä 1 pohjoiseen 50 m, kaakkoon viettävän peltorinteen yläosassa.
Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia.

Mikkola 1 (1000014312) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hyrsylän kylän Mikkolan talosta 150 m lounaaseen, vanhan valtatie 1 ja Hyrsyläntien välissä olevan harjanteen itäpäässä, pellossa. Maaperä on hietamoreenia.

Mikkola 2 (1000014313) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hyrsylän kylän Mikkolan talosta 240 m lounaaseen, vanhan valtatie 1 ja Hyrsyläntien välissä olevan harjanteen länsipään eteläreunalla pellossa. Maaperä on hiesumoreenia. Löydöt ovat kvartsi-iskoksia.

Nummi (1000014321) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vörlön kylän luoteispuolella, tiestä 280 noin 250 m itään, pellon laitaa kulkevan tien eteläpuolella, peltoaukean pohjoisreunalla. Paikka on etelään veittävä rinne, jonka yläosa on maaperältään hienoa hiekkaa.
Löydöt paikalta ovat kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Mäkkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee vanhasta valtatiestä 1 ja Koisjärvestä pohjoiseen, Someron tiestä 280 länteen, Jussilan talon kohdalla.
Kylä on syntynyt keskiajalla Koisjärven Takamaalle. Kylässä oli viisi taloa vuonna 1540, 1600-luvulla kaksi: Jussila ja Rustholli. Vuoden 1775 kartalla on kolme taloa ja tontin eteläpuolella sotilastorppa. 1840-luvun kartalla tontilla on Jussila ja Wanhatalo ja eteläpuolella torppa. Vuoden 1954 kartalla tontilla on enää Jussila. Torppa on entisellä paikallaan.
Paikalla on nykyisin asumattomalta vaikuttava vanha päärakennus ja navetta ja halli, pihamaa on kalliota. Alueella on nähtävissä joitakin rakennusten perustoja, osa ei kovinkaan vanhoja. Tontin vielä rakentamattomalla alueella saattaa olla 1500-1700-lukujen asutuksen kerrostumia. Ulkorakennusten välinen alue on täysin myllättyä.
Tarkastus 2021: Paikalla on edelleen nähtävissä Jussilan talon pohjoispuolella sijainneeseen vanhaan pihapiiriin kuuluvaa puutarhaa ja joitakin rakennuksenperustuksia, joista osa on melko nuoria, betonisia. Tontin nyt rakentamattomana oleva alue on säilynyt 1900-luvun puolivälin jälkeen ilmeisen koskemattomana, joten sillä saattaa edelleen olla säilyneenä vanhemman kylävaiheen kerrostumia.

Hyrsylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee vanhasta valtatiestä 1 etelään, Lohjalle menevän tien itäpuolella, Musterpyynjärven länsipuolella.
1540-luvulla kylässä oli viisi taloa. Vuoden 1693 maakirjakartassa on kaksi taloa. Vuoden 1772 kartalla on kylätontilla viisi taloa: Långala, Mikkola, Saukko, Uro ja Lanki.
Tontilla on nyt Langin talon tilakeskus. Suurin osa kylätontista vaikuttaa olevan ehjää, osin peltoa osin niittyä. Tontin pohjoispuolella on rautakautinen kalmisto, Mäki-Lonkala (mj.rek.nro 540010019).

Salo (1000014348) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Salonkylä sijaitsee Koisjärven ja Musterpyynjärven välisellä alueella, vanhan valtatien 1 eteläpuolella, Torstin talon kohdalla. Paikka on jyrkän kalliorinteen juurella olevalla tasanteella. Paikalla olevan tien itäpuolinen alue vaikuttaa säilyneeltä tontilta.
1540-luvulla kylässä oli kolme (tai neljä) taloa. Vuoden 1772 kartalla kylätontilla on kolme taloa: Torsti, Lillmarkus (Pikku Markku) ja Markula.

Sitarla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee Musterpyynjärvestä kaakkoon, Sitarlanjoen itärannalla, Pellin talon kohdalla ja siitä itään.
Kylässä oli 1540 kahdeksan taloa ja 1600-luvun alussa viisi. Vuoden 1769 kartassa kylässä on neljä taloa. Pellin nykyinen talo on 1769 kartan paikalla. 1840-luvun kartalla kylätontin alueella on vain Pellin talo. Kaksi vuoden 1769 kartassa olevaa taloa on nykyisen pellon kohdalla ja mahdollisesti tällä alueella on muinaisjäännöstä säilyneenä.

Nummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiili sijaitsee Mäkkylän kylässä Someron tiestä nro 280 itään 300 m, metsätien länsipuolella, kankaalla.
Hiilimiilun halkaisija on 3 m, siinä on vallit. Pohjalla on runsaasti nokea ja kekäleitä.

Gäddbergsö Bölsängen (Bäckeböle) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Heiniä kasvavalla niittymäisellä metsähakkuualueella on rinteessä n. 17 m pitkä kivistä kasattu muurimainen peltoraunio. Kiveys on painunut osittain lähes maanpinnan tasolle. Röykkiö saattaa liittyä Gäddbergsöllä 1550-luvulla sijainneeseen Bäckeböle-nimiseen yhden talon kylään. Talonpaikasta ei ole näkyvissä merkkejä, mutta maastollisesti sekä 1700-luvun lopun kartan perusteella kylä näyttäisi sijainneen samalla paikalla kuin peltoröykkiökin. Todennäköisin paikka talolle on ollut raunion yläpuolella, rinteen päällä sijaitsevan kallion päällä.
Kyseessä saattaa olla keskiaikainen autiopyöli, joka on otettu uudelleen käyttöön 1700-luvulla.

Kampuslandudden (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kampuslandetin eteläkärjessä lounaaseen jyrkästi viettävän kallion tasanteella on siististi ladottu, n. 1,1 x 1,2 m kokoinen ja 40-50 cm korkea rajakiveys, jonka keskellä on pystykivi. Rajakivi ei ole millään nykyisellä rajalla tai sellaisen lähellä.

Stora Vådholmen 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Stora Vådholmenin länsireunalla jyrkästi koilliseen viettävän kallion päällä. Kalliolta on hyvä näkyvyys merelle. Paikalla on kolme kivilatomusta, joista kaksi sijaitsee vierekkäin ja yksi n. 40 m lounaampana. Röykkiö 1 on lähes ehjä. Se on muodoltaan pyöreä 40–50 cm korkea röykkiö, jonka halkaisija on 2–3 metriä. Röykkiö 2 sijaitsee röykkiön 1 eteläpuolella muutaman metrin päässä (pkoo 6692377, ikoo 3467761). Kiveyksestä on jäljellä vain n. 1,5 m halkaisijaltaan oleva kivikerros. Röykkiö 3 on muista kauempana toisen kallionnyppylän päällä (pkoo 6692337, ikoo 3467746). Myös se on pienikokoinen pyöreä ja yksikerroksinen kiveys. Röykkiöt 2 ja 3 vaikuttavat suurempien purettujen kiviröykkiöiden pohjilta. Kiveykset ovat osittain jäkälien peitossa. Kyseessä saattaa olla sijainnin perusteella pronssi- tai rautakautiset hautaröykkiöt.
Kohteesta runsaat 200 m lounaaseen on saaren eteläosan kalliolla yksi röykkiö (Stora Vådholmen 2).

Stora Vådholmen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Stora Vådholmenin eteläosan laajan kallioalueen länsipäässä. Kallio laskee hieman etelämpänä jyrkästi mereen. Paikalla on matala pyöreähkö kiveys, jota on purettu. Kiveyksen keskellä näkyy kallio ja länsireunassa on jäljellä vain pieniä, halkaisijaltaan alle 20 cm kokoisia kiviä yhdessä kerroksessa. Muualla kivien koko vaihtelee pääosin 30–50 cm:n välillä ja niitä on muutamassa kerroksessa. Kivet ovat osittain jäkälän peitossa. Kyseessä saattaa olla pronssi- tai rautakautinen hautaröykkiö.
Kohteesta runsaat 200 m koilliseen on kolme röykkiötä saaren länsireunalla (Stora Vådholmen 1).

Utsiktsberget-Tornberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jyrkästi etelään ja kaakkoon viettävällä kalliomäen lounaisrinteellä on kaksi erillistä röykkiöryhmää (A ja B), ks. alakohteet. Kohteessa A on ollut kaksi pronssikautista röykkiötä, joista toisen pohja on edelleen havaittavissa.
Kohteessa B on vuoden 2006 tarkastuksen perusteella kuusi röykkiötä, hajotettu potero ja kolme epämääräistä kiveystä. Röykkiöt ovat pieniä, niiden halkaisija on 1,5–2 m ja korkeus 0,5–0,7 m. Ne vaikuttavat rakenteensa perusteella olevan viljelyröykkiöitä: ne ovat maatäytteettömiä ja niiden pinnalla on humusta.
Yksi röykkiöistä muodostaa matalan vallimaisen kivirakenteen, joka on noin metrin levyinen ja 10 metriä pitkä. Se muistuttaa vanhempaan viljelykseen liittyviä matalia kivivalleja.
Jussila 2017: Havaitsin alueella vain kolme röykkiötä jotka Seppälän raportin kartan perusteella näyttäisivät osuvan jokseenkin samoille kohdille kuin Seppälän dokumentoimat röykkiöt 1-3. Näiden kolmen kivikasan lisäksi havaitsin nelisivuisen kiveyksen (kartalla nro 4), jota ei aiemmissa raporteissa ole (ilmeisesti) kuvailtu, sekä Seppälän dokumentoimat ”kivipoterot”. Maarasen havaitsemat epämääräiset kivikot G ja H ovat nykyajan tuotteita. Rinteen länsireunaa on hieman leikattu ja rinteen reunaan on puskettu kiviä etelä-lounaasta urheilukentän kaakkoiskulmaan tulleelta teiltä. Tie on nyt polkuna.
Vuoden 1922 yleiskartassa on merkitty talo heti Tornivuoren luoteispuolelle. Aiemmilla ja myöhemmillä kartoilla kohdalla ei ole taloa.

Enäranta (Härköilä) Tuusa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vihdin Nummelassa Enäjärven lounaispäässä, järven pohjoisrannalla on keskiaikaisperäiseen Härköilän kylään kuuluneita tonttimaita. Härköilä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1433, ja vuonna 1540 kylässä oli seitsemän tilaa. Samuel Broteruksen vuonna 1700 laatiman geometrisen kartan ja Carl Hagströmin vuoden 1775 isojakokartan perusteella alueella sijaitsevat sekä Tuusan että Nissoilan tilojen vanhat tontit.
Alue on nykyisin hyvin täyteen rakennettu. Tuusan vanha tonttimaa sijaitsi tiiviisti rakennetun alueen itäosassa uimarannalle vievän tien koillispuolella. Alue on kaakkoon viettävää peltorinnettä, jonka yläosassa on avokalliota. Vuoden 2012 inventoinnissa havaittiin alueelle olevan rakenteilla uusia suuria omakotitaloja sekä katuverkostoa. Näin ollen kohde on tuhoutumisvaarassa.

Hitsaajankadun ja Itäväylän väli (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen kivikehätön hautaröykkiö kooltaan 19 x 19,5 m sijaitsee kalliolla Hitsaajankadun ja Itäväylän välissä Herttoniemessä. Röykkiö on tutkittu vuonna 1886 ja entisöity. Vuoden 1929 dokumentoinnissa se oli yhden metrin korkuinen. Vuonna 1886 vain röykkiön keskiosa kaivettiin ja sieltä löytyi vain hiiltä.

Gustavelund (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee nykyisen kunnallisopiston alueella Tuusulanjärven etelärannalla. Paikan länsipuolella on puistomaisen niityn takana Tuusulan kirkko. Alueella on 1700-luvun puolivälin tienoilla sijainnut lukkarintalo, mutta sinne siirrettiin Pappilanmäeltä Gustavelundin kartano kontra-amiraali Danckvardtin aikana 1780-luvulla. Aikaisemmin Eggertasin kartanona tunnettu talo nimettiin uudelleen tilan emännän mukaan. 1800-luvulla kartano siirtyi kapteeni Robert Vilhelm Spåren haltuun. 1900-luvulla Gustavelundista tuli aluksi hotelli ja myöhemmin kunnallisopisto. (Holma 2000:10-27, Peltovuori 1975:35-38.)
Kunnallisopiston pohjoispuolella on säilynyt rakentamattomana osittain tasoitettu nurmella oleva piha-alue. Tällä alueella on saattanut säilyä vielä joitain kartanoon tai lukkarintaloon liittyviä rakenteita.

Kellokoski Ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kellokosken raudanjalostus on alkanut jo vuonna 1795, jolloin Marieforsin kartano sai raudantaontaprivilegiot. Vasarapaja rakennettiin vuonna 1796 Kellokosken putouksen itärannalle tilan vanhan jauhomyllyn paikalle. 1800-luvulla ruukkia kohtasi vuosina 1813, 1858 ja 1898 tulipalot, mutta toiminta jatkui silti lähes keskeytyksettä. Nykyiset kosken varrella sijaitsevat ruukin tehdasrakennukset ovat peräisin eri aikakausilta. Vanhimmat kosken itäpuolen tiilirakennuksista ovat vuoden 1858 tulipalon ajalta, kun taas muut alueen rakennuksista ajoittuvat 1890-luvulle sekä 1930–40-luvuille. Nuorin rakennus on peräisin vuodelta 1961. (Härö 1988: 43; Tenkanen 2005: 18; Tuusulan kulttuurimaisema ja rakennuskanta, luonnos 2005: 131.)
On luultavaa, ettei olemassa olevien rakennusten kohdalla ole juurikaan säilynyt vanhempien rakenteiden jäännöksiä, mutta tehdasalueen länsiosassa vanhan kaasulaitoksen lounaispuolella ja autotallina toimineen rakennuksen kaakkoispuolella on säilynyt heinittynyt jyrkkärinteinen terassi, jossa on 16 maan sisään menevää varasto- tai kellarirakennuksen pohjaa. Alueen laidassa on sijainnut vuosina 1898–1985 myös puinen hiilivarasto. Varastorakenteet ovat betonirakenteisia ja osa niistä toimii ilmeisesti edelleenkin jonkinlaisena säilytystilana, mutta osasta on näkyvissä vain vähän suuaukkoa heinän ja mullan alla. Varastot on tehty terassin rinteeseen puolikaaressa. Säilytystilat ajoittunevat 1900-luvun alkupuolelle, sillä ruukin vuoden 1929 rakennuskantaa esittelevään karttaan on ilmeisesti kuvattu osa rakenteista (Tenkanen 2005: 30–31).
Vanhasta jauhomyllystä on ilmeisesti säilynyt terassirinteen juurelle syrjään pantu myllynkivi.
Kellokosken alueella on vireillä osayleiskaava. Ruukin alue muodostaa sekä muinaisjäännöksenä että rakennushistoriallisena kohteena merkittävän kokonaisuuden, joka tulisi ottaa huomioon kaavassa.

Kalliola (858010007) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sointulan talosta 300 metriä luoteeseen kuusimetsän ympäröimän kalliosaarekkeen koillisreunassa olevalla pienellä porrasmaisella terassilla. Paikalla on osittain lahon ja palaneen kannon kohdalla kulmikkaan U:n muotoinen kiveys. Paikalla näkyy viisi limittäistä, halkaisijaltaan 30–40 cm kokoista kiveä, mutta kiviä tuntuu myös kalliolla kasvavan heinän alla. Kiveyksen keskellä tuntuu pienempiä kiviä. Latomus on vaikeasti havaittavissa ja sen aikaisemmat koordinaattitiedot (pkoo 6708384, ikoo 3390773) ovat osoittaneet kallion laelle, minkä vuoksi vuoden 2006 inventoinnissa latomuksen oletettiin tuhoutuneen.
Kiveys voi olla tuhoutunut hautaröykkiö tai uuninpohja, joka saattaisi liittyä vuonna 2009 inventoinnissa metsästä löytyneisiin hiilimiiluihin (Ruskela Isometsä).

Tuusulan kk (Tusby by) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuusulan kirkonkylä sijaitsee Tuusulan kirkon ja kunnanopiston itäpuolella nousevan mäen päällä, jonka poikki kulkee Rantatie. Mäen eteläosa on tiheään rakennettu, mutta pohjoisosassa on muutamia kokonaan autioituneita alueita sekä tontteja, joilla on säilynyt hieman vanhaa rakennuskantaa, kuten mm. Ali-Kotun vanha päärakennus Rantatien vieressä. Kirkonkylän asutus oli vielä 1700-luvulla keskittynyt tiiviiksi ryhmäksi kylämäelle tien molemmin puolin, mutta isojaon yhteydessä paikalle jäi enää kaksi taloa (Holma 2000: 9; Peltovuori 1975: 15).
Ensimmäiset maininnat Tuusulan kirkonkylästä (Tusbu by) ajoittuvat 1500-luvun alkupuolelle. Varhaisin tieto kylän taloluvuista on vuodelta 1543, jolloin kylässä oli jo 10 taloa. Vajaan kymmenen vuoden kuluttua (1551) taloluku oli laskenut kahdeksaan. (Sarkamo 1983: 90.) 1600-luvun puolivälissä viljelyksessä oli kuusi tilaa: Kottu, Eggertas, Krapi, Nikula, Pekkola ja Pappila. Näistä Pappila sijaitsee vielä entisellä paikallaan. Kotun tila, joka oli 1690-luvulle saakka ratsutila, sijaitsi Pappilan vieressä kylän poikki vievän Rantatien kaakkoispuolella, kun taas muut talot sijaitsivat tien luoteispuolella. (Mha B50 3/2; Peltovuori 1975: 15.)
Pappilan tilan molemmilla puolilla on säilynyt rakentamatonta aluetta. Päärakennuksen pohjoispuolella on tien vieressä näkyvissä lähes kokonaan mullan peittämä kivijalka sekä tiilisen uunin perustus. Lisäksi alueella on toinen heikosti erottuva kivijalka, joka on kooltaan n. 5 x 8 m sekä useita epämääräisempiä kivirivejä ja multapenkkoja, joista on erotettavissa suoria kulmia. Paikalla on todennäköisesti useampia rakennuksenpohjia. Pappilan luoteispuolella on maantien molemmin puolin erotettavissa vanhoja lehtipuita kasvavilla alueilla useampia kellarikuoppia, joista osa on myöhemmin täytetty mm. tiilen ja kaakelinpaloilla. Pappilan pihalle vievää tietä on kunnostettu äskettäin ja paikalta on nostettu pois kiviä, jotka voisivat olla peräisin kivijaloista. Tien laidoilla oli nähtävissä mm. fajanssia ja tiiltä. On todennäköistä, että Pappilan ympäristössä on säilynyt myös maanpäälle näkymättömien rakenteiden jäännöksiä.
Vuonna 2017 paikalla suoritettiin koekaivaukset. Koekaivauksessa avattiin kaivausalueita ja koekuoppia eri puolille muinaisjäännösaluetta ja historiallisen ajan kulttuurikerroksia, ja
neljässä kohdassa havaittiin rakennusjäännöksiä. Tutkijat ajoittavat havaitut rakenteet ja kulttuurikerrokset 1600–1800-luvuille. Tutkimuksen perustella muinaisjäännös on parhaiten säilynyt kylänpaikan länsi- ja lounaisosassa.
Vuonna 2019 koekaivausryhmä teki koekuopitusta rakennuspaikoilla, mutta näissä tutkimuksissa ei tehty havaintoja muinaisjäännöksestä.

Kellokoski Patruunanpuisto (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kellokosken poikki vievä vanha maantie on tehnyt aikaisemmin mutkan Savikulman luoteisosassa, mutta tie on oikaistu 1980-luvulla, jolloin Savikulman mutka on jäänyt viimeistään osittain pois käytöstä. Tieosuus on ollut käytössä viimeistään 1740-luvulla, sillä tie on piirretty Erik Klingiuksen karttaan vuodelta 1749 (Suur-Tuusulan historia I, karttaliite). Jo olemassa olevalla kulkuväylällä oli tärkeä osuus silloin kun Anders de Brucelle ja Anders Ramsaylle osoitettiin Kellokoskelta tilat 1750-luvun lopulla (Peltovuori 1975: 45). On mahdollista, että Kellokosken ensimmäinen krouvi on jo sijainnut tien mutkan varrella, paikassa, johon krouvi perustettiin uudelleen 1700-luvun lopulla.
Käytöstä jäänyt tieosuus alkaa pientalolle johtavan hiekkatien mutkasta ja se jatkuu Keravanjoen rantaan, jossa on kivinen, osittain hajonnut siltapengerrys. Osa kivistä on lohkottuja ja osa on luonnonkiviä. Myös joen pohjoisrannalla on nähtävissä siltapengerrystä sekä jonkin matkaa nurmen alta erottuva tielinja. Joen etelärannalla tieosuus erottuu maastosta korkeampana penkkana. Tie on turpeen ja lehtien peittämä ja siinä kasvaa koivuja.

Varuskunnan vanha ortodoksinen hautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hyrylän urheilukeskuksen lounaspuolella hiekkaharjun reunalla. Alueella kasvaa pääasiassa kuusia sekä sammalta ja heinää. Paikalla on verkkoaidalla aidattu alue, jossa on 1850-luvulta 1920-luvulle ajoittuva ortodoksinen sotilashautausmaa. (Huom! Tuusulan inventointiraportissa 2009 ajoituksen osalta väärä tieto. Rekisteriin tiedot korjattu 8.11.2012, K. Vuoristo).
Hautausmaa on perustettu heti venäläisen varuskunnan asetuttua Hyrylään. Alunperin väliaikaiseksi tarkoitettu hautausmaa on ollut käytössä vielä 1900-luvun alussa, vaikka tuolloin oli perustettu jo uusi ortodoksinen hautausmaa Pyhän Nikolaoksen kirkon viereen. Hautausmaalle haudattiin seurakunnan jäseniä, varuskunnan upseereita ja heidän perheenjäseniään sekä myös joitakin rivimiehiä. Hautausmaa jäi ortodoksisen kirkon toiminnan päätyttyä Hyrylässä vuonna 1923 armeijan huostaan, jolloin se sijaitsi sotilasalueella ja haudoille pääseminen oli vaikeaa. Joitakin hautoja hoidettiin vielä 1940-luvulle saakka, mutta 1950-luvun lopulla paikka oli lähes kokonaan metsittynyt. Alue aidattiin tuolloin. (Lehtonen 1991: 36–37.)
Nykyisin Hyrylän vanha hautausmaa sijaitsee varuskunta-alueen reunassa ja sinne pääsee polkua pitkin. Alueelta on kaadettu joitakin puita, mutta muuten paikka on luonnontilassa. Aidatulla alueella erottuu sammalen peittämiä suorakaiteen muotoisia hautakumpuja sekä soikeita painanteita. Muutamissa haudoissa on jäljellä hautakiviä ja ristejä. Lisäksi yksi haudoista on aidattu. Alueen länsilounaspuolella on taistelukaivantoja, jotka saattavat olla melko uusiakin varuskunnan harjoittelupaikkoja. Osa hautausmaan painanteista saattaa liittyä myös näihin.

Myllykylä Tuusulanjoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Myllykylän keskustan lounaspuolella Tuusulanjoen varrella. Paikan kaakkoispuolella kulkee Ruotsinkylään vievä tie.
Paikalla on toiminut Ruotsinkylälle kuulunut mylly, joka on ollut käytössä ainakin 1700-luvun alkupuolelta lähtien. Vuonna 1729 kosken varrella oli jalkamylly, jonka kivien sanottiin olleen jo tuolloin vanhat. Mylly oli hyvästä koskesta johtuen kylän parhaita myllyjä. 1800-luvulla Tuusulassa oli kaksi merkittävää myllynpaikkaa ja näistä toinen oli Johannisbergin kartanon käytössä. On todennäköistä, että kyseessä on Myllykylän mylly. (Härö 1988: 108; Peltovuori 1975: 122; Tuusulan kulttuurimaisema ja rakennuskanta, luonnos 2005: 49.)
Myllykylän myllystä on jäljellä puiden ja pusikon keskellä joen etelärannalla kiviraunion jäännökset, jotka ovat osittain sammaloituneet. Joen reunassa on lohkotuista kuutiomaisista kivistä kasattua seinälinjaa, jonka eteläpuolella on pieni oja. Ojan vieressä kulkee lähinnä luonnonkivistä muurattu kivijalka, jonka sisäpuolella on nelikulmainen kolo. Joen pohjoisrannalla pienen mättään keskellä on pieni myllykiven pala ja joessa on nähtävissä vielä myllyyn liittyviä patokiviä. Myllynrauniot ajoittuvat luultavasti 1800-luvulle.
Kohteen vieressä on Myllykylän aikaisempaan tielinjaan liittyvien siltapengerrysten jäännökset (Myllykylä Smeds).

Myllykylä Smeds (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Myllykylän lounaspuolella Ruotsinkylään vievän tien vieressä Tuusulanjoen kosken kohdalla. Tien luoteispuolella on joen molemmilla penkoilla vanhaa siltapengerrystä. Joen eteläpuolella on pääosin luonnonkivistä tehty pengerrys, kun taas pohjoispuolella se on maan- ja kivensekainen. Silta on ollut rakennettu kalliosta lohkotun jyrkkäreunaisen kanavan reunaan.
Siltarakenteet ajoittuvat luultavasti samoihin aikoihin kuin vieressä sijaitseva myllynraunio (Myllykylä Tuusulanjoki) eli 1800-luvulle. Tuusulanjoen ylittävä tie on kulkenut samalla paikalla ainakin 1700-luvun alkupuolelta lähtien (ks. Suur-Tuusulan historia I, karttaliite).

Clemetskog (Ruotsinkylä) Övjosby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tuusulanjoen itäpuolella olevien peltojen laidalla Hyryläntien varrella. Paikalla on ollut asutusta viimeistään 1500-luvun alkupuolelta lähtien, jolloin Tuusulanjoen itäpuolista Ruotsinkylän osaa (Yffiosby, Övjosby) verotettiin erikseen. Övjosbyssä oli vuonna 1553 neljä täysveroa ja yhdeksän eri miehen nimellä osoitetut viljelmät. Tilukset kuuluivat tuolloin ilmeisesti Ruotsinkylän länsipuolen ja Lahelan suurtalollisille. (Sarkamo 1983: 307.) Övjosbyn talot ovat sijainneet 1700-luvulla Hyrylään vievän tien molemmin puolin. Väfvarsin tila on ollut taloista pohjoisimpana. (Mha B49 4/12–16.)
Ruotsinkylää koskevat ensimmäiset maininnat kirjallisissa lähteissä ajoittuvat 1400-luvulle. Vuonna 1543 Ruotsinkylässä oli jo 11 ja Övjosbyssä 10 taloa. Kun kylän molemmat puolet lasketaan yhteen, oli Ruotsinkylä tuolloin Tuusulan suurin kylä. Vuoden 1543 jälkeen Övjosby ei esiinny enää erikseen veroluetteloissa. (Sarkamo 1983: 78–90.)
Övjosbyn alue on edelleen asuttua ja osa taloista on uusia, mutta paikalla on myös vanhaa rakennuskantaa sekä asuintalojen väliin jääviä peltoalueita. Vanhin nykyisistä taloista lienee Väfvars, jonka päärakennus on vuodelta 1887. Talo on tuolloin rakennettu tilan ohitse vievästä Hyryläntiestä kauemmas mäen rinteeseen. Aikaisempi, todennäköisesti 1820-luvulla purettu päärakennus on sijainnut aivan tien vieressä (Härö 1988: 113). Paikalla on nähtävissä talousrakennusten luoteispuolella n. 8 x 7 m kokoinen luonnonkivistä koostuva harvahko kivijalka. Kivet ovat sammalen peittämiä ja niiden päällä kasvaa vaahteroita. Myös talousrakennusten eteläpuolella (osittain nykyisellä hevoslaitumella) on jäännöksiä mahdollisesti neljästä päällekkäisestä tai vierekkäisestä rakennuksesta. Osa kivijaloista on kokonaan luonnonkivistä, mutta osassa on myös lohkottuja kiviä. Paikalla on myös mahdollisesti jossain rakennuksessa käytettyä kivensekaista betonia. Lisäksi alueella on nähtävissä kaksi kivettyä uuninpohjaa. Väfvarsin vanha päärakennus ja sitä ennen tilan lampuotitilana olleen Sandbackan rakennukset ovat luultavasti sijainneet kyseisessä kohdassa.
Väfvarsin tilan rakennustenpohjat ovat ainoat Övjosbyn maanpäälle näkyvät rakenteet, mutta alueen keskivaiheilla olevalla kapealla peltotilkulla näkyi mm. vihreää tasolasia sekä punasavikeramiikkaa ja liitupiipunpaloja. On todennäköistä, että vanhaan kylätonttiin liittyviä rakenteita ja kulttuurikerroksia on säilynyt ainakin peltoalueilla.
Kohteen itäosassa sijaitsevalla pellolla tehtiin pintapoiminta syksyllä 2021. Pellon lounaisossa havaittiin keskittymä pajakuonaa. Muita löytöjä olivat kaksi piikiven kappaletta, suolalasitettu astian kappale, punasavikeramiikkaa sekä posliinia ja fajanssia. Muinaisjäännösalueen ulkopuolelta suunnilleen kohdasta P=6694585,1 ja I=388398,0 (ETRS TM35 FIN), noin korkeudelta 43 mmpy, löytyi lastumaisen ohut piikivi-iskos.

Clemetskog (Ruotsinkylä) Storebyen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ruotsinkylän keskustassa Lahelaan, Myllykylään ja Maantiekylään vievien teiden risteyksessä Tuusulanjoen länsipuolella kohoavan mäen päällä. Paikalla on sijainnut viimeistään 1400-luvun loppupuolelta lähtien yksi Ruotsinkylän Tuusulanjoen rantatöyräiden päälle perustetuista asutuskeskittymistä.
Ensimmäiset Ruotsinkylää koskevat maininnat kirjallisissa lähteissä ajoittuvat 1400-luvulle. Vuonna 1543 kylässä oli jo 11 taloa. Ruotsinkylä oli tuolloin Tuusulan toiseksi suurin kylä, mutta se kasvoi vuoteen 1559 mennessä suurimmaksi, jolloin kylässä oli yhteensä 16 taloa. Taloluku kasvoi edelleen muutamalla talolla 1600-luvun alkuun mentäessä. (Sarkamo 1983: 78–90.)
Ennen isoajakoa kylän nykyisessä keskustassa sijaitsivat Mangsin, Jussilan, Maisalan, Jeppaksen, Väfvarsin ja Inkilän tilat (Mha B49 4/12–16). Näistä Mangs ja Maisala sijaitsevat edelleen kutakuinkin vanhoilla paikoillaan. Vanhimmat maininnat Maisalan, Väfvarsin ja Inkilän tiloista ajoittuvat vuoteen 1543, kun taas Mangs ilmestyy veroluetteloihin hieman myöhemmin, vuonna 1556. Kyseessä on kuitenkin ollut jo tuolloin suhteellisen iso tila, sillä vuonna 1563 maakirjaan on tila merkitty yhden täysveron kokoiseksi, kuten myös Jussila. 1500-luvun loppupuolella ja 1600-luvun alussa Ruotsinkylän tiloista moni oli sodan vuoksi varaton ja mm. Jussila, Väfvars, Inkilä ja Jeppas olivat autioina. Jussilan ja Väfvarsin tilat pääsivät rappeutumaan ja ne pysyivät autioina aina 1600-luvun loppupuolelle saakka. Inkilä ja Jeppas sen sijaan vakiinnuttivat asemansa Mangsin ohella kruununtiloina vuoden 1617 jälkeen. Maisala pysyi vauraana koko sodan ajan. (Peltovuori 1975: 21–24; Sarkamo 1983: 307–309, 312–315.)
Ruotsinkylän keskustassa Mangsin tontti säilynyt on rakennuskannaltaan vanhana. Mangsin nykyinen päärakennus on vuodelta 1899 ja sitä edellinen päärakennus on sijainnut hieman lännempänä (Härö 1988: 111). Jussila on sijainnut vielä 1700-luvun alkupuolella Mangsin länsipuolella, kun taas muut tilat ovat sijainneet sen eteläpuolella. Alueella on säilynyt todennäköisimmin Mangsin ympäristössä vanhempien rakenteiden jäännöksiä, koska maaperää ei ole muokattu paljoa rakentamisen vuoksi. Mangsin päärakennuksesta n. 100 m pohjoiseen onkin kallion päällä nelikulmainen kiveys, joka on luultavasti vanha uuninpohja. Kiveyksen vieressä on nähtävissä vanhaa kärrytien pohjaa. Kallion alapuolella on säilynyt myös tiiliuunin perustusta. Lisäksi Lahelaan vievän tien länsipuolella on n. 5 x 6 m kokoinen uunillinen kivijalka sekä kellarikuoppa. Paikalla on säilynyt myös Mangsin työväelle kuuluneita rakennuksia, jotka ovat nykyisin osittain lahonneita. Kivijalka lienee kuitenkin näitä vanhempi.

Maantiekylä (Clemetskog) Jussila (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Maantiekylän teollisuusalueen ja vanhan maantien väliin jäävällä Jussilan tontilla. Tilan vanha päärakennus on rakennettu todennäköisesti 1760-luvun puolivälissä samalla kun Jussila siirrettiin nykyiselle paikalleen Ruotsinkylästä. Piha-alueen aitoista toinen ajoittuu luultavasti 1700-luvulle ja toinen vuoteen 1800. Uudempi päärakennus on myös 1800-luvulta. (Härö 1988: 59.)
Paikalla on sijainnut ennen Jussilan siirtymistä alueelle Johannisbergin krouvi, joka toimi ainakin 1600-luvun lopulta lähtien kartanon omistajan majuri Jordanin perillisten omistamassa torpassa. Krouvinpito jatkui samalla paikalla vielä Jussilan siirtämisen jälkeenkin (Alanen ja Kepsu 1989: 97; Peltovuori 1975: 24, 203.) Majatalosta on säilynyt paikanpäällä mm. kylttejä.
Jussilan pihapiiri on säilyttänyt hyvin 1800-luvun asunsa eikä maaperää ole muokattu alueella voimakkaasti. Pihan länsireunassa nurmikolla erottuu kohoumana pohjois-eteläsuuntaisena vanha maantienpohja ja on todennäköistä, että sen itäpuolella on säilynyt kievarin eri vaiheisiin kuuluneiden rakenteiden jäännöksiä.

Ruskela (1000014753) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tuusulanjärven rannalla laajan peltoalueen väliin jäävällä mäellä. Alueen eteläpuolella sijaitsee Decca-asema, jonne johtaa mäen poikki vievä tie. Paikalla on sijainnut aiemmin Ruskelan vanha kylänpaikka.
Ensimmäiset kirjalliset lähteet Ruskelasta ajoittuvat 1500-luvun alkupuolelle. Vuonna 1543 kylässä oli neljä taloa ja niiden isäntinä olivat Perttu Heikinpoika, Heikki Ollinpoika, Juho Antinpoika ja Paavo Pekanpoika. 1500-luvun loppupuolella ja 1600-luvun alkupuolella verotettavien talojen määrä vaihteli kolmen ja viiden välillä. Vanhimmista taloista voidaan tunnistaa kaksi tilaa: Heikinpojan Monsas sekä Pekanpojan Perttula (Borgman). 1600-luvulla asutus keskittyikin pääasiassa näihin tiloihin, vaikka muita autioina olleita taloja yritettiin saada jälleen verotuksen alaisiksi. Vuonna 1653 muilla tiloilla oli vielä jonkinlaista asutusta, mutta vuosisadan loppuun mennessä ne hävisivät kokonaan tai liitettiin Perttulaan, josta kasvoi suurtila. Reduktion jälkeen Perttulasta tehtiin ratsutila, jonka isäntänä oli vuosina 1682–1694 kihlakunnankirjuri Simon Wijkman. Tilaa ruvettiin kutsumaan Borgmaniksi, kun se viimeistään 1700-luvun alussa siirtyi Henrik ja Gabriel Borgmanien isännöimäksi. Monsas oli aluksi ratsutila, mutta sotalaitoksen uudelleenjärjestelyssä 1690-luvulla tilasta tehtiin sotilasvirkatalo, joka oli enimmäkseen lampuotien hoidossa. (Peltovuori 1975: 25–26; Sarkamo 1983: 86, 90, 285.)
Ruskelan kylämäellä on nykyisin Rantamon tilaan kuuluvia talousrakennuksia mäen luoteisreunassa sekä koillisosassa 1920-luvulla rakennettu kartano ja pienempi asuinrakennus. Tällä paikalla on ainakin 1800-luvulla ollut Monsaksen tila, kun taas Perttula eli Borgman on sijainnut etelämpänä. Vuoden 1697 konseptikartassa talot on merkitty kylämäen keskelle (MMA Tuusula Ibza* 8). Alue on nykyisin rakentamatonta; tien reunassa on parkkipaikka (ent. laidun), jonka edustalla on peltoa. Paikan itäreunalla on näkyvissä puretun talon jäännökset, kyseessä lienee Perttulan paikalla myöhemmin sijainneen Sorjalan kartanon rakennuksenjäännökset. Kylämäellä on todennäköisesti säilynyt hyvin vanhempien rakenteidenjäännöksiä, koska suurin osa alueesta on rakentamatonta. Talousrakennusten ympäristö on ainoa alue, jota on muokattu voimakkaasti.

Ruskela Isometsä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ruskelan luoteispuolella Isometsä-nimisen alueen eteläosassa. Paikalla on nuorta mäntyä kasvavassa mäkirinteessä kolme hautamaista, noin 1 x 3 m kokoista, painannetta, jotka ovat rinnakkain. Painanteissa ja niiden ympärillä on turpeen seassa hiiltä, mikä viittaa siihen, että kyseessä on hiilimiilut.

Ruotsinkylä - Rusutjärvi Kauriinkieppi (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nahkelan ja Ruotsinkylän väliin jäävän Hernemäen lounasosassa. Paikalle johtaa Ruotsinkylän puolelta metsätie. Sekametsää kasvavalla alueella on nähtävissä tallaantunut polku/tienpohja, jota on äskettäin raivattu hiihtoreitiksi. Polku kulkee paikoin harjumaisen reunan päällä. Tienpohja on ollut käytössä ainakin 1700-1800-luvuilla Nahkelan ja Ruotsinkylän välisenä tienä. Tienpohjan alkupää on nähtävissä Nahkelan kylätontilla.

Ristikivi (1000014760) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ristikivenmäen eteläosan hiekanottoalueella. Paikalla on sijainnut Hosionsuon rajakivi, joka erotti neljä kylää: Lahelan, Nahkelan, Siippoon ja Rusutjärven. Rajakivi mainitaan kirjallisissa lähteissä 1500-luvulla, mutta sen alkuperäisestä sijainnista on käyty kiistaa jo maanmittari Broteruksen saapuessa seudulle vuonna 1700. Rusutjärveläiset väittivät rajapyykin olevan Hosionsuon saaressa, kun taas muut asianosaiset kertoivat sen olevan Hosionsuon mäessä. Ilmeisesti molemmilta paikoilta löytyikin tarkastuksessa rajakiveykseen viittaavat kivikasat, joten riitaa ei saatu tuolloin päätökseen. Isonjaon aikaisessa rajanjaossa Lahelan, Nahkelan ja Siippoon asukkaat voittivat rajakiistan ja maanjako-oikeus saatiin päätökseen vuonna 1772. (Peltovuori 1975: 88–89.)
Hosionmäen vanha rajakivi on nykyisin Hosionmäen hiekkakuopan pohjalla, kohdassa jossa neljän kylän rajat kohtaavat. Kivi on huomattu hiekanoton yhteydessä ja asetettu takaisin kutakuinkin vanhalle paikalleen. Rajakivi on nelikulmainen luonnonkivi, jonka pohjoiskylkeen on hakattu isojaon aikainen vuosiluku 1772. Lisäksi kiven sivuille on kaiverrettu S, N, R ja F, jotka merkkaavat rajakylien alkukirjaimia (Siippoo, Nackskog/Nahkela, Rusutjärvi ja Finby eli Lahela). Kyljessä, jossa on F-kirjain, on myös ilmeisesti nimikirjaimia osoittava kaiverrus: C I H tai G I H. Rajakiven päälle on hakattu myöhemmin metallitappi.
Rajakivi on luultavasti alun perin sijainnut joko isomman kiven päällä tai kivikasan keskellä, mutta mikäli jonkinlaista jalustaa on ollut, on se hävinnyt hiekanoton yhteydessä. Samoin myös alkuperäinen maasto on tuhoutunut maanotossa. Rajapyykki on kuitenkin säilyttänyt alkuperäisen tarkoituksensa, minkä vuoksi sitä voidaan pitää kaikesta huolimatta kiinteänä muinaisjäännöksenä irtolöydön sijaan.

Anttila Korpklövsberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kohti etelää ja lounasta viettävällä, sekametsää kasvavalla rinteellä noin 50 m junaradasta koilliseen. Kohde koostuu yhdestä varmasta ja kahdesta epävarmasta röykkiöstä sekä kiviaidasta. Pienessä painanteessa sijaitseva röykkiö 1 on niistä selkein. Se on kooltaan noin 2,0 x 1,4 metrinen pidemmän mitan ollessa pohjois-etelä –suuntainen. Korkeutta röykkiöllä on noin 60 cm ja sen kivet ovat läpimitaltaan 20–50 senttisiä. Sen eteläpuolelle tehdyssä koepistossa oli nähtävissä 10 cm turvekerros ja 10 cm huuhtoutumiskerros, jonka alta alkoi pohjasora. Minkäänlaista kulttuurikerrosta ei ollut nähtävissä.
Mahdolliset röykkiöt 2 ja 3 sijaitsevat 2 m pohjoiseen sekä 2 m luoteeseen röykkiöstä 1. Röykkiö 2 on kooltaan 2,0 m x 1,4 m ja korkeudeltaan 30-40 cm, röykkiö 3 puolestaan 2 m x 2 m ja korkeudeltaan 40-50 cm. Molemmat koostuvat läpimitaltaan n. 50-60 cm kivistä eli selvästi suuremmista kuin röykkiö 1. Rinne on luonnostaan kovin kivinen ja kivirakenteiden hahmottaminen niiden oli joukosta hankalaa, joten röykkiötä 2 ja 3 on pidettävä epävarmoina.
Kiviaita sijaitsee röykkiöstä 1 n. 4 m etelään. Se on n. 10 m pituinen ja itä-länsi –suuntainen. Paikoitellen se on pahasti hajonnut ja nykykunnossaan se on n. 2 m levyinen. Ehjin osa on n. 80 cm leveä ja 50-80 cm korkea alarinteen puolelta. Aidan ja röykkiön 1 välisellä alueella vaikutti olevan vähemmän suuria kiviä kuin muualla rinteessä.
Kohteen funktio ja ajoitus jäivät epäselväksi. Brotheruksen kartoissa, Kuninkaankartastossa tai Pitäjänkartastossa ei näillä kohden ole merkintöjä. Etenkin kiviaidan päälle oli ehtinyt kasvaa paksulti sammalta, joten aivan nuorikaan kohde tuskin on. Kenties rakenne liittyy jollain tapaa läheiseen Porvoo-Kerava -rautatiehen tai Suureen Rantatiehen. Kohde kuitenkin sijaitsee siinä määrin korkealla ja rautatiealueen ulkopuolella, ettei sen liittyminen rautatiehen vaikuta todennäköiseltä

Svartbäck Nikuviken 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee muutaman vuoden takaisella hakkuuaukealla n. 190 metriä pohjoiseen Nikubyntiestä. Noin 5 m x 3 m kokoisen ja 4 m korkean siirtolohkareen kaakkoissivustalta erottui poranjälkiä, jotka ovat halkaisijaltaan 3 cm ja ulottuvat 1,2 m syvyyteen kiven yläpinnasta. Lisäksi sen vieressä on pienempiä lohkareita, joita on myös porattu. Poranjälkiin on ehtinyt kasvaa jäkälää ja pienempien lohkareiden päälle sammalta, joten aivan viime aikoina louhintatöitä ei ole tehty. Paikalle ei myöskään näyttänyt kulkevan minkäänlaista tieuraa. Todennäköisesti siirtolohkaretta on käytetty pienimuotoiseen rakennus- tai porraskivien louhintaan ja se on hylätty kiven haljettua huonosti.

Svartbäck Nikuviken 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee n. 20 m Nikubyntien pohjoispuolella. Noin 6 m x 3 m kokoisen ja 2 m korkuisen siirtolohkareen kaakkoissivustalta erottuu n. 40 cm pitkä ja halkaisijaltaan n. 3 cm poranjälki, jossa kasvaa jo runsaasti jäkälää. Lisäksi siirtolohkareen kaakkoispuolella olevassa pienemmässä kivessä on ainakin seitsemän 7-8 cm syvyistä porausjälkeä. Todennäköisesti siirtolohkaretta on käytetty pienimuotoiseen rakennus- tai porraskivien louhintaan ja se on hylätty kiven haljettua huonosti.

Svartbäck Nybondas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Alla muinaisjäännösrekisterin kuvaus, joka perustuu vuoden 2009 inventointiin. Lisäyksenä siihen, että tien pohjoispuolella koivikossa havaittiin myös merkkejä kivijalasta, jonka kokoa oli vaikea määrittää kasvillisuuden takia
Kohde sijaitsee n. 10 m Nikubyntien ja Nikuvikenin luoteisosaan virtaavan puron risteyskohdasta itään, vain noin metrin tiestä etelään. Kivijalka on pohjois-etelä –suunnassa n. 7 m pitkä ja se on jatkunut itään 1,5 m päässä olevan ulkorakennuksen alle. Kivijalan kivet ovat keskimäärin kokoluokkaa 50 cm x 70 cm x 30 cm ja osassa niistä on näkyvissä poranjälkiä. Silmämääräisesti em. ulkorakennus voisi olla 1800-luvun peruja ja kivijalka siten sitä vanhempi. Mahdollisesti kyse on Kuninkaankartastossa näkyvän myllyn kivijalasta (Alanen ja Kepsu 1989: 81).
Noin kymmenen metriä kivijalasta lounaaseen puron kohdalla tien ali kulkee siltarumpu, joka on rakennettu kivistä ja vaikuttaa myös olevan vanhaa tekoa. Lisäksi kivijalasta n. 25 m etelään puron länsipuolella on kiviset portaat.

Kellokoski Klockfors (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kellokosken Savikulman pientaloalueella. Paikalla on säilynyt paikoin myös peltoa, mutta alueelle on suunnitteilla uusia pientaloja. Savikulman pohjois- ja itäpuolella virtaa Keravanjoki ja etelä- ja lounaispuolella virtaa joen pieni haarauma, Juslininoja. Alue muodostaa niemekkeen joen haaraumaan ja sen jokirinteet nousevat melko jyrkästi muodostaen melko tasaisen laajan terassin. Aluetta on luultavasti tasoitettu 1900-luvun alkupuolella, jolloin Savikulma palstoitettiin 15 palstaan (Kellokosken kyläkirja: 176). Myöhemmin tontteja on pilkottu vielä lisää.
Paikalta löytyi kahden rivitalotontin väliin jäävältä peltokaistaleelta vuoden 2009 inventoinnissa runsaasti kivisavi- ja punasavikeramiikkaa, fajanssia, pullo- ja tasolasia sekä liitupiipunpaloja ja rautakuonaa. Lisäksi pellossa näkyi runsaasti tiilimurskaa. Löydöt ovat tyypillistä 1700-luvun asuinpaikkoihin liittyvää esineistöä. Kellokosken kartanon tiedetään sijainneen alkuun ruukin eteläpuolella ja Kuninkaan kartastoon on kartano (Kellonkoski gård) vielä merkitty Savikulman alueelle (Alanen ja Kepsu 1989: 133). Kartassa paikalla näkyy useampia rakennuksia.
Klockforsin kartano sai alkunsa vuonna 1767 kun kenraali August Ehrensvärd osti Anders de Brucen ja Anders Ramsayn Kellokoskella sijaitsevat tilat. Rälssitilat oli perustettu Kellokoskelle vain muutamia vuosia aikaisemmin kahden 1600-luvulla autioituneen tilan etsintöjen jälkeen. Autiotilat olivat kuuluneet Järvenpään kylään ja tiedot niiden sijainneista olivat kadonneet 1700-luvun puoliväliin mentäessä. Tilat siirtyivät 1750-luvulla de Brucen ja Ramsayn omistukseen ja koska tiloja ei löytynyt, alettiin de Brucen viljelysmaita etsiä Järvenpään ja Tuomalan kylien yhteismetsistä. Paras viljelykelpoinen maa löytyi Kellokosken vierestä, jossa sijaitsi tuolloin Järvenpään mylly sekä Kyrölän vanha torpanpaikka. Paikan edullisuuteen vaikuttivat sekä vesistön läheisyys että maantien kulkeminen alueen poikki. Järvenpääläiset eivät olleet kuitenkaan halukkaita luovuttamaan maata Kellokosken seudulta, koska siellä oli hyvät laidunmaat, mutta De Bruce sai viranomaisten luvan tilan perustamiseen vuonna 1758. Ramsayn tilalle katsottiin myös paikka samalta seudulta. (Nieminen 1995: 4; Peltovuori 1975: 45–46.)
August Ehrensvärdin jälkeen Kellokosken tilan omistajat vaihtuivat nopeasti, kunnes omistajaksi tuli vuonna 1767 Erik Olander. Omistusriitojen vuoksi Kellokoskella ei ollut tuolloin kuin muutama torppa, mutta vuoteen 1775 mennessä kartanon tärkeimmät rakennukset oli saatu rakennettua ja samana vuonna voitiin aloittaa myös Kellokosken sahan toiminta. Myöhemmin, omistajavaihdosten myötä Kellokoskelle perustettiin vuonna 1795 rautatehdas ja kartanon nimi muuttui Marieforsiksi. (Peltovuori 1975: 46–48.)

Kellokoski Mariefors (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kellokosken sairaalan piha-alueella ruukin teollisuusrakennusten koillispuolella Keravanjoen rannalla.
Marieforsin ruukinkartano tunnettiin alun perin Klockforsin kartanona, mutta 1700-luvun lopulla kartanon uusi omistaja Lars Olof Nysten muutti sen puolisonsa Marian mukaan Marieforsiksi (Peltovuori 1975: 48). Kartanon paikka on ilmeisesti muutettu 1800-luvun alkupuolella ruukin rakentamisen yhteydessä nykyisen sairaalan alueelle, sillä vuoden 1814 kartassa kartanon päärakennus sekä muut rakennukset sijaitsevat nykyisellä sairaala-alueella (Kellokosken kyläkirja: 41). Kartano erkani omistajavaihdosten myötä ruukista vuonna 1865 ja vuonna 1913 myynnissä oleva kartano päätettiin muuttaa mielisairaalaksi (Härö 1988: 44, 47).
Kellokosken nykyiselle sairaala-alueelle rakennettiin 1880-luvulla uusi kartano, johon on tehty 1910-luvulla lisäsiivet sairaalaa varten. Myös puinen sivurakennus kunnostettiin tuolloin sairaalan käyttöön. Tätä vanhempia rakennuksia ei sairaala-alueelta tunneta. (Härö 1988: 47; Tuusulan kulttuurimaisema ja rakennuskanta, luonnos 2005: 133-134.) Aikaisempi, 1800-luvun alun ruukinkartanon päärakennus sekä siihen liittyviä sivurakennuksia on sijainnut kutakuinkin samoilla paikoilla kuin 1880-luvun kartanorakennus sekä 1931-32 rakennettu sairaalan päärakennus. Rakennusten edustalla on säilynyt puutarha-alue, jossa on voinut säilyä vielä Marieforsin kartanon varhaisimpia rakenteita pihanurmen alla. Lisäksi vanhan päärakennuksen länsipuolella on saattanut säilyä erilaisia palvelusväen, kuten seppien rakennusten jäännöksiä tasoitetun nurmialueen sekä luonnontilassa olevan puita kasvavan heinikon alla.

Kellokoski Krouvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Savikulman keskiosan peltoalueella Keravanjoen länsipuolella. Paikan luoteispuolelta on kulkenut aiemmin vanha maantie. Alueelta löytyi vuoden 2009 inventoinnissa pieneltä kynnetyltä kasvimaalta mm. vihreää taso- ja pullolasia. Muualla pelto oli heinällä eikä pintapoimintaa voitu tehdä. Paikalla on sijainnut Kuninkaan kartaston mukaan 1700-luvun loppupuolella ja 1800-luvun alussa talo, joka on luultavasti ollut Kellokosken krouvi (Alanen ja Kepsu 1989: 133). Kellokoskella on sijainnut krouvi jo ennen isoavihaa ja on mahdollista, että se on sijainnut jo tuolloin samalla paikalla.
Krouvin oikeuksista käytiin kiistelyä myöhemmin, kun Kellokosken kartanon omistaja Olander anoi vuonna 1771 krouvin perustamislupaa ja Kyrölän Buchtit väittivät krouvioikeuden kuuluvan heille kuten aiemminkin. Kellokosken krouvi saatiin rakennettua lopulta ilmeisesti Kyrölän kievarin tuhouduttua tulipalossa vuonna 1773. (Kellokosken kyläkirja: 31; Peltovuori 1975: 204-205.)

Ruotsinkylä (Clemetskog) Johannisberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Johannisbergin kartano sijaitsee Myllykylään vievän tien kaakkoispuolella peltojen ympäröimällä alueella Ruotsinkylän keskustasta lounaaseen. Paikan kaakkoispuolella virtaa Tuusulanjoki.
Johannisbergin kartano tunnettiin alun perin Henningsbackana. Varhaisin tieto talon isännästä on jo vuodelta 1491, jolloin Anders Nilson isännöi tilaa. Vuonna 1543 Sipi Antinpojan isännöimä Henningsbacka oli Ruotsinkylän suurin yksityinen tila, joka käsitti 1 1/4 täysveroa ja vuoteen 1563 mentäessä tila oli jo kahden täysveron suuruinen. (Sarkamo 1983: 78, 307–308).
1600-luvulla Henningsbackan nimi muuttui Krogarsbackaksi. Nimen perusteella on päätelty, että talonpoikaisomistuksessa olleella ratsutilalla oli jo varhain krouvi. Krogarsbacka joutui aatelisomistukseen, kun Evert Berendt von Jordan sai vuonna 1671 kiinnekirjan ratsutilaan. Myöhemmin Jordanin pojat huolehtivat ratsutilasta ja Berendt Johan von Jordanin aikana 1690-luvulla käytiin tilan krouvinpidosta riitaa Helsingin pitäjän kirkonkylän kestikievarin kanssa. 1700-luvun alkupuolella tilan isännät vaihtuivat tiuhaan tahtiin, koska Krogarsbacka oli päässyt huonoon kuntoon. (Peltovuori 1975: 38–40.)
Vuonna 1727 Johan Wilhelm Vogel hankki Krogarsin kruununrusthollin hallintaoikeuden ja kartano sai nimen Johannisberg. Vogelin velkojen vuoksi kartano siirtyi 1740-luvulla Erik Johan Sparremanin omistukseen ja vuonna 1755 tilan osti Anders de Bruce. Parin vuoden kuluttua hän hankki rustholliin perintöoikeuden. Huonokuntoisen kartanon kunnostustyöt alkoivat heti ja vuonna 1765 rakennettiin uusi päärakennus, joka kuitenkin paloi 19 vuotta myöhemmin. Tilalle rakennettiin kaksikerroksinen uusi päärakennus, joka muodostaa nykyisen päärakennuksen rungon. (Peltovuori 1975: 40–43.)
Johannisbergin päärakennus sijaitsee laajalla puutarha-alueella, jota on muutamissa kohdissa pengerretty. Rakennuksen kaakkoissivulla on sijainnut vuonna 1929 purettu ns. kavaljeerisiipi. Lisäksi piha-alueelta on purettu 1950-luvulla makasiinirakennus ja 1970-luvulla vaunuvaja navetan läheisyydestä. (Härö 1988: 110.) Puutarha-alueella ei ole nähtävissä maanpäällisiä kartanon eri vaiheisiin kuuluvia rakenteita, mutta on todennäköistä, että niitä on säilynyt. Sen sijaan piha-alueen koillispuolella, kallion kupeessa on suuren rakennuksen kivijalka (n. 10 x 21 m), joka on tehty käsinlohkotuista kivistä. Rakennuksenpohjan sisäpuolella on nähtävissä kolmen ison tiiliuunin jäännökset. Rakenteiden päällä kasvaa kuusia sekä yhden uunin päällä paksu koivu. Kivijalan luoteispuolella on pienemmistä kivistä koostuva, n. 4 x 5 m kokoinen kiveys. Alueella on mm. kaksi palanutta uuninluukkua, joista toinen on koristeltu ornamentein ja toisessa on hiippalakkisen parrakkaan miehen kuva. Paikalla ollut rakennus on palanut ja perimätiedon mukaan näin olisi käynyt ainakin kahdesti. Rakennuksen käytöstä ei ainakaan Johannisbergin nykyisillä omistajilla ollut tietoa.

Kopunmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hepari- ja Kurkisto-järvien välissä olevalla Kopunmäellä, sen korkeimmalla kohdalla. Kallion päälle on kasattu lohkarekivistä noin 1,5 metriä korkea rajamerkki. Kyseessä on Kylmälän, Koski-Navalan ja Haapajärven kylien välinen rajamerkki. Raja on merkitty 1700-luvun maakirjakarttaan, mutta se on todennäköisesti jo vanhempaa perua.

Kulosaaren puistotie (Kulosaari 2) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen läpimitaltaan viisi metriä ja 75 cm korkea hautaröykkiö sijaitsee kalliolla Kulosaaren puistotien ja Metroradan välissä. Siinä ei ole reunakiveystä, keskuskiveä ja keskustan suorakaiteenmuotoista ladelmaa. Röykkiötä ei ole kaivettu.

Kalliomäki 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Hyvinkään Kaukaalla, noin 200 metriä Kalliomäen tilan rakennuksista lounaaseen. Kyseessä on kalliolle kasattu, halkaisijaltaan noin 3 metrinen matala röykkiö (korkeus parikymmentä senttiä), jonka keskellä on hieman isompi kivi, kooltaan noin 30x30 cm. Osa kiveyksestä on levinnyt ympäristöön. Kallion ympäristö on tiheää sekametsää.

Espoon tuomiokirkko (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Espoon kappeli lienee perustettu Kirkkonummen alaisuuteen 1400-luvun puolivälin tienoilla. Traditiotieto vuodesta 1458 saattaa viitata kappelin perustamiseen. Lähteistä kappelin olemassaolo käy ilmi 1460-luvulla. Espoon kirkkopitäjä lienee perustettu ennen seurakunnan kivikirkon rakentamista, joka tapahtui 1485-1490. Lähteissä kirkkopitäjä mainitaan 1492, jolloin sen vasta perustetun pappilan omistuksia järjesteltiin.
Kirkon lattian alla on lukuisia hautoja. Kirkon runkohuoneessa on yhdeksän sukuhautaa. Kaksi niistä oli rakennettu tiilestä ja loput salvotuista hirsistä.
Nykyisen kivikirkon ullakolla on päätyjen kivikirkon rakennusaikaisista telinehirsistä otettu puulustonäytteitä. Muutamat uudelleenkäytetyistä, huolellisesti veistetyistä hirsistä osoittautuivat kaadetuiksi pian vuoden 1350 jälkeen. Luultavasti ne ovat kuuluneet nykyistä kivikirkkoa edeltäneeseen puukirkkoon, joka rakennettiin näin ollen 1350- tai viimeistään 1360-luvulla. Saattaa olla, että se oli käytössä kivikirkon rakentamiseen asti.

Inkoon kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Inkoon kantaseurakunta palautuu 1200-luvulle. Kirkonpaikka lienee vakiintunut jo tuolloin. Kivikirkkoa edeltää useita puukirkkoja.
Inkoon kirkko on säilyttänyt hyvin keskiaikaisen asunsa. Kivikirkko on rakennettu kolmessa vaiheessa; 1430-luvulla, 1400-luvun jälkipuoliskolla ja 1510-luvulla.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu.
Paikkaa ei tarkastettu eikä siten myöskään rajattu vuoden 2017 inventoinnissa.

Karjaan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Karjaan kantaseurakunnan historia ulottuu 1200-luvun lopulle. Kivikirkko on lähestulkoon keskiaikaisessa asussaan. Rakennus on sakariston ja runkohuoneen osalta selvästi yhtäaikaa rakennettu ja suunniteltu kokonaisuus, jonka monet piirteet ovat tyypillisiä 1450-luvun tienoilla tai pian sen jälkeen rakennetuille kirkoille. Kirkonpaikka periytyy ilmeisesti 1400-luvun alusta.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu.

Lohjan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Lohjan kantaseurakunnan historia ulottuu 1200-luvulle. Lohjan keskiaikaisten puukirkkojen sijainteja ei tunneta. Kivikirkossa kesällä 1966 tehdyissä kaivauksissa löytyi lähes sata keskiaikaista rahaa, vanhimmat 1300-luvun alkupuoliskolta. Kivikirkko on rakennettu noin 1470 ja 1490 välisenä aikana. Asehuone on myöhäisempi, luultavasti 1500-luvun alusta.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu.

Pernajan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Pernaja oli vuonna 1351 Porvoon kirkon kappeli. Pernajasta tuli viimeistään 1363 itsenäinen kirkkoherrakunta. Pernajan ensimmäinen kirkko lienee rakennettu 1200-luvun lopulla tai vuoden 1300 tienoilla. Seurakunta sai paavi Bonifacius IX:ltä anekirjeen vuonna 1398. Siinä pyydettiin, että uskovat ryhtyisivät avustamaan vanhan kirkon korjaamisessa tai uuden rakentamisessa.
Kivikirkon sakaristo rakennettiin mahdollisesti jo 1410-luvulla, holvit muurattiin 1440-luvun alussa. Myös asehuoneen rakentaminen sijoittuu 1440-luvulle.
Maalaukset lienevätkin 1440-luvulta, vain muutamat ennen holvausta tehdyt 1430-luvun lopulta.

Siuntion kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Siuntion kappeli muodostettiin 1400-luvun alussa. Ensimmäinen puukirkko on sijainnut samalla paikalla kuin myöhempi kivikirkko. Kivikirkosta on säilynyt runkohuone; sakaristo ja asehuone purettiin vuoden 1823 palon jälkeen. Kivikirkko rakennettiin vuosien 1460 ja 1489 välillä.
Kirkko on suojeltava kohde on myös mm. rakennusperinnön suojelulain ja kirkkolain nojalla. Arkeologisena tutkimuskohteena kirkko ympäristöineen on myös arvokas.

Tenholan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Tenhola kuuluu Länsi-Uudenmaan 1200-luvulle palautuviin kantaseurakuntiin. Ensimmäinen puukirkko lienee rakennettu nykysien kivikirkon kohdalle ennen 1200-luvun puoliväliä. Kivikirkko suunniteltiin ja rakennettiin 1400-luvun puolivälissä tai pian sen jälkeen. Arkeologisissa kaivauksissa löytyneet vanhimmat raha sijoittuvat ajanjaksoon 1350-1400.

Helsingin pitäjän kirkko (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Helsinki on ollut itsenäinen kirkkopitäjä todennäköisesti jo 1300-luvun puolivälissä. Kivikirkko on pääosiltaan samanlainen kuin keskiajalla, mutta siinä on myös myöhempiä muutoksia. Kivikirkko on rakennettu 1450-luvulla.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu. Vuoden 2012 kenttätutkimuksissa voitiin todentaa kirkon seinien perustusten syvyys. Koekuoppien perusteella kirkon välittömässä läheisyydessä ei ollut säilynyt kulttuurikerroksia. Maakerrokset koostuivat lähinnä eriaikaisista purku- ja täytemaakerroksista, jotka olivat todennäköisesti syntyneet kirkon vuoden 1893 palon jälkeen tai sitä myöhemmin.
Vuonna 2019 tutkittiin kirkon aitaa. Aita näyttää olleen rakennettu samalla tavalla kun pohjoisempana vuonna 2007 tutkittu osa, jossa oli reunoissa kaksi suurempien kivien kiviriviä ja niiden väli oli täytetty pienemmillä kivillä. Kuten vuoden 2007 kaivauksissa, myös nyt tutkitun kiviaidan luona havaittiin pienten lasten hautauksia. Haudat sijaitsivat kiinni kiviaidassa kirkon puolella aitaa. Hautaukset oli tehty ilman arkkua. Haudoista stratigrafisesti vanhimmasta saatiin kalibroituna 1400-luvun lopusta 1600-luvun puoleenväliin ulottuva radiohiiliajoitus 320±30 BP (ICA-20B/0219). Huomattavaa on, että vaikka kaivausalueen itäosassa oli havaittavissa monikerroksinen stratigrafia, kerrokset edustavat lähinnä melko moderneja täyttö- ja purkukerroksia, kirkkomaan varhaisesta käytöstä kertovat kerrokset eivät ole säilyneet.

Pohjan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Pohjan kirkkopitäjä muodostetiin vuosien 1326 ja 1359 välillä. Puukirkko lienee rakennettu samoihin aikoihin. Puukirkko on luultavasti sijainnut samalla paikalla kuin myöhempi kivikirkko. Kivikirkon rakennusaika suunnitelmineen ja toteutuksineen sijoittuu ajanjaksoon 1460-1480-luku. Runkohuonen alkuperäisistä rakenteista otetut vuosilustonäytteet tarkentavat rakennusajan vuosien 1475-1480 välille.

Porvoon tuomiokirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Porvoon Itä-Uudenmaan kantaseurakunta ja se on muodostettu 1200-luvun puolivälissä. Puukirkko on mahdollisesti sijainnut myöhemmän kivikirkon paikalla. Arkeologisisa tutkimuksissa on löytynyt paikalta 1300-luvun alun raha.
Porvoon kirkko on yksi harvoista Suomen keskiaikaisista kirkoista, joiden runkohuone on rakennetu useammassa kuin yhdessä vaiheessa. Ensimmäinen kirkkorakennus muurattiin 1410-luvulla ja sitä laajennettiin huomattavasti 1440-luvulla. 1600- ja 1700-lukujen tietojen perusteella rakennettiin joko vuonna 1414, 1418 tai 1420.
Vuonna 2017 alueella tehtiin arkeologisia tutkimuksia maalämpökaivojen asentamiseen liittyen kirkon länsipuolella. Tutkitut alueet ovat täynnä historiallisen ajan hautauksia. Osa niistä oli ehjiä, osa eri tavoin tuhoutuneita. Kaikkiaan tutkittiin 33 hautaa. Alueelta havaittiin myös polttohautoja. Alueen eteläosassa havaittiin kivi-tiilirakenteen jäännös, joka on mahdollinen rakennuksen tai pengerryksen perusta.

Sipoon kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Sipoo oli vuonna 1351 Porvoon kappeli. Ensimmäinen kirkko rakennettiin todennäköisesti 1200-luvun lopulla tai 1300-luvun alussa. Sen varma paikka ei ole tiedossa, mutta todennäköisesti se on samalla paikalla kuin nykyinen 1400-luvun alussa rakennettu kirkko. Kirkon sisätila on omintakeinen yhdistelmä erityypisiä runkohuoneratkaisuja. Kirkko on säilyttänyt hyvin keskiaikaisen asunsa, joka johtunee siitä, että se hylättiin 1880-luvulla. Runkohuone ja sakaristo on muurattu 1450-luvun alussa ja asehuone kesällä 1454.
Paikalla on tehty arkeologisia tutkimuksia korjaustöiden yhteydessä 1929,1935, 1937 ja 1949. Tutkimuksissa on todettu, että kirkon alkuperäinen lattia on ollut rakennettu mukulakivistä. Hautoja on ollut koko laittian pinta-alalla. Myös kuorin alueella. Haudoista osa on ollut muurattuja sukuhautoja. Sakariston alla on ollut viinikellari.

Grips (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Riipilän Luhtaanmäen pohjoisrinteellä, pellolla. Paikalta on löydetty harvakseltaan kvartsi-iskoksia hieta-/hiesupellosta pellon ylärinteeltä. Pellossa on myös liitupiipun paloja ja seltteripullon palasia, viitaten Luhtaanmäen kylätontin historiallisen ajan asutukseen.

Riksängen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen tai mahdollisesti pronssikautinen asuinpaikka Forsbyjoen länsipuolella sijaitsevan Hannusmalmenin harjualueen pohjoisosassa. Riken kylän kaakkoiskulmassa olevalta pieneltä pellolta, lounaaseen viettävältä rinteeltä, on löytynyt asuinpaikkaan viittaavia löytöjä: keramiikanpala, pii-iskos ja kvartseja. Myöhemmässä tarkastuksessa pellon pinnasta löytyi tasakantainen kvartsinuolenkärki.

Dundermalmen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka mäntyä kasvavalla suojaisella hiekkatasanteella. Löydöt saviastianpala ja iskoksia. Tarkastamaton kohde.

Petjärvi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka pellon reunassa hiekkamaassa. Löydöt keramiikkaa ja iskoksia. Tarkastamaton kohde.

Tukikohta I:kaivo (Mustavuori) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoitustöiden yhteydessä tehty kaivo. Rakennusajankohta 1916 – 1918. Kohde sijaitsee havumetsässä Mustavuoren koillisosassa, puolustusaseman I:18 eteläpuolella. Kaivolle johtaa polku Mustavuorta halkovalta yhdystieltä itään. Polun vieressä kulkee oja, jonka eteläpuolella kaivo on noin 3 m etäisyydellä.
Kaivon koko on 2 x 2 m, ja se on tuettu salvotuilla hirsillä, joista on näkyvissä kuusi hirsikertaa. Kaivon pohja erottuu veden alta noin metrin syvyydestä. Hyvässä kunnossa.

Tukikohta I:este1 (Niinisaari) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde on ensimmäisen maailmansodan aikainen piikkilankaeste joka sijaitsee, puolustusaseman I:9 pohjois- ja koillispuolella, Porvarinlahden ruovikkoisen pohjukan länsirannalla, lehtipuita kasvavassa kosteikossa. Rakentamisajankohta on 1916 – 1918.
Puolustusaseman pohjoispuolella heinikosta erottuu toistakymmentä piikkilankaesteen puisten tolppien jäännöstä, jotka ovat lahonneet poikki n. 20 cm maanpinnan yläpuolelta. Tolppien jäännöksiä on heinikon alla varmasti lisää mutta niitä on vaikea erottaa kasvaneiden puiden samanlaisista kannoista. Tolppien halkaisijat ovat 12 – 15 cm. Yksi tolpista on noussut / nostettu maasta. Tolppaa oli jäljellä 94 cm ja se oli teroitettu alapäästään 32 cm:n matkalla neljältä taholta kirveellä lyöden. Tolpan halkaisija oli 12 cm. Porvarinlahden rantakaislikosta löytyi viisi pystyssä, tosin kallellaan, olevaa tolpan jäännöstä, joiden maanpäällinen osuus oli noin 60 cm korkea.
Paikalla on sijainnut n. 150 m pitkä, luode – kaakko -suuntainen piikkilankaeste, joka on alkanut kohteen I:10 kaakkoispuolelta ja kaartunut puolustusaseman I:9 koillispuolella Porvarinlahden rantaan.

Klovviken 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Pikkalanlahden pohjukassa olevan Marseuddenin tyvessä, Kloviken-lahden pohjukasta 170 m pohjoisluoteeseen. Kalliomäen länsireunalla on ehjä hiidenkiuas. Sen halkaisija on 7 m ja korkeus noin metrin. Keskellä on kuoppa. Ympäristö on ehjä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa, se on muinaisjäännösrekisterin mukaisessa kunnossa. Ympäristö on mäntykangasta, röykkiö on kasattu kallion päälle ja erottuu maastossa hyvin.

Klovviken 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Pikkalanlahden pohjukassa olevan Marseuddenin tyvessä, Kloviken-lahden pohjukasta 145 m pohjoiseen, niemekkeen korkeimmalla kohdalla olevalla kallionnyppylällä sähkölinjan alla, sähkötolpan kohdalla, tilojen rahjalla.
Paikalla on hajotettu hiidenkiuas. Röykkiön itäosa vaikuttaa ehjältä. Sen alla on sammaleen peittämä uurre tai kolo.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Se todettiin mj-rekisterin kuvauksen mukaiseksi. Lisäyksenä, että hajotettua röykkiö kiveystä on noin metri kallioreunan alapuolella kasassa

Hopearinne (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Osoitteessa Hopearinne 1 sijaitsee parkkipaikan ja läheisen pellon välissä kivikkoinen harjanne, jonka kaakkoisrinteellä on röykkiörakennelma. Halkaisijaltaan noin 3 metrinen, kahden röykkiön muodostama kokonaisuus sijaitsee Hopearinteen asuinalueen kaakkoispuolella. Suuremmassa röykkiössä on pyöreä rakenne. Sen reunoilla on pyöristyneitä isompia ja keskellä pienempiä kiviä. Reunakivet eivät muodosta selkeää reunarakennetta, ja röykkiö onkin lounaissivultaan osittain hajonnut. Röykkiön koillispuolella on pienempi ja vaatimattomampi, mutta niin ikään pyöreä sivuröykkiö. Röykkiön eteläpuolella kulkee vanha tienreuna röykkiön ja pellon välissä.

Stubbacka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mahdollinen riihen jäänne sijaitsee Stubbackan mäen juuressa, Jolkby-joen rantaan pistävällä niemekkeellä, lehtimetsässä. Uuniksi tulkittua, 3 x 2,5 metrin laajuista rakennetta ympäröi melko selkeästi maastosta erottuva nelikulmion muotoinen 7 x 7 metrin laajuinen kivirakenne. Rakenteiden ulkopuolelta on tiiltä ja laakakivi. Mahdollisesta uunirakenteesta on kivien päälle jäänyt huonopolttoista tiiltä.

Nåtabacken 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Brotheruksen kartassa vuodelta 1694 näkyy Notbackan kylätontti, johon kuului vain yksi talo. Vanhin maininta Notbackasta on n. vuodelta 1495, jolloin se kuului samaan verotusyksikköön Vohlsin kanssa. Vuosina 1540 ja 1560 Notbackan kylässä oli vain yksi talo, jonka jälkeen se häviää lähteistä. Kylätontti on ollut autiona jo 1694 ja se on liitetty Vohlsiin. (Brotherus 1694; Huldén 2001).
Nåtabackenin etelänpuoleisesta loivasta metsäisestä rinteestä löytyi nelikulmainen 2 x 2 metriä kokoinen kivirakenne, mahdollinen uuninpohja. Ainakin osa uuninpohjan kivistä on palaneita ja rapautuneita. Rakenne on noin 30 cm korkea ja se sijaitsee Nåtabackenin kvartsilöytöpaikasta noin 30 metriä pohjoiseen, ja noin 20 metrin päässä Hemgårdiin johtavasta tiestä. Metsä on lehtipuuvaltaista sekametsää.
Rajaus tarkistettava.

Böteberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Bötebergetin luoteispuolelta on epäsäännöllisen muotoinen kivimuodostelma. Rakenteen keskellä on vajoama, josta lastalla kaivettaessa löytyi palaneelta vaikuttavaa hiekansekaista maata. Leveyttä kivirakenteella on noin 2,5 x 2,5 m leveä ja korkeutta noin 40 cm. Rakennelman reunoilla on isompia kiviä ja keskemmällä pienempiä. Osa rakenteen kivistä on lohkeilleita ja teräviä.

Veklahti (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallion laelta löytyi pyöreähkö röykkiö, jossa on isompia kiviä reunoilla ja täytteenä pienempiä kiviä. Rakennelman halkaisija on noin 2,5 m ja se on rakennettu kalliopohjalle. Mäki oli havupuuvaltaista sekametsää. Mäen länsipää laskee jyrkästi pelloille.

Sepelängen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivikautinen ja historiallisen ajan asuinpaikka sijaitsee Sepelängenin pellolla. Vuoden 2009 inventoinnissa alueelta löytyi fajanssia, punasavikeramiikkaa, raudan palanen, kivisavikeramiikkaa ja kvartsia (KM 38137:1–2 ja KM 201010:1–4). Pellon sivuun peltojen keskellä olevan taloon johtavan tien reunalle oli heitetty kvartsiydin muiden kivien sekaan.
Kvartsin löytöalue jakautuu kahdelle eri korkeudelle pellolla. Nämä löytöalueet on jaettu alueiksi a ja b. Alueiden välissä ei kuitenkaan ole löytökatkoksia, joten kaikkien kvartsilöytöjen oletetaan liittyvään samaan asuinpaikkaan. Koko alueen alin löytöpaikka oli noin 18 m korkeudessa mpy.
Alue a on tasainen järvenrantaterassi jonka tausta nousee loivasti halkaisijaltaan 50 metrin alueelta. Alueelta löydettiin kvartsi-iskoksia.
Alue b on noin 20 m korkeudella sijaitseva terassi etelään pistävässä niemessä. Löydöt olivat kvartsia, fajanssia ja punasavikeramiikkaa ja löytyivät terassin laelta ja törmältä. Peltoalueen Volsintien puoleiselta reunalta ja etelänpuoleisten asuintalojen läheisyydestä ei löytynyt kvartsia, mutta sieltä otettiin talteen historiallisen ajan löytöjä.

Björkebergan 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Björkebergan ja Björkebon välisen tien pohjoispuolella olevan mäen etelärinteessä, Björkebergan tilan asuinrakennuksesta noin 350 m itään. Mäen laella on kalliopaljastuma, kasvillisuus on pääasiassa kuusimetsää.
Röykkiö muodostuu siirtolohkareen (korkeus noin 1 m ja leveys noin 2,5 m) eteläpuolelle sijoitetuista pienemmistä sammaloituneista ja teräväsärmäisistä kivenlohkareista (keskivertolohkare halkaisijaltaan noin 20–30 cm). Näkyvissä on 2–3 kivikerrosta ja kohde sijaitsee maapohjalla. Ympäristö on suhteellisen kivikkoista, mutta kohde on selvästi ihmisen tekemä. Kohteen keskellä on vähemmän kiviä ja alarinteessä jonkin verran kiviä, jotka saattavat olla peräisin röykkiöstä. Tämä saattaa viitata siihen, että röykkiöön on kajottu. Röykkiön tehdyistä kahdesta koepistosta ei voitu todeta muuta kuin luonnollinen maannos. Röykkiön ajoituksesta ja funktiosta on mahdotonta sanoa mitään varmaa.

Bysån (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mahdollinen myllyn kivijalka sijaitsee Evitskogintien (mt 1130) ali virtaavan Bysån joen pohjoispuolella noin 20 metriä tiestä. Paikalla on suurista lohkareista tehty rakennuksen perusta. Teoksen Kyrkslätt förr och nu (Jansson 1930: 186) mukaan Evitskogissa on ollut mylly ja Bysån vaikuttaa ainoalta mahdolliselta myllynpaikalta, varsinkin kun viereinen oja on aikaisemmin ollut joki. Myös perimätiedon mukaan paikalla on sijainnut mylly. Kyseessä saattaa myös olla rakennuksen pohja tai muu paikalla aikaisemmin sijainneeseen Alisgårdin taloon liittyvä rakenne.
Perustus on näkyviltä osiltaan noin 5 x 2 m kokoinen. Näkyvissä on lähinnä kivijalan itäkulma, joka on karkeasti lohkotuista luonnonkivistä kylmämuurattu, laastia ei ainakaan ole näkyvissä. Kulmassa näkyy vain noin 2 kivikerrosta, muuten kohde on pääosin tiheän kuusikon peitossa.
Alueella on lisäksi Bysån joen siltarummun molemmin puolin kiviset porrasrakenteet.

Gruvberget 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Evitskogin rautamalmikaivos sijaitsee Gruvbergetin ja Evitskogintien (mt 1130) välissä, 50 m länsiluoteeseen Louhospolun päästä. Kaivoksesta on louhittu malmia ainakin vuosina 1839–1841.
Alueella on kaivosjätettä kahdessa kivikasassa. Ylempi/eteläisempi kivikasa koostuu pienemästä kivijätteestä (mustaa ja kiiltävää kivilajia) ja alempi/pohjoisempi (samaa kivilajia) suuremmista lohkareista, halkaisijaltaan keskimäärin 0,5 m. Kivikasat eivät ole selkeärajaisia, vaan kiviä on levinnyt myös ympäristöön. Itäisimpänä ja siis lähimpänä rakennuksia on mahdollinen kaivos, joka on täytetty rakennusjätteellä ja aluskasvillisuuden peittämä. Tästä kaivoksesta noin 20 m luoteeseen sijaitsee myös selkeämpi suorakulmion muotoinen kaivoksen suu lounas–koillinensuuntaisella kalliorinteellä. Kaivoksen koko on noin 13 x 4 m ja sitä on täytetty maansekaisella jätteellä 1980-luvulla. Sen länsipäädyssä on nähtävissä poranjälkiä. Vastaavia jälkiä näkyy myös pitkillä sivuilla mutta huomattavasti heikommin.
Kaivoksesta noin 50 m itään, Louhospolun päässä olevan talon pihassa sijaitsee myös rakennuksen kivijalka, joka koostuu muokkaamattomista luonnonkivistä, mukana on myös suurempia luontaisia maakiviä.

Gruvberget 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pienehkö röykkiö sijaitsee Gruvbergetin laella noin 300 m pohjoiseen Evitskogintiestä (mt 1130). Kohteesta noin 70 m itään sijaitsee uudisrakennus. Alueella kasvaa harvaa mäntymetsikköä. Röykkiön halkaisija on noin 2 m ja kiviaines on teräväsärmäistä ja joukossa on suurehkoja lohkareita. Röykkiö on sammaloitunut ja sijaitsee kalliopohjalla kallion korkeimmalla kohdalla. Sen keskellä kasvaa mänty. Lähiympäristössä on pienempää kiveä, mutta vastaavaa kiviainesta ei ole röykkiön välittömässä läheisyydessä, joten kyse ei voine olla luonnonkivikosta. Vaikka röykkiö sijaitsee kallion korkeimmalla kohdalla, se ei rakenteensa puolesta vaikuta hautarauniolta – kiviä on melko vähän ja ne ovat etupäässä suuria lohkareita. Kyseeseen voisi tulla jokin rajamerkki.

Kvarnån (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kvarnåssa paikalla mahdollisesti sijainneen myllyn paikalle on ilmeisesti rakennettu Kylmälän ja Evitskogin välisen maantien ylitys ja joki on johdettu tierumpuun. Tien pohjoispuolelle jää vajaan sadan metrin mittainen kanavamainen uoma, jonka toinen törmä on louhittu kallioon ja vastakkainen törmä on pengerretty louhituilla kivillä. Tien eteläpuolella olevassa pienessä koskessa ja sen kummallakin rannalla on niin luonnon kuin lohkottujakin kiviä, mutta varsinaisia rakenteita ei paikalla ole säilynyt.

Kasaberget 2 ja 3 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Kasabergetin pronssikautisen röykkiörinteen eteläpuolella puolessa välissä Kasabergetiä ja Cyprokin betonitehdasta, joihin molempiin on noin 250:n matka. Muinaisjäännösryhmä (Kasaberget 2 ja 3) on pienellä kallioalueella, jossa maasto on rikkonaista ja männikköistä. Rautakaudella alue on sijainnut suurella saarella merenlahden suulla. Röykkiöiden pohjoispuolella on sijainnut Porkkalan vuokrakauden 1944–56 aikana varastoalue (Silvast 1991: kartta s. 61).
Alueella on 2009 tehdyn inventoinnissa on todettu seitsemän röykkiötä, josta ainakin neljä (röykkiöt 1-4, ks. alakohteet) on tulkittu todennäköisesti esihistoriallisiksi. Inventoinnissa 2012 kartoitettiin 17 tunnettua röykkiötä ja 14 uutta havaintoa. Muinaisjäännöksiksi luokiteltavat röykkiöt ovat noin 1 metrin korkuisia ja niiden pitkulainen muoto on useimmiten linjassa luode-kaakko-suuntaan. Kaikissa röykkiöissä tai latomuksissa on havaittavissa pääsääntöisesti 2-3 kivikerrosta. Vuonna 2012 tehdyn inventoinnin perusteella kohteet Kasaberget 2 ja 3 (1000015099) muodostavat yhtenäisen kokonaisuuden. Niiden muodostamalta alueelta on kartoitettu yhteensä 31 röykkiötä. Inventoinnissa 2012 röykkiöt on ajoitettu rautakaudelle tai historialliseen aikaan.
Ympäristössä on lisäksi epämääräisiä röykkiöitä ja latomuksia dokumentoitujen rakenteiden ja Cyprokin betonitehtaan välissä. Osa rakenteista on pikemminkin teräväsärmäisistä, lähialueelta louhituista kivistä koottuja latomuksia. Alueella on myös louhittua kalliota.
Vuoden 2023 inventoinnissa alueen todettiin olevan ennallaan verrattuna v. 2012 kuvaukseen. Aluetta tutkittiin aiempien havaintoalueiden ulkopuolella, mutta uusia röykkiöitä ei havaittu. Osa röykkiöistä on sijainnut aiemmin aidatun varastoalueen sisällä, joka on tehty parenteesin aikana. Paikka on ollut 1944 ilmakuvassa ja 1933 kartalla ja sitä aiemmilla kartoilla metsää. Peltoja ja niittyjä ei millään kartalla ole lähellä sijainnut.
Kohteelta vuonna 2012 dokumentoidut 31 röykkiötä on viety muinaisjäännösrekisteriin alakohteina ja kohteen aluerajausta on tarkennettu vuosien 2012 ja 2023 inventointihavaintojen perusteella. Röykkiöt sijoittuvat kallioisille rinteille kahden puolen kallioiden välistä hiekkapohjaista kaistaletta. Osa röykkiöistä voikin liittyä esimerkiksi kaskeamiseen tai muuhun esihistorialliseen tai historialliselle ajalle ajoittuvaan toimintaan. Käytettävissä oleville historiallisille kartoille (1700-1900-luvut) alueelle ei ole merkitty kaskimaita.
Osaa muinaisjäännösalueen röykkiöistä on mahdollisesti purettu ja uudelleenkasattu myöhemmin, mahdollisesti Porkkalan vuokra-aikana.

Spjutsund, autio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lehtipuuvaltainen vesakoituimassa oleva terassi, joka erottuu hyvin viereisestä kuusikosta. Alueella on havaittavissa ainakin kaksi noin 2 x 2 metriä laajaa ja 0,5 metriä korkeaa kumparetta (=uunia?).
Metsikön luoteispuolella olevalle peltojen ympäröimälle kumpareelle on merkitty vuoden 1652 kartalle tonttimaa.

Espoonkartano Kartanonkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mankinjoen Kartanonkoskessa ja sen rannoilla. Joki haarautuu koskessa kahdeksi ja alavirran puolella jopa kolmeksi uomaksi. Kohdealueen yli kulkee kahta kiviholvisiltaa pitkin Kuninkaantie eli entinen Suuren rantatie. Tien luoteispuolella on pato. Itäisessä uomassa padon yläpuolella on 1700-luvun lopussa tai 1800-luvun alussa kaivettu lampi, jonka rannalla kartanon nykyinen päärakennus sijaitsee.
Kartanonkoski on ollut vesivoimaa hyödyntäneiden varhaisteollisten tuotantolaitosten kannalta sopiva paikka. Koskessa on ollut kolme talonpoikien jalkamyllyä viimeistään 1500-luvulla ja kartanon iso ratasmylly viimeistään 1600-luvulla. Nykyisin kosken itäisessä uomassa on vuodelta 1777 peräisin oleva harmaakivinen myllyrakennus. Muista tuotantolaitoksista on vain raunioita jäljellä.
Kosken padot ovat osittain lohkokivestä osittain betonista. Itäisessä uomassa on huonokuntoinen kivipilarien varaan rakennettu betoninen vesiränni, jota pitkin vesi on kulkenut kiviseen myllyrakennukseen, jossa oli 1900-luvulla myös sähkölaitos. Myllyrakennuksen vuonna 1777 rakennettu alakerta on harmaakiveä ja 1900-luvun alussa rakennettu yläkerta tiiltä. Rakennuksen lounaispuolella sijainneesta 1900-luvun alun sahasta on jäljellä kivi- ja betonipilareita.
Kartanonkoskeen rakennettiin kaksi sahaa vuosina 1578 ja 1582. Kosken läntisen uoman lounaisrannalla ja koskessa olevalla pienellä saarella on luonnonkivistä rakennettua pengerrystä ja luultavasti myös kivijalkojen jäänteitä. Paikalla on karttojen mukaan ollut saha 1700-luvun puoliväliin asti ja jälleen 1800-luvulla. Koskenperkaukset yhdessä tulvaveden ja jäiden kanssa ovat kuitenkin muokanneet maastoa niin, että vanhoja rakenteita on vaikea erottaa.
Itäisen uoman padottu lampi oli ruopattu kevättalvella 2004. Lammen pohjasta vietiin noin 200 kuormaa ruopattua maata Hemkärrin eteläosassa sijaitsevalle pellolle. Siellä ruoppausjätteiden joukossa oli vähäisiä määriä talousjätettä 1700-luvun lopulta alkaen. Niistä talletettiin Albergan fajanssitehtaan leimalla varustettu lautasen katkelma, joka on liitetty Espoon kaupungin museon kokoelmiin.

Santahamina Maanpuolustuskorkeakoulu (Hautapaikat)
Historiallinen; Maanpuolustuskorkeakoulun sisäpihan nurmikentällä olevan pyramidinmuotoisen muistomerkin itä- ja eteläpuolella sijaitseva hautausmaa. Vainajat on haudattu puuarkkuihin itä-länsisuunnassa. Kysymyksessä on mahdollisesti merenkävijöiden hautausmaa, joka on todennäköisesti ollut käytössä 1700-luvulla.

Santahamina Isosaari tykkipatteri VII (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan Isosaaren koillisrannalla mäen päälle rakennettiin vuonna 1855 tykkipatteri VII. Tykkipatterin VII kokonaisuus pitää sisällään patterivarustuksen, betonisen ruutikellarin, vanhan maarakenteisen ruutikellarin ja puu- ja kivirakenteisen laiturin perustuksen. Tykkipatteri on kivi- ja betonirakenteinen. Lisäksi patteriin on liitetty erilliskohteena sen läheisyydessä sijaitsevan toisen laiturin perustukset. Uuden laiturin alla on voinut säilyä rakenteita vanhasta laiturista. Maarakenteista ruutikellaria on aiemmin pidetty viikinkiaikaisena hautakumpuna.

Santahamina Eteläranta tykkipatteri II (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan etelärannalle rakennettiin vuonna 1855 tykkipatteri numero II. Tykkipatterin II kokonaisuus pitää sisällään patterivarustuksen, etäisyysmittauspaviljongin ja kallioon louhitun tunneliruutikellarin. Patterin vierestä kulkee vanha tykkitie.
Tykkipatterin noin 60 m pitkä rintavarustus on kivirakenteinen ja siinä on kuusi ampumatarvikekomeroa. Rintamuuri on noin 1,8 m korkea. Varustuksen puolessa välissä on noin 9-10 m leveä, 2 m korkea ja noin 18 m pitkä kivillä tuettu maatraverssi. Patterin luoteispuolella on noin 0,63x0,63 m kokoinen ja 1,07 m korkea kivistä muurattu etäisyysmittaustornin pylväs. Pylväs on pystytetty betoniselle jalustalle, jota kiertää koristeellinen rautakaide. Paviljonki on katettu aaltopeltikatoksella. Patterin pohjoispuolella on kallioon louhittu tunneliruutikellari.

Santahamina Kissalampi 5 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan Isosaaren etelärannalla on kallion päällä noin 32 m pitkä kivimuuri. Muuri on ladottu noin 0,2x0,35-0,3x0,6 m kokoisista luonnon- ja lohkokivistä. Kivet ovat irtonaisia ja niiden välissä on maata. Kiveys on noin 1-1,6 m leveä ja noin 0,2-0,8 m korkea. Muurin merenpuoleinen reuna, eli eteläreuna erottuu maastossa selkeästi ja siinä on 1-3 kivikertaa. Muuri on rannansuuntainen, eli lähes itä-länsi-suuntainen. Noin 15 m päässä muurista rantaan päin kallionrinne laskeutuu hyvin jyrkästi mereen. Kiveyksessä on sortumia. Kohteelle johtaa tykkipatterilta V polku. Paikalla kasvaa jäkälä- ja heinäkasveja sekä mäntyjä. Kyseessä on mahdollisesti jäänteitä maihinnousun torjuntaan liittyvistä puolustusvarustuksista, kuten kiväärimiesten suojavalleista.

Santahamina Itäniemi tykkipatteri IV (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan Itäniemeen, niemen kaakkoisrannalle alettiin rakentaa vuonna 1854 tykkipatteria II. Jo seuraavana vuonna Santahaminan saarelle rakennettiin suunnitelmien mukaan yhteensä kahdeksan tykkipatteria, jolloin kyseinen patteri nimettiin tykkipatteriksi numero IV. Patteri uudistettiin betoniseksi käyttäen hyväksi patterin vanhoja rakenteita. Uudisrakennustyöt saatiin valmiiksi vuonna 1916. Tykkipatterin IV kokonaisuus pitää sisällään patterivarustuksen, kaksi tähystys- ja tulenjohtotornia, etäisyysmittauspaviljongin, kallioon louhitun tunneliruutikellarin, ventilaattorin perustukset, laiturin perustukset, rakennuksen pohjan ja kolmionmuotoisen betonivallin. Noin 300 m päässä tykkipatterista länteen sijaitsee Itäniemen tykkipatteri III. Patterit muodostavat yhdessä tiiviin kokonaisuuden, Santahaminan Itälinnakkeen. Tykkipatterille johtaa luoteesta vanha tykkitie, joka jatkuu länteen tykkipatterille III.
Varustus on noin 140 m pitkä ja siinä on neljä tykkiasemaa. Noin 2 m korkeassa betonisessa rintavarustuksessa on 11 ammustarvikekomeroa sekä ikoninpaikka. Sen maavallin eteläreunassa on säilynyt noin 86 m pitkä kivimuuri, joka todennäköisesti on osa patterin vanhempaa, 1850-luvun aikaista varustusta.

Santahamina Isosaari tykkipatteri V (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan Isosaaren eteläosaan rakennettiin vuonna 1855 tykkipatteri numero V. Patteria on uudelleen varustettu vuosina 1910 ja 1914. Tykkipatterin V kokonaisuus pitää sisällään patterivarustuksen, kallioon louhitun tunneliruutikellarin ja vanhan maarakenteisen ruutikellarin. Patterille johtaa vanha mukulakivetty tykkitie. Kohteeseen on liitetty erilliskohteina kaksi rakennuksen pohjaa, jotka liittyvät tykkipattereiden V, VI ja VII muodostamaan puolustukselliseen kokonaisuuteen Santahaminan Isosaaressa.
Maarakenteinen varustus on noin 70 m pitkä. Sen rintavalli on noin 0,5-1,5 m korkea. Tykkipatterin luoteispuolella on kalliioon louhittu tunneliruutikellari ja hieman kauempana 1800-luvun puolivälissä rakennettu maakumpuna erottuva ruutikellari.

Santahamina Kiviarkunniemi tykkipatteri X (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan lounaisrannalle Kiviarkunniemeen, Hauteralahden pohjoispuolelle suunniteltiin rakennettavaksi vuonna 1855 tykkipatteri numero X. Patteri valmistui kuitenkin vasta vuonna 1857. Tykkipatterin kokonaisuus pitää sisällään patterivarustuksen sekä rakennuksen pohjan (erilliskohde 1). Tykkipatterille on johtanut mukulakivetty tykkitie, joka erottuu yhä maastossa polkuna ja kapeana tienä. Patterin pohjoispuolella maasto on kallioista. Kalliossa näkyy monin paikoin louhinnan jälkiä.
Varustus on maarakenteinen ja se on rakennettu rantakallioiden päälle. Varustus koostuu kolmella eri tasolla olevista tasanteista. Tasanteista luoteenpuoleinen on alimpana. Se on noin 8x8,5 m kokoinen ja noin 1,5–2,5 m korkea. Rintavalli on tasanteen kohdalla noin 14,5 m pitkä, 1,5 m korkea ja 4-10 m leveä. Keskimmäinen tasanne on noin 6,5x5,5 m kokoinen ja 1-3 m korkea. Rintavalli on sen kohdalla noin 1,5 m korkea, 8 m leveä ja 13 m pitkä. Kaakonpuoleisin tasanne on korkeimmalla. Se on noin 6x6,5 m kokoinen ja sen 0,2-2m korkeat reunat on tuettu kiveyksellä. Tasanteen kohdalla rintavalli on noin 0,7-1 m korkea, 6-10 m leveä ja 26 m pitkä. Valli taittuu varustuksen kaakkoisreunaan sivusuojaksi.

Santahaminan tykkitiet (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan tykkipattereita on yhdistänyt mukulakivinen tykkitieverkosto. Tiet on rakennettu tukemalla tienreunat suuremmilla luonnonkivillä tai lohkokivillä. Joskus tiet on pengerretty. Tien keskiosa on tehty pienemmistä mukulakivistä. Tien leveys on vaihdellut 5 ja 12 metrin välillä riippuen paikasta ja käyttötarkoituksesta. Tien vieressä on saattanut olla oja.
Samat tielinjat ovat edelleen käytössä, osa mukulakiveyksistä erottuu yhä maanpinnalle ja osa on peittynyt, kun teitä on myöhemmin parannettu. Vaikkei mukulakiveystä ole aina erotettavissa maanpinnalle, on hyvin todennäköistä että nykyisen tienpinnan alla on säilynyt arkeologisesti mielenkiintoisia kerroksia ja rakenteita. Vanha tieverkosto kartoitettiin maastohavaintojen perusteella sekä käyttäen apuna vanhoja karttoja.

Santahamina Teerisaaren tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan luoteisrannalle, nykyisin maayhteydessä Santahaminan kanssa olevaan Teerisaareen rakennettiin tykkipatteri ilmeisesti Kriminsodan aikaan, kuitenkin viimeistään 1860-luvulla patteri on ollut valmis.
Tykkipatterin noin 47,5 m pitkä, luode-kaakko-suuntainen rintavalli on maarakenteinen. Se on noin 2 m korkea ja noin 9 m leveä. Kaakkoispäässä valli taittuu sivusuojaksi, joka on noin 4 m pitkä. Vallikäytävä on noin 5,5 m leveä ja sen noin 0,5 m korkea ulkoreuna laskee loivasti lounaaseen merelle päin. Maavallin ulkoreunassa, eli koillisreunassa, kulkee vallin alaosassa noin 0,7x0,45 m kokoisista kivistä koostuva kivirivi.

Santahamina Hämylänniemi 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan pohjoisosassa, Isosaareen vievän tien eteläpuolella, pistooliampumaradan länsipuolella on kallionkupeessa osittain kallioon louhittu suoja. Sille johtaa tie Isosaareen menevältä tieltä. Suoja on betonirakenteinen ja se on tuettu rautapalkeilla. Suojan leveys on suuaukonkohdalla noin 5 m, korkeus 3 m ja syvyys 7,5 m. Suoja on osittain täytetty hiekalla.
Kohde on todennäköisesti ballistisen heilurin tai vastaavan laitteen paikka. Kojeella mitattiin ammusten lähtönopeuksia aina viime sotiin saakka, jolloin tutkaan ja muihin kehittyneempiin järjestelmiin perustuvat laitteet keksittiin.

Santahamina Hauteralahti (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan luoteisrannalla, Hauteralahden pohjukassa on betoninen suojahuone. Suojahuone on rakennettu koilliseen laskevaan kallion rinteeseen kalliota vasten. Huone on noin 2x2 m kokoinen ja 1,9 m korkea. Sen betoniseinät ovat noin 0,7 m paksut. Huoneen takaseinä on kalliota. Koillisseinässä oleva oviaukko on noin 0,6 m leveä ja 1,3 m korkea. Betonikatteen päällä on maata. Suojahuoneelta on noin 30 m sen itäpuolella kulkevalle hiekkatielle, vanhalle tykkitielle.

Lehmäsaari (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan pohjoispuolella sijaitsevaan Lehmäsaareen rakennettiin todennäköisesti 1800-luvun puolivälissä tykkipatteri. Lehmäsaaren tykkipatteri on rakenteeltaan tyypillinen 1800-luvun puolivälille, jolloin linnoituslaitteet on varustettu nopeasti puuta, maata ja kiviä hyväksikäyttäen. Patteri on rakennettu saaren pohjoisosaan korkeimmalle kohdalle. Lehmäsaaren tykkipatterin kokonaisuus pitää sisällään patterivarustuksen, betonisen varastorakennuksen ja laiturin perustukset. Saaren eteläosassa on betonista ja kivestä tehty rakenne (pkoo:6673153, ikoo: 3392423) ja saaren etelä ja länsirannalla on useita kalliohakkauksia.
Varustuksen maarakenteinen rintavalli on noin 27 m pitkä, 0,5-1 m korkea ja noin 8 m leveä. Vallikäytävä on noin 7,5 m leveä. Patterin länsipuolella on osittain kallioon louhittu betoninen varasto. Varasto on noin 2,1 m korkea, 2,15 m leveä ja 1,75 m syvä. Lehmäsaaren länsirannalla erottuu veden alla ainakin noin 5 m matkalta patterin laiturin kiviperustukset.
Lehmäsaaren eteläosassa, noin 100 m päässä tykkipatterista etelään, on suorakaiteen muotoinen pohjois-eteläsuuntainen rakenne. Betonista valettu tasanne on osittain suoraan kallion päällä ja osittain sen alusta on tehty kivistä ja betonista. Rakenteen pituus on noin 11,7 ja leveys 4m. Pinta on tasainen. Betonialustan paikalle on merkitty rakennus vuoden 1950 karttaan.

Santahamina Likolampi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan eteläosassa, Likolammen itäpuolella on itä-länsisuuntainen maavalli. Valli on noin 20 m pitkä, 3 m leveä ja 0,8-3 m korkea. Valliin on myöhemmin kaivettu poteroita. Kyseessä on mahdollisesti 1830-luvulla rakennetun tykistön harjoitusampumaradan maalivalli. Vallin edestä on löydetty tykinkuulan kappaleita. Vallin taustalla, eli eteläpuolella kohoaa kallioinen mäki.

Santahamina Leppäniemi 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan luoteisrannalla, Sotilaskodin länsipuolella on kaksi maakumpuna maastossa erottuvaa vesisäiliötä. Säiliöt on rakennettu vuosina 1913–1915 ja ne liittyvät niiden vieressä olevaan vedenpuhdistamo- ja sähkölaitokseen. Säiliöt sijaitsevat vieretysten ja niiden päällä kasvaa nuoria puita ja heinikkoa.
Soikeanmuotoiset säiliöt ovat noin 4–5 m korkeat. Kumpujen leveys niiden alaosasta on noin 13–15 m ja kummun päältä noin 5 m. Itäpuolelta säiliöiden päälle johtaa betoniset portaat. Säiliöiden päällä on kaivonkannet. Pohjoisemman säiliön oviaukko on sen koillisreunalla ja eteläisemmän säiliön oviaukko sen eteläpuolella. Teräsovien seinä oli tuettu betonilla. Kumpujen itäpuolella oleva betoninen vedenpuhdistus- ja sähkölaitos on noin 35x18 m kokoinen ja sen katto on peitetty maalla.

Nuottasaari (1000015451) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Nuottasaareen, Santahaminan ja Kuninkaansalmen väliin rakennettiin vuonna 1855 tykkipatteri. Aikaisemmin paikalla on ollut venäläisten rakentama Suomen sodan aikainen patteri. Nuottasaaren patterin kokonaisuus pitää sisällään patterivarustuksen, laiturin ja mukulakivisen tykkitien.
Lähes itä-länsi-suuntaisen maarakenteisen patterin rintavallin kokonaispituus on noin 68 m ja leveys 7 m. Varustuksessa on neljä tykkiasemaa. Tykkiasemat ovat suorakaiteenmuotoisia noin 8,5x6 m kokoisia maaterasseja. Tykkiasemien kohdalla rintavallin korkeus on noin 1-2 m. Kunkin tykkiasemien kohdalla maavallissa erottuu yksi noin 8 m pitkä, 6-9 m leveä ja 1,1-2 m syvä ampuma-aukko. Rintavallissa on yhteensä neljä kivirakenteista ammustarvikekomeroa. Varustuksen itä ja länsipuolella on soikeanmuotoiset maakummut, jotka ovat mahdollisesti toimineet tulenjohto- ja tähystyspaikkoina tai ne ovat vanhojen ruutikellareiden jäänteitä. Patterille johtaa saaren pohjoisrannasta mukulakivitie, jonka päässä on ollut vuonna 1890 rakennettu kivilaituri
Saaren länsipäädyssä on ollut rakennus, joka on merkitty vielä vuoden 1967 peruskarttaan. Paikalla kasvaa useita marjapensaita. Länsirannalla on myös noin 2x2 m kokoisia kuoppia sekä puutarhapengerryksen jäänteitä, jotka liittyvät todennäköisesti paikalla sijainneeseen rakennukseen.

Santahamina Leppäniemi 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan luoteisrannalla, Sotilaskodin länsipuolella sijaitsee meren rannassa reunoiltaan kivetty kaivo. Kohteen itäpuolella on kaksi vesisäiliötä, jotka erottuvat maastossa maakumpuina (ks. kohde Santahamina Leppäniemi 1). Kaivo on kahdeksankulmainen ja sen 0,4 m korkeat seinät on muurattu lohkokivistä. Kivien välissä näkyy laastia. Kivet ovat noin 0,25x0,2 m kokoisia ja niissä on halkaisijaltaan noin 3 cm kokoisia poranreikiä. Kaivo on halkaisijaltaan noin 3,4 m kokoinen. Kaivo on peitetty betonikannella, jonka päällä kasvaa sammalta. Kyseessä on mahdollisesti kaapelikaivo.

Grindbro (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee heinittyneen metsätien eteläpuolella olevan kallionnyppylän länsi-, luoteis- ja kaakkoisrinteissä. Paikalla on yhdeksän pienehköistä kivistä ladottua röykkiötä sekä yksi pieni kiveys, joka on todennäköisesti ladottu myöhemmin.
Röykkiöt ovat matalia, vain noin 20 cm korkeita ja halkaisijaltaan ne ovat noin 1,5-4 m. Kiveykset ovat osittain jäkälän, sammalen ja heinän peittämiä. Kivilatomusten sijainnin perusteella kyseessä voivat olla pronssi- tai metallikautiset hautaröykkiöt.

Svarfvars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Högbensjön pohjoisrannalla olevalla kummulla, jossa sijaitsee Svarfvarsin tilan 1800-luvulla rakennettu päärakennus sekä muutama talousrakennus. Alue on osittain peltoa ja laidunta. Paikalla on ollut ainakin 1700-luvulta lähtien kylänpaikka. Kylä on ollut samalla paikalla mahdollisesti jo viimeistään 1540-luvulta lähtien, jolloin kirjallisissa lähteissä mainitaan Brokareböle. Kylä on liitetty myöhemmin Högbeniin ja se tunnetaan ajoittain nimellä Svarvar. Kuninkaankartastossa kylänpaikka (Högbens Svarvars) on merkitty nykyisen Svarfvarsin tilan tienoille Högbens Träskin pohjoisrannalle. (Alanen, Timo ja Kepsu, Saulo 1989: 60, Kerkkonen 1952: 42, Nordberg 1970: 45.)
Svarfvarsin kylämäen kaakkoisosan terassimaisella laidunalueella on näkyvissä noin 9 x 9 m kokoinen kivijalka, jonka länsikulmassa on kiviuuninpohja (pkoo 6670455, ikoo 3322697). Rakenne on paikoin vaikeasti havaittavissa kasvillisuuden alta ja se erottuu osittain vain hieman muuta maastoa korkeampana penkkana, jossa tuntuu mullan alla kiviä. Rakenteen sisäpuolelle on kasattu myöhemmin isompia kiviä ja tiilenpaloja, jotka saattavat olla peräisin jostain toisesta laidunalueella sijainneesta rakenteesta. Kivijalasta noin 80 m luoteeseen on lehmälaitumella heinän peittämä pienistä kivistä koostuva kumpu, joka saattaa olla uunikiveys (pkoo 6670507, ikoo 3322631). Lähistöllä on useita raivattuja kiviä, jotka voivat olla peräisin kivijaloista. Myös hevoslaitumella, kivikummusta noin 40 m luoteeseen, on nähtävissä mahdollinen rakennuksen pohja tilan poikki vievän tien lähellä (pkoo 6670524, ikoo 3322599). Paikalla on harvahko kivirivi. Laitumella on myös muutamia myöhäisempiä kivikasoja.
Päärakennusta ja laidunalueita ympäröivillä pelloilla näkyi pintapoiminnassa 1700-luvulle tyypillisiä asuinpaikkalöytöjä, kuten mm. punasavikeramiikkaa, liitupiipun katkelmia, kuonaa, taso- ja pullolasia, fajanssia ja piitä. Löytöjä ei ole otettu talteen.

Santahamina Puhelinkeskuksen risteys (Taide)
Historiallinen; Santahaminan keskellä, puhelinkeskuskeksi kutsutun risteyksen eteläpuolella on tiessä olevaan sileäpintaiseen kallioon hakattu sydän, jonka sisällä on teksti ”C.M.S. 1889 1890”. Lisäksi sydämen alaosan kärjen ulkopuolella lukee 1891. Hakkaus on halkaisijaltaan noin 0,5 m kokoinen. Kallio on osa muilta osin mukulakivettyä tykkitietä.

Santahamina Hämylänniemi 3 (Taide)
Historiallinen; Santahaminan koillisrannalla, Hämylänniemen ja Santahaminan tykkipatterin VIII länsipuolella, sijaitsee rantakalliossa kalliohakkaus. Hakkaus sijaitsee omakotitalon pihassa kallion merenpuoleisella pinnalla, noin 5 m päässä rannasta. Kallion päälle on rakennettu pieni puinen huvilakatos. Hakkaus on halkaisijaltaan noin 1 m kokoinen. Hakkauksessa on vuosiluku 1898 ja sen alla todennäköisesti joukkotunnus. Maanpuolustuskorkeakoulun alue kalliohakkauksen länsipuolella on ollut vuonna 1890 perustetun miinakomppanian leirialuetta. Osa tekstistä jäi kalliota peittävän sammalen alle.

Santahamina Hevossalmi 2 (Taide)
Historiallinen; Santahaminan pohjoisosassa, Hevossalmen sillan länsipuolella on rantakalliossa kalliohakkauksia. Kallioon on hakattu suomalaisia ja venäläisiä nimiä, nimikirjaimia ja vuosilukuja 1800-luvun lopusta ja 1900-luvulta. Erikoisin hakkaus on venäläinen muistokirjoitus vuodelta 1899. Hakkaukset alkavat heti vesirajan tuntumasta.

Santahamina Isosaari (Taide)
Historiallinen; Santahaminan Isosaaren itärannalla, tykkipatterin VI miinakaivannon pohjoisenpuoleisilla kallioilla on runsaasti kalliohakkauksia. Osa hakkauksista erottuu hyvin selkeinä osa heikompina. Hakkaukset ovat etupäässä vuosilukuja, nimiä ja nimikirjaimia 1800-luvun lopusta ainakin 1940-luvulle. Lisäksi kallioon on hakattu aurinkokello. Se on pyöreä, halkaisijaltaan noin 0,4 m kokoinen. Sen keskellä on noin 1 cm kokoinen reikä ja ympärillä kulkee kehä ja poikkiviivoja kellotaulun mukaisesti. Kehä ja viivat erottuvat kallionpinnasta heikosti. Kallion pintaa on todennäköisesti yritetty puhdistaa aurinkokellon kohdalta hankaamalla sitä, sillä kellon kohdalla kallio on ympäristöään huomattavasti vaaleampi.

Santahamina Papinlahti (Taide)
Historiallinen; Papinlahden etelärannalla, aivan laiturin vieressä olevalla rantakalliolla on kalliohakkauksia. Kallioon on hakattu nimikirjoituksia, joissa yhdessä on vuosiluku 1908. Osa hakkauksista saattaa olla myös 1800-luvun lopusta

Framhoparn (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pienellä peltokukkulalla välittömästi Isojärven eli Loojärven itäpäästä itään, Mankinjoen suusta noin 100 m etelään. Kukkulan yläosa on hiekkaa, alempana savea. Löydöt mm. kivikirves, saviastianpalasia, kvartsi-iskoksia ja kvartsiittiydin.

Herrla 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kalakoskenpuron laakson pohjoisen puoleisella, etelään viettävällä peltorinteellä Herrlantien itäpuolella. Maaperä on savensekaista hiekkaa. Löytöjä tehtiin noin 120 metrin matkalta kahdelta terassin kaltaiselta tasanteelta, joista korkeampi on noin 32,5 m mpy. Löytökeskittymä on alemmalla terassilla noin 30 m käyrän kohdalla alueen länsireunassa, lähellä pellon reunaa.
Löydöt kaksi kivikirvestä, taltta kvartsi-iskoksia, ytimiä, kaavin ja kvartsiraaka-ainetta sekä kvartsiittikappale.

Björkebergan 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 200 m itäkaakkoon Björkebergan tilan päärakennuksesta, kaakkoon avautuvalla rinteellä, hiesupellossa. Asuinpaikan pohjoispuolella maasto kohoaa jyrkkäpiirteisesti metsäisenä mäkenä. Asuinpaikan edustalla avautuu peltonäkymä, joka päättyy Degermossen-nimiseen suohon. Suoalue ja osa pellosta ovat muodostaneet laajan muinaisjärven, jonka rannalla asuinpaikka on sijainnut.
Löytökeskittymä oli pellolla hienohiekkalinssin alueella. Alue rajautuu tiehen ja ulottuu noin 20 m siitä etelään ja 100–150 m pellon länsikulmasta tien suuntaisesti. Yksittäisiä kvartsilöytöjä tehtiin myös ylempää terassin päältä hiesumaasta. Ylimmät löydöt tulivat 40 m korkeuskäyrän yläpuolelta.
Löydöt: reikäkivi, kivikirves ja kvartsia.

Herrla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lapinkylässä 250 metriä Herrlan talosta etelään, Herrlantien länsipuolella. Maa jatkuu tieltä pellolle pienenä harjanteena, jonka länsi- ja lounaisrinteellä asuinpaikka sijainnee. Löydöt poikkikirves, hioinkiven osa ja pienen hioinkiven katkelma, iskos (KM 5545:6-8; 7449:12; 16201)

Barrås (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee etelään viettävällä peltorinteellä. Pellon pohjoispuolitse kulkee Barråsintie, joka johtaa kohteesta noin 40 metriä pohjoiseen olevan asuinrakennuksen pihalle. Kohteesta 150 metriä itään sijaitsee Barråsin kantatila.
Vuoden 2009 inventoinnissa pellon pintapoiminnassa löydettiin hiotun kiviesineen katkelma ja kvartsi-iskoksia. Aivan asuinpaikan länsipuolella on lato, jonka läheisyyteen löydöt keskittyvät, ja jonka alle asuinpaikka on saattanut myös jatkua. Rinteessä on selviä merkkejä muinaisesta rantaterassista suunnilleen 30–32,5 m korkeuskäyrän tuntumassa; asuinpaikkalöydöt keskittyvät terassin päälle, eikä sen alapuolelta tehty kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia havaintoja. Maaperä on myös kohteella hiekkaisempaa kuin ympäröivillä peltoalueilla.
Ympäristön topografisten piirteiden perusteella asuinpaikka on sijainnut pienen lahden rannalla. Löytöjen keskittymisen perusteella asuinpaikka rajautuu noin 50 metriä leveään kaakkoon osoittavaan niemekkeeseen. Pellon pintapoiminnassa merkkejä asuinpaikasta ei löytynyt yli 35 m mpy yläpuolelta eikä ladon pohjoispuolelta.

Björkebergan 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Björkebergan tilan päärakennuksesta noin 250 m länsilounaaseen. Peltoalueen keskellä sijaitsevan hiesukumpareen päällä on lato, jonka lounaispuolella on pieni hiekkakuoppa. Pellolta löydettiin pintapoiminnassa kvartsia, ja sen löytöalue sijaitsee hiekkakuopan etelä- ja lounaispuolella etelää kohti viettävässä rinteessä. Hiekkakuopan reunassa erottuva maannos oli sekoittunutta eikä kulttuurikerrosta ollut havaittavissa. Alue rajautuu hiekkakuopan eteläreunasta noin 40 m alas kumpareelta kuopan länsireunasta noin 10 m ja kaakkoisreunasta noin 50 m kaakkoon. Todennäköisesti asuinpaikasta vähintään puolet on täysin tuhoutunut hiekanotossa ja loput alueesta on kyntämisen vaurioittamaa. On kuitenkin mahdollista, että kyntökerroksen alla on säilynyt jonkin verran kulttuurikerrosta.

Santahamina Maanpuolustuskorkeakoulu 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Santahaminan koillisrannalla, Maanpuolustuskorkeakoulun rannassa on 1800-luvun lopulla rakennettu laituri. Rannasta alkaa lohkokivillä reunustettu laiturin perusta. Kivien koko on noin 2,18x0,45 m korkeus 0,3 m. Kivissä on poranjälkiä, joiden halkaisija on 2 cm. Rannanpuoleisen laiturirakenteen leveys on noin 4,5–5 m ja pituus 55 m. Perustus jatkuu mereen uutena puulaiturina. Puulaiturin vieressä näkyy vedessä vanhan laiturin hirsi- ja kivirakenteiset perustukset. Pyöreistä hirsistä on tehty arkku, joka on täytetty kivillä. Hirsiarkkujen mittaa on vaikea arvioida korkealta laiturilta, mutta niitä jatkuu veden alla ainakin noin 35 m pituudelta.

Santahamina Leppäniemi 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Santahaminan luoteisrannalla, Teerisaaren eteläpuolella sijaitsee asfaltoitu laituri, jonka kiviperustukset ovat todennäköisesti 1800-luvun lopusta. Laituri on toiminut Santahaminan päälaiturina 1900-luvun alkupuoliskolla. Perustukset ovat paikoittain sortuneita, etenkin laiturin merenpuoleisessa päässä. Laiturin päässä näkyy perustuskivien välissä pystyhirsiä. Laituri on noin 5,1 m leveä ja noin 98,5 m pitkä. Laiturin reunalla on 39 paria noin 0,2x0,25 m kokoisia ja 0,7 m korkeita kivipaaseja. Betonivalulla kiviperustuksiin kiinnitetyissä kivipaaseissa on rautatapit, joissa on ollut kiinni puuaita. Laiturin edustalla on mukulakiveystä.

Santahamina Kiviarkunniemi 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Santahaminan länsirannalla, Papinlahden etelärannassa, Kiviarkunniemen kärjessä, on rantakalliossa olevalla pienellä tasanteella noin 1 m korkeudella merenpinnasta rautainen kiinnitysrengas. Kallioon on pultattu noin 7–10 cm paksu ja halkaisijaltaan noin 20 cm kokoinen rengas. Kalliossa kiinni olevassa renkaassa on kiinni toinen, noin 8 cm paksu ja halkaisijaltaan noin 49 cm kokoinen rengas. Renkaat ovat hyvin ruostuneita. Kiinnitysrenkaan iästä ei ole tarkempaa tietoa. Toinen vastaavanlainen rengas sijaitsee noin 350 m päässä kohteelta etelään (ks. kohde Kiviarkunniemi 2).

Nuottasaari 2 (1000015537) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Papinlahden edustalla olevan Nuottasaaren koilliskulmassa sijaitsee rautainen kiinnitysrengas. Rengas on pultattu kiinni vesirajassa olevaan noin 4x3x1,4 m kokoiseen maakiveen. Kiveen pultattu rengas on kahdeksankulmainen. Se on noin 2 cm paksu ja sen halkaisija on noin 8 cm. Kiveen pultatussa renkaassa on kiinni halkaisijaltaan noin 20 cm kokoinen ja noin 5–6 cm paksu pyöreä rengas. Kiinnitysrenkaan iästä ei ole tarkempaa tietoa. Toinen vastaavanlainen rengas sijaitsee noin 350 m päässä kohteelta etelään (ks. kohde Santahamina Kiviarkunniemi 2).

Santahamina Eteläniemi tykkipatteri I (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan tykkipatteri I sijaitsee Santahaminan saaren lounaisrannalla Eteläniemessä. Kohde koostuu vanhasta ja uudesta tykkipatterista. Patterin vanhin osa on rakennettu aivan niemen eteläkärkeen, hyvin lähelle rantaviivaa. Patterin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1854, mutta jo seuraavana vuonna se korvattiin uudella varustuksella, joka rakennettiin korkeammalle ja hieman kauemmaksi rantaviivasta.
Patterin vanha osa on koostuu lohkokivistä rakennetusta kivimuurista.
Uusi osa jakautuu kolmeen eri osaan: maarakenteiseen länsiosaan, kivi- ja betonirakenteiseen keskiosaan ja kivirakenteiseen itäosaan. Keskiosan kohdalla tykkipatterin sisällä on betonien osittain kallioon louhittu ammuskellari. Itäosan itäpäädyssä on betonisen tähystys- ja tulenjohtotornin perustukset. Tykkipatteriin I liittyy myös kaksi erilliskohdetta, tykistötarvikevajan perustukset ja vanha kaivo patterin pohjoispuolella.

Santahamina Itäniemi tykkipatteri III (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan Itäniemeen, niemen lounaisrannalle rakennettiin vuonna 1855 tykkipatteri numero III. Patteri uudistettiin betoniseksi vuosina 1912–1913 ja se oli Santahaminan ensimmäinen kokonaan betoninen patteri. Tykkipatterin III kokonaisuus pitää sisällään patterivarustuksen, etäisyysmittauspaviljongin ja kallioon louhitun tunneliruutikellarin. Noin 300 m päässä tykkipatterista itään sijaitsee Itäniemen tykkipatteri IV. Patterit muodostavat yhdessä tiiviin kokonaisuuden, Santahaminan Itälinnakkeen. Tykkipatterille johtaa pohjoisesta vanha tykkitie, joka jatkuu itään tykkipatterille IV.
Betonirakenteinen varustus on noin 50 m pitkä. Patterissa on neljä tykkiasemaa. Tykkiasemien välissä on betoniset kellarit. Varustus on tuettu maavallilla. Maavallin ulkoreunalla, etelään mereenpäin laskevassa rinteessä on todennäköisesti patterin varhaisemman varustuksen kivirakenteita 1800-luvun puolivälistä. Tykkipatterilla maastoa on muokattu, kun 1970–1980-lukujen taitteessa Herttoniemen metrotyömaan louhintajätettä tuotiin patterin tykkipihalle. Nykyinen maanpinta patterilla on huomattavasti alkuperäistä korkeammalla.

Santahamina Kissalampi 4 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan pohjoisosassa Isosaaren päätien pohjoispuolella, pattereiden 6 ja 7 välissä on kallioesiintymän eteläpuolella kolme erikokoista kivestä tai kivestä ja betonista tehtyä rakennetta. Suurin rakenteista, suorakaiteenmuotoinen kivestä ja betonista tehty rakenne on koillis-lounaissuuntainen. Sen koko on 7,5 x4m. Rakenteen koillisseinä on kiinni kallionreunassa. Mannisen (2000) mukaan kyseessä on valonheitinasema.
Betonikivirakenteen itäpuolella on erikokoisista luonnonkivistä tehty kivikaari. Kivien koko on noin 0,55x0,38x0,23 - 0,95x0,95x0,5m. Kaari on halkaisijaltaan 8-9m kokoinen ja avoin luoteeseen päin. Kivikaaresta noin 7m etelään on nurmen ja heinän peitossa kivikehä, jonka halkaisija on 1,5m. Kivien koko on 0,1x0,15m. Kehä muistuttaa vanhaa nuotiopaikkaa.

Santahamina Kissalampi 6 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Santahaminan itäosassa, Kissalammen lounaisrannalla, on jäänteitä ampuma-asemasta ja sekä betonirakenteesta. Kohde sijaitsee kosteahkossa sekametsässä vanhan Santahaminan Isosaareen johtavan tien pohjois- ja eteläpuolella.
Tien pohjoispuolella sijaitseva ampuma-aseman jalusta on noin 5x5 m kokoinen ja 0,5 m korkea neliskanttinen betoniperustus. Betoniperustan keskellä on pyöreä, halkaisijaltaan noin 1,6 m kokoinen rautainen tykkikehän kiinnitysalusta. Vastaavanlaisia tykkialustoja on ollut käytössä jo ennen enimmäistä maailmansotaa. Rakenteen vieressä on puisia a-pukin jäänteitä. Kohteen ympäristössä on kaivantoja ja poteroita, joiden tekoajankohdasta ei ole tietoa. Tien eteläpuolella on vanhan keskenjääneen soikeanmuotoisen rautatien perustukset ja betoninen noin 4x2,2 m kokoinen ja 1,2 m korkea rakenne, joka mahdollisesti on rautatiehen liittyvä laiturirakenne.
Soikea rautatie on panssarintorjujien liikkuvan maalin rata, joka on ollut käytössä 1970-luvulle saakka. Rataa kiersi T 34 -panssarivaunun noin 3-4 metriä pitkä pienoismalli sen sisällä olevan auton moottorin kuljettamana. Panssavaunu on Panssarimuseon kokoelmissa. Kiskoista tehtiin ajoneuvoesteitä 1990-luvulla.

Santahamina Leppäniemi 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Santahaminan länsirannalla, Teerisaaren ja Leppäniemen välissä on pienessä niemessä kahden laiturin perustukset. Laiturit on rakennettu todennäköisesti 1900-luvun alussa. Eteläisemmästä näistä (laituri 1) on rannalla näkyvissä kaksi laiturinperustuksen betoniharkkoa. Ilmakuvien perusteella laiturirakenteet jatkuvat veden ja kaislikon seassa merelle päin noin 40 m pituudelta. Betoniperustat ovat noin 6 m päässä toisistaan, niiden koko on noin 4x0,6 m ja niitä on näkyvissä 0,30 m korkeudelta. Laiturille johtaa mukulakivinen tie, jonka eteläreunaa on vaikea havaita, mutta pohjoisreuna näkyy selkeänä kiveyksenä.
Niemen pohjoispuolella oleva laituri (laituri 2) on täysin heinän ja kaislan peitossa, mutta sen perustusten reunuskivet ovat selkeästi havaittavissa. Laiturin reuna on tehty suorakulmaisista lohkotuista kivistä. Laiturin leveys on noin 4 m. Perustuksia pystyttiin seuraamaan noin 10 m matkalta. Perustukset jatkuvat veden alle ja kokonaisuudessaan laituri on ilmakuvien perusteella noin 50 m pitkä.

Isosaari 2 (1000015789) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren länsirannalla sijaitsee betonikasematti, joka on yhdistänyt merestä tulevat puhelinkaapelit saaren sisäisiin maakaapeleihin. Pienessä kuutiomaisessa yksihuoneisessa rakennuksessa on jäljellä sähkölaitteita. Toinen vastaavanlainen kaapelikasematti sijaitsee Isosaaren pohjoisrannalla.(Manninen 2000.)
Betonikasematti on jäänyt osittain ampumaradalta työnnettyjen maamassojen alle. Kasematti on noin 3 metriä korkea ja sen sivut ovat 3,5 x 3,5 metriä.

Isosaari 8 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevalle Isosaarelle alettiin toukokuussa 1914 rakentaa tykkipattereita ja saaren pohjoisrantaan valmistui laituri. Laiturialueella on nähtävissä vanhaa kivistä rantamuuria. Laiturilta pattereille johtaa noin 1300 m pitkä päätie. Mukulakivetty tien pinta on paikoitellen edelleeen osittain näkyvissä. Tien läntisestä haarasta on säilynyt lyhyt pätkä 1960-luvulla rakennetun asuntoalueen keskellä. Tielinjalla liikkennöi venäläisaikana veturi kapearaiteisella rautatielllä. Rautatie on purettu.

Billnäsin (Pinjaisten) ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Billnäsin ruukki on rakennettu Karjaan järvestä Pohjan lahteen virtaavan Karjaanjoen (Mustionjoen) Billnäsin kosken molemmille rannoille. Suomen vuorimestari Carl Billsten perusti Billnäsin ruukin vuonna 1641 Pohjan pitäjään Forsbyn mailla olevalle vanhalle myllykoskelle. Ruukkiin kuului alun perin masuuni ja kankivasarapaja. Masuuni, jossa rautamalmi sulatettiin takkiraudaksi, sijaitsi Karjaan Maasillan kupeessa (noin 2 km nykyiseltä ruukkialueelta itään). Masuuni toimi noin 1639–1658. Vasarapajassa (annetut koordinaatit)nykyisen ruukin alueella takkirauta jalostettiin sitkeämmäksi kankiraudaksi. Billnäsin ruukki oli Suomen kolmas privilegion saanut rautaruukki ja ensimmäinen yksityisellä pääomalla perustettu ruukki. Ruukin läpi kulki Turun ja Viipurin yhdistänyt Suuri Rantatie. Ruukista käytettiin pitkälle 1700-luvulle asti nimitystä Skavsta tai Skofvestad.
Billnäsin ruukki on ollut teollisesti monipuolinen. Malmia saatiin aluksi Lohjan Ojamosta, mutta pian siirryttiin sulattamaan ruotsalaista Utön malmia. Billnäs hävitettiin isonvihan aikana kokonaan ja ruukit siirtyivät vuonna 1723 Hisingerille, joilla Billnäs oli 1900-luvulle asti. Tulipalo tuhosi vuonna 1775 Billnäsin ruukin vanhemman (joen pohjoispuolisen) osan kokonaan ja uudelleen rakentamisen yhteydessä ruukki sai pitkälti nykyisen asunsa. Rakentamisen lisäksi Hisinger tehosti ruukin maataloutta ja perusti ruukin yhteyteen puutarhan. 1800-luvun puolivälissä tehtyjen uudistusten myötä ruukin päätuotteen, kankiraudan, tuotanto kasvoi. Vuonna 1888 Billnäsin vanhemman manufaktuuripajan paikalle valmistui uusi teollisuuslaitos, jossa ensimmäisen kerran maassamme valmistettiin osin puristamalla ja "amerikkalaiseen tapaan" massatuotantona mm. ovenkahvoja, kirveitä, vasaroita. 1900-luvun alussa Billnäsissä alkanut huonekaluteollisuus päättyi vuonna 1970. Vuonna 1959 Billnäsistä tuli muodollisesti osa Fiskarsin ruukkia.
Billnäsin ruukkialue on laaja ja monipuolinen. Vanhan masuunin paikka sijaitsee noin 2 km Karjaanjoen yläjuoksuun päin joen pohjoisrannan töyräällä, Landsbron sillan länsipuolella. Vaikka teollinen toiminta on ollut kohteella jatkuvaa, on mahdollisia ruukkiin liittyviä rakenteita voinut säilyä laajalla alueella. Alue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi (RKY).

Antskogin ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Antskogin ruukin historia liittyy paitsi varhaiseen kuparin ja raudan valmistamiseen myös tekstiiliteollisuuden varhaisvaiheisiin. Antskogin vanha ruukki on sijainnut Selänalanjärvestä Finnsjön kautta Degersjöhön laskevan joen alussa. Ruukin kohdalla on joessa ollut useita peräkkäisiä koskia.
Jacob Wolle perusti rautaruukin noin vuonna 1630. Antskogiin rakennettiin aluksi masuuni ja kankirautavasara kaksine ahjoineen. 1600-luvun puolivälissä rakennetun masuunin sijaintipaikasta ei ole varmaa tietoa, mutta se on mahdollisesti sijainnut joen ylimmän kosken itärannalla (annetut koordinaatit ovat arvioitu tästä paikasta). Wolle louhi ruukin alkuaikoina "Antskogin rautavuoreksi" kutsuttua malmiesiintymää ruukin lähellä, mutta hyvin pian pääraaka-aineena toimi Ruotsin Utön malmi. Ruukkialue laajeni pian ja alueelle muodostui ruukkiyhdyskunta.
Teollinen toiminta kohteella on ollut monipuolista. Antskogissa siirryttiin 1700-luvun lopulla kuparin jalostukseen. 1800-luvulla paikalle rakennettiin myös verkatehdas. Kuparilaitoksen toiminta loppui 1880 ja verkatehdas paloi vuonna 1900. Teollinen toiminta kuitenkin jatkui paikalla, kun Antskogin Verkatehdas Osakeyhtiö rakennutti pian samalle paikalle suuren tehdasrakennusryhmän. Verkatehdas lopetti toimintansa 1959 jonka jälkeen alueella toimi MAKO Osakeyhtiö, joka valmisti mm. paloautojen koreja ja käsisammuttimia.
Antskogin ruukkialue on laaja ja monipuolinen. Kohteen sijaintitieto (mahdollinen vanhan masuunin paikka) on arvioitu pistemäisenä kartta-aineiston perusteella. Vaikka teollinen toiminta on ollut kohteella jatkuvaa, on mahdollisia ruukkiin liittyviä rakenteita voinut säilyä hyvin laajalla alueella. Alue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi (RKY).

Fagervikin ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Fagervik, ikäjärjestyksessä Suomen viides rautaruukki, sijaitsee Kvarnträsketin järvestä merenlahteen virtaavan joen koskipaikoissa. Keskiaikaisperäinen Suuri Rantatie kulkee ruukkialueen kautta. Fagervikin ruukki oli toiminnassa vuosina 1646–1902. Rautaruukin perusti ruukinpatruuna Carl Billsten vuonna 1646. Malmia louhittiin Lohjan Ojamosta, Karjaan Svarvarbölestä ja Inkoon Långvikistä. Myöhemmin 1700–1800-luvuilla louhinta ulottui ruukin lähiympäristöstä Helsinkiin ja läntisen Uudenmaan saaristoon. Tärkein malmilähde oli kokoajan kuitenkin Tukholman saariston Utö. Fagervikin pääsatamana toimi ruukin etelänpuolinen merenlahti (Fagervik). Satamana käytettiin myös Fagervikin ja Backavikin välisen salmen matalaa, tulvivaa rantaa. Sjöbodilta noin 5 km päässäidässä sijaitsi ruukin laivanveistämö.
Suuren Pohjan sodan jälkeen Fagervik siirtyi Hising-suvulle ja ruukki rakennettiin uudelleen. Tärkeä vaihe ruukin historiassa alkoi vuonna 1730, kun se sai rautapellin ja tinatun läkkipellin valmistukseen lähes yksinoikeuden Ruotsissa. Läkki- ja kattopellin valmistus jatkui vuoteen 1823. Vuonna 1824 ruukinpatruunaksi tuli Fridolf Hisinger, joka laajoin maaostoin muutti Fagervikin maatalouden ja karjanhoidon varaan rakentuvaksi suurtilaksi. Raudanvalmistus loppui vuonna 1902.
Fagervikin laajalla ruukinalueella sijaitsee rautateollisuusrakennusten lisäksi ruukkikartano puutarhoineen, kirkko, hautausmaa, työväen asuntoja, torppia sekä joen alajuoksulla saha ja mylly lastauspaikkoineen.
Kohteen sijaintitieto on esitetty pistemäisenä. Koordinaatit on vanhan masuunin raunion paikalta Museoviraston hoitorekisterin paikkatiedon mukaan. Maanomistaja on hoitanut masuunin rauniota. Todennäköisesti ruukkiin liittyviä rakenteita on voinut säilyä hyvinkin laajalla alueella. Ruukin varhaisimmista vaiheista ei ole historiallista kartta-aineistoa, jonka perusteella tuotantolaitoksien sijaintia pystyttäisiin paikallistamaan. Topografian perusteella alueella 1700-luvulla vallinnut tilanne vastannee 1600-luvun rakennusten ryhmitystä. Myllyn ja sahan paikat ovat aikojen kuluessa vaihdelleet. 1700-luvun jälkeen maankäyttö ja tehdyt muutokset alueella ovat olleet vähäisiä. Karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kohdetta. Fagervik onkin suhteellisen eheä kokonaisuus esiteollisen ajan raudanjalostuksesta. Alue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi (RKY). Lisäksi Fagervikin kartanoon liittyviä rakennuksia on luokiteltu kulttuurihistoriallisesti arvokkaina Museoviraston ylläpitämään rakennusperintörekisteriin.
Laajaa teollisuushistoriallista kohdetta ei tarkastettu tämän inventoinnin yhteydessä. Laaja alue on esitetty muinaisjäännösrekisterissä pistekohteena. Alueen arvotus ja muinaisjäännösrajaukset vaatisivat oman perusteellisen inventointinsa.

Fiskarsin ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Fiskarsin ruukinalue on laaja Fiskarsinjoen varteen suurelta osin 1800-luvun kuluessa rakennettu kokonaisuus. Fiskarsin ruukki sijaitsee laaksossa, jonka halki virtaa Degersjön järvestä Pohjanpitäjänlahteen laskeva Fiskarså. Joessa on noin kilometrin etäisyydellä toisistaan kaksi koskea, joiden molempien varrella on 1600-luvulta alkaen ollut raudan ja kuparin jalostukseen liittyviä laitoksia. Koskien keskivaiheilla joesta haaraantuu Risslaå-niminen joki, jonka varrella oli tiiliruukki ja puimala. Fiskarsista käytettiin 1600-luvulla myös nimiä Fischers ja Ålsvik.
Fiskarsin ruukin synty liittyy Antskogin alkuvaiheisiin, sillä Antskogin omistaja Thorswöste perusti Fiskarsin ruukin vuonna 1649 saadakseen masuunin lähemmäs merta. Masuuni ja vasarapaja rakennettiin vierekkäin kosken länsirannalle. Vasarapaja siirrettiin pian ylemmän kosken varrelle, masuuni toimi paikalla vuoteen 1802 asti. Vanhimmat ruukkitoimintaan liittyneet rakennukset ovat sijainneet Fiskarsin alemman kosken rannalla "Alaruukilla". 1800-luvun alussa purettu viimeinen masuuni on sijainnut joen länsirannalla, toimistotiloiksi muutetun entisen hienotaepajan paikalla. Tärkein malmilähde oli Tukholman saariston Utö.
1700-luvun lopussa Fiskarsissa jalostettiin kuparia. Kuparimalmi louhittiin Kiskon Orijärveltä. Orijärven malmin ehtyminen johti raudanvalmistuksen elpymiseen. Johan von Julinin johdolla (1822-1853) ruukin toiminta painottui nimenomaan raudan jalostamiseen. Teollinen toiminta oli Fiskarsissa 1800-luvulla monipuolista ja alueella oli suuri ruukkiyhdyskunta. 1900-luvulla Fiskarsista muodostui monialayritys ja 1980-luvulla teollinen toiminta siirrettiin ruukista Billnäsiin.
Kohteen sijaintitieto (masuunin paikka) on esitetty pistemäisenä. Mahdollisesti ruukkiin ja sen eri vaiheisiin liittyviä erilaisia rakenteita on voinut säilyä laajalla alueella. Alue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi (RKY).

Tolls (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiönpohja sijaitsee noin 650 m Tollsin asemalta koilliseen, rautatien ja rautatieoikaisulinjan välissä olevalla kalliolla, kymmenkunta metriä uuden rautatielinjan leikkauksesta.
Tutkija Vesa Laulumaa Museovirastosta tarkasti kohteen 29.5.2009. Kallion päällä on edelleen sama röykkiön pohja, jonka Lehtosalo havaitsi inventoinnissaan vuonna 1963. Pohja on matala kiveys, jonka halkaisija on nelisen metriä. Tarkkaa kokoa ja muotoa on vaikea hahmottaa, koska kiveys on turvettunut ja kasvaa heinää. Kiveystä ei ole jäljellä luultavasti kuin parin kerroksen verran ja sen pintaosa koostuu pienistä reilun nyrkin kokoisista ja hieman isommista kivistä.
Kallion länsisivulla on toinen kiveys, joka on hieman hajallaan muutaman metrin alueella. Se koostuu selvästi isommista kivistä kuin kallion päällä oleva. Mahdollisesti kivet ovat peräisin kallion päällä olevasta hajotetusta röykkiöstä. Ei ole kuitenkaan mahdotonta, että kyseessä on toinen röykkiö.
Vuonna 2011 kohteessa oli kaivaukset, joiden aikana kaivettiin kallion päällä ollut röykkiön pohja. Kiveyksestä ei tullut löytöjä, mutta se voisi olla sijaintinsa ja muotonsa perusteella pronssikauden hautaröykkiön pohja. Kalliolla havaittiin myös kaksi muuta röykkiötä, jotka nimettiin kiveyksiksi B ja C. Nämä paljastettiin kasvillisuudesta, mutta niitä ei kaivettu. Kiveys B on selvästi ihmisen tekemä ja kiveys C todennäköisesti. Varsinkin kiveys B vastaa ulkoisilta muodoiltaan rautakauden alun röykkiöhautoja. Kallion ympäristöä tutkittiin tekemällä sinne koekuoppia. Ympäristöstä ei löytynyt mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Högforsin ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Högforsin ruukin perustaminen sai alkunsa, kun 1810-luvun alussa Vihdin pitäjästä Kulonsuonmäeltä löytyi rautamalmiesiintymä. Rautakaivos perustettiin vuonna 1817 (ks. kohde Karkkila Kulosuonmäki). Kaivoksen omistajat Arvid Henrik Bökman ja Johan Jacob Dreilick perustivat rautamalmin jalostusta varten masuunin Karjaanjoen varrella sijaitsevan kosken partaalle vuonna 1820, ruukille annettiin nimi Högfors. Masuunissa sulatettiin rautaa vuonna 1823 ja samalla alkoi pienimuotoinen valaminen. Ruukin historian kannalta ratkaisevin uutuus oli valimo, joka on taannut Högforsin ruukin toiminnan jatkuvuuden. Ruukki valmisti valimossa mm. patoja, pannuja, vesipyöriä, silitysrautoja, hautaristejä ja mortteleita. 1890-luvulla Högfors oli Suomen suurin valimo. Kaivosmalmin lisäksi järvi- ja suomalmien osuus raaka-aineena kasvoi tasaisesti.
Masuunin toiminta lopetettiin vuonna 1916 ja vuonna 1925 masuunin puuosat purettiin. Tehdas liitettiin 1933 Kymi Oy:n alaisuuteen ja ruukinpatruunoiden aika oli ohi. Teollinen toiminta alueella kuitenkin jatkui. Rakennustoiminta joen molemmin puolin oli vilkasta 1920-1930–luvulla ja alue tiivistyi entisestään. Toimivan tuotantolaitoksen nimi muuttui 1990-luvun lopulla Componentaksi. Tehtaan suursarjavalimo valmistui vanhoihin teollisuustiloihin 2004.
Kohteen sijaintitieto on esitetty pisteenä. Jatkuva teollinen toiminta on todennäköisesti peittänyt alleen ruukin varhaisvaiheisiin liittyviä rakenteita. Alue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Museovirasto on restauroinut masuunin vuosina 1995-96.

Inkilä (1000010006) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inkilän röykkiökohde sijaitsee Ahjontien eteläpuolella, kapeassa asuinrakennusten ja tehdasrakennuksen väliin jäävässä kuusi- ja lehtimetsässä. Röykkiöiden lounais-/
eteläpuolella kohoaa kallio. Peruskartassa on muinaisjäännösmerkki (muinaishautoja) merkitty virheellisesti kallioiden päälle. Röykkiöt sijaitsevat kallioiden alapuolella.
Kohde on paikallistettu Niemisen (2003) Keravan muinaisjäännösinventoinnissa. Nieminen on havainnut paikalla kolme kiviröykkiötä ja mainitsee Ali-Keravan keskiaikaiseen kylään kuuluneen Inkilän talon sijainneet samoilla paikoilla. Inventoinnin yhteydessä paikalta havaittiin kaksi röykkiötä, sekä kaksi epämääräistä mahdollista röykkiötä. Röykkiöitä ei pystytty ajoittamaan tarkemmin. Niemisen mainitsemaa Inkilän talonpaikkaa yritettiin paikallistaa tekemällä alueelle koekuoppia, mutta merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei röykkiöiden lisäksi havaittu. Kohteen aluerajaus on tehty inventointihavaintojen perusteella.

Piimäkallio (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kivikautinen; Kvartsiluohos sijaitsee Naarkosken Piimäkalliolla. Paikalta on tuotu Kansallismuseon kokoelmiin 1960-luvun alussa kvartsi-iskoksia (Ville Luho). Louhoksen tarkkaa sijaintia ei ole merkitty löytötietoihin (pääluettelo).

Mustion ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Mustion historiallinen ruukinalue sijaitsee Mustionjoen suussa kosken ja suvannon rannalla. Mustion ruukkia pidetään Suomen ensimmäisenä varsinaisena rautaruukkina, vaikka Siuntiossa toimi jo aikaisemmin sulatto ja kankivasarapaja. Ruukinalue muodostuu tehdasalueesta, ruukinkartanosta ja sen suuresta puistosta, ruukinkaduista sekä kirkkoympäristöstä ja vanhan maantien varren kulttuurimaisemasta, jonka maisemapiirteet, tiestö ja rakennuspaikat periytyvät 1600-luvun lopulta. Alue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Mustioon perustettiin 1560-luvulla vasarapaja ja sulatushytti, joka käytti raaka-aineenaan Lohjan Ojamon kaivoksesta louhittua rautamalmia. Vain parin toimintavuoden jälkeen hytti kuitenkin jätettiin autioksi. Ruukin tuotanto vaihteli vuosisatojen aikana. Ruukki lakkautettiin ja sitä uudistettiin muutamaan kertaan. Ensimmäinen masuuni paikalle rakennettiin vuosina 1616–1617. Ruukkitoiminta hiipui 1880-luvulla ja loppui 1901. Sen jälkeen vanhan kankivasarapajan uusituissa tiloissa aloitti puuhiomo, jonka toiminta loppui 1966, minkä jälkeen alueelle on rakennettu tehdashalleja.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä. Ruukkitoiminnan aikaisia tuotantorakennuksia on säilynyt alueella mahdollisina jäänteinä. Nykyiset tuotantorakennukset ovat 1900-luvulta. Osa tuotantolaitoksista on peittynyt veden alle voimalaitoksen rakentamisen jälkeen. Joen rannalla on sijainnut myös useita muita rakenteita, kuten myllyjä ja saha.

Kullan ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kullan ruukki sijaitsee 6 km Tenholan kirkosta koilliseen, Kullanjärven eteläpuolella Kockböleträsketistä Kvarnträsketiin laskevan joen varrella. Ruukkialueen kaakkoisnurkassa sijaitsee Östergårdin talo ja itäpuolella on Nordvästin alue. Lounaassa noin 0,5 km:n päässä sijaitsee Kullan kylä.
Kullan ruukki aloitti toimintansa 1730 Kullan kylässä Tammisaareen nyttemmin liitetyn Tenholan alueella. Jo vuonna 1626 Kullan koskessa oli kolme puromyllyä. Masuunin valmistuttua ne kuitenkin hävitettiin. Ruukin käyttövoima saatiin Kullanjärvestä Kvarnträsketin ja Långträsketin kautta Pohjanlahteen laskevasta joesta. Vesimäärä on joessa nykyään vähäinen, mihin osasyynä ovat myöhemmät vesijärjestelyt. Ruukin toiminta loppui jo 1754 ja masuuni purettiin todennäköisesti vuonna 1766. Toiminnan lopettamisen syynä olivat luultavasti hankalat kuljetusyhteydet, joiden vuoksi sekä malmin että valmiin takkiraudan kuljetus oli vaivalloista.
Ruukin rakenteita on säilynyt laajemmalla alueella. Joen länsipuolella on kivivahvisteinen pato (jatkuu joen itärannalla), suurista lohkokivistä tehty rakennelma (rakennuksen pohja?), 3 metriä leveä padon tai sillan paikka (jatkuu joen itärannalla), sysiä, liuskekivikasa, maakumpare, joka mahdollinen masuunin paikka, rakennuksen pohjia ja runsaasti kuonaa. Joen ranta ehkä osin kivetty. Joen itärannalla pato/siltarakenteiden lisäksi rakennuksen pohja, vanha tie, kalliolouhos ja kuoppia. Kuonakerroksen paksuus on edelleen paikoin yli 2 metriä, vaikka kuonaa on ajettu mm. tienpohjiksi. Itärannan kalliota on louhittu etureunasta ja jyrkkään rinteeseen on kaiveltu kuoppia.
Kalliokukkulalla ruukin yläpuolella sijaitsee Östergårdin eli Kullan tila, jonka päärakennus on vuosisadan vaihteesta. Lisäksi lähiympäristöstä Kullan kylän alueelta on löydetty yli 30 vanhaa miilunpohjaa.

Ahjo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ahjon röykkiöalue sijaitsee Ketjutien länsipuolelle kohoavan mäen päällä. Alueen
pohjoispuolella sijaitsee asuinrakennuksia ja eteläpuolella tehdasrakennus. Alue on kuusi- ja lehtimetsää. Kenttäkasvillisuus koostuu etupäässä kieloista sekä heinä-, varpu- ja saniaiskasveista. Lisäksi alueella kasvaa runsaasti nuorta pihlajaa. Ahjon röykkiöt ovat luokiteltu muinaisjäännöksiksi Sarkamon vuosina 1964 ja 1965 tekemien tarkastuksen ja inventoinnin perusteella. Röykkiötä on tutkittu P. Purhosen johdolla arkeologisin kaivauksin vuonna 1970. Kaivauksissa tutkittiin röykkiöt 1, 3 ja 4. Röykkiöstä on tällöin löydetty mm. savitiivisteen kappaleita, rautaveitsiä, rautanauloja ja tiiltä (KM 18350:1–39). Osa löydöistä oli moderneja. Röykkiöstä 1 löydetystä puurakenteesta tehty radiohiiliajoitus oli nuori (recent). Muinaishautauksiin viittaavia havaintoja röykkiöistä ei ole tehty.
Vuoden 2010 inventoinnissa röykkiökohteet paikallistettiin ja tarkastettiin. Paikalla
sijainneesta viidestä röykkiöstä kolme (röykkiöt 1, 4 ja 5) erottuivat maastossa hyvin. Hyvin erottuvista röykkiöistä kaksi on P. Purhosen vuonna 1970 tutkimia. Loput kaksi röykkiötä (röykkiöt 2 ja 3) vaikuttivat epämääräisiltä ja luonnollisilta. P. Purhonen on vuoden 1970 tutkimusten perusteella tulkinnut röykkiön 3 luonnolliseksi.

Haapajärven kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haapajärven kylä mainitaan 1540 asutuksen yleisluettelossa jolloin kylässä kolme taloa. Varhaisemmista vaiheista ei ole tietoa. 1711 kartalla Haapajärven kylätontilla kolme taloa ja joen lounaispuolella kaksi. Sama tilanne näkyy edelleen kartoilla vuosilta 1754 ja 1777 .
Kaakkoispuoleinen kolmen talon tontti on nykyisellä pihamaalla. Paikalla on yksi talo ja ulkorakennus. Kylätontin etelänurkassa, aivan tien vieressä on sijainnut 1980-luvulla purettu rakennus. Rakennuksen paikalla on tasattu nurmikko ja koristemäntyjä. Tontin koillisnurkassa, tiepenkan kupeessa on vanha rajakivi jossa nro 10. Tontti on osittain tasattua pihamaata ja osittain kevyesti muokattu ja niittymäinen. Tontin koillisnurkka ja vastaavasti lounaisnurkka vaikuttavat silmänvaraisesti ja pinnallisesti havainnoituna arkeologisessa mielessä kohtuullisen ehjiltä.
Inventointi 2012: Kohde sijaitsee Veikkolan Haapajärven itärannalla, järven ja kuivatetun Vähäjärven välisen salmen pohjoisrannalla. Kohteesta etelään on sijainnut Haapajärven vanha kirkko. Paikalla on 1700-luvun lopulta peräisin oleva asuinrakennus kauniissa järvimaisemassa. Kohteen itäpuolella kulkee Lapinkylään johtava maantie.
Historiallisten lähteiden mukaan 1560-luvulla Haapajärven kylässä oli kolme taloa ja 1780-luvun Kuninkaan kartaston perusteella rakennuskeskittymä, jonka kokoluokka oli 2.
Talo sijaitsee nurmialueella, puutarha-maalla sijaitsevalla kummulla. Sen ympäristössä tehtiin maanomistajan luvalla kairauksia ja rakennuksen ympäristöstä saatiin merkkejä säilyneistä historiallisen ajan asutuskerrostumista. Lisäksi kohteen koillisosasta, peltorinteen yläosasta, tavattiin merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä saatiin Lapinkyläntien ja Haapajärven välisen rantapellon ylärinteestä.
Koekaivaus 2014: Kohteessa tehtiin koekaivaus, joka liittyi maantien 1131 parantamissuunnitelmaan. Paikalle saavuttaessa havaittiin, että Haapajärven kylätontin ja Haapajärven vanhan kirkon paikan läpi oli jo kaivettu tuore vesi- ja viemärijohto sekä Haapajärven kylätontille, viemärikaivannon viereen, valokaapeli. Koetutkimukset toteutettiin kaivamalla systemaattisesti koekuoppia lapioin suunnitelma-alueelle sijoittuvien muinaisjäännösten ehjiin osiin. Lisäksi tiesuunnitelma-alueet ja tuoreet kaivannot käytiin läpi pintapoimien ja metallinilmaisimella. Tutkimusalueella ei tavattu kiinteitä rakenteita tai ehjiä kulttuurikerroksia. Haapajärven kylätontilla havaittiin historiallisen ajan (1700–1900-luvuilta) löytöjä kyntö- tai pintakerroksissa, joten suunnitelma-alueella sijaitsevat muinaisjäännösten osat vaikuttivat pitkälti tuhoutuneilta vuosisatoja jatkuneessa maankäytössä. Samoin Haapajärven kylätontin pohjoisosan mahdollisella kivikautisella löytöalueella oli kvartsi-iskoksia kyntökerroksessa, joten on todennäköistä, että Haapajärven rannassa aikoinaan sijainnut asuinpaikka on tuhoutunut pitkään jatkuneessa peltoviljelyssä.

Haapajärven kylätontti 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inventointi 2010:
Kylätontti sijaitsee Haapajärven kaakkoispään eteläpuolella, puron lounaispuolella, Lapinkyläntien länsivarressa. Paikalla on Haapajärven kylän toinen tontti, kahden talo tontti joka näkyy vuosien 1711, 1754 ja 1777 kartoilla (Skinnari ja Pusi -talot). 1840-luvulla tehdyssä pitäjänkartassa paikalle ole merkitty taloja merkitty mutta 1900-luvun alun ns. Senaatinkartassa paikalla taas on useita taloja
.
Nykyisin paikalla on yksi talo. Kylätontin paikka on jokeen viettävien peltojen ympäröimä matala ja laakea kumpare. Nykyisen talon eteläpuolella on metsäistä ja muokkaamattomalta vaikuttavaa pihamaata - tällä paikalla on mahdollisesti ehjää kylätonttia. Talon ja joen välillä on hoidettua pihamaata, niittyä ja vanhaa peltoa alueella, jonne tontti olisi ulottunut vuoden 1777 kartan mukaan.

Edesby (Edö) Riihitontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Edön kartanonmäen (mjrekino 1000013959) ja kylätontin (mjrekino 1000013960) koillispuolisen pellon keskellä olevalla kumpareella on rakennuksen pohjia. Osa rakenteista liittynee paikalla olleeseen riiheen. Ilman arkeologisia tutkimuksia ei kuitenkaan voida sulkea pois mahdollisuutta, että kyseessä olisi vanha tonttimaa.

Boxby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Boxbyssä oli kaksi tilaa 1560-luvulla. Kylänpaikka on merkitty Samuel Broteruksen vuonna 1703 laatimalle kartalle. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Isosaari 10 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren pohjoisrannalla sijaitsee tykkitie, on päätien itäinen haara. Tien pinnassa on paikoin näkyvissä mukulakiveystä. Miina-asemalta (Isosaari 4) on tehty maanalainen betoniluiska tien ali rantaan.

Isosaari 7 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren koillisrannalla, Peninniemen kärjessä, sijaitsee vuonna 1916 valmistunut matala betoninen etäisyysmittaustorni (Itä-Villingin apupiste). Mittaustorni sijaitsee keskellä Peninniemen koillisosaan itsenäisyyden aikana rakennettua taisteluasemaa, jossa on betonista rakennettuja bunkkereita ja yhdyshautoja (Isosaari 45).

Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren koillisrannalla sijaitsee 200 cm:n valonheitinasema, joka on säilynyt hyvin. Valonheitinaseman rakennustyöt aloitettiin vuonna 1915 ja sen sähköasema ja suojarakennus valmistuivat vuoden 1916 aikana. Valonheitinasemassa on hissillä nostettava valonheittimen suojatila, jossa on laitteita jäljellä, kaksihuoneinen sähköasema ja polttoainesäiliön suoja. Kaikki osat sijaitsevat samassa betonisessa rakennuksessa.

Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren pohjoisrannalla, laiturialueen itäpuolella sijaitsee yksi Viaporin linnoituksen kolmesta sodanaikaisesta miina-asemasta. Isosaareen rakennettiin 1915-1916 kaksi miina-aseman kasemattia ja erillinen miinaverkon akun kasematti. Toinen miina-asemista purettiin ilmeisesti vuosina 1941-45 ja paikalla on moderni betonirakenne. Jäljelle jäänyt kasematti on peitetty maakerroksella, jota tukevat rakennuksen sivuille kaartuavat kivimuurit. Kasematin ovelta johtaa rantaan kallioon louhittu betoniluiska. Rakennuksen itäpuolella on jäänteitä puretun kasematin kivisestä tukimuurista. Tämän itäpuolella on osittain maan sisälle louhittu miinaverkon akun betoninen kasematti.

Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren pohjoisrannalla laiturialueella sijaitsee betonikasematti, joka on yhdistänyt merestä tulevat puhelinkaapelit saaren sisäisiin maakaapeleihin. Pienessä kuutiomaisessa yksihuoneisessa rakennuksessa on jäljellä sähkölaitteita. Toinen vastaavanlainen kaapelikasematti sijaitsee Isosaaren länsirannalla.

Isosaari 1 (1000015788) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren etelärannalla sijaitsee 150 cm:n valonheitinasema. Valonheitinaseman rakennustyöt aloitettiin vuonna 1915 ja sen sähköasema ja suojarakennus valmistuivat vuoden 1916 aikana. Valonheitinasemassa on hissillä nostettava valonheittimen suojatila, jossa on laitteita jäljellä. Sen itäpuolella on kaksihuoneinen sähköasema ja polttoainesäiliön suoja. Betoninen sähköasema on sisältä täysin uudistettu. Sähköaseman vieressä on vuonna 1916 rakennettu erillinen betoninen kaarevakattoinen öljysäiliön suojarakennus. Valonheitinaseman ja voima-aseman pohjoispuolella on keskussähköasema.

Isosaari tykkipatteri A (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren etelärannalla sijaitsee Isosaaren tykkipatteri A. Tykkipatterin rakennustyöt alkoivat vuonna 1914 ja se valmistui vuonna 1915. Betonirakenteisessa tykkipatterissa on 4 tykkipaikkaa (10 tuuman tykeille). Rintasuojassa jokaista tykkiä kohden on 4 ampumatarvikekomeroa. Varustuksen keskikohdassa on rintasuojassa ikonin paikka. Patterin kellarit on jaettu kahteen yhdeksänhuoneiseen traverssiin. Kellarin miehistösuojahuoneisiin, varastohuoneisiin ja hissihuoneisiin on sisäänkäynti luiskia pitkin. Luiskista muodostuu alas traversiin eteen kaareva piha, joka on reunnustettu kaiteilla. Patterin itäpuolella on sijainnut Isosaaren pääetäisyysmittauspaviljonki. Nykyisin samalla paikalla on vuonna 1944 rakennettu tulenjohtotorni. Patterille johtaa tykkitie koillisesta. Patterin itäinen osa on edelleen varastokäytössä ja siinä on uusi huopakatto.

Isosaari tykkipatteri C (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren keskikohdalla sijaitsee Isosaaren tykkipatteri C. Tykkipatterin rakennustyöt alkoivat vuonna 1914 ja se valmistui vuonna 1915. Tykkipatteri muistuttaa Isosaaren tykkipatteria A.
Betonirakenteisessa canet-patterissa on neljä tykkiasemaa. Rintasuojassa on jokaista tykkiä kohden 2 ampumatarvikekomeroa. Noin puolessa välissä varustusta on rintasuojassa ikoninpaikka. Patterin eteläisestä kellaripihasta lähtee noin 20 m pitkä tunneli pohjoiseen saaren päätielle.
Patterin keskellä on myöhemmin rakennettu betoninen kaksikerroksinen mittaustorni. Tykkipatteri C on yhdistetty sen lounaispuolella sijaitsevaan Isosaaren tykkipatteriin B noin 20 m pitkällä betonimuurilla, jonka molemmissa päissä on mittaustorni.

Isosaari tykkipatteri B (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren keskikohdalla sijaitsee Isosaaren tykkipatteri B. Tykkipatterin rakennustyöt alkoivat vuonna 1914 ja se valmistui vuonna 1915. Tykkipatteri muistuttaa Isosaaren tykkipatteria A. Betonirakenteisessa patterissa on neljä tykkiasemaa 10 tuuman tykeille. Rintasuojassa on jokaista tykkiä kohden 2 ampumatarvikekomeroa. Noin puolessa välissä varustusta on rintasuojassa ikoninpaikka.
Patterissa on nähtävissä vuonna 1916 aseistuksen vaihdon yhteydessä suoritettujen muutostöiden jälkiä (mm. tykinperustojen korotukset). Patterin pohjoispäässä on komentopaikka ja eteläpäässä suojakasematti. Tykkipatteri B on yhdistetty sen koillispuolella sijaitsevaan Isosaaren tykkipatteriin C noin 20 m pitkällä betonimuurilla. Patterin rakenteisiin on tehty joitakin moderneja lisäyksiä.

Långmossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Porkkalassa Stormossenin suoalueeseen kuuluvan Långmossenin länsipuolella kallioharjanteella. Porkkalantie kulkee noin 400 metriä kohteesta itään. Lounas–koillinen -suuntaisen kalliokumpareen etelä- ja kaakkoispuolelle on kasattu matala kiveys. Noin metrin leveä kiveys seuraa kallionyppylän reunaa noin kahdeksan metrin matkalla. Kivien koko vaihtelee nyrkin kokoisista pään kokoisiin. Röykkiön pohjoispää on hieman hajallaan. Röykkiön luonteesta ei ole varmaa tietoa, kyseessä voi olla hautaröykkiökin.
Noin 10 metriä röykkiön kaakkoispuolella on hahmotettavissa kuudesta halkaisijaltaan noin 0,8 metrisestä kivestä muodostuva kaari tai puoliympyrä, jonka halkaisija on noin kuusi metriä. Kaaren sisällä on lisäksi yksi kivi. Kiveys muistuttaa hieman käräjäkiviä. On vaikea sanoa, onko rakenne ihmisen tekemä vai luonnonmuodostuma.

Lillkanskogviken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Porkkalassa Lillkanskogvikenin lounaispuolella olevan mäen etelärinteessä. Alue on vanhaa kuusikkoa.
Kyseessä on kellari, jonka puurakenteet ovat tuhoutuneet. Kellarikuoppa on säilynyt mäen rinteessä. Se on neliskanttinen, leveys on noin 3x4 metriä ja syvyys 1-1,5 metriä ja sitä ympäröi valli, jolla on leveyttä noin 0,8 metriä ja korkeutta 0,3-0,4 metriä. Kulku kellariin on ollut etelästä ja kulkureitti näkyy maastossa kapeana, ojamaisena kaivantona. Ojalla on pituutta noin neljä metriä ja leveyttä noin 30 cm. Kaivannossa oleva maa on tummaa, hieman noki ja hiilipitoista. Kellari liittyy todennäköisesti mäen itäpuolella olevassa notkelmassa havaittuihin merkkeihin historiallisen ajan asuinpaikasta (Lillkanskogviken 2), jonka ikää ei ole tarkemmin määritelty.

Sunds (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallion reunalla sijaitseva röykkiö, jonka esihistoriallisuus on epävarma. Halkaisija 3–3,5 m, kivikerroksia 1–2, kivet pienehköjä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2010 Rysshamnin rantakaava-alueen inventoinnin yhteydessä. Paikkatieto korjattiin, alunperin kohde oli merkitty 150 metriä lounaaseen oikeasta sijainnista.

Skånkärret 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Hyövinkylän eteläosassa olevalla harjulla, hiekanottoalueen eteläpuolella. Paikalle tehdyistä koekuopista löytyi kvartsia ja luuta. Välittömästi asuinpaikan itäpuolella on rivissä noin 30 m päässä toisistaan kolme pyöreää ja suppilonmuotoista kuoppaa, joiden halkaisija on noin 3 m. Asuinpaikan pohjoispäässä on painanne, johon tehdystä koekuopasta ei kuitenkaan havaittu mitään kivikautiseen toimintaan viittaavaa. Alue on laajalti tästä eri suuntiin potentiaalinen kivikautisille asuinpaikoille.

Skånkärret 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuipaikka Hyövinkylän eteläosassa olevalla harjulla. Kvartseja löytyi hiekkakuopan reunalta noin 12 metrin matkalla. Hiekkakuopan reunan länsipuolella on tasanne, jota jäljellä 5–10 m leveydeltä. Tasanteelta on jyrkkä törmä länteen. Asuinpaikkaa lienee jäljellä kuopan ja tasanteen reunan välillä.

Virmossen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Täysin ehjä kivikautinen asuinpaikka Hyövinkylän eteläosassa olevalla harjulla, Virmossenin länsireunassa, muinaisessa niemekkeessä olevalla tasanteella. Tasanteen pohjoisosaan, itään laskevan törmän reunallle tehdyistä koekuopista löytyi kvartsia ja luuta.

Virmossen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ilmeisesti lähes ehjä asuinpaikkapaikka Hyövinkylän eteläosassa olevalla harjulla, Virmossenin länsipuolella, muinaisen niemekkeen pohjoisreunalla. Paikalle tehdyistä koekuopista löytyi kvartsia ja luuta.

Mustamäki (1000015991) (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Vihdin, Siuntion ja Lohjan rajalla, Mustamäen laella, noin 200 metriä Turun moottoritiestä etelään. Rajamerkiksi on kasattu noin metrin läpimittainen kiveys, jonka keskellä on pystykivi. Korkeutta merkillä on noin 1,3 metriä. Vihdin, Siuntion ja Lohjan raja on todennäköisesti peräisin jo keskiajalta. Vihti ja Siuntio kuuluivat keskiajalla Suur-Lohjaan, josta ne lohkottiin omiksi seurakunniksi 1400-1500 -luvulla. Rajankäynnin tarkka ajankohta lienee epäselvä. Vihdistä on mainintoja jo 1400-luvulta, mutta vuotta 1507 pidetään seurakunnan perustamisvuotena. Siuntion pohjoisosa on luultavasti erotettu Suur-Lohjasta jo aiemmin, mahdollisesti 1440-luvulla. Näiden tietojen perusteella voidaan otaksua, että rajamerkki on alunperin tehty 1400-luvun puolivälin ja 1500-luvun alun välillä. Merkkiä on todennäköisesti korjailtu vuosisatojen aikana.

Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren päätien (vanha tykkitie) länsipäässä, tien vieressä sen eteläpuolella, sijaitsee metsittynyt vallimainen rakennelma. Litistyneen C:n muotoisesti kaartuvan, tien puolelta avoimen maavallin korkeus on 2-3 metriä ja vallin päällä kasvaa vanhoja puita. Vallin päissä on näkyvissä kylmämuurattua kivirakennetta. Mannisen inventointijulkaisun (2000) s. 67 kartan mukaan suurin piirtein samalla kohdin tien vieressä olisi sijainnut akkurakennus. Kivetty valli liittyy luultavasti ko. rakennukseen.

Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren koillisrannalla, Peninniemellä, sijaitsee vuonna 1916 valmistunut matala betoninen etäisyysmittaustorni (Isosaaren toinen pääpiste). Rakennuksen eteläpuolelle on rakennettu kivenlohkareista ja kaarevasta rautalevystä suojamuuri.

I Kom. dir. bostaden (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on muutama linnoitustöihin mahdollisesti liittyvä kaivanto. Kohdetta ei ole kartoitettu.
Paikkaa ei tarkastettu inventoinnissa v. 2017. Laserkeilausaineistossa erottuu juoksuhaudalta vaikuttava rakenne sekä kuoppia suppealla alueella. Muinaisjäännösalueen rajaus on tehty laserkeilausaineiston mukaisesti.

II Väderkvarnen (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on kallioon louhittua ja maahan kaivettu taistelu- / yhdyshauta. Kohdetta ei ole kartoitettu.
Paikkaa ei tarkastettu inventoinnissa 2017. Muinaisjäännösrekisterin koordinaattipisteen kohdalla on tuulimylly. Laserkeilausaineistossa siitä 30 m pohjoiseen on kalliossa syvennys joka voisi olla siihen louhittua varustus.

III Skolområdet (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on taisteluhauta.
Paikkaa ei tarkastettu inventoinnissa v. 2017. Varustus/juoksuhaudat erottuvat hyvin laserkeilausaineistossa. Rajaus on tehty sen perusteella.
Kohde on ollut muinaisjäännösrekisterissä myös nimellä Inkoo Museivägen, tunnus 1000012265). Kohteen kuvaus sen kohdaalla oli: Kohteessa on ensimmäisen maailmansodan aikaisia osittain kallioon louhittuja juoksuhautoka runsaan 300 metrin alalla, syvyydeltään 1-1.5 metriä. Rakenteessa on useita siihen kohtisuorasti rakennettuja ulosmeno-ojia. Kohdetta ei ole kartoitettu.

IV Prästgårdberget (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Mäellä on mutkitteleva taisteluhauta.
2017: Kohde on ollut myös muinaisjäännösrekisterissä nimellä Prästgårdsberget ja tunnuksella 1000015550. Kohteen kuvausteksti oli "Prästgårdsbergetin länsirinteellä, Lillmalmsvägeniltä radiomastolle johtavan tien länsipuolella sijaitsee ensimmäisen maailmansodan aikaisia puolustusvarustuksia: etelässä kolme räjäytettyä kuoppaa, jotka saattavat olla tykkiasemia, sekä kallioon louhittu, pohjois-eteläsuuntainen siksak-linjainen taisteluhauta ja kaksi yhdyshautaa. Rakennelmien yhteispituus on noin 350 metriä."
2023: Kohde tarkastettiin maastossa. Lidar-kuvassa erottuvien kaivantojen ja suurimmillaan 5 x 7 m suorakulmaisten kuoppien (syvyys max n. 1,6 m) lisäksi alueen laidoilla erottui matalia (20-30 cm) mutkittelevia kaivantoja. Osa isompia kuoppia yhdistävistä kaivannoista vaikutti jääneen kesken, sillä kiviainesta oli räjäytetty irti, mutta sitä ei ollut poistettu ja kaivanto oli jäänyt hyvin matalaksi. Kallion laen eteläpuolella sijaitsevia kuoppia ja kaivantoja ei ollut yhdistetty toisiinsa tai pääkaivantoon, mutta ne ovat selvästi samaan järjestelmään kuuluvia. Kaivantojen ympärillä oli monin paikoin kivensirpalekasoja, ja kivenlohkareita oli paikoin ladottu myös korottamaan kaivantojen reunoja. Kallion laen pohjoispuolella kulkevaa puolustusjärjestelmän osaa oli suojattu myös maavalleilla, jotka kohosivat ulkopuolelta alarinteestä mitattuna 1,8-2,0 m korkeuteen. Kohteen pohjoisosan poikki kulkee sorapintainen huoltotie kallion laelle eli kohde ulottuu myös tien itäpuolelle.
Kallion eteläosassa kohteen ympäristössä oli runsaasti poraus- ja lohkomisjälkiä, jotka liittynevät historiallisen ajan kivenlouhintaan, jossa kalliosta on irrotettu rakennuskiviksi sopivia säännöllisi kappaleita. Kohteen kaakkoisin osa-aluekin saattaa liittyä puolustuksen sijaan louhintaan, sillä räjäytysjälkiä ei ole.

V-VI Torp (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alueella on noin 800 metriä taisteluhautoja. Kohdetta ei ole kartoitettu.
Paikalla on kaksi erillistä taisteluhautaa.
Koordinaatti osoittaa koillisemman varustuksen. Siitä 100 m lounaaseen n. 60 m mittainen taisteluhauta. taisteluhauta mitattiin käsi gps:llä.

XI Klingstorp & Åvik (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alueella on runsaasti taistelukaivantoja. Kohdetta ei ole kartoitettu.
Varustukset mitattiin GPS/Glonass laitteella, jonka tarkkuusarvio on +-5 m.
2023: Aluerajaus tehty vuoden 2017 inventointitietojen ja lidarhavaintojen perusteella. Rajaus tarkastettava maastossa.

Storsängberget (Taide)
Historiallinen; Struven ketjun piste, joka on merkintä kalliossa. Uusimmassa inventoinnissa 2002-2009 pisteen on todettu olevan kunnossa. Struve käytti pisteestä nimeä Korsmalm, nykyiseltä maastonimeltään piste on Storsängberget. Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.

Tornikallio (1000016463) (Taide)
Historiallinen; Struven ketjun piste, joka on merkintä lohkareessa. Uusimmassa inventoinnissa 2002-2009 pisteen on todettu olevan kunnossa. Struve käytti pisteestä nimeä Strömfors, nykyiseltä maastonimeltään piste on Tornikallio.Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.

Västankvarn Bonäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Västankvarnin alueesta osa on Ammattikorkeakoulu Novian koetilaa. Västankvarnin tila mainitaan historiallisissa lähteissä 1540. Lisäksi samaan aikaan lähteissä mainitaan Gårdsböle ja Näs. 1600-luvulla alueen tiloista osa autioituu, peltoala pienenee ja karjanhoito lisääntyy. 1700-luvulla peltoalakin alkaa taas kasvaa. Esimerkiksi vuonna 1760 peltopinta-ala on 26 ha ja niittypinta-ala 140 ha. 1800-luvun taitteessa alueella on vielä ollut järvi, Näs-Träsk, johon vesi on virrannut Linkulla-Träsk –nimisestä järvestä. Kumpikin järvi on sittemmin kuivattu ja otettu viljelyskäyttöön.
Bonäsin alue sijoittuu Västankvarnin pohjoisosaan luonnonsuojelualueelle entiseen Näs-Träskiin työntyvällä niemellä. Alueella on havaittavissa runsaasti erilaisia ja kiinnostavia viljelyyn ja karjanhoitoon liittyviä merkkejä kuten esimerkiksi karjakujanne (6667408/3326653 ykj), rakennuksen perustus (6667790/3326669 ykj), nelisivuisia pieniä pelto- tai hyötämisaloja (6667468/3326665 ykj) ja erillinen peltotilkku (6667546/3326702 ykj). Bonäsissä on runsaasti myös muita viljelysmerkkejä kuten röykkiötä, ojia, penkereitä ja vallimaisia maan- ja kivensekaisia muodostelmia. Havaintojen pohjalta alue on kiinnostava ja rakenteet ovat säilyneet luonnonsuojelualueella hyvin.
Västankvarnin kylän isojakokartalla 1769 alue on tyhjä - aivan vanhan järven rannassa on ollut niittyä. Vuoden 1819 kartalla juuri Maarasen havaintojen kohdalle on merkitty katkoviivalla neliö ja teksti Bonäs. Neliö sijaitsee metsämaassa. Neliön sisälle on merkattu numero 52. Kyseiselle numerolle ei löydy sisältöä kartan selitysosista. Olisiko kyseessä Bonäs niminen uudistila tai torppa jonka paikkaa osoitettu kartalla? Pitäjänkartalla 1842 paikka on tyhjä, samoin senaatinkartalla 1872. Vuoden 1967 peruskartalla paikka on tyhjä. Paikalla ei siis ole ollut mitään v. 1819 jälkeen - ellei aivan lyhytaikaisesti. Olisiko v. 1819 karttamerkki käsitettävä niin, että v. 1819 kartalla kuvataan autioitunutta tonttia? Nimi voisi myös viitata siihen. Paikkaa olisi siten syytä pitää muinaisjäännöksenä. Kyseessä voisi olla suhteellisen varhain autioitunut talo ja tila.

Gårdsböle (Gudlögsböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Västankvarnin seutu sijaitsee Inkoossa ja osa alueesta on nykyisen Ammattikorkeakoulu Novian koetilaa. Koetila toimii opetusmaatilana ja Luonnonalojen instituutin koe- ja kehitysyksikkönä.
Västankvarnin seudun kylien emäkylä on ilmeisesti Bollstad. Västankvarnin tila mainitaan historiallisissa lähteissä 1540. Lisäksi samaan aikaan lähteissä mainitaan Gårdsböle (vanha nimi Gudlögsböle) ja Näs (Vistanäs vanhalta nimeltään). Alueelta on ilmeisesti tehty tilalahjoitus keskiajalla myös kirkolle (Lamboas).
Vuonna 1640 alueelta tunnetaan Västankvarnin lisäksi tilat Skallas, Skräddars sekä Bengts Gårdsbölestä, ja Kryckels sekä Gruvas Näsistä. Kartano syntyy vuonna 1840, jolloin eversti Linder ostaa Västankvarnin ja lisää siihen myöhemmin tilat Skallas, Bengts ja Skräddars Gårdsbölestä.
1800-luvun taitteessa alueella on vielä ollut järvi, Näs-Träsk, johon vesi on virrannut Linkulla-Träsk –nimisestä järvestä. Näs-Träskin rannalla sijaitsee Näsbyn kylä, lisäksi järven eteläpuolella on sijainnut Gårdsbölen kylä. Kumpikin järvi on sittemmin kuivattu ja otettu viljelyskäyttöön. Näs-Träskiin etelään laskevan joen varrella on ollut mylly, josta on vielä jäänteitä nähtävissä. Kvästankvarnin
päärakennuksen lähellä kosteikossa.
Gårdsbölen alue sijoittuu nykyisen Södra Skallasin alueelle Västankvarnin kaakkoisosaan ja siellä on havaittavissa paljon erilaisia ihmistoiminnan jäänteitä, kuten rakenuksen perusta (6666526/3327391 ykj), rinnepeltoala (6666565/3327232 ykj), kuonaa ja hiiltä (6666502/3327391 ykj) ja rakennuksen perusta (6666563/3327406). Alueella on runsaasti myös röykkiöitä ja kiveyksiä. Paikallistiedon mukaan alueella on ollut joskus paja, mihin paikannimi Smeds ja kuonakin viittavat.
Kohteessa on yksi vahvasti kellarilta vaikuttava kivinen kuoppa sekä yksi perustuksen osalta vaikuttava kivinen rakennelma. Alue on kallioinen mäki, joka on silminnähden säilynyt hyvin modernilta rakentamiselta. Mäen päällä seisoo pieni kevytrakenteinen rakennus, ehkä kanala tms.
Aiempi koordinaatti N 6663766 E 327132 on muutettu kylän pohjoisimman talotontin säilyneen osan kohdalle.
Muinaisjäännökseks inventoinnissa katsottu ja rajattu v. 1769 kartan talon 3 tontti ja sen lounaispuoleinen maasto. N 6663727 E 327292 rak perusta
Havainnot, paitsi pelto, osuvat pohjoisimman Gårdsbälen talon 3 kohdalle.
Isojakokartalta (v. 1767) paikannetut talotontit:
N 6663595 E 327603 Gårdsböle Soldats torp 1773

Tukikohta XXXIII:tie (Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Hyvin säilynyt ensimmäisen maailmansodan aikaisen tykkitien katkelma. Muinaisjäännösalueen rajausta ei ole määritetty.

Lohilampi 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vuoden 1781 karttaan (KA MH 17a 2/1-2) on merkitty Lohilammen kylätontin poikki kulkeva tie, jonka molemmin puolin ovat sijainneet kylän kaksi tilaa. Hieman koillisempana näistä on autioitunut rakuunatorppa, joka jää tien kaakkoispuolelle.
Vanha tielinja näkyy selkeästi Lohilammen museon piha-alueella. Museon itäpuolella, Museotien ja Valkamäentien välissä, tie on edelleen käytössä. Tästä koilliseen tie on metsittynyt, mutta tienpohja on yhä havaittavissa Valkamäentien ja nykyisen maantien välisellä metsäalueella. Tie erottuu noin 4 m leveänä tasaisena pohjana ja paikoin sen kohdalla kulkee polku ja loppupäässä vanha peltotie.

VII Bolstad (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Jussila ja Sepänmaa 2012:
Paikalla on huonokuntoista taisteluhautaa n. 210 m matkalla, harjanteen lounaisreunalla. Pohjoispäässä hauta laskee harjanteelta pohjoiseen peltoon ja eteläpäässä lounaaseen peltoon. Harjanteen pohjoisosassa on raivattu tasanne maatalouskoneita ja tavaraa tms. varten. Sen kohdalla n. 18 m matkalla taisteluhauta on käytännössä täysin tuhoutunut ja tuhoutuneen osan molemmin puolin hauta on hyvin huonokuntoinen n. 5 m matkalla sekä etelään että pohjoiseen. Sitä on täytetty mm. raivatulla maalla ja se on tuskin erotettavissa maastossa. Sen pohjoispuolella hauta on huonokuntoinen ja paikoin vain ojamainen. Etelämpänä hauta on parempikuntoinen, ja paikoin jopa hyväkuntoinen.
Maakaasuputki on suunnitelmissa linjattu täsmälleen tuhoutuneen taisteluhaudan osan kohdalle ja keskelle. Jos putki voidaan rakentaa tarkoin juuri suunnitellulle kohdalle, tuhoutuneelle taisteluhaudan osalle on mahdollista, että se ei paremmin säilynyttä taisteluhaudan osaa uhkaa tai vaurioita.

VIII Brännbolstad (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alueella on runsaasti taisteluhautoja. Kohdetta ei ole kartoitettu.
Taisteluhautaa paikalla on kahdessa erillisessä osassa. Niiden sijainti kartoitettiin GPS/GLONASS –laitteella.

IX Vägkröken mot Virkby (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alueella on runsaasti taistelukaivantoja. Kohdetta ei ole kartoitettu.
Kohde tarkastettiin syksyllä 2017 ja samalla mitattiin juoksuhaudan kulkua tavallisella GPS/Glonass laitteella (+-5 m tarkkuusarvio). Juoksuhautaa on kolmessa eri osassa Virkkalantien kaakkois- ja luoteispuolella. Kohteen pistekoordinaatit ovat keskimmäisen taisteluhaudan keskeltä.

X Bakstängslen (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alueella on runsaasti taisteluhautoja. Kohdetta ei ole kartoitettu.
Varustukset mitattiin GPS/Glonass laitteella, jonka tarkkuusarvio on +-5 m.
2022: Kohteeseen lisättiin lidar-aineistossa näkyvä maastossa tarkastettu eteläisin alue, jossa on matalaa juoksuhautaa.

XII Gråmarböle (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alueella on taisteluhautoja. Kohdetta ei ole kartoitettu.

XIII Borgars (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Jussila ja Sepänmaa 2012
Alueella on lähes yhtenäinen taisteluhauta, joka alkaa pohjoisessa Brandbergenin länsireunalta, tien 186 varresta kallioon louhittuna. Taisteluhautaa on hävinnyt kalliolouhinnan takia n 50 m matkalla aivan pohjoispäässä. Hauta jatkuu kalliolta etelään ja alemmas moreenirinteelle huonokuntoisena. Metsätie katkaisee yhtenäisen haudan. Järnbraket pellon itäpuolella hauta on hyväkuntoinen ja suureksi osaksi kallioon louhittu. Siellä hauta on tehty rinteen alaosaan. Hauta jatkuu yhtenäisenä etelään rinteen alareunassa ja etelässä nousee siellä olevan kallion laelle. Hautaa ei tässä yhteydessä kartoitettu etelämmäksi.
Vuoden 2022 tarkastuksessa havaittiin, että aluerajauksen ulkopuolelle oli jäänyt kohteen pohjoisin osa, vaikka se mainitaankin ylläolevassa kohdekuvauksessa (2017 havainnot). Aluerajaus korjattiin oikeaksi. Alakohteena lisättiin pieni betonirakenne (ks. alakohteet). Maastohavaintojen perusteella vaikuttaa siltä, että yllä mainittu louhittu alue saattaisi kuulua alkuperäiseen puolustusvarustukseen (mahdollisesti jyrkennetty rinnettä louhimalla ja siirtämällä mursketta). Louhittua tasaista aluetta on mahdollisesti suunniteltu esim. tykkipatterien sijoituspaikaksi.
Maakaasuputkilinja kulkee taisteluhaudan poikki kohdassa N 6667181 E 331770. Tuolla kohdalla hauta on kaivettu kallioon ja louhoskiveä nostettu länsireunalle, Hauta on osin sortunut.

XIV Römåsse-Takvedamosseområdet (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alueella on taisteluhautoja. Kohdetta ei ole kartoitettu.
Varustukset mitattiin GPS/Glonass laitteella, jonka tarkkuusarvio on +-5 m.

Ahjo 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivilatomus sijaitsee loivasti länteen viettävällä rinteellä jyrkkäseinäisen kallion ja teollisuusrakennuksen välissä, Keravan Ahjon kaupunginosassa. Neliskulmaisen latomuksen sivujen pituudet ovat noin 1,65 m ja 1,7 m. Latomuksen korkeus noin 0,45–0,55 m. Kivirakenne on ladottu noin 0,2x0,25–0,4x1,0 m kokoisista luonnonkivistä. Joukossa saattaa olla myös lohkottuja kiviä. Rakenteessa on näkyvissä kolme kivikertaa. Kivien välissä ei ole sidosaineita. Latomus on sortunut sen eteläreunasta. Rakenteen ympärillä kasvaa koivuja, kuusia ja varpukasveja. Rakenteen päällä kasvaa koivu.

Härköilä (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Härköilän linnoituslaitteet sijaitsevat Nummelan keskustasta n. 1 km lounaaseen Hyvinkään-Karjaan radan ja Asematien välissä olevalla 200 x 100 metriä laajalla mäellä. Linnoituslaitteet kiertävät mäkeä kaikialta muilta puolilta paitsi pohjoisesta. Taisteluhaudat ovat sekä kallion louhittuja ja maahan kaivettuja. Mäellä on myös mahdollisesti suojahuoneiden ja tuliasemien jäännöksiä. Mäen länsi- ja luoteisosassa oli vuoden 2012 inventoinnin aikana runsaasti talven 2011-2012 myrskyjen kaatamia puita. Alue on näiltä osin melko hankalakulkuinen. Osa kaatuneista puista on vahingoittanut linnoituslaitteita, jotka muuten muodostavat edustavan ja näyttävän kokonaisuuden.

Kalkkimäki (1000016505) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kalkkimäen puolustusvarustukset sijaitsevat Nummelan keskustasta noin 1,7 km lounaaseen kallioisella mäellä, joka sijoittuu Asematien ja Hyvinkää-Karjaa radan väliin. Mäen länsipuolella on Kalkkimäen teollisuusalue.Taisteluhautoja on kaivettu maahan sekä louhittu kallioon. Alueella on suojahuoneita. Taistelukaivantojen yli on rakennettu siltoja ja polkuja, jotka ovat nykyisin erittäin huonossa kunnossa.

Lentokenttä, lounaispää (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lentokenttä, lounaispää -puolustusvarustukset sijaitsevat nimensä mukaisesti Nummelan lentokentän lounaispäässä Hanko-Hyvinkää-tien ja asematien risteysalueella Lohjanharjulla. Alueen eteläosassa on suurehko soranottoalue. Taistelukaivantoalueella on mm. frisbeegolf-rata ja lenkkipolkuja. Kaivannot ovatkin paikoin kovan kulutuksen madaltamia.
Juoksuhaudat sijoittuivat lakialueelle ja rinteeseen. Puolustuslaitteet koostuvat maahan kaivetusta yhdyshauta kehästä, jonka laajuus on n. 100 x 40 m. Haudat ovat sortuneet loivaseinäisiksi ja vajaan metrin syvyisiksi kaivannoiksi, joiden reunoilla on vallit. Lännessä yhdyshaudat ovat tuhoutuneet soranotossa. Laitteiden itäosassa on kaksi keskeneräisen miehistösuojan jäännöstä, joiden koot ovat 3 x 3 ja 10 x 4 m.
Juoksuhaudat sijoittuvat itäosaltaan lentokenttäalueelle. Inventoinnin yhteydessä havaittiin noin 10 metriä pitkä osuus juoksuhautaa hiekkakuopan pohjoisreunalla noin 100 metriä rakenteen pohjoispuolella.

Haapakylä (Hiidenranta IV alue 2) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Peltoniementien ja Ali-Haakkointien välisessä Haakkoinmetsä -nimisellä alueella. Paikalla on kuusta kasvavalla kuivalla niemekkeellä pohjois-eteläsuuntainen taistelukaivanto sekä siihen liittyviä suojahuoneita. Alueen itäpuolella kulkee jyrkkä puronuoma. Kohde erottuu maastossa selkeästi, ja paikalle on pystytetty Vihdin kunnan toimesta opastaulu 1. maailmansodan puolustusvarustuksista.
Kaivannon tarkempi sijainti on merkitty Vihdin kunnan ajantasakaavaan (http://www.vihti.fi/wp-content/uploads/hiidenranta.pdf) sekä tonttia koskevaan karttaan

Kopunkangas (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kopukangas sijaitsee Kehätien ja Kopunkartanon välissä Lohjanharjun luoteeseen viettävässä rinteessä. Alueella on harjun rinteen poikki pohjoisesta etelään kulkeva talon aidasta lähtevä ja hiekkapolkuun päättyvä hiekkaharjuun kaivettu kaivanto, joka haarautuu ylempään ja alempaan. Ylemmässä on lisäksi suojahuone. Kaivanto on mahdollisesti alun perin osa Kehätien eteläpuolella eli Lohjanharjun laella sijaitsevaa laajaa Lentokenttä koillispää -nimistä kohdetta.
Kohteelle tehtiin kesäkuussa 2023 alustava aluerajaus lidar-aineiston perusteella. Aluerajaus on tarkastettava maastossa.

Hakamäki (1000016511) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hiidenveden Kopunlahden etelärannalla kohoavalla kallioisella mäellä. Mäen länsipuolella on uudehkoa omakotitaloaluetta ja länsipuolella peltoa. Mäellä kasvaa melko tiheää sekametsää. Kaivannot on pääosin kaivettu maahan ja osaa niistä on tuettu kivillä. Pääkaivanto kiertää mäen laen länsireunaa pitkin mäen pohjoisosaan, jossa on ampuma-aukkoja Hiidenveden suuntaan. Mäen laella on myös mahdollinen tykkipatterin alustakiveys. Mäen itäosassa on iso suojahuone.

Jokikunta (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taisteluhautoja.

Kirkonkylä (1000016514) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Vihdin 1770-luvulta peräisin oleva kirkko sijaitsee Kirkkomäen korkeimmalla kohdalla. Ensimmäisen maailmansodan aikainen taistelukaivanto kiertää Kirkkomäkeä sen itä- ja kaakkoispuolella. Noin 200 metriä pitkä taistelukaivanto on osin louhittu kallioon. Hautausmaan kunnossapidosta syntyvä jäte on osin peittänyt kaivantoa.
2023: Kirkkomäen pohjoispuolella havaittiin toinen, lounas-koillinen-suuntainen n. 25 metrin mittainen taistelukaivanto. Osa kaivannon koillispäästä on saattanut tuhoutua rakennettaessa Kirkkotietä.

Lentokenttä, koillispää (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Laaja taisteluhautakokonaisuus sijaitsee Lohjanharjun lakialueella ja sen luoteisrinteessä Nummelan lentokentän koillispäässä. Taisteluhautoja ja suojahuoneita kulkee useita rinnakkain lähes kilometrin mittaisena ja noin 50 metrin levyisellä vyöhykkeellä. Maasto on pääosin kuivaa kangasmetsää. Alueella risteilee lenkkipolkuja. Taistelukaivannot jatkuvat pysäköintialueen ja huoltorakennuksen kaakkoispuolelle.
Taistelukaivannot jatkuvat pysäköintialueen ja huoltorakennuksen kaakkoispuolella noin 50 metrin etäisyydellä huoltorakennuksen itäkulmasta. Muinaisjäännösrajaukseen kuuluu myös kolme suurehkoa (15 m x 10 m) kaivantoa harjun koillisnurkassa.
Hiidenvedentien laidassa on useita kaivantoja, jotka liittyvät nuorempaan maankäyttöön ja ovat hiekanottokuoppia.

Landsbro (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Billnäsin ruukin vanhan masuunin paikka sijaitsee noin 2 km ruukinalueesta itään, Karjaanjoen (Mustionjoen) yläjuoksuun päin Landsbron sillan länsipuolella. Joen pohjoisrannan rantapenkereellä on epämääräinen kumpu ja sen ympärillä värikästä masuunikuonaa. Carl Billsten sai privilegion masuunin ja kahden kankivasarapajan perustamiseen Pohjan pitäjän Forsbyn koskelle vuonna 1641, mutta masuuni lienee ollut toiminnassa jo vuonna 1639. Masuunin kunto todettiin huonoksi vuonna 1658 ja karjaalaiset talonpojat hävittivät sen seuraavana vuonna. Masuunia ei koskaan rakennettu uudelleen. Paikalle johtaa viitoitettu polku.

Lohilampi 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sammatin Lohilampi mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1427 (FMU 1845). Kylässä oli vuonna 1549 neljä tilaa, mutta vuosisadan lopulla tilojen määrä oli kutistunut yhteen. Tästä tuli hiljalleen suurin talo koko Sammatissa. Tilasta tuli myös rustholli, jonka isännyys pysyi saman suvun hallussa. 1770-luvulla veljekset Gabriel ja Juho Juhonpojat halkoivat tilan kahteen osaan: Vanhaksitaloksi ja Uudeksitaloksi. Uusitalo yhdistettiin jälleen vuonna 1890 takaisin Vanhaantaloon. (Enbuske 2002, 469.) Lohilammen vanhin kartta on vuodelta 1781, jolloin Lohilampi oli jakaantunut kahtia (KA MH 17a 2/1-2). Kahden tilan lisäksi kylässä oli tuolloin autioitunut rakuunatorppa.
Kylätontti sijaitsee Johannes Lohilammen museon alueella ja sen luoteis-, pohjois- ja itäpuolella. Lohilammen museon päärakennus eli Vanhatalo on vuodelta 1778 ja lisäksi museoalueella on myös muita vanhoja rakennuksia. 1770-luvulla palanut päärakennus on sijainnut hieman nykyisestä päärakennuksesta kaakkoon. Talonpaikka on pusikoitunut, mutta mm. rakennukseen kuulunut kivikellari erottuu edelleen sen ohitse kulkevan polun vieressä.
Museon itäpuolella on Museotien ja Valkamäentien risteyksen länsipuolella metsäalue, jossa on nähtävissä useampia rakennustenpohjia. Aivan risteyksen lähellä on n. 4,5 x 6,5 m kokoinen kivijalka, jonka pidemmän sivun keskivaiheilta kulkee vielä yksi kivirivi. Tämän sisäpuolella sijaitsee luoteiskulmassa uunikiveys. Metsäalueen keskiosassa erottuu paikoin kasvillisuuden keskeltä maapenkkaa, joka saattaisi olla n. 7 x 8,5 m kokoisen rakennuksen pohja. Tämän länsipuolella on vielä matala n. 3,5, x 4 m kokoinen kiveys, jonka sisäpuolelle muodostuu matala painanne. Kivet ovat kokonaan maanpeitossa ja ne tuntuvat jalalla kokeiltaessa. Rakenteet liittyvät todennäköisesti Uuteentaloon.
Museotien eteläpuolella on yksi palaneista kivistä koostuva kasa eli todennäköinen uuninpaikka. Tämän länsipuolella, noin kolmen metrin päässä, on lähes pohjois-eteläsuuntainen muutamasta kivestä muodostuva harva kivirivi, joka voisi olla seinälinjaa. Pohjoisessa muinaisjäännösalue ulottuu Lohilammen leirikoulun alueelle, jonka pihamaata on tosin ainakin osittain tasattu. Pihan laidassa olevalla vihannesmaalla on nähtävissä mm. punasavikeramiikan, fajanssiastioiden ja tiilien paloja.
Kylätontin poikki kulkee vanha tielinja (Lohilampi 2), jonka molemmin puolin tilat ovat sijainneet.

Myllykylä (1000015637) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Myllykylässä oli vuonna 1549 11 tilaa, mutta tilojen määrä väheni 1570-luvulle mentäessä yhdeksään ja 1650-luvulla määrä vakiintui viiteen (Enbuske 2002, 24). Kylän vanhin kartta on vuodelta 1770 (KA MH B17a 9/1-2). Kylässä oli tuolloin viisi tilaa kahdella tonttimaalla. Lisäksi kylässä oli kaksi torppaa. Keskuskylän muodostivat tilat Nattu, Lätte, Iso Pousu ja Vähä Pousu. Erillään keskustontista oli Arfveds. Keskuskylän talot ovat olleet vielä 1800-luvun puoliväliin saakka tiiviissä rykelmässä, mutta tilansiirtojen jälkeen ainoastaan Nattu on jäänyt vanhalle kylätontille (Enbuske 2002, 474).
Muinaisjäännösalue sijaitsee osittain asutulla tontilla ja osittain peltoterassin päällä. Asuintontti on tasattua nurmea, jonka keskiosassa on uusi asuintalo. Tämän kohdalla ei ole todennäköisesti säilynyt vanhoja rakenteita, mutta muualla niitä on todennäköisesti säilynyt. Kylätontti ulottuu luultavasti osittain myös nykyisin peltona olevalle terassitasanteelle, jossa oli nähtävissä vuoden 2010 inventoinnin yhteydessä useita tiilenpaloja. Varsinaista pintapoimintaa ei pelloilla pystynyt tekemään. Alueella on tehty 2012 vesihuoltoloinjaan liittyviä koekaivauksia, mutta linjauksen kohdalta ei todettu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Ohkola Rauhamaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mäntsälän kirkosta 13 km länsilounaaseen, Keravanjärven etelärannasta noin 1,9 km etelään. Kuusivaltaisessa kangasmetsässä on kaskeamiseen liittyviä jäänteitä: kaskiröykkiö ja seitsemän pitkänomaista, nauriskuopiksi tulkittua kuoppaa. Niiden lisäksi kohteessa on mahdollinen rajakivi ja hiilimiilu.
Mahdollinen rajakivi: Alueen halki kulkevan metsä länsipuolella, 10,5 m:n päässä tiestä, on suuri kiilamainen maakivi. Kiven korkeus on 1,5 m, pituus 1,5 m ja leveys 0,8 m. Kivi oli täysin sammaloitunut, joten mahdolliset rajamerkinnät eivät olleet näkyvissä.
Nauriskuopat: Rajakiven ympäristössä on seitsemän pitkänomaista kuoppaa. Ne ovat keskimäärin 0,5 m syviä, 4 m pitkiä ja 2 m leveitä. Kaikki sijaitsevat metsätien länsipuolella. Kuoppien koko, muoto ja suuntaus rinteessä viittaavat siihen, että ne ovat nauriskuoppia, joita esiintyy usein kaskimaiden yhteydessä.
Hiilimiilu: Metsätieltä 11 m länteen on suuri, noin 10,5 m pitkä, 6,5 m leveä kuoppa. Kuopan pohjois- ja eteläpääty ovat noin meterin syvyisiä, kuopan keskikohta on matalampi. Päätyjen syvimmissä kohdissa ja kuopan matalammassa keskiosiossa on muuta kuoppaa ja ympäröivää maastoa kivisempää maata. Kuopassa ja sen reunoilla on vahva hiilikerros. Kuoppa on todennäköisesti hiilimiilu.
Röykkiö: Hiilimiilusta noin 14 m koilliseen, kuusen juurella, on pyörä röykkiö, jonka halkaisija on 2,3 m ja korkeus noin 1 m. Röykkiö on koottu suuren maakiven ympärille, ja koostuu suurikokoisista kivistä. Röykkiö on täysin sammaloitunut, eikä siinä ole mukana maa-ainesta. Röykkiötä voi pitää kaskeamiseen liittyvänä rakenteena.

Granböle (Haltiala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Granböle mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1515. Kylännimen määriteosana on granne (naapuri), joka on alun perin saattanut olla talonnimi. Kylän tilat ovat Porvoon läänin vanhimmissa maakirjoissa yleensä kirjattu naapurikylä Nackbölen alle. Granböle esiintyy omana kylänään Viipurin ja Porvoon läänin vuoden 1544 maakirjassa ja vuoden 1545 savuluettelossa. Granbölessä oli tuolloin neljä talonpoikaa (Oleff Jopsson, Lasse Bertilsson, Thomas Mortensson ja Mats Henrichsson). Porvoon läänin vuosien 1540, 1543 ja 1547 maakirjoissa Thomas Mortensson, Lasse Bertilsson ja Thomas Mortensson ovat Nackbölen yhteydessä. Granböle on Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjassa yhdistetty Tomtbackaan. Granböle ja Nackböle mainitaan erikseen Helsingin kartanon ja voutikunnan vuosien 1555–56 nokkaveroluettelossa. Granbölessä oli tuolloin kaksi talonpoikaa (Tomas Andersson, Knut Olsson) ja Nackbölessä yksi (Tomas Mortensson).
Vanhin Granbölen aluetta kuvaava kartta on vuodelta 1691. Kylän paikasta oli tuolloin muistoina vain autiopelto (”Granböls ödes åker”). Samalla alueella oli torppa vuonna 1770. Kylänpaikka on nykyään autiona.
Granbölen tonttimaa on todennäköisesti sijainnut Kuninkaantammentien pohjoispuolella olevan Niskalan arboretumin tienoilla. Havaintomahdollisuudet olivat inventoinnin aikana tiheän aluskasvillisuuden vuoksi huonot. Aluetta on muokattu 1900-luvulla arboretumin rakentamisen yhteydessä voimakkaasti. Paikalle on tehty polkuverkosto ja terasseja. Alueella on myös uudempien 1800- ja 1900-lukujen rakennusten pohjia. Lisäksi pohjoisessa on pellon äärellä betoninen kivijalka ja suuri veden täyttämä kuoppa. Sen sijaan Granbölen kylään varmasti liittyviä rakenteita ei havaittu inventoinnin aikana. Lännessä erottui aluskasvillisuuden alta yksi mahdollinen uunin pohja ja kiviraunio.

Pantkärr (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Pantkärr-nimisen osin pelloksi raivatun suon lounaisreunalla, puron pohjoispuolella, mäen länsireunalla pellon laidalla. Kysymyksessä on miilun pohja, jota kiertää 30-40 cm korkeat vallit, jossa on kaakkoisreunalla aukko. Miilun koko on 10x10 m.

Mömossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilut sijaitsevat Lövängin talosta noin 400 m pohjoiseen, Mömossen-nimisen suon lounaispuolella, mäen kaakkoispuolella olevalla tasanteella, kallioiden eteläpuolella. Eteläisempi miilu on hakkuuaukealla. Se on pyöristetyn neliön muotoinen. Edellisestä miilusta noin 30 m pohjois-luoteeseen on toinen miilu metsän puolella.

Djupängen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Metsäautotien lännenpuoleisesta ojanpenkereestä on löytynyt useita paloja nuorakeramiikkaa noin 10 metrin matkalta. Tien itäpuolelta löytyi muutama murunen keramiikkaa ja luuta. Tarkastamaton kohde.

Långbromossen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka Lapinjärven Långbromossenin itäpuolella. Löydöt kvartsia ja palanutta luuta. Tarkastamaton kohde.

Jaakonpellonmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Jaakonpellonmäki sijaitsee Kerkkossa, Henttalan tilan päärakennuksesta 500 m eteläkaakkoon, kaakko–luodesuuntaista moreenikalliomäkeä reunustavassa hiekkapellossa. Löytöalue on mäen lounais- ja koillispuolella. Alueen löytöjen perusteella paikalla on ollut varhaiskampakeramiikan ja tyypillisen kampakeramiikan aikaista asutusta.
Henttalan, Jaakonpellonmäen ja Putaanpellon asuinpaikkakokonaisuus kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin (Maiseman muisti 2001).

Putaanpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Putaanpelto sijaitsee Kerkkoossa, Porvoonjoen länsipuolella, Henttalan päärakennuksesta 900 m ja jokirannasta 200 m lounaaseen, pienen kalliolakisen peltokumpareen lounaisreunamilla. Pellosta kohoavan kalliopaljastuman lounaispuolelta on otettu talteen keramiikkaa ja muita löytöjä, jotka ajoittuvat nuorakeraamiseen aikaan.
Henttalan, Jaakonpellonmäen ja Putaanpellon asuinpaikkakokonaisuus kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin (Maiseman muisti 2001).

Högböle 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilu sijaitsee Högbölen kylässä Tenhola-Bromarv-tiestä 150 m etelään, mäntykankaalla.
Paikalla on kaksi kraaterimaista kuoppaa noin metrin välein toisistaan. Kuoppien halkaisija on 3 m ja syvyys 0,7 m. Maaperä on hiekkaa.

Odensö Lillträsket (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus loivasti pohjoiseen viettävällä kalliolla Lillträsketin (Odensö träsk) eteläpuolella n. 120 m ja merenrannasta lännessä ja etelässä n. 300-400 m. Kallion korkeimmalle kohdalle lounaaseen on lähes 100 m. Latomus on soikeahko, suunnassa E-W n. 10 m ja S-N n. 4 m ja ilman varsinaista reunakiveystä. Kivet reunoilla ovat kuitenkin keskiosaa suurempia. Hieman kaiveltu mutta muuten hyväkuntoinenn ja jäkälän peitossa.

Botby (Puotila) Nissas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sipoon pitäjän Sundomin neljänneksessä sijainneessa Botbyssä (Sötebyssä) oli vuonna 1540 yhdeksän talonpoikaa (Mickel Monson, Olof Jönsson, Matts Larsson, Mickel Tomason, Mickel Morthenson, Mickel Tönsson, Jöns Andersson, Lasse Andersson), jotka maksoivat yhteensä viisi täysveroa. Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjaan on merkitty Botbyyn kahdeksan talonpoikaa. Botbyn nimi pohjautuu ilmeisesti muinaisruotsin henkilönimeen Bote.
Botbyn kylän vanhin kartta ajoittuu 1600- ja 1700-lukujen vaihteeseen. Samuel Broteruksen laatimasta kartasta on säilynyt vain maanmittauskonsepti. Kylässä oli tuolloin neljä taloa kahdelle tonttimaalle jakaantuneena. Nissas ja Domars sijaitsivat pohjoisessa ja Klofvus ja Rons etelässä. Vuodelta 1751 olevassa Nils Westermarkin kartassa Domars oli siirtynyt Vartiokylänlahden rantaan.
Nissasin tontti ja Domarsin 1600-luvun lopun tontti ovat sijainneet 350 metrin päässä Domarsin 1700-luvun puolivälin tontista pohjoiseen olevan loivan mäen koillisrinteellä. Molemmat tontit ovat tuhoutuneet viimeistään 1900-luvun lopun pientalorakentamisen yhteydessä. Muistona vanhasta kyläasutuksesta ovat nykyaikaan käytössä säilyneet tiet, Vehkalahdentie ja Ruotsinpyhtääntie. Tonttien pohjoispuolelle Westermarkin vuoden 1751 kartalle merkityn riihen kiviperustus on mahdollisesti edelleen havaittavissa rakentamattomalla tontilla.

Botby (Puotila) Domars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sipoon pitäjän Sundomin neljänneksessä sijainneessa Botbyssä (Sötebyssä) oli vuonna 1540 yhdeksän talonpoikaa (Mickel Monson, Olof Jönsson, Matts Larsson, Mickel Tomason, Mickel Morthenson, Mickel Tönsson, Jöns Andersson, Lasse Andersson), jotka maksoivat yhteensä viisi täysveroa. Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjaan on merkitty Botbyyn kahdeksan talonpoikaa. Botbyn nimi pohjautuu ilmeisesti muinaisruotsin henkilönimeen Bote.
Botbyn kylän vanhin kartta ajoittuu 1600- ja 1700-lukujen vaihteeseen. Samuel Broteruksen laatimasta kartasta on säilynyt vain maanmittauskonsepti. Kylässä oli tuolloin neljä taloa kahdelle tonttimaalle jakaantuneena. Nissas ja Domars sijaitsivat pohjoisessa ja Klofvus ja Rons etelässä. Vuodelta 1751 olevassa Nils Westermarkin kartassa Domars oli siirtynyt Vartiokylänlahden rantaan.
Domarsin tila on sijainnut pienellä mäellä noin 400 metriä Ronsin ja Klofvusin tiloista koilliseen. Varsinainen tontti on todennäköisesti sijainnut mäen etelärinteellä, mutta Westermarkin vuoden 1751 kartalle on merkitty ulkorakennuksia myös mäen pohjoispuolelle. Domarsin tontti on nykyään pientaloaluetta ja vanhoja rakenteita ja kulttuurikerroksia on mahdollisesti säilynyt vain mäen pohjoisrinteen puistoalueella ja etelärinteessä sijaitsevassa puutarhassa. Puutarhassa oli havaittavissa jälkiä mahdollisesta kyläasutuksen aikaisesta rinteen terassoinnista.

Hålvikin hopeakaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Laajasalon Kaitalahdessa sijaitseva Hålvikin "hopeakaivos" liittyy sijaintinsa ja historiansa puolesta Stansvikin rautakaivokseen. Itse malmi on kuitenkin koostumukseltaan aivan erilainen. Tärkeimmät hyötymineraalit olivat lyijyhohde ja sinkivälke. Hålvikin viidestä montusta louhittiin vuosina 1787-1789 n. 500 tonnia lyijy- ja sinkkimalmia, jonka hopeapitoisuuden ilmoitettiin olleen 16 g tonnia kohden. Sen sulattamiseksi rakennettiin Vantaankoskelle (Qvarnbacka fors) sulatto, joka kuitenkin toimi vain vuonna 1795. Kuten Stansvikin kaivoksistakin, on Hålvikistakin löydetty huomattava määrä mineraaleja. (Saltikofff et al. 1994:42.)
Paikalla on yhteensä kymmenen kaivoskuoppaa ja todennäköisesti niihin liittyvä historiallisen ajan tielinja. Suurimmat kaivoskuopat ovat vedellä täyttyneitä, mutta pienempien ja matalampien kuoppien todettiin kairauksissa täyttyneen vuosisatojen saatossa paksuilla jäte- ja karikekerroksilla. Kaivoskuoppien lisäksi alueen kallioissa on laajalti merkkejä mineraalien etsinnästä; otolliselta vaikuttavia kalliopintoja on louhittu monesta paikkaa arvokkaiden mineraalien löytämiseksi. Lisäksi kaivoskuoppien lounaispuolella dokumentoitiin mahdollinen historiallisen ajan tielinja, joka liittynee kaivostoimintaan ja malmin kuljettamiseen kaivosalueelta masuuniin.
Kaivosalue kartoitettiin vuonna 2012 ja vuonna 2013 yhdeksän kymmenestä kaivoskuopasta tyhjennettiin ja dokumentoitiin. Läntisin iso kaivoskuoppa tulee säilymään uuden asuinalueen länsireunalla uusien ja vanhojen tonttien rajalla. Uusi tie on rakennettu vuoteen 2016 mennessä.

Pampskatan 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Porkkalanniemen eteläosassa Pampskatan-niemen itäpuolella.
Puurunkoisen hylyn pituus on noin 38 metriä ja leveys noin 8-11 metriä. Hylky on osittain vajonnut pehmeään pohjamutaan. Keulaosa on lähellä rantaa noin metrin syvyydessä. 1997 tehtyjen havaintojen mukaan alus on tammirakenteinen ja tasasaumainen. Kansipalkit on sahattu poikki polvien kohdalta, styyrpuurin kylki on kaatunut keulasta perään kokonaisuudessa ulospäin ja edellä mainitut polvet ovat vielä kiinni kyljessä. Aluksen keula on keularangan korkeudelta melkein ehjä. Keulan rakenne ja muoto ovat hyvin nähtävissä. Keularanka on irronnut ja makaa pohjalla keulan edessä. 2021 tehtyjen havaintojen mukaan styyrpuurin puoleinen kylki on kaatunut ulospäin hylyn länsipuolelle ja näkyvissä on kaksi riviä polvia. Alus on siis ollut vähintään kaksikantinen. Polvet ovat hyvin vahvatekoiset. Paapuurin kylki on romahtanut alemman polvirivin eli alemman kannen kohdalta hylyn sisään ja paapuurin kylkilaudoitusta on näkyvissä. Perästeevi on seitsemän metrin syvyydessä ja nousee pohjasta noin kaksi metriä. Takilan osia ja ankkuripeliä ei ole havaittavissa. 2021 oletuksen mukaan alus on ollut sotalaiva, josta on purettu takila ja muu uudelleen käyttöön kelpaava varustus.
Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1974. Alueen kesäasukkaiden mukaan hylky on ollut paikallaan 1700-luvulta saakka. Museoviraston Harry Alopaeus sukelsi hylyllä 1970-luvulla ja teki luonnospiirroksia. Harrastajasukeltajien ryhmät ovat havainnoineet hylkyä 1993 ja 1997. Vuonna 2010 Ari Kapanen tarkasti hylyn sijainnin viistokaikuluotaamalla hylkyalueen. 2021 Suomen meriarkeologinen seura ry kuvasi hylyn ja teki 3D-mallin. 2020 seura otti hylystä puunäytteitä ajoittamisen selvittämiseksi. C14-ajoitustulos oli AD1630-1810(

Uvberget (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Rajamerkki sijaitsee Perniön Pruukin kaakkoispuolella, Raaseporin-Salon rajasta 400 m itään, Uvberget-mäen länsipään korkeimmalla kohdalla, mäen eteläreunalla. Rajamerkissä on kiviröykkiö ja keskuskivi. Muutaman metrin päässä on kaksi pientä viisariröykkiötä.

Brunnmalmen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Perniön Pruukin kaakkoispuolella, Raaseporin-Salon rajasta 610 m itään, Uvberget-mäen eteläpuolella olevan vanhan, veden täyttämän hiekkakuopan lounaispuolella. Kysymyksessä on hiilimiilun pohja, jonka halkaisija on noin 11 m.

Dragmossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Jokiniemen kartanon maalla Pioneeritien ja Dragmossen-nimisen suon eteläpuolella olevan alueen korkeimmalla mäellä. Kohteessa on kaksi röykkiötä. Kiviröykkiö A on korkeudeltaan ainakin metrin ja muodoltaan soikiomainen (noin 10 x 8 m). Kivet ovat kooltaan 15–50 cm. Röykkiön pohjoisosan keskivaiheilla on suuri maakivi, samoin röykkiön itäpäässä. Röykkiön keskivaiheille on kaivettu lähes metrin syvyinen kuoppa. Röykkiö A vaikuttaa pronssikauden hautaröykkiöltä.
Röykkiö B (pkoo 6715271, ikoo 3467173) on noin 3 m röykkiöstä A itään. Se on suuren maakiven pohjois-, etelä- ja länsipuolella oleva matala ja epämääräinen kivilatomus. Ainakin maakiven länsipuolella olevat kivet näyttävät ihmisen kasaamilta. Kiveys ulottuu maakivestä noin 7 m etäisyydelle pohjoiseen, 3 m länteen ja 2 m etelään. Röykkiöalueen ääripisteet ovat lännessä pkoo 6715273, ikoo 3467159, pohjoisessa pkoo 6715277, ikoo 3467179 ja etelässä pkoo 6715270 ja ikoo 3467173.

Stora Korpholmen 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Sipoonselän pohjoisosassa, Stora Korpholmenin lounaiskärjestä 350 metriä länteen olevan luodon eteläpuolella, luodon rannasta n. 50 metrin etäisyydellä.
Pahoin hajonnut puualuksen hylky. Kokonaisuus muodostuu yhdestä suuremmasta rungon kappaleesta ja suurella alueella olevista irrallisista rakenneosista.

Stora Munkholmen länsipuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Sipoonselän pohjoisosassa. Stora Munkholmenista länteen on Ratena -nimiset kallioluodot. Paikka on lounaisimman luodon lounaisrannassa 2 - 5 metrin syvyydessä kallio- ja hiekkapohjalla.
Tasasaumaisen tukevarakenteisen puualuksen hajonnut hylky, josta on jäljellä isompi pohjaosa ja irrallisia puuosia. Kaaritus on tiheä, ja kaaret ovat melko järeää puuta. Hylyssä on sekä puu- että rautatappeja. Kaarien on arveltu olevan tammea. Hylyssä on havaittavissa hiiltyneitä osia.
Hylystä on tehty ilmoitus Museovirastolle 1981, 1985 ja 1993.

Gråskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sipoonselän itäosassa Stora Fårholmenista luoteeseen Gråskär -saaren pohjoispuolella hiekkarinteessä noin 10 metrin syvyydessä ja sitä matalammassa vedessä, muutaman kymmenen metrin päässä rannasta, linjataulusta koilliseen.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, josta 1990-luvulla tehtiin seuraavia havaintoja: 10-15 metriä pitkän puualuksen jäännökset levinneenä hiekkapohjalle. Alus on tasasaumainen ja rakennettu havupuusta. Jäljellä on kolme suurempaa rungon kappaletta sekä peräsin tai perärangan kappale, jossa on rautasaranat.
2010-luvun lopulla paikalla on havaittu pienen puuhylyn jäännöksiä, tunnistettavana osana ainakin pala pohjaa.

Alexander II (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Sipoon ulkosaaristossa Eestiluodosta itään ja Pentarn-luodosta lounaaseen, Frasarn -luodosta koilliseen.
Puuhylky, jonka pituus on noin 15 metriä (peräosa katkennut pois) ja leveys noin 10 metriä. Korkeus pohjasta on noin 2 metriä. Hylyssä on havaittavissa lähes 5 metriä pitkä ankkuripeli sekä hylyn alla näkyvä kookas ankkuri.
Hylyn oletetaan olevan Uusikaupungissa rakennettu parkki Alexander II, joka haaksirikkoutui 5.11.1894. Alus oli rakennettu vuonna 1856. Sen vetoisuus oli 435,7 rekisteritonnia. Alusta käytettiin pääasiassa suolanhakumatkoilla Välimerelle. Upotessaan alus oli palaamassa Helsinkiin suolalastissa Espanjasta. Se sai pohjakosketuksen ja alkoi vuotaa. Kapteenina oli K. Soini, joka hukkui haaksirikossa. Osa miehistöstä ja matkustajia pelastui. Aluksesta saatiin pelastettua takila. Laivan runko hakkautui ajan mittaan ja jäi karikon kylkeen.

Mågsholmen (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Sipoonselän luoteispuolella, Granö -saaresta pohjoiseen ja Karhusaaresta etelään, Mågsholmenin kaakkoispuolella.
Paikalla on limisaumaisen puuhylyn jäänteet mutapohjalla loivassa rinteessä. Hylyn peräosa on täysin kadonnut tai hautautunut mutaan. Keularanka on havaittavissa. Ympäristössä näkyy irrallisia rakenneosia. Hylky vaikuttaa pienikokoiselta 1-2 -mastoiselta rannikkoalukselta. Kylkilaudat ovat ohuita ja näkyvissä olevat rakenteet pahoin syöpyneet. Hylyn näkyvän osan pituus on noin 3,5 metriä ja leveys vajaat 2 metriä.
Museovirasto yritti saada hylystä dendrokronologisen ajoituksen 1994 (mm. mastonkengän sopivuutta ajoitusnäytteeksi tarkasteltiin), mutta hylystä ei ollut saatavissa sopivia riittävän määrän vuosilustoja sisältäviä näytteitä.

Sofi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Granlandetin pohjoispuolella.
Hylky on mahdollisesti suomalainen 31 tonnin jahti Sofi, joka upposi 2.6.1906. Sofi oli tulossa painolastissa Kuninkaansalmesta ja se oli matkalla Pernajaan. Sumussa ja myrskyssä jouduttiin ankkuroimaan, mutta ankkuri ei pitänyt vaan se raahautui laivan mukana.
Hylystä ei tarkempaa tietoa.

Ribbingö 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin itäisessä saaristossa Granön luoteispuolella olevan Ribbingö -niemen itärannalla, noin 15 metriä rantaviivasta 1,5 - 2 metrin syvyydessä.
Paikalla on limisaumaisen puualuksen hylky tai hylyn osa, jonka pituus on noin 10 metriä ja leveys noin 4 metriä. Alus on tehty järeistä laudoista. Hylyssä on havaittu puutappeja ja eläimenkarvarivettä. Ympärillä on irrallisia rakenneosia.
Hylky löytyi paikallisen asukkaan vihjeen avulla 1990-luvun alussa. Sukellusseura Teredo Navalis ry teki kohteelle tarkistussukelluksen talvella 1992. Suullisen perimätiedon mukaan hylky liittyisi aikaan, jolloin Granössä oli tiilitehdas, eli 1700-1800 -lukuihin, ja uponnut alus olisi ollut tiililastissa. Sama oletus koskee ns. Ribbingön pohjoisempaa hylkyä, kohdetta 1020. Hylkyjen lähistöllä kerrotaan kalaverkkojen mukana tulleen ylös puuosia ja tiilenpaloja. Tarkistussukelluksen yhteydessä ei havaittu varsinaista tiililastia, ainoastaan muutamia yksittäisiä tiiliä, jotka liittyvät mahdollisesti aluksen tulisijaan. Läheisen rannan asukas nosti hylystä 1960-70 -luvuilla ylös kaksi isoa kylkilautaa.

Ribbingö 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin itäisessä saaristossa Granön luoteispuolella olevan Ribbingö -niemen itäpuolella, vajaat 100 metriä rantaviivasta noin 4 metrin syvyydessä.
Paikalla on puurunkoisen pienen aluksen tai veneen hylky, josta on jäljellä vain osa toista kylkeä kaarineen sekä mahdollisesti keularanka. Loput hylyn rakenneosista ovat hautautuneena pohjamutaan. Hylky makaa länsi-itä suunnassa ja näkyvillä oleva osuus on vajaat 4 metriä pitkä ja noin 2 metriä leveä.
Hylky löytyi 1990-luvun alussa paikallisen asukkaan tiedon perusteella. Teredo Navalis ry teki kohteelle tarkistussukelluksen talvella 1992. Paikallisen suullisen perinteen mukaan hylky liittyy Granössä toimineeseen tiilitehtaaseen ja 1700-1800 -lukuun ja on uponnut tiililastissa. Hylystä ei kuitenkaan ole käytettävissä tutkimustietoa.

Torrvedsholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sipoonselän keskiosassa Stora Korpholmenin ja Skyttenskärin välillä Torrvedsholmenin pohjoisrannan lähellä lahdelman edustalla 5 - 20 metrin etäisyydellä rantaviivasta 2-6 metrin syvyydessä.
1960-1970 luvuilla paikalla on havaittu puurunkoisen aluksen tai veneen hylky, jonka pituus on 10-12 metriä ja leveys noin 2 metriä. Hylky makaa keula länteen päin siten, että peräranka ja suurin osa kaarista on pystyssä. Osa pohjalaudoituksesta on jäljellä. Hylystä on irronnut ja levinnyt osia ympäristöön.
Sukeltajien ryhmä vieraili hylyllä 2010-luvun lopulla kahtena kesänä. Havaittiin, että kiinteämpää hylkyrakennetta ei enää ole olemassa, vaan kohde koostuu irtonaisista kaarista ja laudoista sekä kölipuusta, josta nousee peräranka. Hylkypaikalla on runsaasti veneistä pudotettua roskaa; paikkaa käytetään veneiden ankkurointipaikkana.

Grevensgrynnan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Grevensgrynnanin lähellä Suur-Pellingin lounaispuolella.
Paikalla on pitkin rinnettä hajonneen puuhylyn jäännökset. Peräsin on havaittavissa noin 16 metrin syvyydessä, ankkuripeli ja aluksen runkoa noin 4 metrin syvyydessä. Kallioseinämän juuressa 18 metrin syvyydessä on laivan peräosaa ja iso peräsin.
Hylyn on oletettu olevan Finland -nimisen aluksen hylky. Finland oli parkkilaiva, joka oli rakennettu Ahvenanmaalla. Sen alkuperäinen pituus oli noin 65 metriä ja leveys noin 11 metriä. Finland ajoi karille Glosholmenin ulkopuolella, ajautui matalikolle ja upposi 1.5.1914. Alus oli hinauksessa Helsingistä Loviisaan. Hinaaja Forsby I joutui selvittämään köysiä, minkä jälkeen väylää ei heti löytynyt, vaan hinaaja ja hinattava alus ajautuivat Grevensgrundin matalikolle. Hylyn identifiointia ei ole varmistettu.

Korsholmen (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Porvoon vesialueen itäosassa Korsholm -saaren itäpuolella, rannasta noin 20 metrin etäisyydellä.
Tasasaumaisen puualuksen hylky, jonka pituus on noin 30 - 40 metriä. Puumateriaali on mahdollisesti tammea. Aluksen runko on katkennut ja noin 10 metrin säteellä hylystä on irtonaisia puuosia. Hylyn peräranka on pystyssä, peräsin on irronnut saranoiltaan. Kyljet ovat melko ehjät, keula on rikkoontunut. Aluksessa on ilmeisesti ollut kivilasti.
Hylystä on tehty Museovirastolle useita ilmoituksia eri aikoina.

Stora Byttholmenin hylky (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Horslök -niemen eteläpuolella, Tjuvholmenin, Viasholmenin ja Stora Byttholmenin välisessä karikossa.
Puualuksen rungon osa, jonka arvioitu koko on 20 x 5 metriä. Materiaali on mahdollisesti tammea. Ei sisälaudoitusta, ei metalliosia havaittavissa.
Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1976. Läheisen Byönin etelärannalla olevan lahden kerrotaan olevan vanha ankkuripaikka.

Sandön 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon sisäsaaristossa Pellingin kaakkoispuolella, Sandön -saaren pohjoisosan itärannan tuntumassa.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä. Hylky lepää pohjassa rannan suuntaisesti. Hylyn runko on osittain muodossaan ja osa kannesta on jäljellä. Hylyssä on havaittu irtolöytönä pitkä lattarauta.
Hylkytietokannassa www.hylyt.net Sandön luona kerrotaan olevan Rhea -nimisen aluksen hylky. Sandön 1 -hylyn lähellä on toinenkin puurunkoisen aluksen hylky tai hylynosa, Sandön 2, nro 1000031425. Rhea -identifiointi voi liittyä myös siihen.

Pellinki Marsundsviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suur-Pellingin itäosassa, Marsundsvikenissä Marsholmen -saaren pohjoispuolella 1 - 2 metrin syvyydessä 5 - 10 metrin päässä rannasta.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, josta irronneita osia kerrotaan ajautuneen ympäröiville rannoille. Paikallinen asukas otti talteen hylystä irronneen ja ajelehtimaan joutuneen kölipuun. Sen pituudeksi mitattiin 19,5 metriä. Hylyn kerrotaan olevan männystä rakennettu "finsk bondeseglare", jonka paikkakuntalaiset muistavat olleen uponneena yli sadan vuoden ajan.
Hylky on ollut tunnettu ainakin jo 1980-luvun alkupuolella.
Pellinge-Nytt -lehdessä kerrottiin kesäkuussa 1993, että 1800-1900 -lukujen vaihteessa haaksirikkoutui Finland -niminen alus Pellingin ulkopuolella, joutui ajelehtimaan ja jäi lopulta Marsundin rantaan. Haaksirikko tapahtui Grevensgrundin alueella. Pellinge-Nytt -lehdessä julkaistiin valokuva puurunkoisen aluksen pintahylystä Marsundissa. Marsundetin alueella kerrotaan olevan myös toinen hylky, joka olisi tätä vanhempi.

Lea (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pellingin itäpuolen saaristossa Strångsskärin ja Skarvgaddenin välisellä alueella.
Paikalla on puurunkoisen purjealuksen hylky, jonka pituus on noin 30 metriä ja leveys noin 7 metriä. Hylky lepää vasemmalla kyljellään siten, että keula osoittaa etelälounaaseen. Hylyn vasen kylki on sortunut ja oikea kylki ehjempi. Mastot ovat kaatuneet hylyn rungon vasemmalle puolelle.
Hylyn oletetaan olevan priki Lea, jonka kotipaikka oli Göteborg. Alus upposi 1889 ollessaan tulossa painolastissa Porvooseen Helsingöristä. Hylyt.netin mukaan toinen oletus hylyn identifioinniksi on englantilainen James Pratt, joka upposi samana vuonna kuin Lea.

Pellinki Edesudden (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Suur-Pellingin lounaiskärjen eli Edesuddenin itärannan lähellä.
Paikalla on puurunkoisen hylyn rakenneosia, jotka on ilmoitettu Museovirastolle 1997. On oletettu, että osat ovat peräisin Finland-hylyltä Grevensgrundin luota.

Risskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Emäsalosta lounaaseen Risskärin pohjoispuolella.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky. Hylky on hentorakenteinen ja pahoin hajonnut. Hylyn pituus on noin 30 - 40 metriä. 1960-luvulla hylyn leveydeksi mitattiin 7 metriä.
Hylyn on oletettu olevan Venäjän kaleerilaivaston alus, joka upposi 1721 ollessaan paluumatkalla Ruotsiin Itä-Göötanmaalle tekemältään ryöstöretkeltä. Kerrotaan, että aluksessa oli sen upotessa arvokas kultalasti ja että hylkyä yritettiin pelastaa sekä venäläisten että ruotsalaisten toimesta uppoamista seuranneina vuosina.
Hylyn sijaintitieto löydettiin asiakirjoista uudestaan 1930-luvulla. Kansallismuseo, pelastusyhtiö Neptun ja Armémuseum Tukholmasta organisoivat pelastustoimintaa hylyllä. Hylystä löytyi mm. tykinkuulia ja muita ammuksia. Esineistöä säilytettiin Suomenlinnassa 1930-luvulta 1950-luvulle asti. 1955 osa esineistä luovutettiin Sotamuseolle, osa katsottiin arvottomaksi ja poistettiin Suomenlinnan museon kokoelmista.
Myöhemmin hylkyä on dokumentoitu merihistorian harrastajien voimin 1960-luvulta lähtien useaan otteeseen. Vuonna 1968 hylystä tehtiin TV-ohjelma.

Orrby itäpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon sisäsaaristossa Orrenkylässä Emäsalon itärannan lähellä Ladunäsin niemen pohjoispuolella.
Puurunkoisen aluksen tasasaumainen hylky, jonka pituus on 30-35 metriä ja leveys noin 6 metriä. Rakennusmateriaali on tammea. Perän korkeus pohjasta on 1,5 metriä ja keulan korkeus pohjasta 2,5 metriä. Hylyn kylkilaudoituksen paksuus on arviolta 5 cm ja kylkilaudoituksen arvioitu leveys on 10 cm.
Hylyn oletetaan olevan hollantilainen priki Nella, tai mahdollisesti Nelly of Middlesborough, joka ajoi puutavaralastissa karille Kallbådagrundilla vuonna 1877. Miehistö jätti aluksen karille, mutta kapteenin saapuessa seuraavana päivänä alusta katsomaan se oli ankkurissa suojan puolella. Kaksi pirttisaarelaista miestä oli irrottanut aluksen ja todennäköisesti alus hinattiin Johanssonin veljesten toimesta Emäsaloon korjausta varten. Lasti purettiin, mutta runko sai upota Orrenkylään vanhan laivanrakennustelakan rantaan. Vanhoista sanomalehdistä löytyy seuraavia tietoja Nellasta: Priki Nellan kapteenin nimi oli Holdenmaker. Laiva ajoi karille Kallbådanilla ollessaan puutavaralastissa kotimatkalla Porvoon Sköldvikistä 20.6.1877. Miehistö pelastettiin. Muutaman päivän päästä alus irtosi karilta ja hinattiin Hammarsin satamaan. Runko, riki ja lasti myytiin huutokaupalla 28.8 Porvoon pakkahuoneella.
Paikallinen asukas on kertonut katsoneensa 1960-luvulla kirkkaan veden läpi hylyn kantta ja mastojen tynkiä. Paikallinen suullinen perinne yhdistää hylyn kieltolain aikaan ja Virosta haettuun viinalastiin.

Söderskär Ölhuvudet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon saariston länsiosassa Söderskär -saariryhmässä, Söderskärin majakan länsipuolella, Sonninpää (Ölhuvudet) -nimisen saaren länsikärjen pohjoispuolella.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 10 metriä ja leveys noin neljä metriä. Hylystä on jäljellä mahdollisesti pohjaosa, jonka ympärillä on irrallisia rakenneosia, kuten kylkilautoja.
Joidenkin sukeltajien oletuksen mukaan hylyn osia on myös syvemmällä, noin 40 metrin syvyydessä.

Söderskär Kokkomaa (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon saariston länsiosassa Söderskärin saariryhmässä Kokkomaa -saaren pohjoispuolella, Söderskärin majakasta itäkaakkoon.
Paikalla puurunkoisen aluksen pahoin hajonnut hylky, jonka rakennusmateriaali on mahdollisesti tammea. Osia on levinnyt niin laajalle alueelle, että hylyn päämittoja on vaikea arvioida. Hylky on hautautunut osittain pohjahiekan sisään. Paikalla on havaittu metallilevyjä, joilla aluksen runkoa on ilmeisesti vuorattu.
Hylky on ollut tunnettu ainakin 1970-luvulta lähtien.

Onaksen lounaiskärki (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Porvoon sisäsaaristossa Onaksen lounaiskärjestä etelään, rannasta noin 75 metrin päässä. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Huonokuntoinen puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20 m ja leveys noin 7 m. Kansi on romahtanut. Kaaria on pystyssä.
Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1970-luvulla. Hylyn kerrotaan tunnetun ja 1960-luvulla.

Killingholmen pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Onaksen länsipuolella, Onaksen ja Killingholmenin välillä, Killingholmenin pohjoispuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky.

Svartså (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Sijaintipaikka on noin 12 km Porvoon keskustasta lounaaseen, Kilpilahdesta pohjoiseen, Mustijoen eli Svartsån joen suussa, Köukuddenin länsipuolella.
Paikalla on hajonnut limisaumainan puuhylky, josta on nostettu rakenneosia ylös ruoppauksen yhteydessä. Hylyn kaaret ja polvet ovat mäntyä. Kylkilaudat ovat tammea ja leveydeltään noin 250-300 mm ja paksuudeltaan noin 20-25 mm. Hylyn köli on tammea.
Rakenteet ovat levinneet noin 16 x 12 metrin alueelle (1989). Hylky on lähes kokonaan pohjasedimentin sisällä.
Hylky löytyi veneväylän ruoppauksen yhteydessä 1971. Museovirasto teki löytöpaikalla tutkimuksia 1971, 1989 ja 1990. Hylyn oletettiin ajoittuvan 1300-luvulle. Vuonna 2005 Museovirasto otti hylyn nostetuista rakenneosista dendrokronologisia näytteitä, jotka ajoitettiin Lundin yliopistossa. Tuloksen mukaan aluksen rakentamisessa käytetyt puut on kaadettu 1400-luvun alkupuolella.

Halsskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pellingin lounaispuolella Hallskäristä koilliseen.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka osat ovat levinneet laajalle alueelle. Suurin osa osista on Halsskärin koillispuolella, mutta hylyn osia on myös Halsskärin itäkärjen tuntumassa.
Hylyn on oletettu olevan englantilainen priki Houghton le Spring. Alus oli kotoisin Sunderlandista. Se joutui karille Halsskärillä syksyllä 1839. Hylyn identifiointia ei ole tutkimuksin varmistettu.
Hylyn jäänteiden joukossa oli ensimmäisen maailmansodan aikainen miina, jonka Merivoimat teki vaarattomaksi räjäyttämällä sen 2006.

Haxalö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon saaristossa Emäsalon ja Haxalön (Hakasalon) kaakkoispuolella.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 18 metriä. Keulan styyrpuurin puolella on ankkuri vajonneena pohjaan. Peräosassa on ollut hytti, jonka rakenteet ovat romahtaneet. Hytin etuosassa on havaittavissa tulipesän jäänteet. Hylyn peräsin on ehjä. Hylkyä on arveltu lotjaksi tai proomuksi.
Merivoimat havaitsi hylyn viistokaikukartoituksessa 1998. Helsinkiläinen sukellusseura Navis ry sukelsi kohteella 2003. Seuran oletuksen mukaan kyseessä voi olla alus, joka on liittynyt kalkkikiven kuljetukseen.

Pirttisaari Truthället (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon saaristossa Pirttisaaren eteläpuolella Truthället -saaren pohjoiskärjen itäpuolella 13 metrin syvyydessä hiekkapohjalla.
Puurunkoisen limisaumaisen kookkaan veneen hylky, joka on suurimmaksi osaksi hautautuneena sedimenttiin. Näkyvissä on osa keulaa, toisen kyljen laudoitusta sekä perää. Vene on ollut valkoiseksi maalattu. On oletettu, että kyseessä olisi pelastusvene.
Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1998. Hylyllä on sukellettu 2010-kuvun lopulla.

Emäsalo Kivitakaviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon sisäsaaristossa Emäsalon pohjoiskärjessä Kivitakaviken-lahdessa. Vuonna 1982 sijaintia kuvataan seuraavasti: Emäsalon lossista noin 100 metriä kaakkoon olevassa lahdelmassa, lahdelmassa sijaitsevan niemekkeen rannassa. Syvyys paikalla on 1 - 1,5 metriä.
Rantaan on ajautunut ja nostettu noin 30 kappaletta puurunkoisen limisaumaisen hylyn osia, jotka viittaavat 15-20 metriä pitkään kevytrakenteiseen talonpoikaispurjealukseen Museoviraston Harry Alopaeuksen mukaan. Osat ovat pohjatukkeja ja pohjalautoja. Hylky, josta osat ovat peräisin, on mahdollisesti noin 20 metrin päässä rannasta. Alopaeuksen mukaan on myös mahdollista, että maihin ajautuneet osat ovat peräisin kahdesta eri laivasta.
Museoviraston Harry Alopaeus ja Juhani Grönhagen tekivät paikalle tarkastuskäynnin lokakuussa 1982.

Skeppudden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisan sisäsaariston länsiosassa Kabbölen eteläosan lähellä Skeppudden -niemen itäpuolella (peruskoordinaatit x=6688620, y=449460) nykyisen (2023) laiturin päässä.
Pienehkön limisaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 13-16 metriä. Alus oli upotessaan tiililastissa; hylyn päällä on runsaasti tiiliä. Läheisen laiturin painojen ketjut ovat osittain hylyn päällä.
Suomen meriarkeologinen seura kuvasi ja mallinsi hylyn 2023 (ks. https://sketchfab.com/mas-fi/models).

Kaivokari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon saaristossa Onaksesta lounaaseen ja Pirttisaaresta koilliseen Onas portin alueella, Kaivokarin eteläpuolella olevalla matalikolla kallio-, kivi- ja hiekkapohjalla.
Paikalla on puurunkoisen aluksen jäänteitä, jotka ovat hajonneet laajalle alueelle matalikolle. Löytö koostuu lähinnä irrallisista laudoista ja kaarista, kiinteää hylyn osaa ei ole havaittavissa.
Lasse Haapamäen sukeltajaryhmä paikansi hylyn 2005 kuultuaan siitä Rågskärillä mökkeilevältä asukkaalta. Hylyn arvioitiin olevan sama kohde, jota kirjassa Hylkyjä Suomenlahdelta ja Saaristomereltä kutsutaan nimellä Kaivokari II. Kesäasukkaan mukaan hylyssä on ollut puusta tehtyjä tynnyreitä, joissa on ollut sementtiä. Tynnyrilaudat ovat hävinneet ajan mittaan. Hylystä kerrotaan nostetun puuta paikallisten asukkaiden käyttöön.

Stora Kölhällen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon edustalla avomerellä noin yhden meripeninkulman etäisyydellä Kölhällenistä etelään, Stora Kölhällen -luodon pohjoispuolella kivikkopohjalla.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka rakenneosia on levinnyt 100 x 300 metrin laajuisella alueelle. Suurin havaittu yhtenäinen hylynosa on noin 7 x 15 metrin kokoinen puinen pohjakappale. Hylkypaikalta kerrotaan löytyneen ankkuri ja myllynkivet.
Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvalla. Sen on oletettu olevan ranskalainen priki Perignon, joka katosi Porvoon edustalla 1859. Haaksirikko mainitaan Eirik Hornborgin kirjassa Historik över sjö- och stapelstaden Borgås utrikessjöfart. Haaksirikosta löytyy myös sanomalehtitietoja. Ranskalainen priki le Perignon, kapt. Le Prevost, ajoi rantaan matkalla Rouenista Cronstadtiin 20.10.1859 ja upposi Portön saarien edustalla, Porvoon saaristossa. Kapteeni ja miehistö pelastuivat. Hylystä pelastettua lastia ja varusteita kuten seitsemän härkätynnyriä punaviiniä, yksi meren vahingoittama fortepiano, yksi laivavene, 15 purjetta, köysiä, vitjoja ja muita laiva tarpeita myytiin julkisella huutokaupalla 3.2.1860 Porvoossa.
Lähteitä:

Moss Brow (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon ulkosaaristossa Kalbådagrundin luona, majakan pohjoispuolella olevalla matalikolla, matalikon eteläosassa 2 - 9 metrin syvyydessä.
Paikalla on rautarunkoisen höyrylaivan osia (mm. kaksi höyrypannua, ankkureita). Osien oletetaan olevan peräisin englantilaisesta höyrylaiva Moss Brow:sta, joka haaksirikkoutui 1896 Kalbådagrundin lähellä. Alus oli matkalla Englannista Kronstadtiin hiililastissa. Haaksirikossa hukkuneita merimiehiä on haudattu Porvoon hautausmaalle. Hufvudstadsbladet -sanomalahdessä kirjoitettiin haaksirikosta lokakuussa 1896 useana päivänä. Aluksen kerrottiin katkenneen komentosillan edestä ja kaatuneen.

Fortuna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Loviisan edustalla Hudöfjärdenillä Svartholmasta länteen, nykyisen laivaväylän itäpuolella.
Kolmimastoinen fregatti Fortuna rakennettiin vuosina 1810–1811 Loviisassa. Alusta käytettiin suolan ja puutavaran kuljetukseen. Alus upposi 3.11.1822 karilleajon yhteydessä ollessaan palaamassa suolalastissa Cadizista Espanjasta. Lasti ja arvotavarat pelastettiin ennen uppoamista, samoin mastot ja takilan osia. Myöhemmin hylystä pelastettiin tavaroita naaroilla ja koukuilla. Harrastajasukeltajat ovat dokumentoineet hylkyä (mm. Loviisan merisukeltajat ry 1996 ja 1999). Hylystä nostettu ankkuri on Loviisan merenkulkumuseon kokoelmissa, samoin Fortuna-laivan pienoismalli.
Hylyn pituus on 36,6 metriä ja leveys 10,2 metriä. Hylky lepää pohjassa kölillään. Runko on melko hyvin säilynyt. Perä ja laidat ovat pystyssä, peräsin ja ankkuripeli ovat paikoillaan. Keula on huonokuntoisempi. Perässä styrpuurin puolella on runsaasti hylkyyn takertunutta kalaverkkoa. Hylky on tarkastettu Museoviraston toimesta syksyllä 2020 osana VARK (valtakunnallisesti merkittävät muinaisjäännökset) -projektia.

Tiiskerin hylky 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Tiiskerin luoteispuolella
Puisen purjealuksen hylky, jonka pituus on noin 30 metriä.

Hamnskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisan ulkosaaristossa Hamnskärin pohjoispuolella. Paikkatieto on epätarkka. Vanhan tiedon mukaan sijaintipaikka olisi saaren koilliskulman lähellä "muistomerkin alapuolella".
1990-luvulla on kerrottu, että paikalla on puisen purjealuksen hylky ja että alus on haaksirikkoutunut 1800-luvulla. Aluksen ankkureiden kerrotaan nostetun jo 1800-luvulla. Hylkyä yritettiin paikantaa vuonna 2016 viistokaikuluotaamalla saaren koillispuolelta. Ehjää hylkyä tai isompaa rakennekokonaisuutta ei havaittu, vaan koilliskulman lähellä havaittiin vain yksi mahdollinen irrallinen puuosa. Saaren pohjoispuolella sen sijaan havaittiin isompi puuosaesiintymä ja mahdollisesti myös isompi rakenneosa, ehkä kyljen kappale. Lisäksi saaren länsi/luoteiskulmasta löytyi yksittäisiä puuosia. Kohdetta ei ole tarkastettu sukeltamalla.
Hamnskärillä on puolustusvarustuksia toisen maailmansodan ajalta 1940-luvun alusta. Saarella oli jatkosodan aikana väliaikainen linnake. Linnakkeen sotapäiväkirja on arkistolaitoksen digitaalisessa aineistossa. Saarella on myös saksalaisen sukellusvene UC-57:n muistomerkki.

Gyttjeviken (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky on Loviisanlahden itärannalla, Valkon satamaa vastapäätä, pienen Guttjevikenin lähellä, osoitteen Leiritie 135 edustalla, 1-2 metrin syvyydessä.
Kyseessä on pahoin hajonneen ja puumateriaaliltaan syöpyneen, havupuisen, tasasaumaisen aluksen pohjaosa. Kaksiosaiset kaaret on liitetty yhteen puutapein. Sikoköliksi oletetun rakenneosan pituus on 12,5 m.

Loviisanlahti Laivasilta 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisan kaupungin itäpuolella Loviisanlahden pohjoisosassa välittömästi Laivasillalle tulevan veneväylän lounaisreunalla, 200 metriä Laivasillan rannasta kaakkoon.
Paikalla on puisen tasasaumaisen aluksen hylky, joka on tuhoutunut pahoin ruoppauksessa 1992. Ruoppauksen yhteydessä rannalle nostettiin (ja myöhemmin tuhottiin) noin kymmenen metriä pitkä sikoköli, jonka halkaisija oli noin 25 x 22 cm. Kölin molemmissa päissä oli lapaliitoksen salvosjäljet ja loivasti kaareutuvassa alapinnassa 12 pohjatukin salvoskolot. Muita tunnistettavia rakenneosia olivat pohjatukki, jonka leveys oli noin 25 cm, kaari, kaksi sivuistaan yhteenliitettyä pohjatukkia tai kaarta, joiden yhteinen leveys oli noin 36 cm sekä pohjalankku, jonka leveys oli noin 30 cm. Lisäksi havaittiin puutappeja, joiden halkaisija oli noin 3 cm. Hylyn rakenteet olivat mäntyä.
Hylyn löytöpaikalla ei tehty ruoppauksen jälkeen sukellustutkimuksia tai muita kenttätöitä. Kolme rakenneosaa ajoitettiin dendrokronologisella menetelmällä. Kaksi osista oli lähes nelikulmaisiksi veistettyjä parruja ja yksi oli paksu lankku. Parruissa oli jäljellä puun alkuperäistä pintaa, joten niiden antama tieto puun kaatoajankohdasta on tarkka. Kaatoajankohdat olivat talvikausi 1766/1767 ja talvikausi 1754/1755. Lankusta oli veistetty pois mahdollisesti useita kymmeniä lustokerroksia. Sen kaatoajankohta sijoittuu vuoden 1862 jälkeiseen aikaan. Kaikki näytepuut olivat peräisin samalta kasvualueelta Perämeren seudulta. On mahdollista, että aluksessa on ollut osia, joissa on uudelleen käytettyä vanhaa puumateriaalia tai että osa näytteistä on peräisin aluksen puutavaralastista. Pohjassa on myös satunnaista puutavaraa, joten on mahdollista, että nuorimmalla näytteellä on eri konteksti.
Hylky sisältyi 2020 tehtyyn Loviisanlahden pohjukan vedenalaisinventointiin (Subreering Ammattisukellustyöt Oy). Huhtikuussa 2020 hylky paikannettiin viistokaikuluotauksessa ja tarkastettiin sukeltaen. Hylky asettuu ruopatun väylän lounaislaidalle, ilmeisesti koillis-lounaissuuntaisesti. Hylky on vaurioitunut pahoin ruoppauksessa, ja osa sen rakenteista on levinnyt ympäristöön. Hylyn koko vaikuttaa olevan 16 x 8 m ja sen irtokappaleet ovat levinneet 32 m halkaisijaltaan olevan alueen sisälle. Alkuperäiseltä ilmoitetulta sijaintipaikalta, väylän itäpuolelta, ei jäännöksiä eikä ruoppauksen jälkiä havaittu, joten hylyn voi olettaa 1992 löydetyksi. Sukelluksen yhteydessä hylyn päältä nostettiin irtonainen lankku, joka valokuvauksen jälkeen palautettiin löytöpaikalleen. Hylyn sijainnin ollessa tiedossa, voidaan sen ristiriitaista lustoajoitusta tarkentaa tarpeen mukaan.
Irtolöytökohteen Loviisanlahti Laivasilta 2, Loviisan merenkulkumuseon pihaan sijoitettu ankkuri, löytöpaikka sijaitsee hylystä noin 90 metriä pohjoiseen. Sen sijaintitieto on epätarkka, joten ankkuri voi liittyä hylkyyn.

Tiiskeri pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tiiskerin pohjoispuolella, 1,39 merimailia Tiiskerin majakasta suuntaan 14,5 astetta. Merenpohja on paikalla kova, pintakerros on pehmeää sedimenttiä. Hylyn perän ja styyrpuurin puolella (länsi- ja lounaispuolella) on pohjavirran aiheuttama kuoppa, jonka ympärillä on valli. Hylyn keula osoittaa suuntaan 120 astetta ja perä suuntaan 300 astetta.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 27,3 metriä, leveys 5,7 metriä ja korkeus pohjasta keulan kohdalla 7,6 metriä. Alus on uponnut ilmeisesti perä edellä, koska runko on osittain murtunut perän kohdalta. Peräpeili on hajonnut ja sen rakenteita on pudonnut pohjalle hylyn ulkopuolelle. Peräsin seisoo pystysuorassa muun laivarungon maatessa voimakkaasti kallistuneena paapuurin puolelle. Peräsinpinna on havaittavissa. Keulamaston alaosa on pystyssä ja se on troolin peitossa. Keulamaston takana on ankkuripeli, joka on osittain romahtanut kannen läpi. Keulan muoto on melko pyöreä. Keulapuomia ei ole jäljellä. Keularankaan on merkitty syvyysmerkintöjä roomalaisin numeroin. Keskilaivassa on vierekkäin kaksi laivapumppua. Hylyn peräosassa on havaittavissa neljä tykkiä. Keulan vasemmalla puolella pohjassa on tukkiankkuri, jonka tukin pituus on noin kaksi metriä.
Hylkyyn mahdollisesti liittyviä anomalioita on noin 190 m sen länsipuolella, sekä keulan paapuurin puolelta noin 18 m koilliseen. Hylyn perästä 130 m suuntaan 300 astetta on noin 20 m pitkä anomalia, joka saattaa olla takilan osa.
Hylky löytyi 1990-luvun jälkipuolella kalastajan antaman vihjeen perusteella. Sukeltajaryhmä dokumentoi hylkyä kuvaamalla ja mittaamalla Museoviraston luvalla 1999. Vuonna 2000 ryhmä teki hylyllä kenttätöitä yhdessä Museoviraston kanssa. Tuolloin hylystä nostettiin kaksi esinettä lisätiedon saamiseksi hylystä. Nostetut esineet ovat piiposliininen tuoppi ja lautanen. Museoviraston Heikki Hyvösen mukaan tuoppi on koristeltu siirtokuvalla, jonka aiheena ovat Ariadne ja Baccus kreikkalaisesta mytologiasta. Tuopin kahvan lehtiaiheinen muoto on tyypillinen englantilainen 1700-luvun lopun koriste. Tuopin valmistaja saattaa olla Wedgwood tai Leeds. Lautasen valmistaja saattaa olla englantilainen Spode.
Aluksen identifioinnista ei ole varmuutta.

Kofladan (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kofladan -selän länsiosassa Limpan -luodon pohjoispuolella.
Puisen purjealuksen hylky, joka on hajonnut pitkin pohjaa. Havaittavissa on kylkikaaria ja ankkuripeli.

Korvören pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Korvören nimisen saaren pohjoispuolella, n. 120m rannasta
hylky hajonnut useaan eri osaan, neljä isompaa kokonaisuutta ja sekä paljon irtolautoja että kaaren palasia, isoin osa 7.5mx5.0m ja kolme muuta hieman pienempiä. Kaikki osat makaavat pohjalla samalla tavalla, laudoitus pohjaa vasten ja kaaret ylöspäin. Suurimman osan pohjoispuolella todennäköisesti pala köliä, osittain hiekkaan hautautuneena.

Rönnskärshällarna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kejvsalon länsiselällä Rönnskärhällarnan koillispuolella.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky hajonneena pitkin pohjaa. Rakenneosia on havaittavissa kahden metrin syvyydestä 18 metriin. Paikalla ei ole kokonaisempaa tai hylkyosaa, vaan ainoastaan irrallisia rakenneosia.
Hylyn oletetaan olevan Chapman -niminen venäläinen purjealus, joka haaksirikkoutui 1811.

Gåsören (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Loviisan ulkosaariston länsiosassa Gåsören -luodon pohjoispuolella.
Paikalla on havaittu puurunkoisen hylyn jäännökset; paljon kaaria, lautaa ja muita osia valkealla hiekkapohjalla.
Sijaintialueella viistokaikuluodattiin ja sukellettiin 2017. Pohjasta kohoaa massiivinen aluksen perän osa. Perärankaa on näkyvillä 2,83 metrin pituudelta. Alueella on myös muutamia tiheitä kaaria, joissa on laudoitusta kiinni. Lautojen leveys on noin 20 cm. Kaaret ja laudat painuvat hienoon pohjahiekkaan. Havaittavissa on myös yksi polvi. Kiinteämmän osan ympäristössä kivien lähettyvillä on hiekkaan osittain hautautuneita yksittäisiä puuosia. Riutan itäpuolella on aluksen pienehkö kylkipala (ks. alakohde Gåsören 2) ja erilaisia yksittäisiä rakenneosia.
Ei ole tietoa minkä aluksen hylystä on kyse. Pellingin Gåsarögrundetin matalikolle tiedetään haaksirikkoutuneen 11.5.1765 John & Doroty -niminen laiva, jonka määränpäänä oli Pietari ja kipparina John Wattson. Lastina oli takilan osia ja laivavarusteita, joita saatiin pelastetuksi.

Våtskär Hemviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisan saariston länsiosassa Våtskärin länsirannalla olevan Hemviken -lahden pohjukassa.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on 22,5 metriä pitkä ja noin 8 metriä leveä. Aluksesta on jäljellä sen pohjaosa. Alus on ollut rakenteeltaan tasasaumainen ja materiaali on ilmeisesti havupuuta. Hylyn päälle on kertynyt pohjamutaa.

Vargen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Espoon saaristossa Suvisaariston eteläpuolella ja Pentalasta itään Vargen -saaren luoteiskärjestä 20 - 30 metriä luoteeseen. Pohja on hiekkaa.
Tammesta rakennettu ja limisaumainen puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 12 - 13 metriä ja leveys n. 2,5 metriä. Hylky on vajonnut osittain hiekkaan ja sen toinen kylki on säilynyt. Kylkilautojen leveys on 30 cm ja paksuus 3,5 cm. Esillä on kolme kaarta, joiden leveys on noin 10 cm ja paksuus 4 cm. On mahdollista, että hylyn pohjaosa on säilynyt sedimentin sisällä. Hylystä irronneita osia löytyy 10 - 15 metrin päästä hylystä. Hylystä noin 40 metrin päässä on tiilikasa, joka saattaa olla peräisin hylyn lastista. Hylky vaikuttaa vanhalta kuluneisuuden ja rakennusmateriaalin perusteella.
Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1980-luvulla.

Pentala Kuggsund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Espoon saaristossa Soukasta etelään, Pentalan ja Lilla Pentalan välisessä Kuggsund -salmessa lähellä Lilla Pentalan rantaa. Kohde on hiekkapohjalla matalassa vedessä.
Paikalla on puurunkoisen limisaumaisen aluksen rakenneosia. Isompaa kiinteää hylkyä tai hylyn osaa ei ole havaittavissa. Irrallisia rakenneosia (mm. kylkilauta, kaari, V-muotoinen pohjatukki) on ajautunut Lilla Pentalan rantaan ja nostettu aikojen kuluessa pinnalle.
Espoon kaupunginmuseon hallussa on kaksi 1990-luvun alussa nostettua rakenneosaa. S.Wessmanin mukaan (2012) on kyseessä kaksi pohjatukkia, jotka on tehty luonnonväärästä puusta ja viimeistelty karkeasti. Pohjatukkien koko osoittaa, että alus on ollut melko iso. Osissa on havaittavissa puutappien paikkoja ja naulanreikiä. Osien ulkomuodon perusteella hylyn ajoitus voi olla keskiajalta 1800-luvulle asti. Espoon museon suunnitelmissa on yrittää saada tarkempi ajoitus kohteelle dendrokronologisella menetelmällä 2012-2013 aikana.
Rantaan ajautuneista osista otettiin 1999 kaksi puunäytettä puulajimääritystä varten. Puuaines on mäntyä (Helsingin yliopisto, kasvimuseo).

Staffan 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Espoon sisäsaaristossa Valackenin ja Soukanniemen välisessä kapeassa salmessa.
Limisaumaisen puualuksen hylky, jonka pituus on noin 15 m ja leveys noin 3-4 m. Kölin leveys leveimmillään on noin 40 cm ja kylkilautojen leveys noin 25 cm. Kylkilaudoissa on 10 cm:n välein nelikulmaiset naulanreijät.

Karhusalmi (Hanasund) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Lauttasaaresta länteen Karhusaaren ja Hanasaaren välisessä Karhusalmessa Länsiväylän eteläpuolella (Hanasund 1750).
Salmessa on vedenalainen väyläeste, jossa on aukko veneväylän kohdalla. Rakennelman Karhusaaren puoleinen osa on paremmin säilynyt. Rakennelma muodostuu hirsikehikoista, joiden sisällä on kiviä. Kohteen Karhusaaren puoleisen osan pituus on noin 62 metriä, leveys noin 4,5 metriä ja korkeus 1 - 1,5 metriä. Hanasaaren puoleinen osa on huonokuntoinen; jäljellä on kiviä, mutta ei juurikaan hirsikehikkoa. Teredo Navalis ry teki kohteelle tarkistus- ja dokumentointisukelluksen talvella 2005. Kohde on ollut Laivaston sukeltajakurssin tiedossa 1979, jolloin se on tehnyt rakenteesta luonnospiirroksen. Piirroksessa rakennetta kutsutaan tykkitieksi. Kohde on rajattu museokartalle Teredo Navalis ry:n 2005 kartan avulla suuntaa antavasti.

Salmö 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä etelään, Rönnskärin kaakkoispuolella olevan Salmen -saaren (ent. Salmö) itäkärjen koillispuolella, n. 150 metrin päässä rannasta.
Paikalla on puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky. Hylyn pituus on noin 20 metriä ja leveys noin 5 metriä. Hylky makaa kallistuneena toiselle kyljelleen. Aluksessa on ollut peräpeili. Keulan ja perän rakenteita on näkyvillä, samoin kaaria ja kylkilaudoitusta. Hylyn keskiosa on sedimentin peitossa.
Hylyn on oletettu olevan 1898 haaksirikkoutunut Amatus. Oletuksen todenperäisyyttä ei ole vahvistettu tutkimuksin.
Salmen 2 -hylystä länteen oli aiemmin hylkytieto nimellä Salmen 1. Tämä kohde poistettiin rekisteristä 2020, koska sama hylky oli ilmeisesti viety virheellisesti rekisteriin kahdesti. Suomen meriarkeologisen seuran jäsenet ovat todenneet kartoituksissaan 2020, että alueella ei ole kahta hylkyä.

Rågrund 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen eteläkärjestä etelään, Rönnskärin saaresta itään, Rågrund-saaresta pohjoiskoilliseen sijaitsevan pienemmän saaren eteläkärjen lähellä.
Puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky, jonka pituus noin 25 metriä ja leveys noin 5 metriä. Hylyssä on tiheä kaaritus. Hylystä irronneita osia runsaasti hylyn ympäristössä noin 14 metrin syvyyteen saakka. Rungon sisällä on kiviä.
Suullisen perinnön mukaan, joka on ollut tiedossa muun muassa merivartijoilla, alus upposi 1900-luvun alussa. Sen lastina oli viljaa, jota kellui saaristossa uppoamisen jälkeen (Hannu Konttinen 1993).

Varmbådan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen eteläpuolella Stor Träskösta itään, Varmbådanin saaresta itään sijaitsevien kahden pienemmän luodon itäpuolella.
Pahoin hajonnut puualuksen hylky, jonka pituus on noin 35 metriä ja leveys 8 metriä. Hylystä irronneita osia, kuten kaaria, on sen ympärillä ja kaikkiaan jäännökset ovat noin 40 x 12 metrin alueella. Hylyn keskellä on tiilitulisija. Kyseessä on mahdollisesti yksikantinen sota-alus. Muutamia tykkiportteja on havaittavissa. Takilan osia tai aseistusta ei ole jäljellä.
Hylystä otettiin puunäytteitä Suomen meriarkeologisen seuran kenttätyössä 2020. Tulokset: C14-ajoitus AD 1490-1660, dendrokronologinen ajoitus 1390-1468. Aluksen rakentamisessa käytetty puu on todennäköisesti peräisin Pohjois-Saksasta. Ajoitustulokset ovat osittain ristiriidassa sen kanssa, että hylystä on 1970-luvulla löydetty ja nostettu kupariraha, joka on vuodelta 1636. Ajoitusnäytteitä tullaan ottamaan lisää tiedon täydentämiseksi. Hylky on tarkoitus liittää Porkkala Wreck Parkin kohteeksi 2021.

Linjatauluhylky (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Porkkalanniemestä lounaaseen Träskön (Storlandet) -saaren länsipuolella kalliorinteen juurella. Saaren rannassa lähellä hylkyä on linjataulu, minkä mukaan hylky on saanut kutsumanimensä.
Paikalla on puurunkoisen tasasaumaisen järeätekoisen aluksen hylky. Puuaines on ilmeisesti tammea. Hylky on hajonnut kahteen isompaan osaan, joista toinen on rantarinteen suuntainen ja toinen kohtisuoraan rantaa vastaan. Rannan suuntaisen osan pituus on noin 30 metriä ja leveys vaihtelee kahdesta viiteen metriin. Tässä osassa on havaittu olevan jäljellä noin 80 kaarta, sekä sisä- että ulkolaudoitusta, useita polvia ja oletettu lastausluukku. Rannan suhteen kohtisuorassa olevasta hylkyosasta on tehty seuraavia havaintoja: pituus on noin 10 metriä, kansi on romahtanut, kansirakenteet ja kylkikaaret ovat osittain nähtävissä, keularanka on pystyssä, paapuurin kyljen laudoitus on osittain jäljellä.
Noin 25 metrin syvyydessä olevasta osasta on 2020 tehty seuraavia havaintoja ja arvioita: Alus on ollut kuparipellitetty, mutta kuparilevyt ovat hävinneet (pelastettu?). Pystysuuntaiset liitosniittaukset ovat kuitenkin jäljellä. Alus on todennäköisimmin ollut kauppa-alus, koska sen keulassa ja perässä havaittavissa olevat luukut ovat tyypillisiä 1700-luvun kauppa-aluksissa tavattuja pitkän tavaran lastausluukkuja. Yhden luukun kansikin on hylyn vieressä jäljellä, aika lähellä vastaavaa luukkua. Aluksessa on saattanut olla muutama tykki, koska peräosassa, mutta selvästi keskemmällä kuin lastausluukut, on havaittavissa suuremmat luukut molemmin puolin laivaa, jotka voisivat olla tykkiluukkuja. Hylkyä on aiemmin oletettu sotalaivaksi. Suomen meriarkeologinen seura ry otti hylystä puunäytteitä 2020 ajoituksen selvittämiseksi. C14-ajoitustulos oli AD1800-1930(
Saman hylyn osaksi on arveltu myös kohdetta 1220 (Rysbrantarna).

Remmarudden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen lounaispuolella Träskön -saaren pohjoisosan Remmarudden -niemestä länteen.
Laajalta alueelta matalikolta on löytynyt mm. puuhylyn palasia, tiilikasa, lasipullon ja posliininpalasia, kaksi tykkiä, tykinkuulia, rautaosia ym. Paikalle on saattanut hajota puurunkoinen alus. On myös mahdollista, että merenpohjassa matalikon ympäristössä olevat löydöt ovat seurausta laivan törmäyksestä matalikkoon, minkä jälkeen alusta on kevennetty pudottamalla tykkejä ja muuta varusteistoa mereen aluksen irti saamiseksi matalikolta.
Suomen meriarkeologisen seuran Markku Luoto sukelsi alueella 2017 ja kertoi Museovirastolle omana arvionaan, että puuosia on alueella niin vähän, että tuskin paikalle on uponnut kokonaista alusta. Meriarkeologinen seura otti 2020 hylystä puunäytteitä ajoituksen selvittämiseksi. C14-ajoitustulos oli AD1610-1680(

Rågrund 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen eteläkärjestä etelään ja Rönnskärin majakkasaaresta itään Råggrund -luodon eteläpuolella.
Hajonnut puurunkoisen aluksen hylky, joka on pahoin hajonnut hajanainen kokonaisuus. Jäännöksen pituus on noin 10 ja leveys noin 3 metriä. Aluksesta on jäljellä isompia kyljenkappaleita. Rauno Koivusaaren mukaan hylynkappaleita löytyy myös vastarannalta, Salmön pohjoispuolelta.
Hylystä noin 50 metriä länteen on tukkiankkuri, jonka valimen pituus on noin 3 metriä. Ankkuri on vahvasti syöpynyt ja huonossa kunnossa (saattaa myös kuulua johonkin muuhun kuin hylkyyn).

Rönnskärin tykkihylky (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä etelään olevan Rönnskärin eteläpuolella, Salmen -saaresta länteen sijaitsevassa karikossa.
Puurunkoisen aseistetun aluksen tasasaumainen kylkikappale. Yhtenäisen kappaleen koko on noin 10 x 2,4 metriä, jatkeena on noin 5,6 metrin rakenneosa. Kylkikappaleen yhteydessä on kolme tykkiä, joista kahteen liittyy lavetti. Toisessa lavetissa on yksi pyöräkin tallella. Kylkikappaleessa on havaittavissa tykkiporttien jäännöksiä. Irtonaisia hylkyosia on laajalla alueella ainakin 18 metrin syvyyteen asti. Matalammassa vedessä on kaksi ankkuria, joiden vieressä on yksi tykki ja hieman kauempana on kaksi isompaa tykkiä. Noin 10 metriä hylyn ulkopuolella havaittiin (1981) laivan peräsimen osa, jossa on jäljellä saranarakenteita. Peräsimen pituus on 6,80 metriä ja siitä irronneen lavan pituus on 2,40 metriä. Hylyn rakennusaine on jotain pehmeähköä puuta, mahdollisesti mäntyä tai lehtikuusta.
Meriarkeologi Harry Alopaeus on tehnyt kohteelle tarkastuskäynnin 1981 ja olettanut kohteen ajoittuvan Kustaan sotien aikaan 1788-1790, mutta piti mahdollisena myös nuorempaa ajoitusta.
Suomen meriarkeologisen seuran Markku Luodon 2017 ja 2018 tekemien havaintojen mukaan hylyssä olevat tykit ovat maksimissaan 24 naulaisia, eli pientä tai keskikokoa. Viereisellä matalikolla on muutaman metrin syvyydessä vähintään kaksi isoa tykkiä ja ainakin yksi isokokoinen ankkuri. Tykit ja ankkuri ovat matalikon korkeimman kohdan itäkaakkoispuolella. Suomen meriarkeologinen seura ry otti 2020 hylkyyn kuuluvasta peräsimestä puunäytteitä ajoituksen selvittämiseksi. C14-ajoitustulos oli AD1490-1670(

Notgrundin hylky (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Upinniemestä länteen Notgrundin pohjoispuolella, karikosta noin 50 metriä pohjoiseen.
Hajonnut puuhylky, jonka pituus on noin 15 metriä ja josta irronneita osia osia on melkoisen laajalla alueella. Rakennusmateriaali on todennäköisesti mänty. Aluksen osat on liitetty toisiinsa puutapein. Hylyssä on havaittu vuotovesipumppu. Sukeltaja Olavi Mäkinen nähnyt hylyssä nahkakengän (valokuva meriarkeologian yksikön vedenalaislöytöjen arkistossa).

Pärongrund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Kirkkonummen saaristossa Porkkalanniemestä lounaaseen, Pärongrundista länsilounaaseen.
Kyseessä on puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 11 metriä ja leveys 3.3 metriä. Hylyn perä on suora ja leveydeltään 105 cm. Löytökokonaisuuteen kuuluu kaksi naara-ankkurityyppistä ankkuria. Vuonna 2020 hylystä tehtiin seuraavia havaintoja ja arvioita: alus on ollut yksimastoinen "jahti" -tyyppinen alus, joka on ollut kalkkikivilastissa. Hylyssä on havaittavissa masto, peräsin (ilman pinnaa), peräranka ja saranat, kaksi laipiota, joiden välissä on kalkkivilasti, tulisijan tiilet (perässä?) sekä yksi pata perän ulkopuolella. Hylyn ulkopuolella on limisaumaisen veneen jäänteitä. Vene lienee tuhoutunut aluksen mukana.
Hylystä on tehty havaintoja 1990-luvulla ja 2005. Vuonna 2020 hylkyä on kuvattu 3D-mallintamista varten. Hylyn sijaintipaikka muinaisjäännösrekisterissä oli virheellinen ja korjattiin 2020.

Karlshamnsuddin hylky (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Karlshamnsuddin länsirannalla noin 100 m rannasta sijaitsee hajonneen puuhylyn osia, mm. kyljenkappaleita.

Trutkobbarna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen saaristossa Porkkalanniemen eteläkärjestä kaakkoon Trutkobbarna -saariryhmän alueella, ryhmän suurimman saaren itäpuolella.
Tammirakenteisen hylyn osa, jonka pituus on noin 20 metriä. Aluksesta on jäljellä vain pohjaa. Näkyvissä on kölin ja kylkilautojen osia. Ympäristössä on hylystä irronneita osia.

Linkobben (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Porkkalanniemestä etelään, Rönnskärin eteläpuolella Linkobben -luodon pohjoiskärjen pohjoispuolella pääosin 17-19 metrin syvyydessä viettävällä kallio- ja hiekkapohjalla. Hylky on solassa kallioharjanteiden välissä saaren rantarinteessä.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen huonokuntoinen hylky. Aluksen runkomuotoa tai kölin suuntaa ei ole hahmotettavissa. Rakenneosia (kaaria, kylkilaudoitusta, palkkeja, polvia) on pohjassa irtonaisina tai pienehköissä kokonaisuuksissa. Alus on ollut ilmeisesti tasasaumainen. Rakenteet ovat melko tukevia, mutta niitä ei ole runsaasti; osa hylystä voi olla kauempana.

Lybeckshällarna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä kaakkoon, Lybeckshällarna -luotojen pohjoispuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky. Aluksesta on jäljellä pohjaosa. Alus vaikuttaa olleen vankkarakenteinen kuparipellitetty purjealus, jossa on ollut vankat kaaret. Alueella on pohjaosan lisäksi muitakin hylyn osia ja joissakin osissa on havaittu palamisen jälkiä. On esitetty oletus, että alueella olisi kahden eri laivan osia. Jonkun tai joidenkin osien ympärillä on havaittu vaijeria, minkä on arveltu liittyvän hylyn osien nostoyrityksiin. On myös liikkunut huhupuheita, että paikalla on sotalaivan hylky ja tykkejä olisi joskus viety paikalta luvatta.
1980-luvulta peräisin olevan havainnon mukaan hylyn jäännöksiä on myös isoimman luodon länsipuolella sekä koillispuolella.
Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1970-luvulla ja uudestaan 1980-luvulla.

Små Mickelskären (Alusten hylyt)
Historiallinen; Österlandetin itäpuolella, Porkkalanniemen kaakkoispuolella.
Todennäköisesti talonpoikaisaluksen hylky, joka levinnyt laajalle alueelle, jäljellä mm. toistakymmentä isohkoa laudan ja kaaren kappaleita, laudoissa puunaulojen reiät. Kylkikaaren (mäntyä) perusteella alus on ollut limisaumainen.

Svarthällen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä itään Stor Mickelskärenin Bylandetista kaakkoon ja Svarthällen -luodosta itään. Paikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylkyjä tai hylyn osia, jotka ovat ilmeisesti peräisin ainakin kahdesta laivasta. Alueella on ainakin kolme isompaa kiinteää osaa sekä iso tukkiankkuri, ja nämä ovat matalikon ympäristössä eri syvyyksissä. Hylkysukeltajat olettavat, että alueella on haaksirikkoutunut ainakin Wega -niminen laiva.
23-25 metrin syvyydessä on laivan pohjaosaa ja köli. Kaaritus on tiheää ja kaarissa on kiinni sekä ulko- että sisälaudoitusta. Vieressä on järeä polvi.
Itäisimmässä hylyn osassa, joka on 9-10 metrin syvyydessä, on kaaritusta ja siinä kiinni ulko- ja sisälaudoitusta.
Eteläisimpään hylynosaan kuuluu sikoköli, jossa on mastonkenkä. Tämä hylynosa on noin 17 metrin syvyydessä.
Hylkyosien eteläpuolella rinteessä 11-12 metrin syvyydessä on isokokoinen tukkiankkuri, jonka varsi on noin kolmen metrin pituinen.

Kyrkogårdsö (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Kyrkogårdsön eteläpuoli, väylän eteläpuolella
Puuhylyn luuranko, laivan pituus yli 10m, sijainti virtaavassa paikassa, kaaret erottuvat

Långören 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Långörn-saaren eteläpuolella on havaittu hajonneen puuhylyn osia mm. ankkuripelin sekä takilan osia. Mitään suurempaa kokonaisuutta ei kuitenkaan toistaiseksi ole löytynyt.
Metsähallituksen vuoden 2016 Porkkalan alueen viistokaikuluotauksissa havaittiin joitakin mahdollisia hylyn osia (sijainti ETRS-TM35FIN 6648908, 355064), mutta ei mitään selkeää kokonaisuutta.

Amatus (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä etelään Rönnskärin kaakkoispuolella olevan Salmen -saaren (ent. Salmö) lounaisrannan tuntumassa.
Puurunkoisen aluksen hylyn osia Salmön lounaisrannassa. Hylyn oletetaan olevan Amatus -niminen suomalainen alus, joka haaksirikkoutui 1898. Sama identifiointioletus on yhdistetty muuhunkin Salmen -saaren lähellä olevaan hylkyyn ( ks. nro 1181).

Lövströmsudden (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky sijaitsee Stor Träskön itäpuolella. (Koivusaaren mukaan ei ihan tarkkaa paikkatietoa, mutta myöhemmin (14.4.1999) tarkensi paikan). Kyseessä on puuhylky, jonka pituus on yli 10 m, ja joka lepää hyvin loivalla (lähes tasaisella) pohjalla.

Ramsö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Ramsön ja Getön välissä, puolustusvoimien harjoitusalueella väylän kohdalla
Puulaivan hylky, jonka pituus n. 25m ja leveys n. 4m, mäntyä(?),
hylyn keula oli kiinni kivessä, joka merenkulun esteenä räjäytetty pois, jolloin hylky hajonnut entisestään.

Stakaudden (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Porkkalan Tullandetin eteläosassa, merivartioaseman (ent. luotsiasema) laiturin vieressä
Puisen purjealuksen hylky

Linlandet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen itäpuolella Stora Mickelskäreniin kuuluvien Södra Linlandet ja Norra Linlandet- saarien välissä, Norra Linlandet -saaren länsiosan etelärannalla.
Paikalla on hajonnut puurunkoisen aluksen hylyn osa, jonka koko on noin 14 x 7 metriä. Kyseessä on isomman aluksen peräosa. Rakentamisessa on käytetty puunauloja. Tammiset runkokaaret ovat jopa 25 cm leveitä.
Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvulla. Se ilmoitettiin uudestaan 1994. 2018 vapaaehtoinen sukeltaja mallinsi hylyn.

Tavastö (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Tavastön eteläranat
Tammesta rakennettu puuhylky osina, osittain hiekkaan hautautuneena, isolle alueelle hajonneena, joitakin osia nostettu rannalle "nippuun"

Stora Hanmholmen (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen eteläosan itäpuolella olevan Stora Hamnholmenin lounaispuolella. Sijaintitieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 30 metriä. Hylyssä on korkeat kyljet ja sen runko on suhteellisen ehjä. Hylky on tyhjennetty uppoamisen jälkeen. Hylyllä tiedetään sukelletun 1980-luvulla.

Engelsmansgrundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen saaristossa Porkkalanniemestä ja Järvö-saaresta itään Gråsälsbådarna (entinen Grisslebådarna) -saariryhmässä Engelsmansgrundetin länsiosan pohjoispuolella.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 15-20 metriä. Laiva on mahdollisesti ollut tiililastissa, koska kiinteän hylyn osan päällä on runsaasti tiiliä. Laiva on ollut melko kevytrakenteinen. Kiinteän hylyn osan ympäristössä on hylystä irronneita kappaleita. Keskellä hylkyaluetta on suurehko luonnonkivi.

Sandviken (1252) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on avomerellä Kirkkonummen edustalla aluevesirajan lähellä, Källbådanilta kaakkoon, noin 50 metrin syvyydessä.
Kyseessä on rautarunkoisen höyrylaivan hylky, jonka pituus on noin 35 metriä ja leveys noin 6 metriä. Runko on syöpynyt, mutta säilyttänyt muotonsa. Keula on terävä ja siro muodoltaan. Mastot ja reelinkien kaiteet ovat poissa. Konehuone on perälaivassa. Runko lepää pohjassa lähes pohjois-eteläsuunnassa siten, että keula osoittaa etelään.
Rauno Koivusaari paikansi hylyn viistokaikuluotaimella 1998. Alkuperäisenä hylkytietona oli miinanraivaustyön yhteydessä tehty havainto raivauskauden 1946 aikana. Suomenlahden merivartiosto teki hylystä ilmoituksen Museovirastolle 2002. Jussi Kaasisen sukeltajaryhmä dokumentoi hylkyä Museoviraston luvalla 2002 ja teki hylystä ja siinä olevista esineistä luonnospiirroksen. Sukeltajaryhmä identifioi hylyn ruotsalaiseksi höyrylaiva Sandvikeniksi laivakellossa olevan merkinnän avulla.
Sandviken oli rakennettu Englannissa Liverpoolissa 1871. Runko on rautaa. 1876 tapahtuneen haaksirikon aikaan aluksen kotipaikka oli Gävle, Ruotsi. Kapteenina oli J.F.Schytt. Upotessaan alus oli tulossa Kronstadtista Helsinkiin ja lastina oli viljaa. Onnettomuudessa aluksen 11 henkilön miehistö menehtyi ja vain aluksen päällikkö selviytyi.
Syksyllä 2011 Museovirasto sai sukeltajilta tiedon, että hylyn laivakello on anastettu. Museovirasto teki asiasta tutkintapyynnön, mutta tekijää ei saatu kiinni.

Sankbådan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen eteläkärjestä ja Mäkiluodosta lounaaseen Sankbådan -matalikon länsireunalla (länsi-itä-portin matalikolla).
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä. Näkyvissä ei ole kiinteämpää hylynosaa; laajemmalla alueella on pitkiä puita ja kaaria lähes pohjan tasolla. Yhdessä kohdassa 20-22 metrin syvyydessä on tiheä hylkypuiden keskittymä (kohteen koordinaatit vievät tähän kohtaan). Hylkyalueella on kaksi ankkuria matalammassa vedessä 17-18 metrin syvyydessä. Hylky on hajonnut pahoin mahdollisesti jäiden vaikutuksesta.
Hylky kuvattiin ja mallinnettiin Suomen meriarkeologisen seuran kenttätöiden aikana 2021. Hylky arvioitiin selkeästi 1900-lukua vanhemmaksi.

Bylandet (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Stor Mickelsären saariryhmään kuuluvan Bylandetin eteläpuolella
Puuhylky, jonka järeä kaaristo nousee 2-3 metriä pohjasta ylöspäin, sikokölin poikkileikkauksen mitat ovat n. 40x35cm

Matosaari 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Itä-Helsingissä Santahaminan koillispuolella, Jollaksen eteläosan luona Matosaaren eteläpuolella, rannasta noin 100 metrin päässä mutapohjalla.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 12,5 metriä ja leveys 3,5 metriä. Hylyn keulaosa on uponnut mutaan ja peräosa on pahoin hajonnut. Alus on ollut limisaumainen ja ainakin osaksi katettu. Kattamiseen viittaavat kaarien päissä näkyvät polvet. Aluksessa on ollut sisälaudoitus. Hylyn oikea laita nousee pohjasta vain vajaan puolen metrin korkeuteen, vasen puoli yli metrin korkeuteen pohjasta.
Hylyn on oletettu olevan Kriminsodan aikainen englantilainen luotausvene, joka ammuttiin upoksiin Lehmäsaaren patterista käsin. Osa aluksen miehistöstä pelastautui Matosaareen. Venäläiset rakensivat Matosaareen patterin 1855. Englantilais-ranskalaisen laivaston fregatin tiedetään tulittaneen Matosaarta Viipurinkiven suunnasta kesällä 1855. Tulitukseen vastattiin Matosaaresta ja Santahaminan puolelta. Patteri oli miehitettynä 1884 saakka, jolloin se lakkaustettiin.
Helsingin Urheilusukeltajart ry otti mittoja hylystä 1991 ja teki karkean luonnospiirroksen. Hylystä tehtiin 3D-mallinnus 2021.

Melkki länsiranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Melkin saaren länsirannan edustalla.
Kyseessä on tasasaumaisen puualuksen huonokuntoinen hylky. Rungon puuaines on mahdollisesti tammea. Vasen kylki on romahtanut hylyn päälle. Oikea kylki on paremmin koossa. Hylyssä on havaittu suora keulan muoto, pahoin hajonnut tasaperä sekä pronssitappeja ja -nauloja. Hylyn päälle on laskettu kaapeli. Hylyn arvioidut päämitat ovat 34 x 9,5 metriä.
Hylyssä on neljä ankkuria, jotka ovat ilmeisesti joutuneet hylkyyn myöhemmin.

Särkkä 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Suomenlinnan länsipuolella ja Särkän eteläpuolella Särkän aallonmurtajasta noin 30 metriä etelään.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on uponnut tai upotettu kivilastissa.
Kohde havaittiin Urheilusukeltajat ry:n sukeltajaryhmän tarkistussukelluksissa 1992. Ryhmä inventoi aluetta myös vuosina 1994 ja 1995. Harry Alopaeus inventoi samaa aluetta sukeltamalla vuonna 1975, koska tuolloin Helsingin kaupungilla oli suunnitelmissa laajentaa Särkän ja Harakan välille 1952-53 tehtyä aallonmurtajaa sijoittamalla paikalle Kustaanmiekansalmen levennyksessä louhittuja kalliolohkareita. Alopaeus havaitsi alueella ainakin kuuden hylyn osia.

Arsis (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Suomenlinnassa, Länsi-Mustasaaren ja Särkän saaren välisessä salmessa, lähempänä Särkän saaren rantaa. Arsis upotettiin Särkänsalmeen heinäkuussa 1855 nimellä Blokadilaiva 10. Sen tarkoitus oli estää Krimin sodan aikana brittiläis-ranskalaisen laivaston pääsy Helsinkiin sulkemalla kapea sisääntuloväylä.
Sotalaiva oli rakennettu Pietarissa laivamestari V.F Stoken valvonnassa. Köli laskettiin 30.11.1827 ja vain 11 kuukautta myöhemmin sen runko oli valmis. Alkuperäisen aluksen koko oli 54,5 x 14,3 metriä ja se oli varusteltu tykeillä. Aktiivisena palvelusaikanaan se risteili Itämerellä parin vuosikymmenen ajan. Alusta korjattiin mm. Turussa vuonna 1833 sen ajettua karille. Toisen kerran laivaa remontoitiin Turussa 1837-1842. Alus risteili myös Pohjanmerellä vuosina 1840 ja 1847.
Alus kuului alun perin Hesekiel-luokkaan ja se oli viimeisiä Venäjän Itämeri- laivaston purjehtivia puisia sotalaivoja. Hesekiel-luokkaan kuului 25 laivaa. Se edusti perinteistä kaksikantista linjalaivaa, joka oli varusteltu 74 tykillä. (tarkempi tutkimushistoria ks. Koivikko 2017:104-137 ja historia Tredrea and Sozaev 2010:228).
Krimin sodan aikana vanhentunut sotalaiva muutettiin Helsingin Katajanokalla sijainneella korjaustelakalla blokadilaivaksi ja upotettiin nykyiselle sijaintipaikalleen. Sodan jälkeen väylä piti avata jälleen liikenteelle ja sen vuoksi väyläesteeksi upotettu alus osittain raivattiin 1860- luvulla.
Nykyisin siitä on jäljellä aluksen pohjaosa ja irto-osia levinneenä meren pohjaan. Alus oli tasasaumainen ja rakennettu havupuusta. Matalammassa päässä on kaksi pientä tukkiankkuria ja kettinki, joka erkanee hylystä. Äärimitat noin 30 x 30 m, hylky on levinnyt laajalle alalle. Hahmotettavissa on ainakin kaksi ehjempää rakennekokonaisuutta. Rakenteita on ajoitettu dendrokronologisella menetelmällä. Aluksen rakentamisessa käytettyjen puiden lustosarjat päättyvät aikavälille 1685-1725.
Hylky kuuluu Särkänsalmen väyläesteeseen yhdessä toisen hylyn (ID1308 Retvizan) ja hirsistä rakennettujen arkkujen (ID1306 Särkänsalmen väyläesteen länsiosa ja ID1307 Särkänsalmen väyläesteen itäosa) kanssa.

Ryssänsaari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Eteläsatamassa Ryssänsaaren pohjoisrannassa olevan pienen lahdelman edustalla.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 30 - 40 metriä ja leveys 6 - 9 metriä. Hylky makaa koillis-lounaissuuntaisesti pohjoiseen viettävässä rinteessä. Hylky on huonokuntoinen ja sen kyljet ovat romahtaneet sivuille.
Hylyn taustaa pyrittiin selvittämään 1998 vedenalaisinventoinnin yhteydessä, joka tehtiin Särkänsalmen väylän kehittämissuunnitelman yhteydessä (Matias Laitinen). Saarelaisten oletuksen mukaan hylky on 80-100 vuotta vanha proomu. Dendrokronologisten ajoitusten mukaan (Zetterberg 1998) kahden ajoitettavissa olevan näytteen lustosarjat päättyivät vuoteen 1765. Molemmat näytteet ovat tasasaumaisista kylkilaudoista, joten niitä on veistetty ja puun alkuperäinen pinta hävinnyt jo kylkilautaa tehtäessä. Oletettavasti hylky siten ajoittuu 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alkupuoliskon väliselle ajanjaksolle. Laiva on rakennettu mahdollisesti Pohjanmaalla suunnilleen Vaasan ja Oulun välillä. Kerrotaan, että hylystä peräisin olevaa puutavaraa on käytetty saarella rakentamiseen.

Kronprins Gustav Adolf (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Helsingin edustalla, Harmajan majakasta noin 6,5 kilometriä lounaaseen.
Ruotsalainen linjalaiva Kronprins Gustav Adolf tuhoutui ja upposi Helsingin edustalla vuonna 1788 Kustaa III:n ja Venäjän Katariina II:n välisessä sodassa. Hylky löydettiin vuonna 1995 Merivoimien tutkimuslaitoksen viistokaikukartoituksissa.
Aluksen jäänteet makaavat 18–20 metrin syvyydessä levinneenä noin 100 x 100 metrin alueelle. Hylky muodostuu aluksen rungon pohjaosasta, kaatuneista kyljistä, irrallisista rakenneosista sekä tykeistä, tykinkuulista ja muista esineistä. Tykkejä on löydetty 71 kpl (26 kpl 36 naulan tykkiä, 28 kpl 24 naulan tykkiä ja 8 kpl 6 naulan tykkiä). Kolme tykkiä on nostettu ja konservoitu. Hylyssä on myös kaksi suurta ankkuria.
Museovirasto ja Suomen Kulttuurirahaston apurahalla toiminut työryhmä tekivät kenttätöitä kohteella 1990-luvun lopulla. Vuonna 2000 hylyllä avattiin sukeltajille tarkoitettu infotauluin varustettu sukellusreitti eli vedenalainen puisto. Puisto aukaistiin osana Helsingin kulttuurikaupunkivuotta ja se oli koko Itämeren alueen ensimmäinen vedenalainen puisto. Hylystä muistuttaa myös Suomenlinnan bastioni Zanderissa BALTACAR-hankkeessa vuonna 2019 pystytetty kyltti.
Hylyn ja sen lähiympäristön alueella on hyvin havaittavissa vedenalainen maisema, jossa yhdistyvät kulttuuriperintö- ja luontoarvot.
Aluksen haaksirikkoutumiseen johtaneet tapahtumat tunnetaan arkistolähteistä. Sodan ensimmäinen meritaistelu käytiin Suomenlahdella Suursaaren luona 17.7.1788. Taistelu päättyi ratkaisemattomana ja ruotsalaiset purjehtivat Helsinkiin Viaporiin. Loppukesästä Ruotsin laivasto partioi Suomenlahdella etsien vihollista. Elokuun 5. päivän iltana joukko ruotsalaisia aluksia, mukana Kronprins Gustav Adolf, ankkuroitui tiedusteluretken päätteeksi Viaporin lähelle. Seuraavana aamuna venäläiset yllättivät alukset sumun turvin. Muut ruotsalaiset alukset pääsivät pakoon mutta Kronprins Gustav Adolfilla oli vaikeuksia ankkurinsa noston kanssa. Lopulta ankkurin köysi oli pakko katkaista ja alus pääsi pakenemaan. Tuuli painoi kuitenkin aluksen pois väylältä ja se ajautui ennen tuntemattomalle karille. Muutaman laukauksen jälkeen linjalaivan oli antauduttava venäläisille, jotka valtasivat aluksen ja ottivat sen miehistön vangeiksi. Lisäksi aluksesta pelastettiin takila ajan tavan mukaisesti uusiokäyttöön. Lopulta venäläiset sytyttivät linjalaivan tuleen ja se räjähti. Aluksen kohtaloksi koitunutta karikkoa alettiin kutsua nimellä Gustav Adolfin matalikko.
Linjalaiva Kronprins Gustav Adolf valmistui Ruotsin Karlskronassa 1784. Alus oli ensimmäinen kymmenen sisaraluksen sarjasta, jotka rakennettiin aikansa kuuluisimman laiva-arkkitehdin Fredrik Henrik af Chapmanin piirustusten mukaan. Linjalaivat muodostivat Ruotsin avomerilaivaston tulivoimaisimman alustyypin. Meritaistelussa linjalaivojen tehtävänä oli asettua yhdessä pitkään suoraan linjaan kylki vihollista päin ja ampua samanaikaisesti koko tulivoimallaan täyslaidallisia.

Susisaaren hylky 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Susisaaren länsirannalla.
Hiekkaan hautautunut puulaivan hylky. Näkyvissä on pääasiassa kaarien päät. Hylky on limisaumainen, noin 15 metriä pitkä ja sen sisällä on tiiliä.
Veli Collianderin on tehnyt hylkyilmoituksen 5.10.1982. Teredo Navalis ry. on tutkinut aluetta vuonna 1987. Luksian tutkimussukelluskurssilaiset suorittivat työnäytteensä dokumentoimalla hylkyä dendrokronologista näytteenottoa varten syksyllä 2011. Hylystä on runsaasti kuvia ja luonnospiirros opiskelijoiden laatimassa raportissa.
Osana "Veteen vajonneet, Ruotsin laivaston hylyt Suomenlinnan kulttuuriperintönä" hylyn mallinsi fotogrammetrisesti Kari Hyttinen ja Pasi Lammi vuonna 2021.

Kalkkisaari Kalkholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Itä-Helsingissä Vuosaaren sataman lähellä Kalkkisaaren koilliskärjestä noin 35 metriä itään, 4 - 5,5 metrin syvyydessä.
Paikalla on limisaumaisen puurunkoisen aluksen hylky, joka makaa kölillään osittain sedimentin peittämänä. Puumateriaali on todennäköisesti havupuuta. Hylyn suurin pituus on 12,4 metriä ja suurin leveys 6,5 metriä. Hylyn kyljet ovat kaatuneet sivuille. Paapuurin puolella kaaria on pystyssä nousten 1 - 1,5 metrin korkeudelle pohjasta. Styyrpuurin kaaret makaavat pohjalla. Perässä alimmat laitalautakerrat ovat paikoillaan. Laitalautojen leveys on 20 - 26 cm ja paksuus 4 - 5 cm. Köliä ei ole näkyvissä, vaan se on todennäköisesti painunut sedimenttiin, mutta oletettu sikoköli on havaittavissa. Keulan lähellä on tiiliä noin 1 x 1 metrin alueella. Tiilet ovat mahdollisesti tulisijan tiiliä. Takilan osia ei ole havaittavissa. Oletettu peräranka on 3 - 4 metrin päässä hylyn perästä sedimenttiin hautautuneena.
Kalkkisaaressa on useita vanhoja kalkkilouhoksia, jotka olivat käytössä 1700-luvulta 1800-luvun alkupuolelle. Kalkkia kuljetettiin kaljaaseilla ja sitä vietiin muun muassa Suomenlinnan rakennustöihin.
Hylky löytyi 1990-luvun lopulla viistokaikukartoituksessa, joka kuului Vuosaaren satamahankkeen takia tehtyyn arkeologiseen vedenalaisinventointiin. Viistokaikukartoituksen teki Baltic Eye Ltd. Arkeologina inventoinnissa oli Matias Laitinen.

Emilie (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin ulkosaaristossa Harmajasta ja Uusimatalasta kaakkoon ja Kuivasaaresta lounaaseen 23-27 metrin syvyydessä.
Höyrylaiva Emilien hylky kahteen osaan hajonneena. Hylyn keula osoittaa ilmeisesti pohjoiseen ja perä etelään. Runko on katkennut laivan savupiipun kohdalta. Hylkyalueen laajuus on kokonaisuudessaan ainakin 20 x 40 metriä ja se on kaiken kaikkiaan vaikeaselkoinen, koska laiva on niin pahoin hajonnut. Peräosa makaa pienellä kumpareella. Hylyn keulaosa makaa peräosan vasemmalla (länsi?) puolella. Molempia osia on ilmeisesti purettu. Hylyn peräosassa ovat takaruuman reunaosat. Ruumassa on muutaman sementtitynnyrin sisältö tallella. ”Tynnyreitä” löytyy hylyltä enemmänkin. Takaruuman takaa löytyy potkuritunneli ja seuraamalla hylkytavaraa taaksepäin löytyy potkurinakselin läpivienti ja rikkonainen potkuri.
Keulaosaa on vielä enemmän hajalla kuin peräosa. Siitä ovat jäljellä lähinnä komentosillan alapuoliset osat ja sen takana olevat hyttirakenteet. Suuri höyrypannu on pystyssä komentosillan oikealla puolella ja sen edessä pohjalla on suuri sylinterinmuotoinen säiliö. Keulan edestä (pohjoiseen?) löytyy ankkuriketju, joka johtaa ankkurille. Hylyssä on tehty Emilie -nimeen viittaavia kirjainhavaintoja.
Emilien upottivat englantilaiset 1918, ettei alus joutuisi saksalaisten haltuun. Hieman toisaalla upotettiin Obsidian ja Cicero, jotka myös olivat Itämerelle 1914 jääneitä englantilaisia aluksia. Emilien hylky on muinaismuistolain perusteella muinaisjäännös.
Rauno Koivusaari paikansi hylyn viistokaikuluotaamalla 1997. Luotauksen pohjatietona oli Helsingin luotsiaseman tieto hylystä. Teemu Kerola, Vesa Kemi ja Urheilusukeltajat ry on selvittänyt hylkyä pitemmän ajan kuluessa sekä kentällä että kirjallisista lähteistä. Hylyssä tehtyjä havaintoja on esimerkiksi verrattu valokuviin Emiliestä ja Obsidianista sekä pohjapiirrokseen Cicerosta. Raportti on liitteissä. Videota on osoitteessa https://www.youtube.com/watch?v=_724Y9uQ4CY (Wreck Emilie).

Harmaja 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Harmajan itäpuolella noin 30-50 metriä rannasta kovalla hiekka- ja sorapohjalla. Kokonaisuudessaan löytöalue ulottuu kuitenkin laajemmalle alueelle noin 130 metrin päähän rannasta.
Paikalla on pahoin hajonnut puurunkoisen aluksen hylky, joka on noin 20 metriä pitkä. Hylyn päältä ja laajemmalta alueelta on löytynyt runsaasti tykinkuulia ja kartussin osia. Harmajan luotsit löysivät alueelta 1970-luvulla mm. srapnellin ja lavetinpyörän.
Museoviraston Harry Alopeaus sukelsi paikalla 1972 ja arveli hylyn olevan mahdollisesti Krimin sodan ajalta peräisin.

Puolimatkansaari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Puolimatkansaaren luoteispuolella, Ryssänsaaren eteläkärjestä n. 110m ja Puolimatkansaaren pohjoiskärjestä n. 85m
Laitinen:Hylky on noin 7.5 m pitkä ja 2.5 m leveä limisaumainen vene. Se makaa osittain mutaan hautautuneena ja lievästi paapuurin kyljelle kallellaan. Paapuurin kylki kaatunut pohjalle, styyrpuurin kylki pystyssä ja siinä on ainakin 5 lautakertaa. Keula on osittain vielä ehjä, veneen pohjalla on kaarien sisäpuolella pohjalaudoitusta. Kohde on ison veneen kokoinen alus, joka on vielä osittain muodoissaan.

Särkänsalmen väyläesteen länsiosa (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnan alueen länsiosassa Särkkä -saaren eteläosan itärannassa Särkänsalmessa.
Hirsirakenteinen ja kivitäytteinen väyläesteeksi tehty pitkänomainen arkkukokonaisuus. Rakenne alkaa aivan Särkän saaren rantavedestä noin 10 metriä saaren itärannalla olevan lahdelman eteläpuolelta ja suuntautuu kaakkoon kohti Länsi-Mustasaaren lounaiskulmaa (kohti Särkän salmen itäistä hirsiarkkua, ID1307). Lähellä rantaa arkun yläpinta on alle kahden metrin syvyydessä. Arkun ulkopää salmen puolella on noin kolmen metrin syvyydessä ja rakenne ulottuu 7,5 metrin syvyyteen asti. Arkun ulkopäädyn alareuna roikkuu noin 1-1,5 metrin matkalta kallioreunan ulkopuolella. Rakenteen kokonaispituus on noin 35-40 m ja leveys salmen puoleisessa päässä on noin 14 m. Rakenteessa on viisi pitkittäislaipiota ja useita poikittaislaipioita. Arkkurakenteen alaosassa on välitaso, joka on tehty poikittaisista hirsistä. Täytteenä käytetty kivilouhe on todennäköisesti tämän välitason päällä. Rakenteen kaakkoiskulmassa on 21 salvottua hirsikertaa ja arkun korkeus on 4,5 metriä. Rakenne on pääsääntöisesti hyväkuntoinen, mutta jonkin verran irronneita hirsiä on levinnyt läheisille kallioterasseille. Särkän salmen inventoinnissa vuonna 1998 sahattiin rakenteesta puunäytteitä (FIU3210, FIU 3211, FIU 3212, FIU 3213, FIU3214) dendrokronologista ajoitusta varten. Näytteessä oli vuosilustoja aikaväliltä 1716 – 1837 ja alustavasti sen kasvupaikaksi on määritetty Uusimaa. Näytteissä oli sekä kuusta että mäntyä.
Rakenne on Krimin sodan jälkeen vuonna 1863 valmistettu väyläestearkku, joka liittyy Helsingin puolustamiseen. Samaan kokonaisuuteen liittyvät väyläesteen itäosa (ID1307) ja kaksi hylkyä Arsis (ID1289) ja Retvizan (ID1308) uudelleen nimettyinä blokadilaivoiksi. Ne upotettiin salmeen Krimin sodan aikana ja raivattiin osittain pois hirsiarkkujen rakentamisen yhteydessä 1860-luvulla (tarkempi tutkimushistoria ks. Koivikko 2017:104-137).

Retvizan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Suomenlinnassa, Länsi-Mustasaaren ja Särkän välisessä salmessa, lähempänä Länsi-Mustasaaren rantaa. Retvizan upotettiin Särkänsalmeen heinäkuussa 1855 nimellä Blokadilaiva 9. Sen tarkoitus oli estää Krimin sodan aikana brittiläis-ranskalaisen laivaston pääsy Helsinkiin sulkemalla kapea sisääntuloväylä.
Tämän puurunkoisen aluksen jäänteitä on levinneenä 70 x 40 metrin alueelle. Hylky on yhdessä Arsis- nimisen laivanhylyn kanssa (ID 1289) osa Särkänsalmen purjehdusestettä, johon kuuluu myös saarten rannoilta kohti salmen keskustaa suuntautuvat hirsiarkkurakenteet. Kohdetta on ruopattu väylän parannustöiden yhteydessä viimeksi 2000- luvulla.
Sotalaiva oli rakennettu Arkangelissa laivamestari V.A Ershovin valvonnassa. Köli laskettiin 21.5.1837 ja laivan runko valmistui kaksi vuotta myöhemmin. Alkuperäisen aluksen koko oli 54,5 x 14,6 metriä ja se oli varusteltu tykeillä. Sen neitsytmatka Arkangelista Kronstadtiin tehtiin vuonna 1839. Aktiivisena palvelusaikanaan 1840-luvulla, se risteili Itämerellä ja Pohjanmerellä.
Laivan palvelusaika Venäjän Itämeri- laivastossa loppui vuonna 1851 kahdentoista aktiivisen palvelusvuoden jälkeen. Se korjattiin Krimin sodan aikana blokadilaivaksi Helsingin Katajanokalla sijainneella korjaustelakalla ja upotettiin nykyiselle sijaintipaikalleen.
Sodan jälkeen väylä piti avata jälleen liikenteelle ja sen vuoksi väyläesteeksi upotettu alus osittain raivattiin 1860- luvulla. Nykyisin siitä on jäljellä aluksen pohjaosa ja irto-osia levinneenä meren pohjaan.
Alus kuului alun perin Hesekiel-luokkaan ja se oli viimeisiä Venäjän Itämeri- laivaston purjehtivia puisia sotalaivoja. Hesekiel-luokkaan kuului 25 laivaa. Se edusti perinteistä kaksikantista linjalaivaa, joka oli varusteltu 74 tykillä. (tarkempi tutkimushistoria ks. Koivikko 2017:104-137 ja historia Tredrea and Sozaev 2010:228).
Ennen viimeisintä ruoppausta rakenneosat olivat kahtena suurena kasaumana, josta toisessa oli tunnistettavissa ainoastaan osa aluksen kantta. Inventoinnin (Laitinen 1998) jälkeen alueella tehtiin väylän parannukseen liittyviä ruoppauksia. Ruoppauksessa esiin nostetut hylkypuut kuljetettiin Helsingin Verkkosaareen, missä Subsurface -yritys dokumentoi osia Harry Alopaeuksen kanssa.
Monikeilainluotauksessa vuonna 2010 ja viistokaikuluotauksessa vuonna 2020 hylkyalue on edelleen nähtävissä.

Pikku-Mustasaari 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde on Suomenlinnassa Pikku-Mustan itärannalla, Merisotakoulun saunarakennuksen koillisnurkan kohdalla.
Kyseessä on puurunkoinen hylky, jonka pituus on noin 10 metriä ja leveys noin 3 metriä. Hylky on lähes kokonaan syvälle pohjasedimentteihin hautautunut, mudasta nousee ainoastaan yksittäisiä kaaria. Hylyn perä vaikuttaa hajonneelta, keula on uponneena mutaan ja mahdollisesti paremmin säilynyt. Hylyn ympärillä on irtonaisia rakenneosia. Puumateriaali on tammea. Dendrokronologisen ajoituksen (Pentti Zetterberg, Joensuun yliopisto) perusteella aluksen rakentamisessa käytetyt puut arvioidaan kaadetuiksi 1600-luvun loppupuolella.
Hylky löytyi Helsingin kaupungin rakennusviraston kustantamassa vedenalaisinventoinnissa, jonka tekivät Kalle Virtanen ja Markku Luoto. Rauno Koivusaari oli viistokaikuluotaajana. Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa kohde tarkastettiin robottikameralla talvella 2007 ja todettiin sen peittyneen lisää rantamuurin korjaustöiden yhteydessä.
Hylky viistokaikuluodattiin Museoviraston meriarkeologien toimesta syksyllä 2020 ja rakennetta on edelleen näkyvissä pohjassa.

Iso Mustasaari 4 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnan vesillä Iso Mustasaaren itäpuolella, noin 10 metriä rannasta.
Pahoin hajonneen puualuksen hylky. Vain aluksen pohja on jäljellä. Hylkyä ei tarkastettu Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010.
Museovirasto on saanut kohteesta ilmoituksen 1969.

Pikku-Mustasaari 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pikku-Mustasaaren länsipuolella n. 15 metriä rannasta alas laskeutuvan kallion juurella.
Limisaumaisen puualuksen 13 metriä pitkä köliosa, jossa on jäljellä noin 20 pohjatukkia, osa kaaria ja oletettavasti vasemman puolen laudoitusta. Laudoitus näkyy osin hylyn sisäpuolelta, sitä on näkyvissä 7 metrin matkalla 0-1.2 m:n korkeuteen. Kaarien leveys on keskimäärin 13 cm ja kaariväli 60 cm (mitattu keskihylystä). Pohjalautojen leveys noin 24 cm ja paksuus n. 4 cm. Hylky on osittain mudan peittämä.
Hylyssä tehtiin tarkastussukelluksia 2007 ja 2010 inventoinnin yhteydessä. Siitä on videomateriaalia luetteloituna numerolla MA200909:50.

Mulan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Hangon itäisessä saaristossa Mulan -saaren pohjoispuolella noin 50 metriä rannasta 10-14 metrin syvyydessä.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, jonka koko on noin 12 x 4,7 metriä. Aluksesta on jäljellä vain pohjaosa. Alus on ollut rakenteeltaan limisaumainen ja mäntyrakenteinen lukuunottamatta joitakin keulan tammisia rakenneosia. Hylyn alustyyppiä ei ole pystytty määrittämään. Mahdollisesti kyseessä on pieni rannikkoalus, joka muistutti lähinnä lotjaa, skuuttia tai proomua. Aluksessa on voinut olla yhdestä kolmeen mastoa ja ainakin yksi raakapurje. Hylkyä ei ole pystytty identifioimaan.
Museovirasto järjesti hylyllä kaivauksia vuosina 1988-1996. Hylyssä ollut tiilikerros siirrettiin sivuun ja hylyn rakenteet mitattiin. Hylkyä on dokumentoitu piirroksin ja valokuvin. Kaivauksissa nostetut lukuisat esineet ovat Museoviraston Suomen merimuseon kokoelmissa. Kaivauksissa on nostettu muun muassa käsiaseita, ruutisäiliöitä, lyijykuulia, rintahaarniska, satulanosia, rahoja, jalkineita, puuastioiden osia, nahkaesineitä, kaksi pronssista kirkonkelloja, lyijyluoti ja tinapulloja. Lisäksi on nostettu muun muassa pumpun ja takilan osia. Esineet ovat kuuluneet sekä aluksen lastiin ja varusteisiin että miehistön henkilökohtaiseen omaisuuteen.
Dendrokronologisen analyysin ja esinelöytöjen perusteella hylky ajoittuu 1600-luvun alkupuolelle. Dendrokronologinen tutkimus osoittaa laivassa käytetyn puuaineksen olevan peräisin Tukholman ympäristöstä, ja puut on kaadettu 1600-luvun alussa. Oletettu aluksen rakennusaika on vuoden 1608 tienoilla. Arvion mukaan rakennuspaikka on Suomen alueella jollakin kruunun varveista, joita oli useita etelärannikolla.
Aluksen uppoaminen on voinut tapahtua vuosien 1611 - 1614 paikkeilla. Uppoamisen syyksi on esitetty karilleajoa Mulanin saaren läheiselle matalikolle, joka sijaitsee saaresta satakunta metriä itäkoilliseen. Mulanin saaren vanha nimi, Klockskär, saattaa viitata hylystä löytyneisiin kirkonkelloihin ja paikallisen väestön tienneen kirkonkellojen uponneen aluksen mukana.
Nuorin hylystä löytynyt raha, Alankomaiden taaleri, on lyöty vuonna 1611. Hylystä on nostettu kaksi kirkonkelloa, joista toisessa on vuosiluku 1598. Esinelöytöihin kuuluu myös mustesäiliö, jossa on nimi Petrus Nikolai ja päivämäärä 5.12.1610.
Aluksen arvellaan kuljettaneen ruotsalaisten ryöstämää sotasaalista, mahdollisesti myös veroparseeleja, ja olleen matkalla idästä, Suomenlahden perukalta kohti länttä ja Ruotsia. Kruunu käytti kuljetuksissaan toisinaan myös talonpoikaisaluksia. Aluksen lastiin kuului myös tavallisia idästä päin tuotuja kauppatavaroita. Aluksen tiililasti voi olla kauppatavaraa, mutta ne voivat olla myös ryöstösaalista kirkosta tai luostarista, sillä 1500 -1600-lukujen vaihteen sodissa ruotsalaiset valloittajat purkivat rakennuksia Venäjällä.

Joskär 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tvärminnessä Joskärin ja Halsholmenin välisessä salmessa Joskärin eteläpuolella noin 25 metrin päässä rannasta.
Kyseessä on puurunkoisen tasasaumaisen purjealuksen hylky, jonka pituus on noin 30 metriä ja leveys 7,60 metriä. Hylystä on jäljellä rungon alaosa. Keularankaa ei ole löytynyt ja peräranka on hylyn perän lähellä hajonneena osiin. Hylyn ympärillä erityisesti styyrpuurin puolella ja perän takana on hylystä irronneita rakenneosia. Hylyn sisäosassa on runsaasti sen puurakenteita. Hylyn styyrpuurin puoleisessa osassa lähellä keulaa on kasa suurikokoisia kiviä.
Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvulla. Hylkyä on dokumentoitu ja kaivettu useina vuosina (1998 - 2017) Hangon kesäyliopiston järjestämien meriarkeologisten kenttätyökurssien yhteydessä. Arkeologisissa kaivauksissa hylystä on löytynyt mm. saviastioiden paloja, liitupiipun osia, tynnyrin osia, luunpaloja, painolastipiikiviä ja tiiliä. Kesäyliopisto on teettänyt hylystä dendrokronologisen ajoituksen, jonka mukaan alus on rakennettu 1600 - 1700 -vuosisatojen vaihteessa kaadetuista puista. Alusta on saatettu rakentaa uudestaan tai korjata noin 1730. Rakennusmateriaalina on pääasiassa mänty. Laivassa käytetyt puut ovat kasvaneet Kaakkois-Suomen tai Karjalan seudulla.

Granbusken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Tvärminnessä, Kupungarin saariryhmän eteläpuolella, Granbuskenin saaresta noin 50 - 100 metriä etelään.
Paikalla on tasasaumaisen puurunkoisen aluksen hylky, joka on hajonnut kahteen osaan pituussuunnassa. Osien pituudet ovat noin 30 metriä ja 26 metriä. Hylyn pienempiä rakenneosia on laajalla alueella. Alus vaikuttaa olleen tukevarakenteinen ja tiheästi kaaritettu. Se on ollut ilmeisesti kaksikantinen. Runko on tammea.
Hangon kesäyliopiston meriarkeologian kurssi otti 2001 ja 2002 hylystä näytteitä lähetettäväksi Lundiin dendrokronologista ajoitusta varten. Ajoitus ei kuitenkaan selvinnyt vuosilustojen liian vähäisen määrän takia. Puumateriaali varmistui tammeksi.

Antonia (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Lappohjassa venesataman alueella Ekön pohjoispuolella.
Kolmimastoisen puurunkoisen parkkilaivan hylky, jonka pituus on noin 30 metriä. Alus on limisaumainen. Runko on edelleen melko ehjä. Läheisen laiturin betoniset painot kettinkeineen on pudotettu hylyn päälle. Ankkuripeli on tallella. Hylky on harrastajasukeltajien talvisukelluskohde.
Hylyn oletetaan olevan parkki Antonio, joka oli kotoisin Virosta. Aluksen kerrotaan rakennetun vuonna 1890 ja uponneen 1939. Ei ole tietoa, mihin lähteeseen uppoamisajankohta 1939 perustuu. Åbo Tidningin 23.1.1898 uutisen mukaan Tammisaaressa Lappvikin satamassa haaksirikkoutui 21.1.1898 Antonia-niminen Tammisaareen rekisteröity parkki, joka oli rakennettu 1864. Alus oli ankkuroituna satamaan, kun se myrskyssä irtosi ja ajautui rantaan täyttyen vedellä. Ehkä tämä hylky ajautui myöhemmin syvemmälle veteen. Hylyn identifiointia voidaan pitää epävarmana.
Hylky löytyi 1970-luvulla. Merenkulkulaitoksen Merikartoitusyksikkö luotasi hylyn monikeilainluotaimella 2007 kartoitustöidensä yhteydessä. Hylky kuului 2016 vedenalaisinventoituun alueeseen. Inventointi tehtiin Lappohjan asemakaavoituksen yhteydessä.

Slottholmen länsipuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Raaseporin läntisessä sisäsaaristossa Hankoniemestä pohjoiseen Bromarvin kirkolta vajaat 4 km kaakkoon Slottholmen -saaren eteläosan luoteisrannalla.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky hiekka- ja mutapohjalla aivan kaislikon reunassa, miltei pohjois-eteläsuunnassa. Alus on aikanaan ilmeisesti palanut, koska kaarien päät ovat selvästi hiiltyneet. Hylky on kyljellään siten, että aavanpuoleinen kylki on syvemmällä. Hylyn pituus on noin 19 metriä ja leveys 4,8 metriä. Meriarkeologi Harry Alopaeus on havainnoinut hylkyä 1960-luvun lopussa.

Tränuholmen 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoispuolella Bengtsårista länteen, Soldatholmenin kaakkoispuolella, Tränuholmenin ja Byönin välisessä salmessa 4 - 4,5 metrin syvyydessä mutapohjalla.
Paikalla on limisaumaisen puualuksen noin 22 metriä pitkä ja noin 4 metriä leveä hylky, jonka kyljet ovat kaatuneet. Keulaosa säilynyt paremmin kuin muut osat. Hylyssä ei ole havaittavissa sisälaudoitusta. Ulkolaudoituksen lautojen leveys noin 30 cm. Kaaria on havaittavissa 42-43 kpl. Hylyn perässä on havaittu punatiiliä, jotka voivat olla tulisijasta peräisin. Runko on tiivistetty eläimenkarvarivetyksellä. Hylyn ulkopuolella on polvia ja muita rakenneosia.
Harrastajasukeltajat ovat tunteneet hylyn jo 1950-luvulla. Hylyn on oletettu liittyvän Riilahden vuonna 1714 tapahtuneeseen taisteluun. Kohteella pidettiin Hangon kesäyliopiston meriarkeologinen kurssi 1997. Kurssin raportissa hylky todetaan talonpoikaisalukseksi mahdollisesti 1700-luvun lopusta tai 1800-luvulta, ei venäläiseksi kaleeriksi. Näkemys perustuu mm. siihen, että keulan rakenne ei ole tarpeeksi vahva kannattamaan tykkejä, limisaumaisuus ei ole tyypillistä kaleereille, hylky on lyhyempi kuin kaleeri ja hylystä ei ole löytynyt tykinkuulia tai muuta aseistukseen liittyvää materiaalia.
Hylky kuvattiin 3D-mallintamista varten 2020.

Joskär 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon itäisessä sisäsaaristossa Tvärminnen eläintieteellisen aseman itäpuolella, Joskärin saaren kaakkoiskärjen lähellä noin 8 - 9 metrin syvyydessä. Pohjan laatu alueella on hiekkaa ja mutaa.
Paikalla on limisaumaisen puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 14,5 metriä ja leveys 5 metriä. Hylky on pohjassa ylösalaisin. Rakennusmateriaali havupuuta. Keulaosa on melko hajonnut, mutta perä on paremmin säilynyt. Kylkien lautakertoja on jäljellä noin 10 kpl. Kylkilautojen leveys on noin 30 cm. Köli puuttuu lähes kokonaan. Sikoköli on havaittavissa. Keularanka puuttuu. Aluksessa on ollut peräpeili, mutta myös se puuttuu. Kaarien väli on noin 10 - 15 cm.
Hylylle tehtiin tarkistuskäynti ja mittausharjoituksia Hangon kesäyliopiston järjestämän meriarkeologisen kenttätyökurssin aikana kesäkuussa 2013. Hylyllä tehtiin kenttätöitä 2017, jolloin otettiin näytteitä dendrokronologista ajoitusta varten. Museoviraston Stefan Wessmanin arvion mukaan hylky on mahdollisesti talonpoikaisalus. 2017 tutkimusraportissa todetaan, että hylyn rakennustavan perusteella hylyn voidaan olettaa ajoittuvan 1800-luvulle tai 1900-luvun alkuun. Alus on mahdollisesti tarkoituksella hylätty, mitä ennen siitä on poistettu käyttökelpoisia osia.

Spikarna (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Hangon vesialueen itäosassa Tvärminnestä etelään Spikarna-saariryhmän länsipuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky hiekkapohjalla. Runko lepää itä-länsi-suunnassa. Kokonaisuuteen kuuluu kaksi kiinteämpää hylkyosaa, joista isomman pituus on arviolta 25 metriä ja pienemmän 15 metriä. Hylystä irronneita osia on hylyn ja rannan välillä. On havaittu puutappeja ja kuparinauloja. Peräsin on noin 20 metrin päässä hylystä etelään. Rungon materiaali on epäselvä. Puulajin on arveltu sekä tammea että havupuuta.

Byön (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Hylky on Hankoniemen pohjoispuolella Byön -saaren lounaaseen avautuvan isoimman lahden eteläisemmän rannan puolivälin tuntumassa
Huonokuntoisen puuhylyn jäännökset. Löytöalue on kooltaan n. 10 x 20 m. Hylyssä on jäljellä tulisijan tiiliä sekä rakenneosista köliä ja kaaria. Kaaret ovat katkenneet kölin vierestä ja kaatuneet sivuille.

Alören 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Tvärminnessä Alörenistä koilliseen, reimarin itäpuolella. Paikkatieto on epätarkka.
Pahoin hajonneen puualuksen jäänteitä.

Iso Mustasaari 1A (Alusten hylyt)
Historiallinen; Ison Mustasaaren itärannalla, nykyisen aallonmurtajan alle jäänyt hylky.
Hylky 1A oli osittain hylyn 1B alla.
Aallonmurtajan alle jäänyt limisaumaisen puulaivan hylky, jonka puuaines on tammea. Vuonna 1982 vesirakennushankkeen yhteydessä hylystä nostettiin tärkeimpiä rakenneosia maalla tapahtuvaan dokumentointiin (perärangan osa, keularangasta suurin osa, kappale keularangan alaosaa, keularangan tukipolvi, Y muotoinen kaari, useita polvia ja kaaria sekä 2.3m köliä keulasta). Rakenneosat löytyivät Suomen merimuseon silloisen sijaintipaikan Hylkysaaren varastoalueelta Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin 2007-2010 yhteydessä.
Aluksen kölin pituus on ollut 22.60 m ja alkuperäisen aluksen arvioitu kokonaispituus 25 - 26 m ja leveys 7.4 m.
Hylyssä oli kiviä arviolta 18 tonnia. Hylystä nostettiin kaksi tykinkuulaa (halkaisijoiltaan 92mm ja 142mm).
Aallonmurtajan perustaksi upotettujen hylkyjen rakenneosista sahattiin näytteitä dendrokronologiseen analyysiin tarkempaa alkuperää ja ajoitusta varten Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä vuonna 2009. Puun vuosilustojen säilyttämät tiedot vahvistivat karttamerkinnän perusteella tehdyn tulkinnan eli hylky on todennäköisimmin kaljuutti nimeltään Ancklam, Prinz Wilhelm, Prinz von Preussen tai Alte Treu. Kyseiset alukset tuotiin sotasaaliina Pommerin sodasta ja ne liitettiin osaksi vasta perustettua Saaristolaivastoa.
Kuvat: Harry Alopaeus MA200919

Iso Mustasaari 1B (Alusten hylyt)
Historiallinen; Ison Mustasaaren itäranta, nykyisen aallonmurtajan alla.
Pahoin hajonneen limilaitaisen laivan hylky, jonka puuaines tammea. Hylystä nostettiin tärkeimpiä rakenneosia maalla tapahtunutta dokumentointia varten: keularangan tukipolvi, perärangan osa, todennäköinen kansipalkki ja kylkilauta, Y-muotoisia polvia ja kaaria. Hylyn kokonaispituus 22-23m ja leveys 7m.
Hylyssä oli kivilastia arviolta 60 tonnia.
Hylyssä sikokölin läpi iskeytynyt mörssärin ammus, jonka läpimitta on 201mm. Hylyn keula- ja peräosassa on kasa ilmeisesti keittiön tiiliä. Hylky 1B oli osittain hylyn (1A) päällä.
Aallonmurtajan perustaksi upotettujen hylkyjen rakenneosista sahattiin näytteitä dendrokronologiseen analyysiin tarkempaa alkuperää ja ajoitusta varten vuonna 2009. Puun vuosilustojen säilyttämät tiedot vahvistivat karttamerkinnän perusteella tehdyn tulkinnan eli hylky on todennäköisimmin kaljuutti nimeltään Ancklam, Prinz Wilhelm, Prinz von Preussen tai Alte Treu.
Laivastolla on ollut perinteenä huutokaupata vanhoja aluksiaan. Ne jotka eivät ole kelvanneet myytäviksi, on upotettu väyläesteiden, aallonmurtajien, siltojen ja laitureiden perustaksi. Kun Saaristolaivaston Viaporin tukikohdan toimintavalmiuksia haluttiin parantaa, rakennettiin sotasatama Iso Mustasaaren itäpuolelle. Sataman aallonmurtajan pohjana käytettiin Pommerin sodasta (1756–1763) saaliiksi saatuja kaljuutteja. Vuonna 1764 upotettujen alusten jäänteet ovat yhä edelleen käytössä olevan aallonmurtajan perusta.

Iso Mustasaari 6 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Ison Mustasaaren itäranta, nykyisen aallonmurtajan alla.
Pahoin hajonneen puulaivan hylky, jonka puuaines havupuuta (todennäköisesti mäntyä). Hylystä nostettiin tärkeimpiä rakenneosia maalla tapahtunutta dokumentointia varten: 2 kpl pohjalautoja ja polvia, Y-muotoinen kaari ja kansipalkki tai keularangan osa.
Jäljellä olevan kölin pituus on 14.6m ja arvioitu kokonaispituus 18.5-20m ja leveys 5.4-6.5m.
On mahdollista että kyseinen hylky on upotettu aallonmurtajan perusteeksi 1760-luvulla yhdessä käytöstä poistettujen kaljuuttien kanssa.

Iso Mustasaari 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Ison Mustasaaren itäranta, nykyisen aallonmurtajan alla.
Pahoin hajonnut puuhylky, joka rakenteeltaan limilaitainen, puuaines tammea. Hylystä nostettiin tärkeimpiä rakenneosia maalla tapahtunutta dokumentointia varten: kansipalkki, keularanka, perärangan tukipolvi ja vaakakaari, perärangan osa, Y-muotoinen kaari sekä muita kaaria ja polvia. Hylyn kölin pituus on 21.2m ja arvioitu kokonaispituus 25-27m ja leveys 5.5-8m.
Aallonmurtajan perustaksi upotettujen hylkyjen rakenneosista sahattiin näytteitä dendrokronologiseen analyysiin tarkempaa alkuperää ja ajoitusta varten vuonna 2009. Puun vuosilustojen säilyttämät tiedot vahvistivat karttamerkinnän perusteella tehdyn tulkinnan eli hylky on todennäköisimmin kaljuutti nimeltään Ancklam, Prinz Wilhelm, Prinz von Preussen tai Alte Treu.
Laivastolla on ollut perinteenä huutokaupata vanhoja aluksiaan. Ne jotka eivät ole kelvanneet myytäviksi, on upotettu väyläesteiden, aallonmurtajien, siltojen ja laitureiden perustaksi. Kun Saaristolaivaston Viaporin tukikohdan toimintavalmiuksia haluttiin parantaa, rakennettiin sotasatama Iso Mustasaaren itäpuolelle. Sataman aallonmurtajan pohjana käytettiin Pommerin sodasta (1756–1763) saaliiksi saatuja kaljuutteja. Vuonna 1764 upotettujen alusten jäänteet ovat yhä edelleen käytössä olevan aallonmurtajan perusta.

Susisaaren hylky 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde on Tykistölahden kaakkoispäässä, lähellä Susisaaren rantaa, sukellusvene Vesikosta pohjoiseen.
Alueella on hajonnut puualuksen hylky, jonka arvioitu pituus on noin 20 metriä. Köli on havaittavissa, mutta keula- ja perärankaa ei ole löydetty. Kaarien väli on noin 30cm. Hylyssä on jonkin verran koksia.
Hylkyä ei tarkastettu Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010.

Kalvholm 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon sisäsaariston itäosassa Tvärminnen luonnonsuojelualueella Tvärminneön eteläpuolella, Kalvholmenin itäkärjessä olevan luodon kaakkoiskulmassa osin hieta- ja osin kalliopohjalla. Hankoon menevä 5 metrin väylä kulkee noin 250 metriä sijaintipaikan pohjoispuolella.
Paikalla on laajalle alueelle hajonnut puurunkoisen aluksen hylky. Yhtenäisempi rakenneosien kokonaisuus muodostaa noin 25 x 36 metrin laajuisen alueen. Tämän alueen ympärillä on pienempiä hylyn osia hajallaan. Suurin osa hylyn osista on 2 - 3 metrin syvyydessä, mutta kaikkineen osia on 1 - 5 metrin syvyydessä. Yhtenäisemmän kokonaisuuden rakenneosat ovat järeitä pohjatukkeja ja kaaria sekä lankkuja. Kaarien ja pohjatukkien vahvuus on pääpiirteissään noin 35 x 25 cm. Lankkujen leveys on 20 - 25 cm ja paksuus noin 2 cm. Metalliosia ei ole havaittavissa. Kyseessä vaikuttaa olevan isohkon tasasaumaisen aluksen hylky. Puuaines vaikuttaa hyväkuntoiselta.
Hylyn välittömään läheisyyteen on merkitty vanhemmissa merikartoissa ankkurointipaikka.
Calypso ry on kartoittanut kohdetta vuonna 2000. Suomenlahden hylkysukeltajat ry kävi löytöpaikalla kesällä 2006. Hylylle tehtiin tarkastussukellus marraskuussa 2016.

Porsskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen eteläpuolella Porsskärin saaren etelään avautuvan lahden pohjukassa.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 18,35 metriä ja leveys 5 metriä. Kaaria on havaittu 48 kpl. Kaarien vahvuus on 23 x 23 cm. Suomen meriarkeologisen seuran 2024 havaintojen mukaan lahden pohjukassa on paljon puutavaraa, jota on vaikea hahmottaa levän takia.
Hylyt.netin tietojen mukaan hylystä on jäljellä kaarien rivistö ja hylyn arvellaan olevan 1900-luvun alussa uponnut venäläinen lotja. Tämä oletus on tarkistamaton eikä hylkyä ole tutkittu tai ajoitettu.

Heinäsaari (1379) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoispuolella ja Bengtsårin itäpuolella, Halsholmenin eteläpuolella olevan pienen saaren lounaispuolella, n. 20 metrin päässä rannasta.
Puisen aluksen hylky, joka makaa hieman vasemmalle puolelle kallistuneena. Hylyn pituus on noin 22 metriä. Aluksen laidat ovat murtuneet liitoksistaan siten, että suurelta osaltaan pohja on irronnut emäpuusta. Puutapit, joilla laidat ovat olleet kiinnitettyinä kaariin, ovat suurimmaksi osaksi lahonneet pois, silti kaaret ovat pääosaltaan paikoillaan. Kaarien paksuus on 20 x 20 cm, kaarien väli 40 cm, ja kaaria on 36 kpl. Laudoitus on limisaumainen, lautojen paksuus noin 4 cm ja leveys noin 35 cm. Perä on parhaiten säilynyt osa aluksesta.
Sub-Aqua Club Barracuda teki hylyssä mittauksia kesällä 1961. Tuolloin hylyn oletettiin liittyvän Riilahden taisteluun 1714 ja sen oletettiin olevan kaleeri. Hylky paikannettiin kesällä 2006, koska kohteella suunniteltiin snorklaamista CMASin kansainvälisellä snorkkelisukellusleirillä. Hylyn kaaret voitiin nähdä pinnalta käsin. Myös Merivoimien sukeltajakurssi paikansi hylyn kesällä 2006 ja ilmoitti koordinaatit 59ast.53.636 N 23ast.08.755 E /WGS84.

Halsholmen eteläpuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoispuolella ja Bengtsårin itäpuolella, Halsholmenin eteläpuolella rantavedessä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on pahoin hajonnut.
Sub-Aqua Club Barracuda havainnoi hylkyä kesällä 1961 ja totesi sen täysin liitoksistaan auenneeksi. Alus oletettiin tuolloin Riilahden taistelun (1714) aikaiseksi hylyksi. Merivoimien sukeltajakurssi tarkasti hylyn sijainnin kesällä 2006.

Ekholmen (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoispuolella ja Bengtsår -saaren kaakkoispuolella Bengtsårin ja Ekholmenin välisessä salmessa.
Hajonneen puualuksen osia Ekholmenin rantavedessä osittain pohjaan hautautuneina.
Sub-Aqua Club Barracuda löysi hylyn osat kesällä 1961. Tuolloin oletettiin hylyn liittyvän Riilahden taisteluun 1714. Oletusta ei ole tutkittu tai varmistettu.

Bengtsår-Präston (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoispuolella Prästön ja Bengtsårin välisessä salmessa salmen eteläsuulla noin neljän metrin syvyydessä.
Paikalla on puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky. Hylky on pohjassa ylösalaisin. Oikeanpuoleista kylkeä on näkyvissä enemmän kuin vasemmanpuoleista, joka on hautautunut pohjasedimenttiin. Köli on irronnut ja siirtynyt sivuun. Sikoköli on paikoillaan pohjatukkien lomassa.
Hylyn perärangan juuressa ja perän takana havaittiin 2014 krustittuneita metalliesineitä, jotka tarkemmassa tarkastelussa todettiin toisen maailmansodan aikaisiksi kranaatin fragmenteiksi.
Hylyn sijaintipaikka viistokaikuluodattiin 2014 tehdyssä inventoinnissa, joka tehtiin Riilahden taistelupaikan selvittämiseksi. Työn tilasi Subreering Oy:ltä Hanko maailmankartalle ry.

Kalvholm 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Kalvholmin länsipuolella
Kalvholmin luona lähellä Hankoon johtavaa väylää Alörenistä länteen on kaksi hylkyä tai hylynosaa. Toinen Kalvholmin länsi ja toinen itäpuolella (hylky nro 1375). Länsipuolella sijaitseva on todennäköisemmin varsinainen hylky.

Kaapelihylky (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Hankoniemen kärjen lähellä, Tullholmenin pohjoisosan itäpuolella, Hauensuolen salmen pohjoispuolella.
Hylky on runkomuodoltaan hollantilaistyyppinen alus, joka on mahdollisesti uponnut 1647 tai 1648. Aluksessa on ollut sortoköli. Hylystä on löytynyt mm. sinikuvioisia kaakelinpaloja, jotka hollantilainen kaakeleihin erikoistunut museo on ajoittanut 1600-luvun puoliväliin. Lastina on ollut mm. viljaa. Rakennusmateriaali on tammea ja alus on ollut yksimastoinen.
Hylyn pituus on 18,40 m ja leveys 4,90 m. Hylyn keula ja perä ovat pahoin vaurioituneita, samoin sivulaudoitus pahoin hajonnut, mutta laivan rungon muoto on selkeästi näkyvissä. Kyljet ovat pystyssä kansipalkkien polviin asti, ja keulan tukevammat rakenteet, kuten keularanka, ovat paikoillaan.
Hylky on saanut kutsumanimensä Kaapelihylky siitä, että hylyn päälle on aikoinaan laskettu kaapeli.
Hylylle tehtiin tarkastuskäynti 2013, koska hylyn poijuttamiseksi myönnettiin muinaisjäännöksen hoitoavustusta vuodeksi 2013 hylkyä vahingoittavien ankkurointien haitallisten vaikutusten vähentämiseksi. Havaittiin, että peräsin ei ole enää nähtävissä (sedimentin alla?) ja ankkuripeli on kulunut lähes tunnistamattomaksi. Hylyn päälle on kasautunut runsaasti pohja-ainesta, mutta hylyn muoto on edelleen erotettavissa. Hylyn viistokaikuluotauskuva on ARK-sukelluksen Rami Kokon inventointiraportissa vuodelta 2015 (ks. sivu 13).
Hylky oli yksi Baltacar-projektin (2017-2019) kohde, jolle projektin kuluessa luotiin oma Hauensuolen hylkypuisto. Aktiivisella sukelluskaudella paikalla on poiju veneen kiinnittymistä ja sukeltajien laskeutumista varten. Merenpohjassa kulkee ohjattuja sukellusreittejä, ja sekä pinnan alle että Hauensuolen laituriin on kiinnitetty alueen vedenalaisesta kulttuuriperinnöstä kertovia opaskylttejä.

Backoholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoispuolella Hangonkylän sataman edustalla Backoholmenin itäpuolella ja noin 60 metrin päässä Ankarörenin rannasta etelään.
Kyseessä on kolmimastoisen tasasaumaisen purjelaivan hylky, jonka perämaston jalasta on löytynyt norjalainen raha vuodelta 1913. Hylyn pituus on noin 25 metriä ja leveys noin 9 metriä. Alus on rakennettu jykevästä puutavarasta. Jäät ovat rikkoneet hylkyä ja vain syvimmällä oleva osa laitaa on säilynyt ehjempänä.
Hylystä on tehty luonnospiirros 1997 (Pekka Paanasalo).

Tulliniemen kaksoishylky 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Hangon Tulliniemen eteläkärjessä, luotsiaseman lähellä, noin 17 metrin syvyydessä.
Kahden päällekkäisen puualuksen hylyn muodostama kokonaisuus, jossa alempaa hylkyä kutsutaan kaksoishylky 1:ksi. Alempi hylky on limisaumainen ja sen oletetaan olevan hylyistä vanhempi. Se on avautunut keskeltä kahtia ja molempien laitojen laudoitukset ovat päällimmäisen hylyn sivuilla. Alemmasta hylystä on näkyvissä noin puolet ylemmän hylyn alla. Ylempi hylky on rakenteeltaan alempaa hylkyä selvästi järeämpi.
Museovirasto dokumentoi kaksoishylkyjen kokonaisuutta kesinä 1974 ja 1975. Vuoden 1975 kenttätöissä hylkyjen päältä poistettiin sedimenttiä ja luonnospiirroksia tehtiin erityisesti alemmasta hylystä, jota pidettiin kiinnostavampana. Hylyssä havaittiin mm. tiiliä jäänteinä tulisijasta.
Hylylle tehtiin tarkastuskäynti 30.5.2015 vedenalaisinventoinnin yhteydessä. Noin 15 metriä kaksoishylyistä lounaaseen havaittiin kyljenkappale, jonka koko on noin 1,5 x 3,5 metriä. Hylyn viistokaikukuva on ARK-sukelluksen inventointiraportissa 2015 sivulla 14. Suomen meriarkeologinen seura ry kuvasi ja mallinsi kaksoishylyt 2023.

Tulliniemen kaksoishylky 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Hangon Tulliniemen eteläkärjessä lähellä luotsiasemaa 7 - 20 metrin syvyydessä.
Kahdesta puualuksen hylystä koostuva kokonaisuus, jossa päällimmäistä hylkyä kutsutaan kaksoishylky 2:ksi. Päällimmäinen hylky on isompi, rakenteeltaan järeämpi ja oletettavasti nuorempi kuin alimmainen hylky. Keularanka makaa hylyn edessä. Hylyssä on havaittavissa rautaisia pystypolvia. Hylyn peräsin on edelleen pystyssä ja nousee pohjasta noin 3 metriä. Peräsinpinna on edelleen kiinni peräsimessä. Aluksessa on ollut sisälaudoitus.
Museovirasto dokumentoi kaksoishylkyjä kesinä 1974 ja 1975. Arvioitiin, että päällimmäisenä oleva hylky on peräisin 1800-luvulta.
Kaksoishylyille tehtiin tarkastuskäynti 30.5.2015 arkeologisen vedenalaisinventoinnin yhteydessä (ARK-sukellus, ks. inventointiraportti 2015, viistokaikukuva sivulla 14).

Högskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tullholmenin eteläpuolella, Högskärin ja sen pohjoispuolella olevan pienemmän saaren välillä 2,5 metrin veneväylällä sora- ja kivipohjalla. Syvyys sijaintipaikalla on 5 - 10 metriä.
Paikalla on noin 20 metriä pitkä tasasaumaisen puualuksen pahoin hajonnut hylky, jossa on paapuurin puolella jäljellä hieman kylkilaudoitusta. Hylyn peräsin sijaitsee noin 15 metrin päässä perästä länteen. Merikaapeli kulkee osittain rakenteiden päällä hylyn keulapuolella.
Hylky havaittiin 1976 Suomen Urheilusukeltajain Liiton sukellusleirin aikana ja merkittiin summittaiselle hylkykartalle. Samana kesänä Harry Alopaeus teki hylystä alustavan luonnospiirroksen. Sukellusseura H2O dokumentoi hylkyä Museoviraston luvalla 2002. Vuonna 2003 hylystä otettiin kolme dendrokronologista näytettä, joista kaksi voitiin analysoida. Kahden näytteen perusteella hylyn ajoitusta ja alkuperää ei voida määrittää. Laivan rakentamiseen käytetyt puut on kaadettu aikaisintaan 1785.

Lilla Ankargrundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Hangon Tullisaaren itäpuolella Lilla Ankargrundetin luoteiskärjessä, osittain luoteiskärjen pikkulahdelman sisällä.
Kyseessä on suurehko osiin hajonnut tasasaumaisen puulaivan hylky, jonka suurin yhtenäinen rungon osa on kooltaan noin 31 x 6 metriä. Muut osat ovat noin 15 x 6 metriä, 19 x 5 metriä, 6 x 4 metriä ja 3 x 6 metriä.
Hylky tunnettiin ainakin jo vuonna 1976, jolloin se merkittiin Suomen Urheilusukeltajain Liiton sukellusleirillä tehtyyn hylkykarttaan. Museoviraston Harry Alopaeus teki hylystä luonnospiirroksen 1989. Hylyn oletetaan olevan parkkilaiva Ajan, joka haaksirikkoutui 24.11.1890. Alus oli tuolloin painolastissa matkalla Lappvikiin. Kotipaikka oli Lemland Ahvenanmaalla.

Andalskären 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Andalskären, saarten keskellä.
Suuren puisen purjelaivan tammipohja. Hylyn säilyneen osan koko n. 10 x 3 m, ja se lepää nurin päin pohjassa. Hylyn tukevat ja tiheässä olevat kaaret ja kylkilaudoitus ovat edelleen paikoillaan tosin tasaiseksi levyksi pohjalle romahtaneina.
Hylystä on tehty useita ilmoituksia Museovirastolle. Hylyn peräsin on löydetty noin 120 metrin päässä hylystä 1989. Meriarkeologian harrastaja on päätellyt hylyn olevan mahdollisesti englantilainen priki Emma, joka haaksirikkoutui marraskuussa 1847. Aluksella oli lastinaan muun muassa talia.

Fröjan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen länsipuolen saaristossa Måslandetin kaakkoispuolella.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on rantavedessä niemen kärjessä keula rantaan päin. Hylystä on jäljellä vain pohja, joka päällä on kiviä (painolastia?). Keulan lähellä on havaittu kipsin kappaleita, joiden oletetaan olevan peräisin aluksen lastista.
Hylyn oletetaan olevan Fröjan -niminen alus, joka haaksirikkoutui 1846 ollessaan matkalla Turkuun. Alus oli rakennettu Turussa 1806.

Ryssön eteläranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Tulliniemestä eteläkaakkoon Ryssö -saaren ja sen eteläpuolella olevan pienemmän saaren välisessä salmessa, noin 10 metrin etäisyydellä Ryssön rannasta.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky. Aluksesta on jäljellä pohjaosa. Rakennusmateriaali on todennäköisesti havupuuta. Hylystä länteen on löytynyt mahdollisesti hylkyyn kuulunut tiimalasi (KM 83084).
Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvulla. Hylyn on oletettu olevan englantilainen kauppalaiva 1800-luvulta. Aluksen kerrotaan olleen ankkurissa ulompana, mutta ankkureiden pettäessä alus ajautui salmeen ja upposi. Harry Alopaeus on tehnyt hylystä pienoismallin. Hylystä on olemassa luonnospiirroksia (Museoviraston arkisto).
Laiva on saattanut olla englantilainen priki, joka haaksirikkoutui 31.10.1863 kovassa viisi päivää kestäneessä myrskyssä. Laiva oli matkalla Riikasta Englantiin ja sen lastina oli tammipuuta. Miehistö pelastui (ks. haverit.net, nimetön (1863) priki).

Låglandet länsiranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Tulliniemestä eteläkaakkoon Låglandetin länsirannalla saaren keskiosassa.
Paikalla on tammisen pahoin hajonneen aluksen jäänteet. Osa hylyn rakenteista on painuneena rantapenkkaan. Kaaren päitä nousee esiin pohjamudasta.
Hylky on tunnettu ainakin 1970-luvulta lähtien.

Kustavi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon edustalla Tulliniemen itäpuolella Länsisatamasta länsilounaaseen ja Meijerfeltin saaresta luoteeseen.
Katkenneen höyrylaivan keulaosa, jonka pituus on noin 20 metriä ja leveys noin 8 metriä. Aluksen runko ja kaaret ovat rautaa, ja kansirakenteet puuta. Keulaosa makaa pohjassa kölillään siten, että keula osoittaa pohjoiskoilliseen.
Hylky on höyrylaiva Kustavi (ex. Necken), joka oli rakennettu Ruotsissa 1876. Alus haaksirikkoutui myrskyssä 5.11.1921 ollessaan matkalla Turusta Strömman kanavan kautta Helsinkiin. Kansilastina ollut lautalasti kaatui ja upotti aluksen. Upotessaan alus katkesi. Yli 20 miehistön jäsentä ja matkustajaa menehtyi onnettomuudessa. Joitakin miehistön jäseniä selviytyi.

Ramsö (1424) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoon saaristossa Degerölandetista etelään, Ramsön länsiosan eteläpuolella Södra Sådöstä itään 8 - 9 metrin syvyydessä.
Limisaumaisen puualuksen runko, jonka pituus on 16,5 metriä, leveys noin 6 metriä ja korkeus pohjasta 2,5 metriä. KOP:n Sukeltajat ry teki havaintoja hylystä 1983: masto on poikittain hylyssä, keula ja perä ovat hajonneet, kansi on romahtanut hylyn sisään, hylyn ympärillä ja hylyn perän alueella on tiiliä. KOP:n Sukeltajien arvioin mukaan hylky on "halkokuutti".
KOP:n Sukeltajat ry haastatteli 1983 Ramsö -saarella asunutta kalastajaa, jolla oli perimätietoa hylystä. Haaksirikon silminnäkijänä oli Norra Sådössä asunut kalastaja, joka oli aikoinaan auttanut haaksirikkoisia. Haaksirikko tapahtui 1910- tai 1920 -luvulla. Aluksen kerrotaan tulleen länsisuunnasta nykyistä sisäväylää pitkin ja kääntyneen kaakkoon Norra Sådön ja Ramsön välistä. Alus ajoi salakarille. Miehistö pelastautui Norra Sådö -saarelle. Aluksen kansallisuudesta ei ole tietoa, mutta kyseessä ei ollut paikallinen alus. Hylyssä on käynyt sukeltajia jo ennen vuotta 1983, ilmeisesti jo kevytsukelluksen alkuvaiheessa 1950-luvulla.
KOP:n Sukeltajat ry:n mukaan hylyssä olevat tiilet ovat peräisin aluksen uunista, eivät lastia. Lastina lienee ollut puutavaraa, joka on voitu pelastaa aluksen ollessa vielä karilla.

Trutgrunden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoo saaristossa Stora Långö -saaresta kaakkoon, Trutgrunden-saariryhmän läntisimmän saaren itäpuolella.
Mäntyrakenteisen talonpoikaisaluksen hylky, josta on jäljellä kaksi laajempaa erillistä hylyn osaa. Hylyn peräosassa on muutamia tulisijaan kuuluneita punatiiliä. Rakenteeltaan hylyn runko on limisaumainen, eikä siinä ole havaittavissa sisälaudoitusta.
KOP:n sukeltajat ry on dokumentoinut hylkyä tehden toisesta laajemmasta rakenneosakokonaisuudesta luonnospiirroksen. Piirros on julkaistu Hannu Konttisen kirjassa Kohti syvyyksiä 1992. Seura olettaa hylyn olevan peräisin 1700-luvulta.

Oxgrundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoon edustan saaristossa noin 9 km Inkoon keskustasta kaakkoon Stora Långöstä etelään Oxgrundetin länsipuolella. Alue on linnustonsuojelualuetta.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 17 metriä. Hylky on hajonnut pohjan tasalle ja siitä on jäljellä pohjakaaria ja -laudoitusta sekä vähän kylkikaaria. Rakenteeltaan alus on ollut limisaumainen. Hylyssä on havaittavissa tiiliä.
Partiosukeltajat ry on dokumentoinut hylkyä vuonna 1986 ja 1991. Suomen meriarkeologinen seura ry kuvasi ja 3D -mallinsi hylyn 2023. Malli on osoitteessa https://sketchfab.com/mas-fi/models (Shipwreck Oxgrundet Inkoo).

Västra Långö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Stora Fageröstä itään Västra Långön etelärannalla noin 7 - 8 metrin syvyydessä ja noin 20 metrin päässä rantaviivasta hiekkapohjalla.
Paikalla on puurunkoisen hylyn pohjan kappale, jonka koko on noin 8 x 4 metriä. Alus on ollut tasasaumainen. Kaarien vahvuus on noin 20 cm x 20 cm. Karneerausta on havaittavissa.

Esselholm (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin saaristossa Hässelholmenin itäpuolella sijaitsevan pienemmän Bastuklobben -saaren kaakkoispuolella 5,5 metrin väylän pohjoispuolella.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka päämitat ovat noin 18 x 6 metriä. Hylky makaa rinteessä siten, että perä on matalammassa vedessä lähempänä rantaa. Hylky on peräosastaan tuhoutunut, keula on ehjempi. Rakennusmateriaali on tammea.
Hylky sijaitsee Halstö (aiemmin Halffskiffte-ö) -saaren lähellä, joka mainittiin Jakob Teittin 1500-luvulla tekemässä purjehdusselostuksessa luonnonsatamapaikkana. Saarella on ollut keskiaikainen kylänpaikka.
Hylky löytyi 1977. Paikallisen kesäasukkaan kalaverkot tarttuivat hylkyyn kiinni ja hän ilmoitti kohteen ensin Urheilusukeltajain Liittoon. Hylkyä kutsuttiin aluksi nimellä Lappalainen 1 hylyn ilmoittajan nimen mukaisesti. Museovirasto tutki hylkyä 1978. Alus on ollut savitavaralastissa. 1978 tutkimuksissa hylystä nostettiin saviastioita, mm. kolmijalkapatoja ja bartmann-kannuja (KM78050). Bartmann-kannut on ajoitettu 1550-1600 väliseen aikaan vertaamalla niitä vastaaviin esineisiin (Torsten Edgren). Harry Alopaeus on tehnyt hylystä luonnospiirroksen ja pienoismallin. Malli on Suomen merimuseon kokoelmissa.
1997 hylystä nostettiin pienikokoinen korvallinen saviastia (nro 02097:001), joka on Georg Haggrenin mukaan valmistettu Siegburgissa ilmeisesti 1580-1590 -luvuilla.
Museoviraston meriarkeologit tekivät hylylle tarkastuksen 2020. Hylyn rakenteiden päällä havaittiin pois kontekstistaan oleva lasipullon pohja, joka nostettiin pintaan pelastusnostona. Hylyn tulkintaa ks. Tevali Riikka 2024, Commerce or Conflict? A reinterpretation of Two Late 16th-Century Shipwrecks from the Gulf of Finland. International Journal of Nautical Achaeology, published online 18.7.2024.

Jussarö 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Jussarön ja Pikku-Jussarön välisen salmen itäisen suun lähellä, parinkymmenen metrin päässä Jussarön pohjoisrannasta.
Paikalla on sedimenttiin hautautunut puurunkoisen aluksen hylky. Havaittavissa on hylyn köli, sikoköli, yksi mastonkenkä sekä kaarien osia. Vuoden 1973 raportin mukaan hylyn pituus on noin 12 metriä ja leveys noin viisi metriä.
Merivoimien sukeltajakurssi löysi hylyn marraskuussa 1967. Sukeltajakurssi nosti yhteistyössä Muinaistieteellisen toimikunnan (Museoviraston edeltäjä) kanssa hylystä kolme pronssitykkiä sekä yhden rautatykin, jonka yhteydessä oli puulavetti. Yhdessä pronssitykeistä oli vuosiluku 1545, jonka perusteella hylky ajoitettiin 1500-luvulle ja se oli löytyessään vanhin Suomessa tunnettu hylky. Kahdessa pronssitykissä oli Vasa-suvun vaakuna ja yhdessä Ruotsin valtakunnan vaakuna. Pronssitykkien kahvat muistuttavat delfiiniä.
Vuonna 1969 Muinaistieteellisen toimikunnan meriarkeologian toimisto sukelsi hylyllä ja joitakin esineitä nostettiin. Arvioitiin, että alus on ollut mahdollisesti ruotsalainen. Vuonna 1973 hylkyä tyhjennettiin sedimentistä mammuttipumpun avulla, hylkyä dokumentoitiin ja hylystä tehtiin luonnospiirros. Vuonna 2001 sukellusseura H2O teki sukelluksen hylyllä ja totesi kunnon samankaltaiseksi kuin 1973. 29.5.2008 Museovirasto/meriarkeologian yksikkö videoi hylkyä. Viimeisimmällä tarkastuskäynnillä v. 2020 hylystä tehtiin kolmiulotteinen malli.

Jussarö 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Jussarön salmen eteläosassa Västervikenin itärannan tuntumassa malmilaiturin länsipuolella, aivan laiturin ja rannan vieressä kivipohjalla.
Paikalla on puurunkoisen hylyn pahoin hajonnut jäännös. Hylyn osia on löytynyt (1980, 2001) leväkerroksen alta kivien välistä ja hylky on osittain kivien alla.
Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1980-luvun alussa, jolloin Museoviraston Suomen merimuseo teki tarkistuskäynnin hylylle. Vuoden 1980 raportissa/työpäiväkirjassa liittyen Jussarö 2 -hylkyyn mainitaan, että "Seppo Roinisen ja Markku Varjosen löytämä, työnimikkeellä Jussarö III ristitty hylky, päätettiin mitata ja piirtää." Vuonna 2001 Sukellusseura H2O ry tarkisti hylyn sijainnin.

Jussarön itäinen lahti (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin edustan saaristossa Jussarön pääsaaren itärannalla olevassa lahdessa.
Rannan tuntumassa laajahkolla alueella on hirsiä ja lautoja. Kohdetta on vaikea tulkita: puuosat ovat rikkoutuneet ja kasautuneet vaikeaselkoisiksi röykkiöiksi. Kyseessä saattaa olla rautamalmikaivokseen liittyvää puutavaraa tai laiturin jäännös. On myös mahdollista, että paikalla on osittain täyttömaan alle jäänyt laivan hylky.
Hylky on ilmoitettu 1982 Museovirastolle. Sukellusseura H2O ry yritti 2001 paikantaa hylkyä (vain yhdellä sukelluksella), mutta kohdetta ei löydetty. Museovirasto paikansi kohteen 2016 lahden perukkaan. Kohdetta ei kuitenkaan ollut mahdollisuutta dokumentoida tarkemmin. Kohdetta ei ole myöskään ajoitettu.

Rysskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Jussaröstä luoteeseen Rysskärin eteläpuolella olevan Lågörenin itäisimmän saaren eteläpuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky. Hylyn runko on hajonnut siten, että jäljellä on kaksi isompaa kyljenkappaletta, jotka ovat ristikkäin osaksi toistensa päällä ja hylky muodostaa etelästä katsottuna L-kirjaimen muotoisen kokonaisuuden. Hylyn matalimmassa vedessä oleva pää osoittaa suoraan pohjoiseen. Arviolta pari sataa metriä hylystä länteen noin 8 metrin syvyyskäyrää seuraten löytyy kallion länsireunasta noin 7-9 metrin syvyydestä paljon tiiliä. Osa tiilistä vaikuttaa olevan tulitiiliä (hyvin vaaleita) ja osa tavallisia, mutta mukana on myös paljon noin tuuman paksuisen tiilen kappaleita (kattotiiliä?). Kaikki puutavara keskittyy päähylyn lähistölle ja länteen päin liikuttaessa on vain muutama isompi rakenneosa, kuten kaari , 10-20 metrin etäisyydellä päähylystä.
Rysskärin hylky paikannettiin vuonna 1975. Samana vuonna Teredo Navalis ry dokumentoi hylkyä ja Suomen merimuseon vuosikirjassa Annual Reportissa julkaistiin lyhyt tieto hylystä. Sukellusseura H2O dokumentoi hylkyä 2001 ja teki hylylle tarkastussukelluksen vuoden 2016 meriarkeologian kurssin yhteydessä. Suomen meriarkeologinen seura kuvasi ja mallinsi hylyn 2021. Hylystä nostettuja esineitä on Museoviraston Suomen merimuseon kokoelmissa ja posliiniastioita on ajoitettu 1700-luvulle.
Rauno Koivusaari on yhdistänyt hylyn arkistotietoon hollantilaisesta Die Catharina -laivasta, joka haaksirikkoutui syksyllä 1782. Identifikaatiota täytynee pitää oletuksena, koska hylkyä ei ole kattavasti tutkittu. Amsterdamin satamasta 11.8.1782 lähteneen ja Pietariin matkalla olleen kaksimastoisen kauppalaiva Catharinan matka viivästyi huonojen tuuliolosuhteiden vuoksi ja alus saapui Suomenlahdelle syyskuun 8. päivän jälkeen. Yöllä 15. syyskuuta tuuli yltyi myrskyksi ja alus ajoi karille alkaen täyttyä vedellä. Miehistö pelastui, mutta suurin osa lastista menetettiin. Lastina oli mm. kattotiiliä, mausteita, kahvia, viiniä, kukkasipuleita, kangasta, kirjoituspaperia ja lyijykyniä. Hylystä peräisin olevaa tavaraa myytiin myöhemmin Tammisaaren huutokauppakamarissa. Myös laivan osia myytiin. Takila oli saatu pelastettua hylystä lähes kokonaan. Die Catharinan, "hopeaprikin", haaksirikko jäi eloon suullisena perinteenä. Arkistolähteiden mukaan De Catharinan päällikkö oli Jochim Andres. Alus ajautui rantaan ja hakkautui rikki 16.9.1782 Jussarö gaddarnan luona, Tammisaaren edustalla. Hylystä pelastettuja hollantilaisia kyniä, Remsk viinipulloja, indigoa, candi-sokeria, punaista lakkaa, Rappe-nuuskaa, sänkyvaatteita, työkaluja (sahoja, viiloja, veitsiä, höyliä, kirveitä, luistimenteriä, kahvimyllyjä, poria), korintteja, kumimastikkia, yms. kauppatavaraa myytiin Tammisaaressa huutokaupalla 26.2.1783, 2.7.1783 ja 2.9.1783 sekä vielä 26.2.1784.
(Posttidningar 1783-05-05)
(Inrikes Tidningar 1783-12-01)
(Inrikes Tidningar 1783-08-18)
(Posttidningar 1783-11-17)

Hättornas grundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin saariston itäosassa Lingonsö -saaresta lounaaseen olevan Hättornas grundet -saariryhmän lounais- ja länsipuolella 3,5 - 15 metrin syvyydessä hiekka- ja sorapohjalla.
Paikalla on puurunkoisen hylyn kyljenkappale, jonka pituus on noin 33 metriä ja leveys 6 metriä. Alus on ollut tasasaumainen. Kyljenkappaleen ympärillä on irrallisia rakenneosia. Materiaali on todennäköisesti tammea.
Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvulla ja ilmoitettu Museovirastolle 1974. Harry Alopaeus sukelsi kohteella 1978 ja teki hylyn jäljellä olevasta kiinteämmästä rakenneosasta piirroksen. Alopaeuksen mukaan jotkut yksityiskohdat muistuttavat jossain määrin hollantilaistyyppisen 1600-luvun lopun aluksen rakennetta. Lasse Haapamäen sukeltajaryhmä teki kohteesta mosaiikkikuvan 2008. Piirros ja mosaiikkikuva ovat Museoviraston meriarkeologian arkistossa.
Juha Hakalan oletuksen mukaan kyseessä saattaa olla 16.10.1721 haaksirikkoutunut hollantilainen laiva, joka oli matkalla Narvasta Hollantiin. Haaksirikkoutunutta alusta purettiin talvella 1722 ja lopulta hylky poltettiin (Brenner: Segelsjöfart i Ingå, s. 188 - 192).

Norrudden (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Norruddenin pohjoisrannalla n. 20m päässä laiturista
Puuhylky, joka limisaumainen ja männystä rakennettu, mutaan hautautuneena. Hylyn pituus n. 12m, keularanka on jäiden liikkeistä vääntynyt irti ja kadonnut, kaaret osittain paikalla, mutta kaikki enemmän tai vähennän rikkoutuneita

Långösund 1 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Långösundissa
Suurehko talonpoikaisalus, jossa on noin 40 kaarta. Hylyn pohja saattaa olla mutaan hautautunut. Hylky on limisaumainen, rakentamiseen on käytetty puutappeja ja rautaniittejä. Kyseessä on ehkä salmeen hylätty alus. Hylyssä on jäänteitä tulisijasta sekä tyhjennyspumpusta, toistaiseksi ei hylystä ole yhtään takilaan kuuluvaa osaa löytynyt. Tämä saattaa viitata siihen, että alus olisi riisuttu kaikesta käyttökelpoisesta ennen hylkäämistään.

Långösund 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Långösundissa
Pahoin hajonnut rantahylky, ollut männystä rakennettu ja limisaumainen

Långösund 3 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Långösundissa
Pahoin hajonnut rantahylky, männystä rakennettu ja limisaumainen

Pahoin hajonnut puuhylky, joka osittain nostettu pois uimarannan kunnostuksen yhteydessä. Limisaumainen ja männystä rakennettu. Hylyn pituus n. 14.3 metriä.

Gloskär 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaariston länsiosassa Koön itäpuolella olevan Gloskärin luoteisosassa olevassa lahdessa.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 21 metriä ja leveys 7 metriä. Alus on ollut limisaumainen. Osat on liitetty toisiinsa puutapein. Hylky levinnyt laajalle lahteen. Takilan osia ei havaittavissa. Alus vaikuttaa olleen upotessaan tiililastissa.

Mologa (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hästön saaresta koilliseen, Furutrattenin saaren koillispuolella n. 30 metrin päässä rannasta kesämökin edustalla.
Rautaisen sivusiipirataslaivan vajaat 50 metriä pitkä ja 10 metriä leveä hylky, joka on pahoin hajonnut (osittain raivattu?). Hylky sijaitsee rannan suuntaisesti laajalla alueella. Alus oli upotessaan vaijereilla kiinni rannassa (kalliossa on metallirengas). Raskaampia hylkyosia on heti saaren kalliojyrkänteen alapuolella syvyysalueella 9 - 14 metriä, ja osat jatkuvat lähes saaren läntiseen kallionnokkaan saakka. Hylkyalueella on havaittavissa laudoista tehtyä kansirakennetta, ruostunutta metallista kylkeä, erilaisia teräksisiä osia, noin 10 metrin pituinen masto kaatuneena sekä ritilämäisiä noin 5 x 5 metrin kokoisia osia. Kaiken kaikkiaan hylkyalue on sekava ja siitä on vaikea saada kokonaiskäsitystä tai erottaa aluksen rungon muotoja.
Hylyn oletetaan olevan Venäläinen miinanraivaaja Mologa (ex. Sinegorets), joka oli rakennettu vuonna 1903. Sen päämitat olivat 61,9 x 12,9 metriä. Alus upposi 14.6.1916 miinalastissa. Aluksessa oli 54 hengen miehistö. 1918 (vai 1919?) hylyllä tehtiin pelastustoimia.

Hasselholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Hästön saaresta koilliseen, Hasselholmenin koillispuolella.
Rungoltaan tammea oleva hylky, jonka pituus on 12,4 metriä ja leveys 5,3 metriä. Hylky on rakenteeltaan tasasaumainen ja yksimastoinen: maston pituus on 14 metriä, aluksen keulalaudoitus on irronnut liitoksista, mutta rakenteet ovat tallella. Hylystä on nostettu saviastia (SMM 01095), jonka Museoviraston tutkija Heikki Hyvönen ajoitti 1800-luvun alkuun ja arvioi alkuperältään kotimaiseksi (mahd. Ahlberga).
Hylky on löydetty 1993. Se sai kutsumanimen Moksi 1 löytäjän sukunimen mukaan. Hylkyä on kartoittanut P.Paanasalo 1995. Hylky on kuvattu 3D-mallintamista varten 2020.

Skyffelskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin saaristossa Jussaröstä länteen Tammisaaren saariston kansallispuiston alueella, Skyffelskärin saariryhmän isoimman saaren länsipuolella.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylyn osa (ns. osa 1), jonka pituus on noin 14 metriä ja leveys 1,2 - 5 metriä. Kaaria on havaittu 35 kpl. Hylky on osittain hiekan sisään hautautuneena rinteessä, jossa on hylystä peräisin olevaa irrallista puutavaraa erityisesti hylystä länteen 25 - 30 metrin syvyyteen asti. Hylyn osasta pohjoiseen noin 10 metrin syvyydessä on havaittu olevan pienempi hylyn osa (ns. osa 2).
Hylystä nostettiin vuonna 2000 kuparirahoja, jotka toimitettiin Museovirastolle. Kansallismuseon Rahakammion arvion mukaan rahat ovat ruotsalaisia ja niissä havaittiin vuosiluvut 1627 ja 1628. Piraya ry on sukeltanut alueella mm. 2001 ja 2002 tehden havaintoja kokonaisuuteen kuuluvista hylyn osista piirtäen kartalle osien 1 ja 2 sijainnit.
Hylky kuvattiin ja 3D-mallinnettiin 2021.

Trelänningen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin saaristossa Trelänningenin saaren eteläkärjen ja sen eteläpuolella olevan Trelänningsgrundenin välissä hiekkapohjalla sekä Trelänningsgrundenin itäpuolella.
Puurunkoisen aluksen hylyn osia rinteessä. Yksi pienempi osa on matalassa vedessä (6-7 metriä), kyljen kappale on noin 20 metrin syvyydessä ja kolmas kappale on noin 24 metrin syvyydessä. Yksi osista on mitattuna kooltaan noin 12 x 3 metriä. Alus on ollut karkeaa tekoa eikä rakennusmateriaali ole ainakaan tammea. Ulkolaudoituksen lautojen leveys on noin 20 cm. Kaarien vahvuus on noin 20 x 20 cm. Irto-osia tai esinelöytöjä ei näy hylyssä eikä sen ympärillä.
Museovirasto (A.Heporauta) teki tarkastuskäynnin hylylle 1992 Teredo Navalis ry:n ja Piraya ry:n kanssa. Samana vuonna Tammisaaren museo kävi kohteella Harry Alopaeuksen ja Piraya ry:n kanssa. Harry Alopaeus teki kahdesta hylkyosasta luonnospiirrokset. Suomen meriarkeologisen seuran Topi Sellman ja Markku Luoto kuvasivat hylkyä 3D-mallintamista varten 2021.

Gullö (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Gullön rannalla Källvikeniä vastapäätä
Limisaumaisen puualuksen hylky. Laudoitusta nousee esiin hiekasta.

Äggharun 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Hästö Busöstä eteläkaakkoon Äggharun -saaren länsipäädyn pohjoispuolella.
Kyseessä on tasasaumaisen, männystä rakennetun aluksen hylky, jonka pituus on noin 25 metriä. Hylky on hajonnut kahteen osaan: styyrpuurin ja paapuurin kyljet ovat erillään toisistaan ja niiden välillä on noin 30 metrin välimatka. Toinen osista on rantajyrkänteen alapuolella aivan Äggharun saaren luoteiskärjen luona ja toinen osa on lännempänä. Näiden osien ympärille on levinnyt irtonaisia rakenneosia. Aluksen kyljet ovat olleet kuparipellitetyt. Kansilaudoitus on kiinnitetty osin kupari-, osin rautanauloilla.
Hylkyä ei ole identifioitu, mutta oletuksena on esitetty, että hylky voi olla amerikkalainen Hero -niminen alus, joka arkistotietojen mukaan upposi Hästö Busön lähistöllä olevan Äggharu -saaren luona 1862.

Segelskär 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin ulkosaaristossa Segelskäristä vajaan kilometrin eteläkaakkoon Knuvarna -luotojen luona.
Puurunkoisen aluksen hylyn osia hajonneena laajalle alueelle. Osia on hautautunut myös pohjasedimenttiin. Osat näyttävät olevan tammea ja niihin kuuluu mm. peräsin ja kaksi neitsyttä. Paikalla on havaittu myös lasia. Löytökokonaisuuteen kuuluu hylyn osista etelämpänä olevat neljä ankkuria.
Hylylle tehtiin virkistyssukellus elokuussa 2021. Sukeltajan mukaan paikalla näkyi paljon hylyn osia kolmesta "laaksosta" ja näkyväisyys oli hyvä. Ilmeisesti osa ankkureista on kadonnut.

Ropanlängden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin ulkosaaristossa Segelskär -saarista itään Ropanlängden-saariryhmän eteläpuolella. Sijaintitieto on epätarkka.
Kyseessä on puisen purjealuksen hylky. On oletettu, että kyseessä olisi 5.6.1867 uponnut englantilainen priki Jessie. Jessie -laivasta peräisin ollut takila ja muuta tavaraa huutokaupattiin Tammisaaressa 17.7.1867. Joissakin haaksirikkoluetteloissa alus on ilmoitettu kapteenin, David Duncanin nimellä. Myös Myggan länsipuoli -hylyn, nro 1000036776, on oletettu olevan Jessie.
Samalta merialueelta on löytynyt kaakeliuunin tiiliä, jotka ovat peräisin 1700-1800-luvulta.

Äggharun 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin saaristossa Hästö Busö -saaresta noin 2,3 kilometriä eteläkaakkoon Äggharunin lounaispuolella.
Puisen purjealuksen hylky. Alus on hajonnut kahteen suurempaan osaan, jotka ovat lähekkäin toisiaan. Pienempiä kappaleita löytyy Äggharun -saaren eteläreunalta laajalta alueelta.
On oletettu, että hylky on Atalanta tai Atlanta -niminen laiva, jossa oli lastina peltiä ja joka haaksirikkoutui 1880-1890-luvulla. Tämän oletuksen lähdetietoa ei tunneta.

Segelskär 4 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Segelskärin pohjoispuolella, itä-länsisuunnassa olevassa vedenalaisessa kanjonissa.
Hylky, josta jäljellä köli, laudoitus levinnyt kanjonia pitkin länteenpäin. Kölin kokonaispituus 7,5 m, perän yläkappaleen pituus 2,24 m ja keulan polven pituus noin 1,20 m. Korkeus perässä 90 cm, keskellä 53 cm ja keulassa 1,5 m. Kölin leveys keskeltä 24 cm.

Lökholmen (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Älgön kaakkoispuolella Lökholmenissa, 3 metriä rannasta
Puuhylky, joka mitoiltaan 6.8 x 2m, hylyn ympärillä puunosia, hylky hautautunut hiekkaan, ja hiekan seassa myös tiili sekä kiviä

Mattholmen (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Mattholmenin ja Vindholmenin välisessä salmessa Algön kaakkoispuolella
Hajonnut puuhylky, alkuperäinen pituus ollut 20-30m, paikalta ei toistaiseksi tarkempia sukellustietoja

Segelskär 5 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Segelskärien välissä, n. 15-20m länteen itäisen luodon (Lillandet) pohjoiskärjestä.
Romahtanut puuhylky, jonka mitat vastaavat kohdetta 1473 (onko mahdollisesti sama kohde?). Pituus noin 7,5 m.

Porsö eteläpuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Raaseporin saariston länsiosassa Hankoniemen Hangonkylästä noin kuusi kilometriä pohjoisluoteeseen Porsön saaren eteläpuolella noin 50 metrin etäisyydellä rannasta.
Puisen limisaumaisen purjealuksen hylky. Aluksesta on jäljellä vain pohjalaudoitusta ja kaaria sekä pohjalle levinneitä irtonaisia osia. Laudoitus on kiinnitetty puutapein kaariin. Hylyn kiinteän osan pituus on 14,3 metriä ja leveys 6,2 metriä.
2020 löytyi viistokaikuluotaamalla hylystä vajaan 50 metrin etäisyydeltä rakenneosa, joka saattaa olla hylystä peräisin. Asiasta ei kuitenkaan ole varmuutta.

Strömsö Linddalsbukten (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Raaseporin saariston itäosassa Strömsö -saaren eteläosassa Linddalsbukten -lahdessa. Löytö on matalassa vedessä "Mansnerin rannassa". Sijaintipaikkatieto on hieman epätarkka.
Limisaumaisen purjealuksen hylyn köli ja muita tammisia rakenneosia. Paikalliset kesämökkiläiset huomasivat hylyn osat laiturinsa lähellä 1960-luvun alussa. Paikallishistoriaan perehtynyt kesäasukas olettaa hylyn osien olevan peräisin kahdesta pikkuvihan aikaisesta Strömsön rannassa poltetusta Ruotsin saaristolaivaston tykkipurresta. Einar Öhmanin kirjassa Strömsön historia on mainittu 1743 tapahtumiin liittyvät tykkiproomut tai tykkijollat.
Hylkypuita ei ole ajoitettu eikä tutkittu.

Smedsede (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Gennerby vik
Hajonnut rantahylky. Pituus ehkä 20 metriä, josta näkyvissä 3 metriä. Kölipuu näkyvissä, muut osat mudan peitossa. Syvyys 10-50 cm.

Höstnäs (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Snappertunassa Höstnäs -niemen itäpuolella ja Nötön länsipuolella ns. Kaupanrannassa.
Hajonnut puulaivan hylky, jonka pituus on noin 20 metriä ja leveys 6 metriä. Hylky on havaittu matalassa vedessä 1960-luvulla.

Ådgrund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoon saaristossa Ågrundetin länsipuolella.
Hajonneen puuhylyn osia. Hylky löytyi Kansallis-Osakepankin sukeltajat ry:n tekemässä pohjainventoinnissa 1983.

Pikku Mustasaaren laituriarkut (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Pikku-Musta -saaren itärannassa Merisotakoulun esikunnan edessä.
Kolme erillistä kivirakennelmaa, joista kahdessa rannan puoleisessa on vielä havaittavissa hirsiarkun jäänteitä. Rakenteet ovat sortuneet. Lähinnä rantaa oleva hirsiarkku on kooltaan 3 x 3 metriä ja korkeudeltaan 1.5 metriä. Keskimmäisessä kivirakennelmassa hirsiarkku on jo melko pahoin hajonnut, mutta oli vielä todettavissa. Veden syvyys tällä kohdalla on 6 metriä ja rakenteen korkeus 3 metriä. Uloin kivirakenne on vailla hirsikehikkoa, veden syvyys kohdalla on 6 metriä ja rakenteen korkeus 2,8 metriä. Kyseessä on mahdollisesti laiturin jäännökset.
Alueella on sittemmin tehty räjäytystä liittyen merenkulun turvallisuuteen, joten on mahdollista, että kohde on tuhoutunut. Viistokaikuhavainnot vuodelta 2000 (Kalle Virtanen) saattavat olla samasta rakenteesta. Raportissa todetaan, että kohde nro 6 on isompi kasa puutavaraa, joka saattaisi olla esim. vanhan laiturin jäänteitä. Viistokaikuhavainnot olivat aiemmin rekisterissä id 2082 Suomenlinna Pikku Mustasaaren laituri, mutta tiedot on yhdistetty tähän aiemmin havaittuun kohteeseen, sillä ne sijaitsivat hyvin lähellä toisiaan.
Jäännöksiä ei tarkastettu Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010.

Tykistölahden laituriarkku 5 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Tykistölahden länsirannalla.
Veden alle jäänyt laiturirakennelma, jonka leveys on noin 5-6 metriä. Kivillä täytetty laituriarkku, yläosistaan osittain hajonnut, osa hirsistä pohjassa arkun edessä.
Laiturissa on ainakin osa hirsien liitoksista tehty puutapein. Laiturin reunarakenteet ovat hajonneet syvemmältä kuin yhdessäkään toisessa Tykistölahden laiturissa ollen veden alla jäljellä hirsikerroksia 240cm matkalla, kuitenkin on jäljellä (syvemmällä) oleva laiturin osa varsin hyväkuntoinen.
Hirsiarkkuja ei tarkastettu Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010. Havaintoja kohteesta ovat tehneet meriarkeologi Harry Alopaeus ja Teredo Navalis ry.

Tykistölahden itärannan hirsiarkku (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Tykistölahden itärannalla, Hessensteinin länsinurkan edustalla
Hiekkatäytteinen hirsiarkku joka kohoaa pohjasta noin 1,5 metriä, paitsi nurkkatolpat, jotka ulottuvat 1,5 metriä salvotun rakenteen yli. Tolppien päät jäävät noin kolme metriä pinnan alle. Hirsiarkku on noin 5-6 metriä leveä. Kohde on löydetty Teredo Navalis -yhdistyksen inventoinnissa vuonna 1987.
Hirsiarkku tarkastettiin Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010.

Tykistölahden hirsiarkkupato (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Iso Mustasaaren eteläpuolella Tykistölahden eteläsuulla.
Tykistölahden suulla on suurikokoinen vedenalainen hirsirakenne. Se on tehty pyöreistä hirsistä. Arkkumainen rakenne nousee korkeimmillaan noin kahdeksan metriä merenpohjasta ja on kolmesta eri osasta muodostuva koko Tykistölahden levyinen kokonaisuus. Korkein kohta on kokonaisuuden keskellä. Arkut on täytetty karkealla soralla ja ne on silmiinpistävän huolellisesti rakennettu ilman minkäänlaisia rakoja tai välejä. Osat ovat pituudeltaan 25.3, 36.8 ja 37.6 metriä. Osien muoto ei ole aivan suorakaide ja leveydet vaihtelevat 4.4 metristä aina 12.2 metriin, keskimäärin rakenteiden leveys on 10-12 metriä. Ylhäältä päin katsottuna padossa on leveyssuunnassa viisi lokeroa, joista yhden lokeron sivun pituus on noin 1,20 metriä.
Pato on rakennettu vuonna 1917 suurtelakka -hankkeen osana, jolloin Venäjän Itämerenlaivastolle oltiin rakentamassa korjaustelakkaa Tykistölahteen. Korjaustelakka ei koskaan valmistunut ja työmaapadot jäivät unohduksiin veden alle.
Hirsiarkkupatoa kuvattiin Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä. Kuvia on luetteloitu MA201015:1-3, MA201016:6-23. Rakenne monikeilainluodattiin 2022 kaapelihankkeeseen liittyneen vedenalaisinventoinnin osana.

Iso Mustasaaren laituriarkku (Kulkuväylät)
Historiallinen; Helsingin edustalla Suomenlinnassa Ison Mustasaaren päälaiturin edustalla on harvarakenteinen pitkä yhtenäinen hirsiarkku, joka on mahdollisesti ruotsalaisaikainen t-laituri. Arkussa on jälkiä siitä, että sitä on madallettu, jäljellä oli 10-13 hirsikertaa ennen viimeisintä Puolustusvoimien räjäytystyötä. Arkun korkeus vaihtelee ja siinä on väliseinä noin 3 metrin välein. Arkusta ei ole löydetty rautaisia pultteja. Arkun pituus on 120 metriä ja sen molemmat päät ovat selvästi nähtävissä. Arkku on täytetty louhoksella. Arkku on murtunut ja kallistunut sisäänpäin, sen rannanpuoleinen reuna ei ole näkyvissä. Suomenlinnan nykyinen päälaituri on rakennettu osittain tämän ruotsalaisarkun päälle.
Alueella tehtiin tarkastussukellus Suomenlinnan vedenalaisen inventoinnin aikana syksyllä 2008 (Pekka Paanasalo ja Johanna Mäkinen), mutta näkyvyysolosuhteet olivat todella huonot. Inventoinnin jälkeen talvella 2012 tehtiin seuraava tarkastussukellus paremmissa olosuhteissa (Eveliina Salo, Maija Huttunen, Ville Peltokorpi ja Tero Tankka). Samalla kohdetta myös videokuvattiin.

Iso Mustasaaren hirsiarkku (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ison Mustasaaren pohjoisrannalla, päälaiturin altaankulmasta n. 5-6 metriä pohjoiseen
Hirsiarkku, joka on tiheästi rakennettu ja ulkosivuiltaan veistetty. Arkku on täytetty louhoksella. Arkku on noin 9.55 metriä leveä, 3.6 metriä korkea ja 6.4 metriä pitkä. Arkussa on väliseiniä sekä pituus- että leveyssuuntaan metrin välein.
Arkkurakenne tarkastettiin Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa 2010 ja siitä on luetteloitu valokuvia MA201016:1-4.

Historiallinen; Hylky on Ison Mustasaaren pohjoisrannassa, päälaiturin altaan kulmalta noin 50 metriä pohjoiseen.
Puuhylky, joka on rakenteeltaan tasasaumainen ja pituudeltaan n. 10 metriä. Hylyssä on tammikaaret ja sen lankutus on pehmeää puuta, mahdollisesti mäntyä. Hylky on kölin suuntaisesti puoliksi haarautunut rantahiekkaan. Alueella on lisäksi muutamia suuremman puuhylyn osia.
Alueella tehtiin tarkastussukellus Suomenlinnan vedenalaisen inventoinnin jälkeen talvella 2012 (Eveliina Salo, Maija Huttunen, Ville Peltokorpi ja Tero Tankka). Samalla kohdetta myös videokuvattiin.

Länsi-Mustasaaren hirsiarkku (Kivirakenteet)
Historiallinen; Länsi-Mustasaaren ja Susisaaren välisessä salmessa, Länsi-Mustasaaren puolella on noin 5 metrin syvyydessä hirsiarkun jäännökset, jotka havaittiin vuoden 1989 inventoinnissa. Tuolloin arkun korkeus oli 3 metriä, leveys 6 metriä ja pituus 3 metriä, hirren halkaisija oli noin 35 cm. Arkku oli osittain purettu ja sen jäännöksiä löytyi runsaasti ympäristöstä.
Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa 2007-2010 alueella ei sukellettu. Kohde ei erotu kaukokartoitusaineistossa, mutta alueella on runsaasti irrallisia hirsiä. Muistitiedon mukaan arkku oli pinnalla vielä 1970-luvulla. Se oli kiinnitetty paksulla kettingillä kiinni rantakallioon. Myrskyssä arkku valui veden alle.

Varvilahden hirsiarkku 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Susisaaren ja Iso Mustasaaren välisessä salmessa Iso Mustasaaren rannan lähellä.
Tykistölahteen johtavan salmen suulla havaittiin 1990-luvulla osittain pinnalla noin 20 metriä pitkä hirsiarkku, joka muodostui kahdesta erillisestä arkusta. Rannan puolella arkun korkeus oli 50-60 cm ja lahden puolella noin 220 cm. Arkussa oli yhdeksän välilaipiota noin metrin välein. Hirsiarkku on vahingoittunut alueen myöhemmässä ruoppauksessa.
Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa 2007-2010 (Museovirasto, Minna Leino) alueella ei tehty tarkastussukellusta, mutta monikeilainmateriaalista voi erottaa ainoastaan irrallisia hirsiä eikä lainkaan ehjää rakennetta. 2022 kaapelihankkeen takia tehdyssä monikeilainluotauksessa alueella näyttää kuitenkin erottuvan osittain säilyneitä rakenteita, mahdollisesti kaksi samansuuntaista rinnakkaista laipiota.

Varvilahden hirsiarkku 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Varvilahden pohjoisrannassa on
täyttömaan alla ollut osittain näkyvissä hirsiarkun jäännöksiä 1980-luvun inventoinnissa. On mahdollista että luoteispuolella sijaitsevat nykyiset laiturit olisi rakennettu vanhojen arkkujen päälle.
Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa 2007-2010 alueella ei tehty tarkastussukellusta, mutta monikeilainmateriaalista voi erottaa ainoastaan irrallisia hirsiä eikä lainkaan ehjää rakennetta.

Varvilahden hirsiarkku 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Varvilahdessa telakan slipien edessä (keskellä) havaittiin 1980-luvun inventoinnissa hirsiarkku. Sen koko oli
noin 2 x 3 metriä. Tuolloin jäljellä oli kolme hirsikertaa.
Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa 2007-2010 alueella ei tehty tarkastussukellusta. Monikeilainmateriaalissa ei voida erottaa enää ehjää hirsiarkkurakennetta. On mahdollista että se on tuhoutunut alueen ruoppauksen yhteydessä.

Iso Simijärvi 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Karjaan keskustasta noin 12 kilometriä länsiluoteeseen ja Fiskarsista pohjoiseen Iso-Simijärven koillisrannalla noin 15 metrin päässä rannasta jyrkän rinteen juurella.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 18,80 metriä ja leveys noin 5 metriä. Alus on rakenteeltaan limisaumainen. Sekä keula että perä ovat suipot. Rakennusmateriaali on mäntyä (puulajimääritys 1994). Puuaines on kulunut hauraaksi. Peräranka on lähes suorassa kulmassa köliin nähden, keularanka on loivempi. Kaaria on jäljellä lähes koko hylyn mitalta.
Hylky löytyi 1990. Museovirasto ja Teredo Navalis ry tekivät tarkastuskäynnin hylylle 1991. Calypso ry on dokumentoinut hylkyä 1993 ja 1994. Hylystä on tehty luonnospiirros. Hylky ajoitettiin vuosilustomenetelmällä 2002. Alus on rakennettu vuoden 1640 jälkeen, todennäköisesti viimeistään 1600-luvun loppupuoliskon aikana. Analyysin teki Joensuun yliopisto. Aluksen uppoamisajankohtaa ei tiedetä. Hylyn oletetaan liittyvän alueen ruukkitoimintaan. Suomen meriarkeologisen seuran T.Sellman kuvasi ja 3D-mallinsi hylyn 2019.

Kallbådan itäpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä lounaaseen Kallbådanin luodosta itään olevalla matalikolla.
Havupuisen laajalle levinneen puurunkoisen aluksen jäännökset. Hylky on hajonnut pieniin osiin ja siitä on vain yksi isompi kappale jäljellä. Hylyssä ei ole näkyvillä irtoesineitä. On esitetty oletus, että kyseessä olisi 1913 uponnut kuunari Primus. Hylkyä ei kuitenkaan ole tutkittu eikä ajoitettu, joten oletuksen paikkansapitävyydestä ei ole tietoa.

Munin (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee avomerellä Porvoon vesialueella Kallbådagrundista länteen noin 47 metrin syvyydessä.
Rahtilaivan hylky on 73 metriä pitkä ja 10 metriä leveä. Se makaa melko tasaisella merenpohjalla pystyssä oikein päin. Siinä on kaksi keularuumaa ja yksi peräruuma, sekä keula- ja perämastot. Avonainen komentosilta on keskilaivassa. Aluksen keulapakan päällä on kaksi kookasta ankkuria ja ankkuripelit.
Etummainen ruuma on peitetty ruumanluukuilla. Toinen keularuuma on avonainen, ja sisältää lastina ollutta lautatavaraa. Kannella keulamaston molemmin puolin on vinssit. Avonaisella komentosillalla on ehjä paikallaan oleva ruori, sekä kiinnityksistään irronnut telegrammi. Komentosillan takana on korsteenin aukko ja tämän takapuolella konehuoneen skailetti, jonka molemmilla puolilla on pelastusveneiden taavetteja. Pelastusveneet puuttuvat.
Konehuoneen takana perämaston peräpuolella on peräruuma, jossa on sekaisin lautatavaraa kannen tasolle saakka. Peräruuman takapuolella kannella on varapotkuri. Peräpakan päältä johtaa portaat pakan alapuolisiin tiloihin. Peräpakan päällä on skailetti. Kannella aivan aluksen perässä on vararuori. Kannella on myös mm. pienempi ankkuri. Aluksen potkuri ja peräsin ovat paikallaan.
Merenkulkulaitos paikansi hylyn 2002. Jussi Kaasisen sukeltajaryhmä videoi hylkyä 2007 ja tunnisti hylyn 1907 uponneeksi Munin -nimiseksi alukseksi (ex Engadine), joka katosi myrskyssä matkalla Kotkasta Hollantiin. Haaksirikossa menehtyi 16 henkilöä. Munin oli rakennettu Englannissa 1879 (Palmer Shipbuilding Co). Aluksen kotipaikka oli Haugesund, Norja.
Syksyllä 2012 sukeltajat havaitsivat, että hylystä on anastettu luvattomasti kaksi laivakelloa. Museovirasto teki tutkintapyynnön, mutta tekijää ei saatu selvitetyksi.

Mjölkviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sipoon sisäsaariston itäosassa Kitö -saaren itäpuolisen Mölkviken -lahden itäosassa lähellä rantaa.
Noin kahden metrin syvyydessä kaislan seassa on pahoin hajonneen puualuksen jäänteet osittain mutaan hautautuneena. Hylky on löytynyt 1960-luvulla. Tuolloin hylystä on naarattu osia rantaan. Näistä oli 1.5.2001 tehdyn tarkastuskäynnin aikaan jäljellä enää yksi kaaren osa (pituus 217 cm ja poikkileikkaus n. 14 x 14 cm). Kaarenkappale on ilmeisesti havupuuta ja alus on ollut tasasaumainen ja karneerattu. Kaarenkappale on todennäköisesti keskilaivasta, köliltä. Alus on luultavasti ollut alle 20 metriä pitkä.

Kaskisaari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Lauttasaaresta pohjoiseen Lehtisaaren ja Kaskisaaren välisessä salmessa noin 30 metriä Kaskisaaren sillan eteläpuolella.
Kyseessä on ruoppauksessa hajonnut puualuksen hylky. Ruoppausalueella on irtonaisia puulaivan osia sekalaisina kasoina melko suurella alueella. Pohjatukkeja ja ilmeisesti pohjalankutusta on osittain saveen hautautuneena. Rakenneosissa on havaittu ruosteisia kohtia, mutta metalliosia ei ole löytynyt.
Hylyn ilmoittajan mukaan Kaskisaaren uuden kevyen liikenteen sillan rakentamisen yhteydessä tuli esiin hylyn osia ja tykinkuulia, jotka kuljetettiin kaatopaikalle. Silta otettiin käyttöön 1987.
Silta ja tieyhteys Munkkiniemestä Lauttasaareen rakennettiin Kuusisaaren, Lehtisaaren, Kaskisaaren ja Laukkasaaren kautta Krimin sodan (1853-55) aikana. Sillat olivat puurakenteisia. Vielä 1980-luvun alussa siltapenkereitä oli jäljellä.
Hylkypaikalle tehtiin tarkastussukellus 2002 (P.Paanasalo ja K.Virtanen, Museovirasto).

Södernäs 1 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylkylöytö noin metrin syvyisestä vedestä.
Hylky n. 1m syvyisessä vedessä.

Juktenskobben (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen saaristossa Porkkalanniemen itäpuolella Mickelskären -saariryhmästä itään Juktenskobben -saaren pohjoispuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on noin 22 metriä pitkä ja 6,3 metriä leveä. Alus on ollut ilmeisesti tylppäkeulainen ja tasaperäinen. Hylyn peräosa on hajonnut. Hylyn pohjaosa on näkyvissä keskilaivaan asti. Kansi on suurimmaksi osaksi poissa, mutta keskilaivan keulapuolella on edelleen jäljellä kannen osia. Samalla alueella näkyy lastina olleita nahkavuotakääröjä ja puutynnyreitä. Oikea kylki on keskilaivan keulapuolelta revennyt irti ja siirtynyt hylyn viereen alarinteeseen. Kyljenkappaleesta lähtee kaksiosainen masto kohtisuoraan ulos alarinteeseen. Hylkyalueella on kolme ankkuria. Kaikki ankkurit sijaitsevat hylyn keulan alueella. Ankkureista yksi on hajonneena hylyn sisälle ja kaksi muuta on keulan molemmin puolin pohjassa. Aluksen rakentamisajankohtaa voi päätellä mastonkengästä löytyneen rahan perusteella; raha on lyöty vuonna 1767. Raha on Suomen merimuseon esinekokoelmassa numerolla SMM072003.
Vuonna 2018 hylystä nostettiin Helsingin yliopiston, Museoviraston ja SubZone Oy:n yhteistyönä kaksi nahkavuotaa tutkittavaksi. Ns. juhtinahka oli 1700-luvulla merkittävä venäläinen kauppatavara, johon liittyvään tutkimushankkeeseen FT Mikko Huhtamies järjesti rahoituksen. Tutkija Krista Vajanto analysoi kahta nahkanäytettä 2018. Nahka oli peräisin naudasta tai vasikasta. Nahan valmistuksessa/käsittelyssä tiedetään käytetyn koivutervaa. Analyysissa ei kuitenkaan löytynyt varmaa todistetta koivutervasta.
FT Mikko Huhtamiehen mukaan Juktenskobbenin saari on saanut nimensä juhtinahkaa lastinaan kuljettaneen laivan haaksirikosta. Hän pitää mahdollisena, että laiva on nimeltään Oraniebaum. Oraniebaum haaksirikkoutui Porkkalassa ollessaan matkalla Kronstadtista Hampuriin 1767. Sen kapteeni oli Johan Hindrich Siemsen Hampurista. Laivassa oli lastina muun muassa nahkaa. Haaksirikon meriselitys on säilynyt. Helsingin maistraatin huutokauppapöytäkirjat kertovat, että Helsingissä oli 1767 iso juhtinahkahuutokauppa. Huhtamies tulkitsee, että hylyn mastonjalasta löytynyt vuoden 1767 kolikko kertoo siitä, että laiva oli rakennettu tai rikattu haaksirikkovuonna. Oraniebaum on paras tarjokas Juktenskobbenin hylyn identifikaatioksi.

Kulosaari Hylje (Alusten hylyt)
Historiallinen; Helsinki, Kulosaaren eteläosa, Brandö Seglaren satama, Hylje-luodon pohjoispuoli.
Tuhoutunut puualuksen hylky. Alkujaan n. 30 m pitkä alus, josta on löydetty kaaria, pohjatukki ja lautoja. Alus on ollut tasasaumainen, liitoksissa on teräspultteja. Laiva on arveltu rakennetuksi 1700-luvun loppupuolella/1800-luvun alussa. Hylyn toinen pää on jäänyt 1952 rakennetun aallonmurtajan alle.

Huis te Warmelo (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee avomerellä Porvoon vesialueella noin 2 km Kallbådagrundin majakasta länteen. Uudenmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus määräsi Museoviraston esityksestä hylylle 6.6.2018 muinaismuistolain mukaisen suoja-alueen. Suoja-alueen halkaisija on 800 metriä siten, että hylky on alueen keskipisteessä. Alueella sukeltaminen ja ankkurointi on kielletty ilman Museoviraston lupaa.
Kyseessä on puurunkoisen purjelaivan hylky. Sen kokonaispituus on 36 - 37 metriä ja ylimmän kannen sisäleveys leveimmältä kohdalta on 8,3 metriä (mittaukset Badewanne-sukellusryhmä 2014). Aluksessa on ollut kaksi tykkikantta. Tykkien kokonaismäärä on ollut noin 40. Osa paapuurin eli vasemman kyljen tykeistä on lähes alkuperäisillä paikoillaan laveteillaan tykkiporteissaan. Tykkien pituus on 230 - 240 cm. Perässä on saattanut olla tykkejä kolmessa kerroksessa siten, että ylimmän kannen tykkejä on ollut vain muutama ja ne ovat olleet muita pienempiä.
Hylyn vasen eli paapuurin kylki on ehjempi kuin styyrpuurin kylki. Paapuurin kyljellä on perässä korkeita kaaria, jotka nousevat kansitason yläpuolelle. Tämä viittaa peräkanteen, joka on ulottunut lähes isomaston kohdalle saakka. Peräkanteen viittaa myös se, että isomastosta perään päin on paljon sekaisia rakenteita, jotka lienevät romahtaneen peräkannen jäänteitä. Styyrpuurin puolen kylkilaudoitusta on pudonnut pois siten, että vain kyljen alaosassa on laudoitusta jäljellä. Kannen vasemman puolen kansilankut ovat paikoillaan, oikea puoli on hajonneempi. Mastot ovat katkenneet. Aluksen peräpeili on säilynyt lähes ehjänä peräsinpinnan tasolle saakka. Tällä tasolla peräpeilin leveys on 7,5 metriä (mitta: Badewanne 2014). Mittausten perusteella hylyn pääkannen pituus lienee ollut noin 35 metriä ja pääkannen leveys reilut 9 metriä.
Hylky löytyi Merenkulkulaitoksen monikeilainluotauksissa 2002. Jussi Kaasisen sukeltajaryhmä (myöhemmin Badewanne) sukelsi hylylle huonossa näkyväisyydessä ensimmäisen kerran 2006 ja havaitsi kohteen olevan raskaasti aseistettu vanha purjelaiva. Ryhmä on kuvannut hylkyä ainakin 2006, 2011, 2013, 2014 ja 2016. Vuonna 2014 ryhmä teki myös mittauksia. SubZone Oy on tehnyt kenttätöitä hylyllä Museoviraston tutkimusluvalla 2016-2019 3D-kuvan tuottamiseksi.
Hollantilaisen historian tutkija Peter Swartin ja suomalaisten sukeltajien tekemän työn perusteella hylky on tunnistettu hollantilaiseksi 1715 uponneeksi Huis te Warmelo -nimiseksi sotalaivaksi. Huis te Warmelo oli rakennettu Pohjois-Hollannissa Medemblikissä Zuiderzeen rannalla 1708-1709. Se haaksirikkoutui Kalbådagrundin matalikolle 25.8.1715 ollessaan osana saattuetta, joka turvasi 200 kauppalaivan matkaa Pietariin. Haaksirikon sattuessa saattue oli palaamassa Pietarista.
Syksyllä 2011 Museovirasto sai harrastajasukeltajilta tietoja löytökokonaisuuden vahingoittamisesta ja esineiden anastamisesta. Museovirasto teki asiasta tutkintapyynnön. Tekijästä ei saatu tietoa.

Järvö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Porkkalanniemen kärjestä itäkaakkoon ja n. 1,5 km Järvön saaresta kaakkoon.
Kyseessä on puurunkoisen, 2-mastoisen tasaperäisen purjelaivan hylky, jonka pituus on noin 27 metriä ja leveys 6 metriä. Aluksen pohjassa on kuparipellitystä. Runko on melko hyvin säilynyt. Mastot ovat kaatuneet suurimmalta osin oikealle puolelle pohjaan. Takilan osia löytyy myös aluksen sisältä. Ankkuripeli on paikallaan ja siitä juoksee kettinki ulos vasemmasta klyyssistä.
Oikealla keulan sisäpuolella on iso rauta-ankkuri. Myös ranapalkki on paikoillaan. Keulamastosta on jäljellä katkennut osa, jonka ympärillä on kansivinssien jäänteitä. Naakeleita on naakelipenkeissä ja vinssissä paikoillaan. Keulapuu on poikki ja peräpeili pudonnut perän taakse pohjalle. Kansi on suurimmaksi osaksi hajonnut. Ruumassa on ilmeisesti viljalasti.
Hylky löytyi Merenkulkulaitoksen monikeilainluotauksessa vuonna 2001. Museovirasto teki hylylle tarkistussukelluksen 29.4. ja 2.5.2004. Hylyn ulkomuodon perusteella arvioitiin, että kyseessä voi olla 1800-luvun jälkipuolella rakennettu alus. Arkistotieto kertoo suomalaisen kaljaasi Edmundin haaksirikkoutuneen myrskyssä Järvön lähellä 10.12.1907. Edmundin kotipaikka oli Kirkkonummi ja haaksirikko tapahtui aluksen ollessa matkalla Helsingistä Kirkkonummelle. Onnettomuudessa kuoli kolme ihmistä. Tämä identifiointi on varmistamaton.
Syksyllä 2011 Museovirasto sai harrastajasukeltajilta tietoja hylyn vahingoittamisesta. Museovirasto teki tarkastuskäynnin hylylle 12.10.2011. Todettiin, että perähytin kattopalkit ovat romahtaneet, perän kansilautoja on siirretty sivuun ja esineitä on viety peräkannen alta. Ruori on siirtynyt alkuperäiseltä paikaltaan ja vahingoittunut. Laivan vierellä olevien takilanosien joukosta on viety plokeja. Museovirasto teki vahingonteosta tutkintapyynnön Länsi-Uudenmaan poliisilaitokselle, mutta tekijöistä ei saatu tietoa.

Kopparnäs Klobbacka (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Inkoon sisäsaaristossa Kopparnäsin kärjessä olevan Klobbackan pohjoiseen päin aukeavassa lahdessa.
Puurunkoisen purjealuksen hylky, jonka pituus on noin 50 metriä, leveys noin 15 metriä ja korkeus pohjasta noin metrin. Kaarten välit ovat noin 10 cm. Alus on tasasaumainen. Laitalaudat on jatkettu puskuliitoksin. Ulkolaudat ovat noin 30 cm leveitä ja 5-6 cm paksuja. Sisälaudoituksen laudat ovat noin 42 cm leveitä ja 5-8 cm paksuja. Lautojen kiinnitykseen on käytetty halkaisijaltaan noin 3 cm puutappeja.

Mustikkamaa 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Mustikkamaan eteläisen länsikärjen etelä-lounaispuolella noin 6 metrin syvyydessä mutapohjalla.
Paikalla on noin 20 metriä pitkä puualuksen hylky. Hylky on huonokuntoinen ja sen osia on levinnyt laajalle alueelle. Kyseessä on ollut tasasaumainen ja ilmeisesti parikaarille rakennettu alus. Hylyn yhteydessä ei havaittu irtoesineitä.
Hylky löytyi 2005 Museoviraston meriarkeologian yksikön tekemässä viistokaikuluotauksessa. Hylky havaittiin myös 2012 tehdyn vedenalaisinventoinnin yhteydessä.

Skallotholmen (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Hangon sisäsaariston itäosassa Tvärminnen luonnonsuojelualueella noin 50 metriä Skallotholmenin länsikärjen pohjoispuolella tasaisella mudan sekaisella hietapohjalla noin 7 metrin syvyydessä. Hankoon menevä 5 metrin väylä kulkee noin 300 metriä paikan pohjoispuolella.
Puisen limisaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on 13,50 metriä ja suurin leveys 4,60 metriä. Hylky makaa kölillään tasaisella pohjalla eteläkaakko-pohjoisluode -suunnassa siten, että perä on lähempänä Skallotholmenin rantaa. Perä- ja keularanka ovat pystyssä ja melko hyväkuntoiset. Perärangassa on havaittavissa korrodoituneet peräsinhelat. Kaaret ovat sedimentin yläpuolisilta osiltaan hauraita ja virtauksien kuluttamia ja ne ovat siirtyilleet paikoiltaan. Styyrpuurin puolen kaaret nousevat pohjasta noin 45 cm ja paapuurin puolen noin 80-140 cm. Kaarivälit ovat noin 40-60 cm. Hylyn keskiosa on peittynyt hienojakoiseen sedimenttiin.
Alus on ollut tiililastissa. Tiiliä on eniten keskilaivassa paapuurin puolella, alkaen noin 5 metrin päässä perärangasta. Korkeimmillaan tiilikasa nousee noin 50 cm sedimentin yläpuolelle. Tiiliä on alueella, jonka laajuus on noin 2 x 3 metriä. Hylyssä on havaittu 2-3 kimpiastiaa.
Sijaintipaikalle on merkitty ankkurointipaikka vanhempiin merikarttoihin.
Hylky löytyi kesäkuussa 2004 Hangon kesäyliopiston järjestämässä viistokaikuharjoituksessa. Museoviraston meriarkeologian yksikkö teki kohteelle tarkistussukelluksen 13.10.2006, jolloin kohdetta havainnoitiin silmämääräisesti ja kuvattiin. Videokuvan perusteella tehtiin luonnospiirros. Hylylle on tehty tarkastussukellus myös marraskuussa 2016. Hangon kesäyliopiston meriarkeologian kurssi sukelsi hylyllä toukokuussa 2018 ja poisti hylkyyn takertuneita kalaverkkoja.

Russarön luoteispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen eteläkärjestä noin kolme kilometriä etelään ja Russaröstä luoteeseen Måsskärin suuntaan väylän eteläpuolella. Hylky on aluevalvontalain mukaisella suoja-alueella, jossa sukeltamiseen tarvitaan lupa Puolustusvoimilta/Suomenlahden Meripuolustusalueelta.
Puurunkoisen tasasaumaisen kaksimastoisen kauppa-aluksen noin 22 metriä pitkä hylky, joka on hyvin säilynyt. Hylky lepää pohjassa kölillään siten, että keula osoittaa luoteeseen. Kansi on paikoitellen hajonnut ja hylyn sisällä on runsaasti irrallisia puuosia. Keulapuu on katkennut ja etumasto on kaatunut hylyn styyrpuurin puolelle etuviistoon siten, että masto makaa kannen päällä. Perämasto on pystyssä, mutta kallistunut. Rikkoutuneen peräpeilin laudoitusta on pudonnut perän lähelle pohjaan. Keulan molemmilla puolilla pohjassa on suurikokoiset ankkurit. Myös styyrpuurin puolen partaalla on ankkuri. Kaikkiaan hylkyyn kuuluu viisi ankkuria. Parraslaita on pääsääntöisesti ehjä. Hylyn ympärillä on irrallisia rakenneosia ja takilan osia laajalla alueella. Aseistusta ei ole havaittu.
Merivoimat ilmoitti hylyn Museovirastolle kesäkuussa 2005. Kohde on ollut tunnettu jo aiemmin ja siitä on ilmeisesti kirjoitettu Turun Sanomissa 1970-luvulla käyttäen hylystä lempinimeä Lentävä hollantilainen.
Museoviraston meriarkeologian yksikkö (Kokko, Paanasalo) teki tarkistussukelluksen hylylle 7.7.2005. Suomenlahden Hylkysukeltajat ry kävi kohteella kesällä 2006 valokuvaten ja videoiden hylkyä. Merenkulkulaitoksen Merikartoitusyksikkö havaitsi hylyn 2007 tehdyssä monikeilainluotauksessa ja toimitti havainnosta tiedon Museovirastolle. Myös Suomenlahden merivartiosto teki hylystä ilmoituksen Museovirastolle 2007.
Sukellusseura H2O ry teki hylyllä kajoamatonta dokumentointia Museoviraston luvalla 2008, 2009 ja 2010. Vuoden 2010 kenttätöihin osallistui laivanrakennuksen asiantuntijana Museoviraston H.Matikka. Leirin aikana meriarkeologian yksikkö kävi nostamassa H2O:n avulla hylystä kolme astiaa kohteen ajoituksen tarkentamiseksi. Tuolloin astioiden ajoituksesta ei kuitenkaan saatu selkeää tietoa. 2023 hollantilainen tutkija, arkeologi Michiel Bartels ajoitti astioita Museoviraston pyynnöstä kuvien perusteella. Sinivalkoinen posliininen teekuppi on ajalta 1725-1775. Englantilaisvalmisteinen muki on ajalta 1750-1800. Kiinalainen teekannu on ajalta 1725-1775. Bartelsin oletus on, että laiva upposi 1760 ja 1775 välillä. Aluksen lastista ei ole toistaiseksi tietoa.

Kasuunihylky (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Kirkkonummen vesialueen itäosassa ulkomerellä aluevesirajan tuntumassa.
Kyseessä on puurunkoisen tasasaumaisen kolmimastoisen purjelaivan hylky, jonka pituus on noin 30,2 metriä ja suurin leveys 8 metriä sekä tykkipartaan luona 6,85 metriä. Hylky on rungoltaan hyvin säilynyt ja se lepää pohjassa kölillään. Kyljet ovat pystyssä ja kansi on ehjä. Etu-, iso- ja perämaston alinta osaa on jäljellä. Keulapuomi oli paikoillaan, kun hylky löytyi, mutta se on irronnut paikoiltaan vuonna 2011. Hylyssä on havaittu kuusi tykkiä ja 12 tykkiporttia, jotka sijaitsevat samalla kannella. Hylky on todennäköisesti 1700-luvun pienehkö sotalaiva.
Hylky löytyi Merenkulkulaitoksen (merenmittausalus Suunta) tekemässä monikeilainluotauksessa 2002 ja myös Suomenlahden merivartiosto on tehnyt hylystä löytöilmoituksen Museovirastolle 2004. Badewanne -ryhmä on valokuvannut ja videoinut hylkyä muun muassa vuosina 2003, 2005, 2006, 2008, 2011, 2018-2020 tuottaen myös 3D-mallinnuksia (ks. Badewannen raportti 2021 liitteissä).
Hylky tarkastettiin 17.6.2011 Badewannen ja Museoviraston yhteistyössä. Hylyn kannelta nostettiin aseen osia: puinen tukki, liipasinkaari ja kolme metallin katkelmaa. Esinenostojen tarkoituksena oli edesauttaa hylyn identifiointia, mutta laivan taustaa ja nimeä ei ole vielä selvitetty. Alustavan asiantuntija-arvion (Jyri Paulaharju) mukaan ase on englantilaista mallia ajoittuen 1700-luvun lopusta 1800-luvun alkuun. Tarkastuksessa havaittiin laitonta kajoamista muinaisjäännökseen. Samanlaisia havaintoja tehtiin syyskuussa 2011. Laivakellon havaittiin pudonneen aluksen ruumaan ja hylyn rakenteita oli romahtanut. Museovirasto teki asiasta tutkintapyynnön poliisille, mutta tekijästä ei saatu tietoa. Laivakello pelastusnostettiin syyskuussa 2011. Noston suoritti Suomenlahden merivartiosto Museoviraston pyynnöstä ja ohjeistuksella.

Loviisanlahti itäranta (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Loviisanlahden pohjoisosassa sen itärannalla vastapäätä Laivasillan aluetta, Saaristotie 91 -mökin edustalla matalassa vedessä 65 metriä mökin laiturin rannasta.
Paikalla on huonokuntoinen pienehkön limisaumaisen puurunkoisen aluksen hylky, jonka kylkilankkujen leveys noin 20 cm.
Kohde ilmoitettiin Museovirastolle syksyllä 2006. Yksikkö teki tarkastuskäynnin kohteelle keväällä 2007. Matalassa vedessä, jossa ei ollut tarkastusajankohtana juurikaan näkyväisyyttä, ei voitu sukeltaa, mutta hylkypaikkaa sondattiin ja joitakin irrallisia osia nostettiin vedestä kuvattavaksi veneessä ja laitettiin takaisin pohjaan. Löytäjien aiemmin ylös nostamaa kaaren katkelmaa kuvattiin rannalla. Kohde oletetaan yli sata vuotta sitten uponneeksi, mutta tarkemmasta ajoituksesta tai alkuperästä ei ole tietoa.
Huhtikuussa 2020 hylky paikannettiin viistokaikuluotauksessa. Tämän perusteella kohteen sijaintia tarkennettiin 34 m länsiluoteeseen. Sukellusolosuhteet eivät ole muuttuneet vuoden 2007 jälkeen, joten hylky on edelleen vaikeaselkoinen. Hylky näkyy kaikuluotauksessa huonosti, kaislikon ympäröimänä ja osittain pohjaan hautautuneena. Pohja on muodoltaan litteä ja kyljet ovat levinneet sen ympärille. Kooltaan hylky vaikuttaa olevan noin 14 x 4 m, ja irtonaisia osia löydettiin 20 x 10 m alueen sisältä. Hylyn aluerajaus määritettiin tämän mukaisesti. Hylyn ajoitusta ei kyetty tarkentamaan.

Russarön kaakkoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee avomerellä Hangon itäisellä selällä Russaröstä kaakkoon mutapohjalla noin 45 metrin syvyydessä.
Kyseessä on puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä. Hylky makaa pohjassa kölillään. Aluksessa on ollut kaksi mastoa. Molempien mastojen alaosat ovat pystyssä. Runko on melko hyväkuntoinen. Keula on pyöreämuotoinen. Peräpeili on hajonnut. Kannessa on kaksi lastiluukkua, joista keulanpuoleinen on kooltaan isompi. Hylkyalueella on havaittu kolme ankkuria. Yksi ankkureista on ankkuripelin vieressä keulakannella, yksi on keulassa ranapalkkien lähellä laivan partaalla. Osa kansilankuista puuttuu. Rungon ulkopuolella pohjassa on rakenneosia. Hylyssä on havaittu yksi pumpunputki sekä tiiliä.
Hylyn paikansi Merivoimat (Kampela 3) kesällä 2007. Museoviraston meriarkeologian yksikkö kävi hylyllä 2008 merivartioston kanssa ja hylkyä kuvattiin ROV:lla. SubZone Oy kuvasi hylkyä 2013 ja vuonna 2021 3D-mallinnosta varten. On mahdollista, että hylky on peräisin 1700-luvulta.

Högskär eteläpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Tullholmenin eteläpuolella olevasta Högskäristä etelään, Svanglarna -saarten pohjoispuolella olevan luodon itärannalla. Pohja on helposti pöllyävää mutaa ja kiviä.
Paikalla on puurunkoisen purjealuksen hylky, jonka pituus on noin 17,5 ja leveys noin 8,5 metriä. Kannessa on havaittavissa lastiluukut. Hylyn keskivaiheilla on metallinen mahdollinen vinssauslaite. Hylyn lähistöllä on suuri ankkuri. Keula on pahoin hajonnut, mutta kansilaudoitus on yllättävän hyvin säilynyt 2012 tehtyjen havaintojen mukaan. Hylystä irronneita osia on levinnyt hylyn ympäristöön.
Suomen meriarkeologisen seuran Hannu Rokka kuvasi ja mallinsi hylyn kesällä 2024. Malli on esillä osoitteessa https://sketchfab.com/mas-fi/models, ks. Shipwreck Högskär South (Hanko).

Susisaari vanha telakan portti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Susisaaren itärannalla Iso Mustasaaren ja Susisaaren välisen sillan pohjoispuolella.
Kohde havaittiin Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä ja sitä dokumentoitiin Arkeologian päivillä 31.8.2007 Museoviraston esitellessä vedenalaisen inventoinnin menetelmiä Suomenlinna-museossa ja ulkoalueilla. Vanhan telakan portin suuaukko oli tuolloin kunnostuksen kohteena ja alueelta oli poistettu maata ja tuotu tilalle pikkukiviä. Toimenpide oli muuttanut rantaviivaan kohdistunutta eroosiota ja sen vuoksi vanhat puurakenteet olivat tulleet näkyviin. Tämä molemmin puolin portin suuaukkoa paljastunut lautarakenne jatkuu rantakivimuurin alle. Myöhemmin Kalle Salonen dokumentoi kohteen piirtämällä, jonka jälkeen siitä sahattiin ajoitusnäytteet. Rakenne oli tehty männystä ja se on ilmeisesti osa Daniel Thunbergin patorakennetta tai telakan portin rakenteita. Viimeisin analysoitu puun vuosilusto oli 1726 eli rakenne ajoittuu sen jälkeiseen aikaan (Zetterberg 2010). Ajoitusraportti on Suomenlinnan inventointiraportin liitteenä.

Iso Mustasaaren paalurakennelma (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Iso Mustasaaren ja Susisaaren välisessä salmessa Iso Mustasaaren puoleisella rannalla.
Paalurivi on selkeästi näkyvillä vesirajassa koko rantaviivan matkalta. Siihen liittyy sekä pysty- että vaakarakenteita. Tarkempi ajoitus ja rakennustapa on tuntematon. Muinaisjäännös on tuhoutumisvaarassa jatkuvan liikenteen aiheuttaman rantaeroosion vuoksi. Kuntoa heikentää myös puumateriaalin vaihtelevat olosuhteet sen sijaitessa, meriveden korkeudesta riippuen, välillä veden alla ja välillä kuivalla maalla.
Alunperin alueella on ollut lahdenpoukama, joka on ulottunut lähelle rakennuksen C40 (Paarlastihuone) päätyä. Vesialuetta on täytetty 1700-luvun loppupuolella (ensimmäinen piirustus vuodelta 1797), jonka yhteydessä rakennelma on ilmeisesti tehty Saaristolaivaston laituriksi.

Kobben itäpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Hauensuolen alueella Tullholmen -saaren viereisen Kobben -saaren pohjoisosan itäpuolella noin kymmenen metrin syvyydessä. Pohja on helposti pöllyävää mutaa ja hiekkaa.
Paikalla on puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky. Jäljellä olevan osan pituus noin noin kymmenen metriä. Alus on ilmeisesti ollut yksimastoinen. Keula ja perä ovat hajonneet. Toista kylkeä on jäljellä lähes partaaseen saakka (havaittu yhdeksän laitalautakertaa). Aluksen kantta on jäljellä osittain. Kannessa on havaittavissa pienikokoinen luukku.
Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvulla, jolloin Ora Patoharju mainitsee sen muistiinpanoissaan kaljaasina tai jaalana. Hylky on merkitty Urheilusukeltajain Liiton karttapiirrokseen 1976, joka liittyi liiton tuonaikaisiin meriarkeologisiin kenttätöihin. Hylky havaittiin myös 2007-2008 vedenalaisinventoinnissa, jonka Museoviraston meriarkeologian yksikkö teki Hauensuolen alueella.

Stensvikfjärden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Espoon ja Kirkkonummen rajalla, Saunalahdensalmen rannassa Kirkkonummen puolella hyvin lähellä Vanhaa Jorvaksentietä siinä kohdassa, jossa tie ylittää Saunalahdensalmen. Heti salmen ylityksen jälkeen käännytään vasemmalle rantaan.
Puisen aluksen hylky, joka on hajonnut ruoppauksen yhteydessä. Hylyn osia on rannalla ruoppausläjässä sekä vedessä rannan tuntumassa ponttoonilaiturin alla.
Hylky löytyi keväällä 2009 sattumalta, kun sukeltajat olivat vetämässä kaapelia Saunalahdensalmen poikki. Löytö ilmoitettiin puhelimitse 2.5.2009 Museovirastolle, joka teki paikalle tarkastuskäynnin 7.5.2009. Ruoppauksen järjestäneen yksityishenkilön mukaan ruoppaus tehtiin laiturin uudistamisen takia keväällä 2008. Tarkastuksessa havaittiin, että hylyn osia on ruoppausläjässä rannalla ja vedessä rannan tuntumassa uuden ponttoonilaiturin alla. Todettiin, että paikalle on tehtävä tarkastussukellus näkyväisyyden ollessa parempi. Puulajin tunnistusta varten ruoppausläjästä otettiin mukaan kaaren katkelma ja rantavedestä laitalaudan katkelma. Puulajin määritys teetettiin Luonnontieteellisessä keskusmuseossa 2010. Molemmat näytteet ovat tammea. Kyseessä on ns. valkotammiryhmään kuuluva laji, todennäköisesti metsätammi, Quercus robur. Suomessa tavallisin puualusten rakennusmateriaali on ollut mänty.

Kalliosaari (1280) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Helsingin itäisessä saaristossa Vuosaaren edustalla, Kallahdenniemen eteläkärjen itäpuolella olevan Bergholmenin eli Kalliosaaren länsirannalla, jyrkänteen alla noin 10 - 15 metrin päässä rantaviivasta mutapohjalla.
Paikalla on limisaumainen puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 15 metriä. Hylky on 10 - 15 metrinpäässä rantakalliosta ja vinoittain rantaan nähden. Hylky on melko hyvin muodossaan. Hylyssä on tiilikasa, joka on mahdollisesti tulisijan jäänne. Aluksesta on jäljellä pohjaosa, jonka ympärillä on irronneita rakenneosia, mm. polvia ja melko hennoilta vaikuttavia kaaria. 2-3 metrin pituinen keularanka on noin viiden metrin päässä keulan ulkopuolella rinnettä rannan suuntaan seurattaessa. Hylyssä on havaittu astia, jossa on venäläinen leima (astiaa ei havaittu 2024 tehdyllä tarkistussukelluksella). Aluksessa on ollut takila, se on ollut purjealus. Kylkilankut ovat melko leveitä, ehkä jopa 35 cm:n levyisiä eivätkä ne Suomen meriarkeologisen seuran mukaan näytä sahatuilta vaan veistetyiltä.
Hylky löytyi 1994. Hylyssä havaittiin 7.10.2008 tehdyllä käynnillä nykyaikainen ankkuri. Saari on suosittu ulkoilukohde, ja veneet ankkuroituvat hylyn kohdalle.
Suomen meriarkeologinen seura ry kuvasi ja 3D-mallinsi hylyn 2024. 3D-malli on osoitteessa https://sketchfab.com/mas-fi/models ks. Shipwreck Kalliosaari (Helsinki).

Länsivallin hylkyalue (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tammisaaren keskustan lähellä Barckens udden länsipuolella Länsivalli -nimisen rantatien edustalla. Alueen rajaus on suuntaa antava. Hylkyalueen kulmapisteet ovat seuraavat:
Alue, jossa sijaitsee neljä lähellä toisiaan olevaa puurunkoisen aluksen tai veneen hylkyä. Hylkyjen ympärillä on hylyistä irronneita puisia rakenneosia. On mahdollista, että alueella on muitakin hylkyjä tai hylyn osia, jotka ovat hautautuneita sedimenttiin ja vaikeasti havaittavissa. Hylkyalue on lähellä Södra viken -lahtea, jossa oli Tammisaaren kauppasatama 1500-luvulta 1840-luvulle asti. Södra vikenin alueelta on löytynyt hylyn osia ruoppausten yhteydessä 1960- ja 1970-luvuilla. Södra viken -lahden nimi on vanhemmissa kartoissa Södra Stads Viken.
Tammisaari oli tunnettu satama- ja kauppapaikka jo pitkään ennen kuin Erik Fleming vuonna 1528 teki alueesta laillistetun kauppapaikan. Tammisaari sai kaupunkioikeudet 1546. Vuonna 1760 Tammisaari sai purjehdusoikeuden Itämerellä, mikä oli merkittävää kaupungin kaupalle ja laivanvarustukselle.
Hylkyalueelta on aikaisemmin tunnettu yksi hylky, ns. Länsivalli 1. Museoviraston tilaamassa vedenalaisinventoinnissa 2017 alueelta paikannettiin kolme muuta hylkyä, ja hylkyjen muodostama alue rajattiin muinaisjäännösrekisteriin hylkyalueeksi. Aluetta on mahdollisesti käytetty alusten purkupaikkana, johon on sataman keskeisimmästä alueesta sivuun jätetty käytöstä jääneitä aluksia. Hylkyalue on suurelta osalta valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön "Tammisaaren vanha kaupunki ja satama" aluerajauksen sisällä.

Soukanniemi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Espoon Soukassa Soukanniemen eteläosan länsipuolella, Lilla Pentalasta koilliseen ja Svartholmenista itään.
Noin 20 metriä pitkä melko ehjä kaksimastoisen tasasaumaisen purjealuksen hylky. Puuaines vaikuttaa kuluneelta. Kansilaudat ovat suurimmalta osalta paikoillaan. Ruumassa on runsaasti tiiliskiviä. Keulassa on ankkuripeli, josta lähtee etuvasemmalle ankkurikettinki. Kettingin päässä on pienikokoinen tukkiankkuri. Perän luona on rautainen ruori. Laivan peräosassa on ilmeisesti ollut kansitalo, joka on purettu. Laiva voi olla peräisin 1900-luvulta.
Löydön ilmoittajan mukaan hylky saattaa liittyä Kivenlahden/Saunalahden tiilitehtaisiin. On myös oletettu, että kyseessä voisi olla syyskuussa 1890 haaksirikkoutunut alus, joka mainitaan haveri.hylyt.netissä: Turun lehdessä oli 4.9.1890 uutinen "Helsingin läntisessä saaristossa" tapahtuneesta onnettomuudesta. Helsinkiläinen laivuri Söderström oli tiililastissa olleella aluksellaan matkalla Stensvikistä (Kivenlahdesta) Helsinkiin, kun laiva myrskyssä hajosi ja upposi. Miehistö pelastui. Uutisessa ei mainita laivan nimeä.

Harakka länsiranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Harakan saaren länsirannassa. Etäisyys rannasta on noin 5 metriä.
Kyseessä on 6-8 metrin pituinen laivan (alkuperäinen pituus 15 m?) tai veneen kyljen osa, joka on poikittain rantaviivaan nähden. Hahmotettavaa laudoitusta on noin 3 x 8 metrin alalta. Hieman kauempana on jonkin verran irrallista laudoitusta. Laudoituksen päällä ja osin alla lojui pyöreitä kiviä, joita ilmoittaja arveli painolastikiviksi.
Biosukeltajat ry:n jäsenet havaitsivat hylyn sattumalta 1994 ollessaan kartoittamassa Harakan rantavyöhykkeen eliöstöä.

Utterböte (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen itäpuolella, Utterböten eteläosan länsipuolella, noin 100 metrin päässä rannasta. Sijaintipaikalla on usein voimakas virtaus.
Pohjamutaan hautautunut limisaumaisen puualuksen hylky. Näkyvien osien kokonaisuus on noin 12 metriä pitkä ja noin 5 metriä leveä. Hylyn perä ja keula ovat molemmat pahoin hajonneet eikä näkyvissä ole viitteitä kansirakenteista. Puulaji on tammi.
Teredo Navalis ry sukelsi hylyllä 1998 havainnoiden hylkyä visuaalisesti. Hylyn sijainti tarkistettiin ja hylky viistokaikuluodattiin 2010. Vuonna 2019 hylky kuvattiin ja siitä tuotettiin 3D-mallinnus. Suomen meriarkeologinen seura otti hylystä puunäytteitä ajoituksen selvittämiseksi. C14-ajoitustulos oli AD1480-1650(1630) ja dendrokronologinen ajoitustulos oli AD1249-1329. Laivan rakentamisessa käytetyt puut ovat kasvaneet mahdollisesti Puolan alueella.

Mustikkamaa 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Mustikkamaan pohjoisosan lähellä, Mustikkamaan ja Sörnäisten välillä, 6,3 metrin väylän itäpuolella mutapohjalla noin 7 metrin syvyydessä.
Paikalla on pohjamutaan hautautunut puinen hylky. Kaaren päitä on näkyvissä 25-30 metrin matkalta. Kaarien väli noin 1 m, kaarien korkeus pohjasta 10-60 cm.
Museoviraston meriarkeologian yksikkö viistokaikukartoitti Mustikkamaan ympäristöä 2004, koska yksityishenkilö oli Mustikkamaalta kalastaessaan löytänyt vanhan pullon, jonka hän toi Hylkysaaren konservointilaboratorioon. Viistokaikukartoituksessa tuli esille useita mahdollisia muinaisjäännöksiä. Kohteita kuvattiin työmestari Pekka Paanasalon johdolla ROV-kameralla huhtikuun alussa 2005. Kuvissa Mustikkamaa 1 havaittiin pohjasedimenttiin painuneeksi hylyksi, josta oli näkyvissä kaarien päitä. Yksikkö teki kohteelle tarkastussukelluksen maaliskuussa 2006 ja hylky arvioitiin yli sata vuotta sitten uponneeksi. Yksikkö viistokaikuluotasi löytöaluetta myös keväällä 2010.

Jussarö 6 (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Sijaintipaikka on Raaseporin edustan saaristossa Jussarön salmen länsiosassa aivan Jussarö 2 -hylyn (nro 1440) läheisyydessä sen eteläpuolella.
Jussarö 2 -hylyn perän vieressä on inventoinnin yhteydessä 2008 havaittu mahdollinen toinen hylky. Pohjalla näkyy hauraita kaarien päitä sekä lähempänä Jussarö 2 -hylyn perän ja paapuurin puoleista kylkeä pienehkön ankkuripelin tukki. Vuonna 2009 aluetta sondattiin pitkällä metallitikulla. Vaikutti siltä, että pohjaan olisi mahdollisesti hautautuneena vähintään noin 10 metriä pitkä hylyn kappale. Viimeiset ”osumat” sondilla saatiin noin metrin syvyydestä. Havainnointia vaikeuttavat Jussarö 2 -hylystä puretut rakenneosat, mutta näkyvissä olevat mahdollisen hylyn osat näyttävät huomattavasti hennommilta ja huonokuntoisemmilta kuin Jussarö 2 -hylkyyn kuuluva jykevä puutavara.
Suomen meriarkeologisen seuran Topi Sellman kuvailee hylkyä 2023 näin: "on näkyvissä ilmeinen keularanka, erittäin kulunut ankkuripelin tukki ja oikean puolen kylkikaarien päät. Ilmeisesti paikalla on ehjähkö vanha hylky. Koko 10-15 metriä." Suomen meriarkeologinen seura on kuvannut ja mallintanut hylyn näkyvissä olevat osat 2017.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin edustan saaristossa Jussarön ja Lilla Jussarön välisessä salmessa, salmen länsiosassa, lähempänä Lilla Jussaröä kuin Jussaröä.
Paikalla on puurunkoisen purjealuksen hylky, jonka pituus on noin 28 metriä ja leveys noin 7 metriä. Hylyn kyljet ovat pystyssä useiden lautakertojen korkeudelle. Kylkikaarien päät nousevat korkealle pohjasta. Hylyn peräosa on pahoin vaurioitunut. Rungon ympäristössä on runsaasti rungosta irronneita rakenneosia. Hylyn kansitasolla sijainneet pienehköt rautatykit ja niiden puiset lavetit (4 kpl) on nostettu jo 1960-luvun lopulla. Laivan aseistus viittaa levottomaan aikaan, yleensä Itämerellä operoineet kauppa-alukset eivät olleet tykein aseistettuja.
Hylky löytyi 1968. Museovirasto on dokumentoinut hylkyä vapaaehtoisten sukeltajien kanssa vuosina 1969, 1970, 1973, 1978, 1979, 1980 ja 1981 ja hylyllä on järjestetty myös koulutusleirejä. Tutkimusten yhteydessä hylystä on nostettu mm. Madeiran ja Rheinin viinipulloja, ginipulloja, englantilaista Leeds-posliinia, parfyymi- ja lääkepulloja, tupakkapiippuja, osterin kuoria, tekstiilin paloja, nappeja, venäläisiä rahoja ja ranskalaisia sinappipurkkeja. Alkoholituotteet, osterit ja sinappi ovat kuuluneet todennäköisesti laivan lastiin. Esineet ovat Museoviraston Kansallismuseon / Suomen merimuseon kokoelmissa.
Kyseessä on 1700-luvulla uponneen kauppa-aluksen hylky. Tutkija Christian Ahlström on pyrkinyt identifioimaan laivan, mutta identifikaatiota ei ole varmistettu. Ahlströmin mukaan hylky on mahdollisesti venäläinen priki Graf Nikita (uponnut 1784) tai englantilainen Constant Trader (uponnut 1785). Brikantiini Gref Nikitan (70 hollantilaista lästiä) kapteeni oli Stephan Cornelissen. Alus haaksirikkoutui matkalla Lybeckistä Pietariin 12.11.1784 Jussarö gaddarnan luona. Hylystä pelastettuja takilan osia sekä uusi 101 sylen pituinen 14 ¾ tuuman paksu ankkuritouvi myytiin huutokaupalla 28.7.1785 Tammisaaressa (Posttidningar 1785-06-27, Inrikes Tidningar 1785-06-30).
Englantilaisen purjelaiva (fregatti tai parkki) Constant Traderin (274 lästiä) kapteeni oli John Roberts. Alus haaksirikkoutui matkalla Bourdeauxsta Pietariin 19.8.1785 vedenalaiselle kivelle Jonskärin luona, Pohjan kunnan saaristossa, Tammisaaren edustalla. Tammisaaressa myytiin huutokaupalla hylystä pelastettuja tavaroita, kuten 14.12.1785 takila ja varusteita, 31.3.1786 kahvipapuja ja luumuja sekä 18.5.1786 ranskalaista puna- ja valkoviiniä. (Lloyds List 23.9.1785, Posttidningar 1786-04-10, Inrikes Tidningar 1786-02-13, Posttidningar 1785-10-20).
Hylystä löydetyt esineet ovat mm. hollantilaista ja englantilaista alkuperää, ja suuri osa hylystä nostetuista esineistä, kuten keramiikka, posliini- ja metalliastiat on todennäköisesti laivan käyttöesineitä. Esineet ovat 1700 - luvun jälkimmäiseltä puoliskolta. Hylkyä ei ole ajoitettu luonnontieteellisin menetelmin ja sen identiteetti on edelleen varmistamatta.

Stora Tärnan pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Russarön kaakkoispuolella, Stora Tärnanin luode- ja pohjoispuolella.
Puurunkoisen hylyn osia levinneenä arviolta sadan metrin alueelle. Aluksen ankkurin on kerrottu olevan "kallion päällä". Matalikon (3,5 m) itäpuolella on havaittu ilmeisesti noin viisi metriä pitkä peräsin ja kölin osia, joista suurin on noin 7 metriä pitkä.
Hylky oletetaan Josefina -laivaksi. Turkulainen parkkilaiva Josefina, kapt. N.Schröder, ajoi karille suolalastissa matkalla Ibizalta Hankoon 23.12.1880 Stora Tärnskärin pohjoispuolelle, Hangossa. Alus hakkautui aallokossa kappaleiksi, kaatui ja upposi 26.12.1880. Miehistö ja osa varusteista pelastui.

Lerharun (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin ulkosaaristossa Jussaröstä itään Lerharunin luoteispuolella noin 17 - 19 metrin syvyydessä kohdassa, jossa ranta on melko jyrkkää kalliota ja syvenee nopeasti.
Hylkyalue on noin 20 metriä pitkä ja suunnilleen pohjois-koillis - etelä-lounais -suuntainen. Hylkyalue muodostuu pääasiassa hajallaan olevista yksittäisistä kaaren osista ja kylkilankuista. Joukossa on mahdollisesti polvia. Hylkyalueen eteläpäässä on isompi rakenneosa, mahdollinen keularanka. Siitä koilliseen noin 6-7 metrin päässä hiekkarinteessä on heikosti näkyvissä kolmen kaaren verran kylkeä, joka vaikuttaa jatkuvan hiekkarinteen sisään. Kaarien väli on noin 20-25 cm ja kaarien vahvuus on noin 15-20 cm. Hylkyalueella ei ole havaittavissa metalliosia eikä irtoesineitä.
Hylky havaittiin 2010. Suomen meriarkeologinen seura ry teki paikalle tarkistussukelluksen hylkyaluetta kuvaten 2024. Seuran sivuilla on tietoa tarkistussukelluksesta

Särkkä lounaispuoli (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Helsinki, Särkän saaren lounaispuolen rantaan rakennetun aallonmurtajan pohjoispuoli. Hirsiarkkurakennelma tulee esiin aallonmurtajan keskivaiheilta.
Pyöröhirsistä rakennettu hirsiarkkurakenne, jonka eteläpää on jäänyt Särkän lounaisrantaan rakennetun aallonmurtajan alle. Rakenteen pohjoispää muodostuu mahdollisesti upotetusta aluksesta. Näkyvissä olevan rakenteen pituus on noin 36 metriä.

Koivisto (1000017207) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee Kourlan kylän alueella Koivistossa vuonna 2008 rakennetun talon piha-alueella. Röykkiö on ladottu rinteeseen ihmisen liikuteltavista kivistä. Se on muodoltaan suorakulmainen, tosin yksi kulma on käännetty sisään päin.
Röykkiön koko on 8 x 12 m, korkein kohta noin 1,8 m. Se sijaitsee rinteessä pitkittäin. Kiveys noudattelee maanpinnan muotoja. Röykkiön pohjalla on suuria, halkaisijaltaan noin 50 x 80 cm kokoisia kiviä ja päällä pienempiä, halkaisijaltaan 20–40 cm kokoisia kiviä.

Östervikby Hakala (Viikki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1781 kartalle merkitty torpan paikka.
Hakalan torppa sijaitsee ryteikköisessä metsikössä kahden ulkoilupolun välissä, Hästhaga uddsin torpan eteläpuolella. Runsaan aluskasvillisuuden vuoksi havaintomahdollisuudet olivat inventointiajankohtana erittäin huonot. Metsässä on kuitenkin kaksi selvää rakennetta. Lännessä tien vierellä on noin 5 x 12 metriä laaja rakennuksen pohja, johon liittyy uunin pohja. Rakennuksen pohjasta kaakkoon on erillinen noin 2 x 3 metriä laaja mahdollinen uunin pohja. Torpan tontti on luultavasti jatkunut läntisemmän ulkoilupolun toiselle puolelle.

Östervikby Bex (Viikki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1781 kartalle merkitty torpan paikka.
Bexin torpasta ei havaittu jäännöksiä inventoinnin aikana. Jonkin matkaa oletetusta torpan paikasta etelään oli kallion juurella etelässä kuoppa (halk. noin, 3 m), jonka vierellä oli mahdollinen uuninkumpare (2 x 3 m). Kuopasta kaakkoon on ulkoilupolun itäpuolella olevalla niityllä toinen mahdollinen uunin pohja.

Gumtäkt torp (Kumpula) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gumtäktin vanhin kartta on laadittu vuosina 1746 ja 1759. Kylässä oli tuolloin kaksi tonttimaata. Toisella sijaitsi Henrik Jakob Teschen isännöimä Gumtäktin kartano ja toisella Helsingin kaupungille kuuluneet lampuotitilat. Lisäksi kylässä oli torppa ja krouvi.
Gumtäktin torpan paikka on kalliomäen suojaisella etelärinteellä, Nylanderin puiston itä-länsisuunnassa halkaisevan ulkoilupolun vierellä. Osa torpasta on mahdollisesti sijainnut alueen länsipuolella paikalla, missä edelleen on asuinrakennus. Alueen autioituneessa itäosassa on sekametsää kasvavalla rinteellä terasseja ja kolme mahdollista rakennuksen pohjaa. Alueen itäpuolella on rinteeltä kaivettu maata. Pohjoisessa on kallion laen reunalla 1800- tai 1900-luvulle ajoittuvan ison rakennuksen kivijalka. Havaintomahdollisuudet olivat inventointiaikana suhteellisen hyvät; puista pudonneet lehdet heikensivät kuitenkin jonkin verran näkyvyyttä.

Oljegrundet (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Porkkalaniemen länsipuolella Porkkalan luotsiaseman edustalla noin 25 metrin etäisyydellä Oljegrundetin rannasta.
Puurunkoisen aluksen hylky rinteessä siten, että hylyn pohjaosa on rinteen suuntaisesti lähempänä rantaa ja isohko kyljenkappale on alempana rinteessä noin 26 metrin syvyydessä. Alus on ollut rakennettu tammesta. Pohjaosassa ovat näkyvissä sikoköli ja pohjatukit sekä osa karneerauslaudoista. Sikokölin keskellä on yksi mastonkenkä, joka on murtunut toiselta reunalta. Sikoköli on siirtynyt noin 1,5 metriä sivusuunnassa. Pohjatukkeja on näkyvissä yli 40 kpl. Melkein kaikista pohjatukeista on siihen kiinnitettynä ollut kaari irronnut lapaliitoksesta. Ainoastaan syvemmällä olevassa päässä on jäljellä kolme kaarta, joista pisin nousee pohjasta ylös noin 1,5 metriä. Irrallisia osia on joka puolella hylyn pohjaosan ympäristössä, mutta hylyn eteläpuolella on kuitenkin enemmän osia kuin pohjoispuolella. Noin 30-40 metrin päässä hylyn pohjaosasta on puinen pumpunputki. Se on noin 15 metrin syvyydessä. Kyljenkappale on osittain hautautuneena pohjamutaan.
Teredo Navalis ry teki havaintoja hylystä ja luonnospiirroksen 1994. Hylky on kuvattu mallintamista varten 2018.

Ryssbrantarna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen eteläkärjestä lounaaseen Stor Träskön länsirannalla 10 - 14 metrin syvyydessä. Joitakin osia on myös syvemmällä noin 16 metrissä.
Puurunkoisen aluksen hylyn osa, jonka pituus on 10,5 metriä ja leveys 4,5 metriä. Hylky lepää pohjassa koillis-lounais-suunnassa. Hylyssä on jäljellä ainakin 18 kaarta. Hylyn on arveltu olevan osa ns. linjatauluhylkyä nro 1187. Hylyn lähellä on havaittu kaksi kaasupulloa, joita on luultu tykeiksi.
Suomen meriarkeologinen seura ry otti hylystä ajoitusnäytteitä 2020. C14-ajoituksen tulos oli AD1720-1820(

Risholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen eteläosan itäpuolella Högholmenin ja Risholmenin välisen salmen itäosassa.
Puuhylky, jonka pituus on noin 15 metriä ja leveys noin 6 metriä. Joitakin hylyn osia on hajallaan varsinaisesta hylystä etelään ja länteen. Hylky on jäiden pahoin runtelema. Hylystä on haaksirikon jälkeen ilmeisesti pelastettu tavaraa. Hylkyyn liittynyt rauta-ankkuri nostettiin 1998 Museoviraston luvalla. Ankkuri on Museoviraston/Suomen merimuseon kokoelmiin numeroitu numerolle SMM02499:1. Ankkuri on sijoitettu Espoon Merenkävijöiden rakennuksen lähelle Espoon Haukilahteen.
Hylky viistokaikuluodattiin 2010 (A.Kapanen).

Viirankoski (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöalue sijaitsee 5,8 km Loviisan kirkosta koilliseen, Tesjoen Viirankosken länsirannalla olevan mäen etelärinteellä. Alueen kokonaislaajuus on noin 280x150 metriä. Alueella voi löytöjen ja rakenteiden perusteella erottaa kolme keskittymää. Pääosa rakenteista viittaa raudanvalmistukseen ja käsittelyyn. Löytöjen ja ajoitusten perusteella paikalla on toimittu varhaismetallikaudelta historialliseen aikaan.
Alin ja eteläisin löytöalue sisältää maanpäällisen kiviahjon, kuoppauuneja ja raudanvalmistuskuonaa. Raudanvalmistuspaikka sijaitsee Viirankosken alasuvannon pohjoispuolisella "niemekkeellä" (muinaisjäännösrekisterin koordinaatti). Alueen lounaisnurkassa on neliskulmaisen ahjon/sulatusuunin matalat kivirauniot, josta kuonaa sisältävä nokimaata noin 5 m säteellä, rautaesineitä ja mahdollisesti rautakautista keramiikkaa. Ympäristöstä on löytynyt metallinilmaisimella rautaesineitä kuten sirpin katkelma. Ahjon vierestä syyskuussa 2010 otetun hiilinäytteen ajoitustulos: 240 ± 30 BP (IHME-1790). Esineet on luetteloitu numerolla KM 39609.
Raudanvalmistuspaikan pohjoispuolella, noin 30 metrin päässä on toinen löytökeskittymä erilaisia metalliesineitä (KM 39609). Löytöjä on myös tästä paikasta luoteeseen kohti suurinta löytöaluetta.
Kolmas ja suurin löytöalue sijaitsee kauempana joesta, mäen etelärinteellä, noin 200 metriä raudanvalmistuspaikasta luoteeseen. Alueelta on useita erityyppisiä löytöjä: Kvartsinuolenkärki, keramiikkaa (mm. asbestisekoitteista ja tekstiilipainanteista), erilaisia metalliesineitä, raudanvalmistuskuonaa ja uunien ja ahjojen jäänteitä. Saviastian palat on kerätty moottoritien meluvallin vierestä noin 8x15 metrin alueelta (ks. KM 40194:1-24). Paikalta toimitettiin lisää löytöjä vuonna 2015 ja 2016: KM 40849:1-10; KM 41219:1-2.
Löydöt ja havainnot ovat pääosin peräisin Rautakymi-projektin tekemistä tutkimuksista vuosina 2010-2014 (Jouni Jäppinen ja Rune Nygård, http://rautakymi.fi/Viirankoski.html). Rakenteita on ajoitettu ja raudanvalmistuskuonaa ja esineitä on analysoitu.
Paikalle on rakennettu moottoritie E18, joka kulkee löytöalueiden välistä ja on tuhonnut osia niistä. Kaksi pienempää löytöaluetta sijaitsevat moottoritien eteläpuolella ja suurempi, pohjoisin tien pohjoispuolella (osin meluvallin alla).Tarkastuksissa on kartoitettu alueella olevia kuoppia ja muita rakenteita (koordinaatit ks. Päivi Maarasen raportti 2013). Rajaus perustuu kartoitettujen löytökohtien levintään. Osa löydöistä on rekisteröity alakohteiksi.

Klobben (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on kallioniemekkeestä etelään, saaren länsirannan kupeessa, jatkuva punkamainen harjanne. Harjanteen laki on kivikkoinen. Kivisyys vähenee pohjoisessa,lähempänä avokalliota. Avokalliosta parikymmentä metriä etelään, metsässä, harjanteen laella, sen itä reunamilla on kaksi kivirauniota muutaman metrin etäisyydellä toisistaan. Läntisempi kiviraunio on pieni röykkiö, kooltaan n. 1,7 x 1,2 m ja runsaanpuolen metrin korkuinen, koostuu päänkokoisista ja hieman isommista kivistä. Sammalpeitteinen. Sen itäpuolella on nelisivuinen kivilatomus, kooltaan n. 1,3 x 1,7 m, sen itäsivu on avoin ja keskellä kiviä vähän. Rakenne on uunimainen. Kyseessä saattaisi olla ns. ryssänuunin jäänteet. Ryssänuunit ovat venäjän sotajoukkojen (ja kaleerilaivaston) 1700-luvulla leiriintymispaikoille rakentamia ulkouuneja, leivänpaistoon ja ehkä muunkin ruoan laittoon. Ulkouuneja ovat voineet tehdä myös kalastajat eri aikoina.
Toisen kiviraunion funktio on epävarmempi. Sekin saattaa olla uunin jäänne, mutta
muitakin vaihtoehtoja on, kuten esim. "rana" (nimitys Pohjanlahden alueelta) eli
verkonkuivaustelineen tukikivikko.

Pirttisaari Lillhället (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Pirttisaaren saariryhmässä Lästholmenin itäpuolella Pirttisaaren palolaitoksen laiturin edessä noin kolmen metrin syvyydessä.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen huonokuntoinen hylky. Löytöalueen laajuus on noin 20 x 10 metriä.
Pirttisaarelainen Melker Olenius arveli aluksen kuuluneen Grönholm- tai Grönqvist -nimiselle henkilölle. Alus on saattanut jäädä hylyksi 1900-luvun alussa.
Museoviraston meriarkeologian yksikkö paikansi hylyn viistokaikuluotaimella 31.8.2010 ja löytö varmistettiin kaapelikameralla.

Drägsby Klåsbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Neljä, mahdollisesti viisi pronssikautista hautaröykkiötä sijaitsevat kaakko–luodesuuntaisessa muodostelmassa kallioselänteen päällä, selänteen koillisella, Mustijoen puoleisella reunalla. Kaikki on rakennettu pelkistä kivistä lähes paljaalle kalliopinnalle. Röykkiöt ovat matalia ja ulkonäöltään vaatimattomia. Korkeussijaintinsa ja ympäristönsä puolesta niitä voidaan pitää pronssikautisina.
Röykkiö A: soikea, pohjois–eteläsuuntainen. Koko 10 x 9 x 0,6 m
Röykkiö B: Röykkiöstä A 3 m kaakkoon. Pyöreähkö. Koko 5 x 4 x 0,3 m. Epävarma röykkiö, kivet on ehkä siirretty röykkiöstä A.
Röykkiö C: Röykkiöstä A 9 m kaakkoon. Soikea, itä–länsi-suuntainen. Koko 5 x 4 x 0,3 m.
Röykkiö D: Röykkiöstä C 14 m eteläkaakkoon. Pyöreähkö, koko 6 x 6 x 0,3 m.
Röykkiö E: Röykkiöstä D 14 m kaakkoon. Pyöreähkö, koko 6 x 6 x 0,3 m. Kivet ovat kehämäisesti aseteltuja. Luultavasti röykkiötä on pengottu hajottamalla kiviä ympäristöön.

Kruunuvuorenselkä 1 (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Hylky on Kruunuvuorenselällä Katajanokasta itään Sörnäisiin johtavan 9,6 metrin väylän tuntumassa noin 12 metrin syvyydessä.
Kyseessä on suurehkon puurunkoisen aluksen hylky, joka on osittain painunut pohjamutaan. Hylky paikannettiin Museoviraston meriarkeologian yksikön tekemässä viistokaikuluotauksessa 2010.

Rysäkari 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Helsingin läntisellä vesialueella Rysäkarin koillispuolella 15-16 metrin syvyydessä hiekkapohjalla.
Kyseessä on noin 20 metriä pitkän puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky, jonka vasen kylki puuttuu lähes kokonaan. Oikea kylki on vasenta paremmin säilynyt. Puuaines on kulunutta. Peräpeilissä on jäljellä rautaisen peräsinakselin jäänteet. Puinen peräsinlapa on hylyn vieressä pohjalla. Sikokölin päällä on irrallinen paikaltaan siirtynyt palkki, jossa on mastonkenkä.
Hylky on löytynyt viistokaikuluotaamalla syksyllä 2010. Hylky tarkastettiin 2012 Rysäkarin vedenalaisinventoinnin yhteydessä (Museovirasto, Arkeologiset kenttäpalvelut). Hylky kuvattiin 3D-mallintamista varten 2019.

Timmerbacksberget (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Ent. Snappertunan kunnan Höstnäsin kylän Lövön Timmerbackbergetin laen luoteisosassa sijaitseva latomus kallionyppylän päällä. Kiviä on vai yksi kerros kallion päällä. Röykkiö on itä-länsisuunnassa n. 9,5-10 m ja leveydeltään 3-5 m. Sen itäpäässä on lisäksi pohjoispuolinen pieni röykkiö, joka lienee koottu latomuksen kivistä, ja kiviä on myös nakeltu ympäristöön. N. 50 m itään on n. 30-metrinen kivirakka-alue, jonka kaakkoisosaan on kaivettu 2-metrinen kraateri. Kohteen lähiympäristö on kallioiden hallitsemaa kuivaa kangasmetsää. Matkaa merenlahden rantaan on n. 150 m. Röykkiölle johtaa lövön soratielta polku.
Sijaintinsa puolesta kohde voisi hyvin olla pronssikautinen hautaröykkiö, mutta koska kivet ovat laajalla alueella yksinkertaisena kerroksena, kohdetta ei voi varmasti ajoittaa. Kyseessä on ajoitukseltaan ja käyttötarkoitukseltaan epämääräinen röykkiö.

Haukkakalliontie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee alueen korkeimman kalliopaljastuman itäpuolella lievästi itään viettävällä rinteellä Haukkakalliontien ja Särkjärven välissä. Alueella kasvaa sekametsää.
Pirunpelto on kooltaan 36 m x 18 m ja muodoltaan soikea. Pirunpelloksi se on korkea yli 2 m. Siinä on kolme rakkakuoppaa, jotka sijaitsevat röykkiön keskivaiheilla ja pohjoisosassa. Pohjoisin kuoppa on kooltaan 1,5 m x 1 m kokoinen, sitä seuraava on kooltaan noin 1 m x 1 m ja eteläisin on 1,5 m x 1 m. Kivissä on jäkälää. On mahdollista, että pirunpeltoa on korotettu ihmisen toimesta, ainakin kuopista saadut kivet on todennäköisesti laitettu siihen.
Pirunpellon äärikoordinaatit ovat:
pohjoisin pkoo 6710720, ikoo 3467099
itäisin pkoo 6710701, ikoo 3467113
eteläisin pkoo 6710690, ikoo 3467107
läntiisin pkoo 6710712, ikoo 3467092

Jomalberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pahasti tuhoutunut kiviröykkiö meren rannasta jyrkästi kohoavan kallion laella. Vain jotkut hajallaan olevat kivet paljastavat paikalla ehkä joskus olleen röykkiön sijainnin.
Vuoden 2010 tarkastuksen aikana ei löydetty selkeitä merkkejä röykkiöstä. Yksittäisiä kiviä on siellä täällä. Eniten niitä on kohdassa pkoo 6707727, ikoo 3444092, joka on noin 30 m itään Pohjakallion ilmoittamasta paikasta. Valokuvien ja korkeuden perusteella se vaikuttaisi olevan sama paikka kuin Pohjakallion tarkastama. Paikkana Jomalberget on erittäin tyypillinen pronssikauden röykkiölle. Se on merestä äkkijyrkästi nousevan kallion laella.

Ali-Paasto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ali-Paasto-nimisen torpan paikka, johon liittyy erilaisia viljelyyn liittyviä rakenteita mm. lukuisia kaskiraunioita. Paikka sijaitsee Ali-Paastonjärven lounaispuolella Ali-Paaston mäellä. Metsäautotien kääntymispaikka on kohteen lounaispuolella. Alueella kasvaa havumetsää ja aluskasvillisuutena on sammalta.Luoteessa alue loppuu jyrkkään rinteeseen. Koillisessa se loppuu myös jyrkkään rinteeseen, jonka alapuolella on Ali-Paastonjärvi. Kaakkoon päin rinne laskee loivasti. Kohteeseen liittyy myös kesän 2014 inventoinnissa löydetty Ali-Paaston talo. ks. tarkemmin alakohteet.
Alakohteiden koordinaattitiedot tarkistettu vastaamaan vuoden 2014 inventointiraporttia. Aluerajausta muutettu alakohdetietojen mukaisesti.

Knappelbackarna (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Valkon keskustan länsipuolella. Kohteessa on kaksi erityyppistä latomusta, jotka molemmat sijaitsevat saman kalliopaljastuman päällä noin 90 m päässä toisistaan.
Latomus A on 5 x 2,5 m kokoinen ja suorakaiteen muotoinen kivikehä, jonka keskellä on hiekkaa. Kivet ovat läpimitaltaan noin 40 cm. Latomuksen keskellä on hiekkaa 20-30 cm paksuudelta.
Latomus B on kokonaan kivistä rakennettu. Sen koko on 2 x 8 m ja korkeus vajaan metrin. Se muistuttaa kivivallia. Se sijaitsee kalliopaljastuman itäreunalla.
Kohde tarkastettiin vuoden 2018 inventoinnissa, sen todettiin olevan yllä olevan kuvauksen mukainen. Latomuksen B sijaintikoordinaatteja tarkennettiin hieman. Latomuksen A reunat ovat hyvin suorat ja se vaikuttaisi lähinnä rakennuksen pohjalta. Historiallisiin karttoihin paikalle ei ole merkitty rakennusta. Alue on kallioista ja lohkaremoreenia, kuivahkoa kangasta, joten se on viljelyyn sopimatonta. Mikäli paikalla on ollut rakennus, se on ollut luultavasti tilapäiseen käyttöön tarkoitettu, esim. erämaja.

Multamäki (1000018094) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita sijaitsee peltojen ympäröimän Multamäen koillisosassa, joka on Pukkilan keskustasta luoteeseen. Multamäen eteläosassa on suuri sorakuoppa, joka on välillä hyvin lähellä kiviaitaa. Aidasta koilliseen Multamäen alarinteessä on nuorta koivikkoa, joka on mahdollisesti ollut peltoa aikaisemmin. Nykyisin pellot ovat tasaisella maalla mäen ympärillä.
Kiviaidan pituus on 70 m ja leveys runsaat puoli metriä. Korkeus on vajaan metrin. Aidassa on välillä suuria kiviä, jotka ovat noin metrin korkuisia ja välillä siinä on monta kerrosta pienempiä kiviä. Aita on kaakko-luode -suuntainen.
Kiviaidan kaakkoispiste: GPS pkoo 6728331, ikoo 3421528 ja luoteispiste: GPS pkoo 6728358, ikoo 3421468

Palmgårdsbergen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee tien 1130, Flytintien, eteläpuolella olevalla kalliolla, noin 300 metriä tiestä. Kohteelle johtaa polku. Kallion päälle on koottu kivikehä, joka on läpimitaltaan noin 3 m, kivikehän keskellä on yksi kivi. Kivien keskikoko 15 - 40 cm ja ne ovat sammalen ja jäkälän peitossa. Löytäjän mukaan (ks. Lesellin inventointiraportti) paikassa on ollut aikaisemmin myös toinen suurempi kivikehä, joka olisi ollut kooltaan noin 2,5 x 4 m ja muodoiltaan suorakulmio. Nykyinen kivikehä olisi ollut tämän rakenteen sisäpuolella. Tämä voi pitää paikkansa, koska nykyisin paikalla olevan kivikehän ympäriltä voi hahmottaa suuremman rakenteen aluskasvillisuuden avulla.

Tuulijärvi (1000018113) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Tuulijärven koillisrannalla kahdella terassilla. Kohteeseen yläpuolelle on rakennettu talo. Löytöjä (KM 38662) on kahden terassin profiilista ja hiekkatieltä. Alimmainen terassi on sortunut osittain järveen. Tämän terassin profiilista löytyi yksi kvartsi-iskos. Rantahiekasta ei löytynyt mitään.
Ylemmän terassin profiilista löytyi lisää kvartsi-iskoksia, samoin terassin päällä kulkevasta hiekkatiestä, joka on talosta lounaaseen. Itse talo on rakennettu korkeammalle, eikä kivikautinen asuinpaikka ole välttämättä jatkunut sinne saakka. Talo ja siihen kuuluvat rakennukset ovat kuitenkin niin massiivisia, että jos asuinpaikkaa on ollut niiden kohdalla, se on todennäköisesti tuhoutunut. Tuhoutumatonta asuinpaikkaa on jäljellä ainakin talosta lounaaseen hiekkatien ja terassien kohdalla.

Bredvik (1000018114) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Odensön saaren eteläosassa rannalla kulkevan tien eteläpuolella. Alueella on kallio, jonka jatkeeksi on tehty kivivalli, joka on noin 2,5 x 3 m kokoinen. Osa kivistä on isoja lohkareita, joiden läpimitta on yli 40 cm. Kalliolla muutaman metrin päässä kivivallista pohjoiseen on neliönmuotoinen kuoppa, jossa on poranjälkiä. Osa kivistä voi olla peräisin täältä.

Hisingerintie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hisingerintien ja Jyrkkäkalliontien koillispuolella olevassa metsärinteessä. Täällä on kaksi kivijonoa ja yksi matala kivilatomus. Kivijonot ovat todennäköisesti syntyneet alueella aikaisemmin olleiden peltojen laitaan. Toinen kivijonoista on 2,5 x 1 m kokoinen (GPS pkoo 668871, ikoo 668871) ja toinen on 2,5- 0,5/1m kokoinen (GPS pkoo 6668858, ikoo 3313429).
Latomus on 3 x 2,5 m kokoinen ja suorakaiteen muotoinen, mutta siitä puuttuu yksi nurkka. Kivet ovat läpimitaltaan 5 - 30 cm kokoisia. Todennäköisesti myös tämä liittyy alueella olleeseen historiallisen ajan asutukseen.

Herttoniemen fajanssitehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Herttoniemen kartanon uusi päärakennus on otettu käyttöön 1810-luvulla. Vanha kartano on sijainnut noin 300 metriä etelään Tiiliruukinlahden luoteisrannalla. Herttoniemen kartanon uuden päärakennuksen paikalla toimi Suomen ensimmäinen fajanssitehdas 1760-luvulta 1800-luvun alkuun. Tehdas valmisti mm. punasavikaakeleita. Nykyinen päärakennus on rakennettu 1810-luvulla tehtaan entisen polttimorakennuksen paikalle, ja sen kellarikerroksessa on näkyvissä tehtaaseen kuuluneita rakenteita. Päärakennuksen eteläpuolisella maaterassilla vuosina 2005, 2006 ja 2007 tehdyissä kaivauksissa on löytynyt tehtaan toiminnasta ja tuotannosta kertovaa keramiikkamateriaalia. Terassi muodostunee suurelta osin tehtaan vanhasta jätemateriaalista. Löydöt KM 2006034:1-87 ja KM 2008009:1-450.

Outamo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Outamossa oli 1540-luvulla kaksi taloa ja seuraavalle vuosikymmenelle mentäessä määrä kasvoi kolmeen. Vuosisadan loppupuolella talojen määrä väheni jälleen kahteen ja 1600-luvulle mentäessä talot oli yhdistetty yhdeksi tilaksi, josta tuli 1620-luvulla Jaakko Laurinpojan ratsutila. Kylän talomäärä pysyi yhtenä 1700-luvullakin, mutta vuosisadan loppupuolella Outamoon perustettiin neljä torppaa. Näistä ainakin yksi sotilastorppa on sijainnut Outamonlahden rannalla. (Rein 1944, 201; Ylikangas 1973, 148, 179, 394.)
Kuninkaan kartastossa Outamoon on merkitty kaksi taloa, joista ratsutila on sijainnut jyrkähkön mäen päällä ja sotilastorppa tämän pohjoispuolella. (Alanen ja Kepsu 1989, 47). Entisen rusthollin alueella sijaitsee nykyisin Outamon oppilaskoti ja kartanon ympäristö on voimakkaasti rakennettua. Kartanorakennus sijaitsee jyrkän mäen päällä Outamonjärveen työntyvän niemen tyvessä. Sotilastorppa on sijainnut samalla niemellä loivemman peltojen ympäröimällä mäellä, jonka kaakkoisosa on osittain kallioista. Mäen päällä on nykyisin asumaton rivitalo ja piha-aluetta on osittain tasoitettu. Kumpua ympäröivällä pellolla erottuu terassimainen tasanne, jossa näkyi rivitalon luoteispuolella fajanssia, bolus-koristeltu punasavikeramiikan pala, vihreä tasolasin pala sekä palanutta savea ja tiilenpaloja. Lisäksi pellolla oli mahdollisesti palaneita kiviä. Mäen päällä sekä pellolla on saattanut säilyä mullan alla rakenteiden jäännöksiä. Rivitalon kohdalta mahdolliset rakenteet ovat tuhoutuneet.
On mahdollista, että vanhalla sotilastorpan paikalla on sijainnut jo 1500-luvulla kylän taloja. Alue on asutukselle topografisesti sopivampi kuin jyrkkä rusthollin alue.

Pappila (1000018238) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pappilalle erotettiin itsenäiset kirkon omistamat maa-alueet viimeistään vuonna 1547. Pappilan on aiemmin esitetty olleen Puujärven rannalla, mutta myöhemmin sen on arveltu sijainneen alusta alkaen nykyisellä paikallaan. Vanhojen päärakennusten on esitetty sijainneen nykyisen, vuosina 1828–30 rakennetun, päärakennuksen edustalla sijainneen kivikellarin päällä. (Enbuske 2005, 479; Tallgren 1919, 19; Tukkinen 1996, 115.) Alueella on säilynyt vuonna 1749 rakennettu luhtiaitta ja myös pehtorinrakennuksen vanhimmat osat ovat ilmeisesti 1700-luvulta. Rakennus ei ole enää alkuperäisellä paikallaan.
Pappila sijaitsee Karjalohjanselän länsirannalla olevalla niemellä. Asuintontti on mäen päällä ja sen länsipuolella on laaja peltoalue. Nykyisin pappila on lohkottu kahdeksi tilaksi, joista pappilan kaakkoispuolella sijaitseva tila on toiminut karjapihana vielä 1930-luvulla. Entinen karjapihan alue on käytössä vapaa-ajan tonttina ja sillä sijaitseva pehtorinrakennus toimii kesämökkinä. Piha-alueen länsirinteessä sijaitsee noin 20 metriä pitkä kaakko-luodesuuntainen sammaloitunut kivirivi, jonka lounaspuolella on kaksi osittain täytettyä kellarikuoppaa. Piha-alueella sijaitsevan kivinavetan lounaspuolella erottuu lähes kokonaan kasvillisuuden peittämä noin 3 x 4 m kokoinen kivijalka, jonka pohjoispääty ei näy tai on tuhoutunut. Tämän lähellä on myös toinen mahdollinen kivijalka. Paikalla on noin 5 m pitkä itä-länsisuuntainen luonnonkivistä koostuva harva kivirivi, joka kääntyy mahdollisesti etelään. Aluetta on tasoitettu risuilla ja heinillä. Tonttialueella ei ole tehty voimakkaita maanmuokkaustöitä, joten on mahdollista, että siellä on säilynyt muitakin rakenteita tai niiden jäännöksiä. Sen sijaan tontilla, jossa pappilan päärakennus sijaitsee, on pihaa terassoitu voimakkaasti. Lisäksi alueella on kaksi uudempaa kellaria. Terassoidun piha-alueen edustalla on kuitenkin muokkaamaton puutarha sekä pieni peltotilkku, joissa on voinut säilyä rakenteiden jäännöksiä.
Pappilan on esitetty sijainneen lähellä Karjalohjan ensimmäistä kirkkoa, jonka on arveltu sijainneen pappilan eteläpuolella Pappilanniemessä. Alueella on mainittu näkyneen vielä 1750-luvun tienoilla selviä merkkejä kirkosta ja lisäksi myös hautoja, ja 1900-luvun alussa pellolta väitetään löytyneen ihmisten luita. On myös esitetty, että pappilan vaunuvajan takana olisi vielä tuolloin näkynyt kirkon mahdollisia perustuskiviä. (Tallgren 1919, 9.) Nykyisin peruskarttaan merkityllä Pappilanniemellä ei havaittu inventoinnin yhteydessä merkkejä kirkosta, tosin vielä 1700-luvulla tämä alue on tunnettu Pappilan saarena (Prästegårds Holma/Holmen) eikä niemenä, joten on mahdollista, että kirkko olisikin sijainnut aivan pappilan vieressä alueella, joka toimi myöhemmin laidunalueena (KA MHA B17a 14/1–2). Tähän sopisi myös Tallgrenin mainitsema vaunuvaja ja sen takana sijainnut rakennuksenpohja. Mahdollisen kirkonpaikan selvittäminen vaatisi kuitenkin tarkempia tutkimuksia.

Valko (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kalliolla, joka on Loviisasta Valkoon menevän tien itäpuolellla ennen Valkon keskustaa. Urheilukenttä on kohteen pohjoispuolella. Kalliolla on 9 x 7 m kokoinen kivikehä, jonka muodostavat suuret lohkotut kivet. Kivien keskellä ja ympäristössä on hiekkaa. Kehän suurin kivi on lounaassa oleva maakivi. Kivet ovat läpimitaltaan keskimäärin noin 50 cm. Latomus voi olla tulipesäke.
Kohde tarkastettiin vuoden 2018 inventoinnissa. Kyseessä on todennäköisimmin tulipesäki. Inventoinnissa havaittiin myös toinen tulipesäke noin 50 metriä etelään, kallion länsilaidalla. Se on myös kivi/maavallien ympäröimä, halkaisija noin neljä metriä, sisältä reilu metri. Tuliasemat sijaitsevat kalliolla ja sen laidalla, maasto on kuivaa mäntykangasta. Tulipesäkkeet ovat todennäköisimmin I maailmansodan aikaisia, mutta ne voivat olla myös II maailmansodan ajalta.

Ilmoniemi Vanhakylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ilmoniemen kylä mainitaan kirjallisissa lähteissä 1500-luvulla jo useampaan otteeseen ja sitä on pidetty yhtenä Karjalohjan vanhimmista kylistä. Kylässä oli 1500-luvulla neljä tilaa. 1700-luvun kartoissa Ilmoniemen talot on merkitty kirkon ympärille Pukkilanharjulle, mutta aiemmin kylä on oletettavasti sijainnut Karjalohjanselän rannalla sijaitsevalla niemellä, jota kutsutaan nykyisin Vanhankylännokaksi. Myös kylän nimi viittaa siihen, että se on sijainnut alun perin niemessä. (Enbuske 2005, 476; Kepsu ja Tukkinen 2008, 21–24.) Lisäksi kylän alkuperäisestä sijainnista Karjalohjanselän rannalla näyttäisi kertovan se, että vuoden 1777 karttaan on niemen kohdalle merkitty pelto nimeltä Wanhakylä (KA MHA B17 5/2-3). Pelto sijaitsee muista kylän peltoalueista erillään.
Kylätontti sijaitsee lähes niemenkärkeen ulottuvalla pellolla lähellä rantaa. Paikan luoteispuolella kohoaa jyrkähkö kivikkoinen mäki, jonka päällä nykyiset asuinrakennukset sijaitsevat. Pellolla erottuu matala kumpare, josta on löytynyt mm. palanutta savitiivistettä ja punasavikeramiikkaa. Lisäksi pellolla on mahdollisesti palaneita kiviä ja pellon reunassa kasvaa tummatulikukkaa, jota tunnetaan useiden rautakautisten ja keskiaikaisten asuinpaikkojen läheisyydestä.

Lohjantaipale (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Lohjantaipale on ollut yksi Karjalohjan suurimmista ja vanhimmista kylistä. 1500-luvulla kylässä oli yhdeksän tilaa, joista 1700-luvulle mentäessä oli jäljellä enää viisi taloa. Näitä olivat Katlaa, Prunkka, Hakala, Passi ja Ylhä, joka on aiemmin tunnettu mahdollisesti Solttina tai Hokarina. (Embuske 2005, 477; Kepsu ja Tukkinen 2008, 84.) Talot ovat sijainneet vuoden 1778 kartan mukaan yhteisellä kylätontilla peltojen ja niittyjen ympäröimällä mäellä (KA MHA B17a 1/1-2).
Kylämäki on edelleen asuttu ja osa sen rakennuskannasta on melko uutta. Alueen pihamaat on tasoitettu, eikä maanpäälle näkyviä rakenteita ole havaittavissa lukuun ottamatta Prunkan ja Passin välisellä hiekkatiellä erottuvaa rakennetta. Tien poikki kulkee noin viisi metriä pitkä harvahko kivirivi, joka voisi olla kivijalkaa. Kylämäen alarinne on paikoin sakean kasvillisuuden peitossa, mutta on mahdollista, että siellä on säilynyt rakenteiden jäännöksiä. On myös todennäköistä, että tasoitetuilla piha-alueilla on säilynyt pintamullan alla rakenteita, Prunkan talousrakennusten aluetta lukuun ottamatta.
Tutkimukset 2019: Kylätontin alueella tehtiin vuonna 2019 tarkkuusinventointi kiinteistöillä 444-488-1-78 (Alitalo) ja 444-488-2-1 (Vanha Passi). Alueelle tehdyissä koekuopissa havaittiin paikoin merkkejä rakenteista ja kulttuurikerroksesta, mutta osittain alueen kulttuurikerrokset ovat tuhoutuneet myöhemmässä rakentamisessa. Tarkkuusinventoinnin perusteella voitiin määritellä alue, jolla voi olla säilyneenä kiinteää muinaisjäännöstä sekä alue, jolla muinaisjäännöstä ei ole säilynyt. Rajausta on muutettu havaintojen mukaisesti.
Tutkimusalueella havaittiin yhden selkeän ja yhden mahdollisen rakennuksen paikat nykyisen Vanhan Passin pihapiirissä ja Hakalan tontin puolella erottui mahdollinen kivijalka. Inventoitavan alueen ulkopuolella havaittiin kaksi kivijalkaa Prunkan ja Hakalan tonttien puolella. Lisäksi Mikolanraittia reunusti pohjoispuolella kiviperustus, joka lienee vanhan kiviaidan pohjaa.

Särkänsalmen väyläesteen itäosa (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Länsi-Mustasaaren länsipuolella Särkänsalmen eteläosassa. Hirsirakenne alkaa Länsi-Mustasaaren rannalla olevan kaapelilaiturin eteläpuolelta.
Rakenne ulottuu rantaveteen ja suuntautuu kohti Särkkää. Hirsirakenteisen ja kivitäytteisen arkkurakenteen kokonaispituus rannasta on noin 110 metriä ja leveys 9 metriä. Rakenteen korkeus vaihtelee neljästä viiteen metriin. Salmen puoleinen pääty on T-muotoinen, levennys on molemmin puolin noin kolme metriä. T-päädyn leveys noin 15 metriä. Arkun korkeus salmenpuoleisessa päässä on 3.20 m ja 50 - 60m päässä rannasta noin 5 metriä. Korkeimmalla kohdalla arkun päällä on alle metri vettä. Arkussa on viisi pitkittäistä välilaipiota, keskellä arkkua on 17 salvottua hirsikertaa ja salmenpuoleisessa päässä 12 hirsikertaa. Poikittaislaipiot on tehty laittamalla kolme hirttä päällekkäin, jonka jälkeen on kahden hirren tauko ja sen jälkeen jälleen kolme hirttä. Täytteenä on halkaisijaltaan noin 30-60 cm kokoista kivilouhetta. Rakenteesta on irronnut hirsiä ja kiviä, joita lojuu sen ympäristössä. Salmen puoleisen päädyn lounaiskulma on osittain sortunut, mutta kokonaisuutena arkku on kuitenkin hyväkuntoinen.
Rakenne on Krimin sodan jälkeen vuonna 1863 valmistettu väyläestearkku, joka liittyy Helsingin puolustamiseen. Samaan kokonaisuuteen liittyvät väyläesteen länsiosa (ID1306) ja kaksi hylkyä Arsis (ID1289) ja Retvizan (ID1308) uudelleen nimettyinä blokadilaivoiksi. Ne upotettiin salmeen Krimin sodan aikana ja raivattiin osittain pois hirsiarkkujen rakentemisen yhteydessä 1860-luvulla (tarkempi tutkimushistoria ks. Koivikko 2017:104-137).
Kaapelilaiturilta lähtevät vedenalaiset painevesiviemärit kulkevat n. 3-5 metrin päässä arkusta sen pohjoispuolella.

Huhti (1000018278) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Huhdin kylässä on ollut 1560-luvulla jo viisi taloa (Suomen asutus 1560-luvulla, 165). Vuoden 1771 mukaan kylänpaikka on sijainnut Nummenjoen eteläpuolella peltojen ja niittyjen keskellä. Tontit ovat olleet hyvin kapeita ja karttaan on merkitty neljä tilaa: Mössö, Påuhvo (Pouho), Skinnar ja Knapi. (KA MHA B24 18/4.)
Kylänpaikka sijaitsee pienen harjun laella ja sinne vievät tiet on kaivettu syvälle harjuun. Kylätontti on edelleen asuttu ja pihoja on muokattu paikoin. Alueella ei ole maanpäälle näkyviä rakenteita, mutta on mahdollista, että niitä on säilynyt joillakin alueilla. Parhaiten rakenteita on saattanut säilyä alueen kaakkoispuolella sijaitsevan kapean niityn kohdalla.
Kylätontin kaakkoispuolisesta pellosta Knaapin tilalta löytyi esineitä KM 40225 metallinetsinnässä 2.5.2014. Esineet ovat pieni kehäsolki, musketin kuula, vyön solki ja koristeniitti. Löydöt ovat peräisin talon ja niityn väliseltä alueelta pellossa, löytöalueen koko on noin 40x40 metriä. Paikalta on havaintoja myös rakenteista. Kynnettäessä ovat tulleet esiin rakennuksen perustukset (3x4 m), p=6697677, i=331510. Juurakkoa poistettaessa löytyi hirsirunkoinen kaivon paikka, p=6697696, i=331526. Nämä rakenteet sijaitsevat noin 50 metriä tontin arvioidun rajauksen kaakkoispuolella.

Kaijola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Kaijola mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1540, jolloin kylässä oli yksi talo (Ylikangas 1973, 60). Kaijolan vanhin kartta on vuodelta 1727 (MH B25 12/1) ja myös kartan laatimisen aikana kylässä oli yksi talo.
Kohde sijaitsee autioituneella metsäsaarekkeella ja mahdollisesti osittain sen vieressä olevan pellon reunassa. Alueella on jonkin verran vanhoja maataloustyökaluja sekä rakennuksista purettuja hirsiä, jotka ovat sammaloituneita. Paikalta on äskettäin purettu vanha riihi. Puretun rakennuksen paikka näkyy vielä peruskartassa ja tällä kohdalla on maastossa näkyvissä edelleenkin betoninen lattia sekä kiviuuni. Rakennus on tehty vanhemman kivijalan päälle. Tämän vieressä on toinen kivirakenne, joka on kokonaan sammaloitunut ja jonka päällä kasvaa kuusia. Lisäksi metsäsaarekkeen itäreunassa on kaksi vanhaa kellarikuoppaa.

Skogbyn ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Skogbyn rautaruukki sijaitsee Hankoniemen luoteisrannalla, asumattomalla metsäseudulla. Ruukinalue käsittää 1700-luvun lopulla rakennetun masuunin, ruukin konttorirakennuksen ja patolammet sekä masuuniin liittyneen 1800-luvun puolessa välissä rakennetun puhalluskoneen. Alueella on myös kivisen myllyn rauniot sekä runsaasti erilaisten ruukin toimintaan liittyneiden rakennusten ja rakenteiden jäänteitä (mm. pasutushuoneen rauniot) sekä joitakin työväenmökkejä. Merenranta masuunin alapuolella on pengerretty slagilla. Mahdollisesti slagia on käytetty myös laiturirakenteiden täytteenä. Noin puoli kilometriä masuunilta kaakkoon on toinen ruukkiin kuulunut koski patoineen.
Fagervikin ja Billnäsin rautaruukkien omistaja Carl Billsten nuorempi sai vuonna 1682 luvan Skogbyn masuunin perustamiseen. Lupa uusittiin vuonna 1686, jonka jälkeen ryhdyttiin masuunin rakennustöihin. Ruukki perustettiin hyvän satamapaikan ääreen. Historiallisesti Skogby oli lähes koko toiminta-aikansa osa Fagervikin ruukkia. Skogbyssä valmistettiin etupäässä Ruotsista tuodusta malmista takkirautaa Fagervikin ja Pinjaisten (Billnäs) ruukkien kankirautapajojen käyttöön. Lisäksi ruukilla valmistettiin valurautatavaraa etenkin 1800-luvulla. Vuonna 1892 Fiskars Aktiebolaget osti Skogbyn ruukin. Kauppaan sisältyi myös Hankoniemen itärannalla sijaitseva höyrysaha. Skogbyn masuuni jatkoi toimintaansa vuoteen 1904, jonka jälkeen ruukinalue autioitui.
Rajaus perustuu Harparskogin ja Skogbyn vuosina 1784-1802 laadittuun isojakokarttaan. Arkeologisesti mielenkiintoisia rakenteita on todennäköisesti säilynyt laajemmalla alueella

Sammatti Vanhatalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sammatin kirkonkylässä on ollut vuonna 1549 yksi tila, mutta vuosisadan loppupuolella ja 1600-luvun alkupuolella tiloja on ollut kaksi. Näistä Klemetti Eerikinpojan talo autioitui ja viljelymaat yhdistettiin suurempaan Sammatin tilaan, josta tuli 1640-luvun alussa, Simon Bertilinpojan isännyyden aikana, ratsutila. Tilan isännyys vaihtui useampaan otteeseen, mutta 1680-luvulla se vakiintui Lekmanien suvulle. Isonjaon yhteydessä, vuonna 1775, kylä halottiin kahtia Vanhaksitaloksi ja Uudeksitaloksi. Vanhatalo pysyi edelleen Lekmaneilla, mutta Uudentalon asukkaat vaihtuivat moneen otteeseen. (Enbuske 2002, 473.) Vuoden 1775 kartassa tilat ovat samoilla paikoilla kuin nykyisinkin Kirmusjärven Hevoslahden lounaspuolella peltojen keskellä (KA MH B17a 16/1). Tilat sijaitsevat koillis-lounassuuntaisen harjun päällä kirkosta noin 500 metriä koilliseen.
Vanhantalon piha-alue on ollut jonkin aikaa luonnontilassa. Alueella on vanha aitta sekä hirsistä rakennettu vanha kartano, joka oli inventoinnin aikana restauroinnin alla. Uudentalon alueella on moderni asuintalo sekä suuria talousrakennuksia. Vanhantalon alueella ja sen pohjoispuolen hevoslaidunalueella sekä länsipuolen pellolla on todennäköisesti säilynyt rakenteiden jäännöksiä. Myös Uudentalon piha-alueella ja asuinrakennuksen takana on voinut säilyä rakenteita. Vuoden 1775 kartan perusteella isonjaon aikainen talo on saattanut sijaita pellon reunassa asuintalon kaakkoispuolella.

Innoonlampi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sammatin kirkosta noin 600 m etelään urheilukentän viereisellä hiekkaisella mäntykankaalla. Kohteen itäpuolella maaperä muuttuu soiseksi. Muinaisjäännöksen lounaspuolella kulkee ulkoilupolku ja luoteispuolella sähkölinja.
Alueella on pyöreä hiilimiilu, jonka päällä kasvaa varpuja ja sammalta ja lisäksi sen keskiosassa on muutamia paksuja kantoja sekä koivu. Maavalleissa kasvaa kuusia.
Hiilimiilu on pyöreähkö ja matalien, noin 3 metriä leveiden, maavallien ympäröimä. Miilun kokonaishalkaisija valleineen on noin 13 metriä. Valleissa on vähintään 20-50 cm paksuinen hiilikerros. Vallien ulkopuolella näkyy paikoin ojaa, joka on selkein rakenteen pohjois- ja koillispuolella. Hiilimiilun luoteispuolella on pieni kuopanne, jossa on noin 20 cm paksu nokikerros. Sen alla on puhdas pohjahiekka.

Strömforsin ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Strömforsin (Pettjärven) ruukki on rakennettu Kymijoen Ahvenkosken suuhaaran länsirannalle. Strömforsin ruukki on kokonaisilmeeltään ja rakennuskannaltaan maan parhaiten säilyneitä ruukkiyhdyskuntia ruukinkartanoineen, kirkkoineen ja monipuolisine tuotantorakennuksineen. Kosken ja sen yläpuolisen suvannon molemmilla rannoilla on säilynyt suuri joukko ruukkitoimintaan liittyviä tuotanto-, asuin- ja muita rakennuksia 1700-luvun lopulta ja 1800-luvulta
Strömforsin rautaruukin perusti vuonna 1698 Johan Creutz, joka oli Forsbyn, Teijon, Kirjakkalan ja Kauttuan ruukkien silloisen omistajan Lorenz Creutzin veli. Pettjärven säteritilan maille perustetulle ruukille myönnettiin lupa kankivasaran ja kahden ahjon rakentamisesta. Ruukki oli todellisuudessa ollut toiminnassa viimeistään vuodesta 1695. Vuonna 1711 ruukki paloi ja se uudelleen rakennettiin vasta 30 vuotta myöhemmin Jacob Forsellin ja Anders Nohrströmin toimesta. Vuorineuvos af Forsellesin leski Virginia Christina af Forselles sai ruukin omistukseensa vuonna 1790. Ruukinpatruunatar johti ruukin toimintaa yhteensä 57 vuotta. Hänen aloitteestaan rakennettiin Strömforsiin suuri osa niistä rakennuksista, jotka nyt antavat ruukille sen ominaisleiman. Ruukki käytti raaka-aineena pääosin ruotsalaista Noran, Linden ja Västerbergslagenin takkirautaa. Tarvittavat hiilet valmistettiin etupäässä ruukin omissa miiluissa. Raudantuotanto Strömforsin ruukilla lopetettiin vuonna 1950. Viimeisenä tilauksenaan vesivasarat takoivat erän nauloja Suomenlinnan restaurointityömaalle. Strömforsiin perustettiin sähkömuovitehdas 1947.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä. Tarkkaa alueen laajuutta ei ole arvioitu. Alueella on mahdollisesti säilynyt arkeologisesti mielenkiintoisia kerroksia ja rakenteita. Muun muassa puhalluskoneen ja vesirännin kivijalat mainitaan erottuneen maastossa vuonna 1982. Ruukilla oli 1700-luvulla kaksi lastauspaikkaa, ulompi laivareittien varrella Sandholmenissa ja sisempi Markkinamäellä. Vuonna 1905 rakennetun lastauspaikoille johtaneen kapearaiteisen rautatien pohja on paikoittain edelleen näkyvissä.

Trollshovdan ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Trollshovdan ruukki on sijainnut Trollshovdan lahden pohjukassa. Vesivoimansa ruukki on saanut pienestä purosta, joka laskee merenlahteen. Vuorineuvos John Julin sai vuonna 1840 privilegion Trollshovdan ruukin perustamiseen. Samalle paikalle oli suunniteltu masuunia jo 1600-luvun lopussa. Kotimaisten, Julinin omista kaivoksista louhitun malmin lisäksi, raaka-aineena käytettiin runsaasti Itä-Suomesta kuljetettuja järvi- ja suomalmeja. 1870-luvulla siirryttiin käyttämään vain ruotsalaisia malmeja. 1900-luvun alussa masuuni tuli vähitellen vanhanaikaiseksi. Ensimmäisen maailmansodan syttymisen jälkeen loppui malmin saanti Ruotsista ja kun aikaisemmat malmivarastot oli käytetty loppuun kesällä 1915 lopetti Trollshovdan masuuni toimintansa.
Todennäköisesti ruukkiin liittyviä jäänteitä on säilynyt laajalla alueella. Paikalta on havaittu rakennusten pohjia ja voimakanavien jäänteitä. Masuunin lähellä on myös kasa malmia ja kalkkikiveä. Masuuni sijaitsi kallioiden välissä Degergårdsträsketin ja merenlahden puolivälissä. Kapean merenlahden länsirannalla on ollut pitkällä matkalla laiturirakenteita. Lahden pohjukassa ja länsirannalla sijaitsi 12-13 slagitiilistä hiiliuunia. 1980-luvulla hiiliuuneista neljä oli jäljellä, ja yksi saneerattu kappeliksi. Asuinrakennukset ovat sijainneet lahden itäpuolella olevalla kalliolla molemmin puolin tietä.

Åminneforsin ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Suomen nuorimpiin rautaruukkeihin kuuluva Åminneforsin ruukki perustettiin Mustionjoen viimeisen kosken rannalle, muutaman kilometrin päähän Pohjanlahden perukasta. Åminnen ja Estbölen säteritilat ostanut Gustaf Maurtiz Westman anoi vuonna 1874 lupaa perustaa Åminneforsiin bessermerlaitoksen, masuunin, lieskauunin ja valssilaitoksen. Riita koskioikeuksista saman kosken varrella sijainneen Billnäsin ruukin omistajien kanssa sai Westmanin siirtämään ruukin perustamista vuosiksi.
Osan Åminneforsin koskioikeuksista vuokrannut Aleksander Gyllenberg sai luvan levy- ja sahaterätehtaan perustamiseksi koskelle vuonna 1875. Åminnen ruukki valmisti rautapeltiä ja teräslevyä. Raaka-aine (platiini) tuotiin Ruotsista. Myös G.M. Westman rakennutti sinkkiruukin levy- ja sahanterätehtaan alapuolelle kosken samalle rannalle vuonna 1877. Raaka-aine tuotiin Orijärven kaivokselta. Hyvistä ja kalliista laitteistaan huolimatta sinkkiruukki ei saanut tuotantoa käynnistettyä täydellä teholla ja sinkkiruukki lopetti toimintansa 1881. Uunit ja rakennus oli pian purettu. Myös levy- ja sahaterästehdas seisoi muutamia vuosia käyttämättömänä, kunnes se aloitti vuonna 1883 uudelleen toimintansa. Vuonna 1889 ruukin osti Fiskars Oy. Pitkään suunnitteilla ollut uusi valssilaitos valmistui vuonna 1930 ja sen myötä ruukin vanha voimalaitos ja valssilaitos tulivat tarpeettomiksi. Ruukki toimi paikalla vuoteen 1996 asti.
Åminneforsin teollisuusrakennukset ovat sijainneet laajalla alueella. Kosken pääasiallinen hyödyntäjä nykyisin on pieni voimalaitos, jonka vanhin osa on rakennettu 1909. Hieman voimalaitoksen alapuolella joen etelärannalla on ollut Åminneforsin ensimmäinen ruukkilaitos, levy- ja sahaterätehtaan tiilinen teollisuusrakennus. Uuden valssilaitoksen valmistuttua vanhempi tehdasrakennus purettiin. Myös ns. sinkkiruukin rakennukset ovat purettu.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä. Tarkka alueen sijainti ja laajuus ei ole tiedossa.

Labbas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella on monenlaisia rakenteiden jäännöksiä. Kyseessä on autio vanha tonttimaa. V. 1791 isojakokartalle ei ole merkitty lainkaan tonttimaita, mutta lähipellot ovat Labbaksen talon maita ja tällä paikalla peltojen välissä on metsäalue - tonttimaa myöhemmillä kartoilla. Klerckerin merikartastossa on tähän merkitty "Bondas" (ilmeisen virheellisesti nimetty). Ensimmäinen tarkka kartta v. 1883 Drägsbyn kartta. Siinä paikalla on ”Labbas rusthåll”. V. 1942 kartalla paikalla on vielä talo mutta ei 1962 peruskartalla.

Torsby Sigfrids (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torsbyn kylä sijaitsee Pernajanlahden itärannalla, noin kahden kilometrin päässä Pernajan pitäjän keskiaikaisesta kirkosta pohjoiseen. Kylä oli pitkään osa laajempaa kokonaisuutta, johon kuuluivat Garpgård sekä nykyinen kirkonkylän alue. Vuonna 1560 Torsbyssä oli kuusi veroa maksavaa taloa. Sigfridsin tila oli kantatalo numero yksi. Sigfridsin tilan keskiaikaisia vaiheita ei tunneta, tila alkaa esiintyä lähteissä 1500-luvulta lähtien. Mikael Agricola syntyi täällä vuosien 1507-1510 paikkeilla.
Sigfridsin kantatalo oli kohtalaisen varakas talonpoikaistalo. Agricolan isän aikana se oli yhden manttaalin verotila, jossa viljeltiin maata, pidettiin karjaa ja harjoitettiin kalastusta. Nykyisin Sigfridsin tilan rakennukset sijaitsevat loivasti nousevalla hiekkapohjaisella mäellä, jonka länsipuolta rajaa korkea kallio alue. Päärakennuksen pohjoispuolella kulkee kylätie. Nykyisessä pihapiirissä näkyy kaksi kivijalkaa, joita on tutkittu vuosina 2002 ja 2007. Lisäksi Mikael Agricolan muistomerkin vieressä, päärakennuksen takana, sijaitsee yksi osittain maanpinnalle näkyvä kivijalka. Vuonna 2007 saatiin kivijalkojen alta paljastuneista vanhempien rakennusten lattiatasoista radiohiiliajoitukset, joista toinen (Ua-38480: 575±32 BP) menee kalibroituna 1300-luvulle tai 1400-luvun alkuun ja toinen (Ua-38481: 327±31 BP ) 1400-luvun lopulta 1600-luvun puoliväliin ulottuvalle ajanjaksolle. Ylemmistä kerroksista on kaivauksissa löytynyt mm. 1600-luvun liitupiipun katkelma.
Kohteen rajaus perustuu vuoden 2007 tutkimusten yhteydessä laadittuun yleiskarttaan.
Jukka Palm 1996: Entuudestaan tunnetun, Agricolan muistomerkeillä varustetun,
talonpohjan (Antell 1956:145) lisäksi pihalla on mahdollisesti toinenkin talonpohja (4 x 7 m). Se sijaitsee Anderssonien päärakennuksen luoteispuolella. Talonpohjan eteläpäädyn tuntumassa on leikkimökki. Talonpohja ei ole selkeä kivijalka vaan
nurkkakivirakenteinen. Suurin osa kivistä on lähes kokonaan maan sisällä.
Puutarhassa, 20 m päärakennuksesta etelään, on kivijalan jäännöksiä. Ne ovat täysin aluskasvillisuuden peittämiä, mutta erottuvat ympäristöään korkeampina selvästi.

Träskön Segelkobben (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen sisäsaaristossa Porkkalanniemen lounaispuolella Träskön -saaren pohjoispuolella olevan Segelkobben -luotoryhmän eteläpuolella.
Puurunkoisen aluksen osa, joka on 6,70 x 6,90 metrin kokoinen kylkikappale. Kyseessä on sotalaivan partaasta vesirajan tienoille ulottuva osa. Kylkikappaleen yhteydessä on kaksi laivatykin lavettia ja yksi tykinputki, joka on paksuhkon ruostekrustin peittämä. On arvioitu, että tykki on ollut yli 30 naulan tykki. Lavetin vieressä on haljennut lavetin pyörä. Hylyn osan vieressä on mahdollinen tykkiportin luukku. Hylyn osa on tukevaa tekoa ja siinä on isoja polvia, mikä viittaa isokokoiseen alukseen (linjalaiva?). Osan yhteydessä ei ole pienesineistöä. Kohteella tiedetään olleen paljon virkistyssukellustoimintaa. Kohteen työnimenä ollut harhaanjohtavasti "tykkijolla". Meriarkeologinen seura pitää mahdollisena, että hylyn osa on peräisin kaksikantisesta venäläisestä sotalaivasta, joka osallistui sotatoimiin Venäjän ja Ruotsin välillä kesällä 1789.
Meriarkeologi Harry Alopaeus suorittanut paikalla tarkastussukelluksen 17.7.1979. Mahdollisesti on kyseessä osa vanhasta sotalaivasta. Kylkikappaleen sijaintipaikka on viistokaikuluodattu 2010. Hylyn osaa on havainnoitu sukeltamalla 2018 Porkkalan hylkypuistohankkeen (Nousu ry) valmistelun yhteydessä ja siitä on tehty 3D-mallinnuskuva. Suomen meriarkeologinen seura otti hylyn osasta puunäytteitä ajoituksen selvittämistä varten. C14-ajoitustulos oli AD1660-1820(

Forsby (1000018848) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäellä on Forsbyn keskiaikaisperäisen kylän autioitunut eteläosa. Kylän pohjoisosa on tiiviisti rakennettua ja kulttuurikerrokset ovat todennäköisesti tuhoutuneet.

Keisarin kivi (Taide)
Historiallinen; Keisarivierailun muistomerkki sijaitsee Amiraalinsataman länsipuolella Villa Fridhemin päärakennuksesta länsi-lounaaseen lähellä meren rantaa. Se on kallioon kaiverrettu muistokirjoitus, joka tehtiin Aleksanteri III vieraillessa kesällä 1889 Villa Fridhemissä. Keisari vietti 20.6.1889 (vanhaa aikaa, 2.7.1889 uutta aikaa) kesää Espoossa keisarinnan ja Kreikan kuningatar Olgan kanssa.
Tekstit kalliossa näkyvät melko huonosti. Teksti lukee: "Till minne af det höga besök hvarmed DD MM Kejsar Alexander III kejsarinnan Maria Feodorovna och drottning Olga af Grekland hedrade Fridhem den 20/2 Juni/Juli 1889". Teksti on ollut kullattu tai hopeoitu aikanaan.
Villa Fridhemin muodostama kokonaisuus on historialliselta merkitykseltään Espoon tärkeimpiä huviloita. Rakennuksena erittäin tyypillinen aikakautensa edustaja.
Rakennus on rakennutettu arviolta vuonna 1880.

Kvarnbäcken (1000018997) (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Karjaan Konungsbölen kylän Simonsin talosta noin 280 m itään Kvarnträsketistä Flyenin lahdesta lounaaseen laskevan puron ja Karjaalle pohjoiseen vievän tien risteämässä.
Paikassa on havaittavissa muutama rakennuksen perustus, hajallaan olevan myllypadon jäänteet ja tien itäpuolella matala myllysuvanto. Lisäksi padon jäänteistä itään on raivattua, kivenlohkareiden reunustamaa purouomaa. Myllyjäänteiden kaakkoispuolella on kivin pengerrettyä vanhaa tietä.
Karttatiedot:
- Samuel Broteruksen pitäjänkartassa 1703/1712 kohde on Konungsbölen kaakkoispuolella kahden rakennuksen muodossa. Teksti on epäselvä, mutta kartassa näyttäisi olevan myllyyn viittavaa teksti. Kohde voi kuitenkin olla myös vanhempi, sillä paikallistiedon mukaan jokivarressa olisi ollut kaksi myllyä, joista toinen olisi palanut 1744.
- Vuoden 1840 pitäjänkartassa kohta on revennyt pois.
- Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855 ei kohteessa ole mitään merkintöjä (Kalmbergin kartasto R VIII : List 9).
- Maanmittaushallituksen pitäjänkartta-aineistossa vuosilta 1840-1865 kohde näkyy tien ja järvestä tulevan vesireitin risteymäkohdassa ympyrätähdellä kuvattuna.

Åkerfors (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla n. 100 m Peltokosken voimalasta itään. Löytokohde on peltotasannetta, jonka eteläpuolella on jyrkkä rantatörmä. Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia.
Syksyllä 2009 tehdyssä tarkastuksessa todettiin, että muinaisjäännöksen päälle oli rakennettu vuonna 1995 sähköasema. Aseman ympärillä olevalta pellolla havaittiin pari kvartsia: raaka-ainekimpale ja mahdollinen iskos. Niitä ei otettu talteen.

Murbergen (Hautapaikat)
Tuntematon ajoitus; Murbergenin korkeimmalla kohdalla lähellä kalliojyrkännettä kaksi kivistä tehtyä röykkiötä. Röykkiöt ovat toisistaan noin 20 metrin etäisyydellä. Röykkiöt ovat selvärajaisia, pyöreitä ja halkaisijaltaan noin 5 metriä, ja ne on tehty vaihtelevankokoisista kivistä. Kumpikin on hieman hajonnut ja kiveys on levinnyt niiden ympäristöön. Röykkiöiltä avautuu näköala pelloille, jotka ovat olleet muinoin merenlahtea

Vitsandin tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Raaseporin (ent. Tammisaaren) Vitsandissa Vitsandsströmmenin luoteisrannalla. Kohteessa on kivestä rakennettu redutti, kooltaan noin 20 x 30 m ja korkeudeltan noin 1,5-2 m, jonka muurauksessa käytetty kalkkilaasti on rapautunut pääosin pois. Redutin itäpuolella on kaksi taisteluhautaa ja länsipuolella yksi, jonka edustalla on matala valli. Redutin ja itäisen haudan pohjoispuolella on maahan kaivettuja kuoppia, mahdollisesti miehistösuojia. Rannassa on metallinen rautarengas kalliossa. Salmen rannalla on lisäksi mahdollisesti venäläisten sotilaiden hautapaikka.
Vitsandströmmenin salmessa käytiin yksi Krimin sodan Suomen taisteluista, missä suomalaiset krenatööritarkka-ampujat ja venäläiset krenatöörit hidastivat Englannin sotalaivaston laivojen etenemistä kohti Tammisaarta. Yhteenotto tapahtui 19.-20.5.1854, missä yhteydessä englantilaiset kärsivät osittaisen tappion. Tykkituli aluksi Vitsandin hiekkarannan rantapatterista ja myöhemmin Leksvallista yhdistettynä tarkka-ampujien tuleen verotti laivaston miehiä ja Tammisaari säästyi maihinnousulta.
Yhteenoton jälkeen kesällä 1854 Vitsandin salmi varustettiin kapeimmalta kohdaltaan kuuden tykin patterilla ja taisteluhaudoilla. Tykkejä ei todennäköisesti sijoitettu millloinkaan patteriin vaan niitä säilytettiin Tammisaaressa. Lisäksi kirjallisten tietojen mukaan salmen yli viritettiin kaksi metalliketjua ja salmen sulkemiseksi rakennettiin jonkinlainen liikuteltava puomirakenne puutavarasta ja raudasta. Vitsandin lisäksi pitkin rannikkoa rakennettiin taisteluhautoja sekä muutamia pieniä pattereita kenttätykistöä varten.

Kruunuvuorenselkä Pormestarinhepo (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Kruunuvuorenselällä Suomenlinnan ja Katajanokan välillä Pormestarinhepo -luodon rannasta noin 50 metriä koilliseen. Sijaintipaikan merenpohja on kovaa hiesua.
Paikalla on puurunkoisen aluksen pahoin hajonnut hylky. Hylyn pituus on arviolta noin 20 metriä. Runko on limisaumainen ja siinä on havaittavissa sisälaudoitusta. Hylyn toisessa päässä on ilmeisesti keula- tai peräranka kaatuneena.
Hylky havaittiin Museoviraston Kenttäpalvelut -yksikön töissä viistokaikuluotaamalla kesällä 2011.

Länsi-Mustasaari 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Länsi-Mustasaaren itäpuolella, karimerkin ja rannan välissä.
Paikalla on suurikokoisen puulaivan hylky, jonka pituus on noin 33 metriä ja leveys 8 metriä. Laivasta on jäljellä pohjaosa, jonka päällä on irtonaisia rakenneosia. Hylkyä on kuvannut Maija Huttunen (video) ja Petri Puromies (valokuva). Merivartioston sukeltajat olivat aiemmin kertoneet havainneensa alueella hylyn. Sijainti varmistettiin Museoviraston tekemässä Suomenlinnan vesialueiden yleisinventoinnissa talvella 2009. Hylystä on otettu 2011 myös näytteitä vuosilustoajoitusta varten. Tulosten mukaan hylky ajoittunee 1700-luvun jälkipuolelle; viimeisin havaittu vuosilusto on vuodelta 1780. Minna Koivikon väitöskirjan mukaan hylky saattaa olla proomu Victoria, joka oli ilmoitettu huutokaupattavaksi 1795, tai Ruotsin laivaston alus, joita jäi venäläisten haltuun Satamalahteen vuonna 1808.
Hylystä otettuja kuvia löytyy Museoviraston Musketti-kokoelmatietokannasta numerolla MA201016:24-31.
2019 tehdyssä viistokaikuluotauksessa hylyn eteläpuolelta havaittiin puutavaraa 13 x 18 metrin laajuiselta alueelta. Puutavara liittynee hylkyyn. Sijaintipaikan koordinaatit ovat ETRS89/WGS84 Lat: 60ast8,790 Lon: 24ast 58,707.

Stormalmen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee hiekkaisella mäntykankaalla noin 40 metriä valtatiestä 25 kaakkoon. Matala ja laajahko hiekkainen kumpu, jonka ympärillä kulkee lähes kauttaaltaan oja, erottuu selkeästi harvahkossa mäntymetsässä. Kummun halkaisija ojineen on 16,30–19 metriä. Sen päällä kasvaa sammalta ja muutama nuori mänty. Lisäksi sen päällä on muutama pieni kaivanto. Kummun koillispuolella on syvä, noin 5,8 metriä leveä pyöreä kaivanto ja eteläpuolella on suppilomainen, noin 4,4 metriä leveä kaivanto. Valtatie 25 on kummusta noin 32 m päässä luoteeseen ja metsässä kulkeva hiekkatie on siitä noin 18 m etelään.
Vesa Laulumaan vuonna 2013 tekemässä inventoinnissa löytyi toinen hiilimiilu edellisestä noin 100 metriä itäkaakkoon. Miilu on matala ja näkyy maastossa huonosti, sen halkaisija on 12-14 metriä ja sen eteläreunassa on kuoppia. Miilun pohjoispuolitse kulkee ajoura.

Hertonäs Lampuotitila 2 (Herttoniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Porvoossa tutkintakäräjillä 27.2.1405 lautamiehenä istunut Laurens Hertoghe on mahdollisesti kotoisin Herttoniemestä. On oletettu, että Hertonäs olisi saanut nimensä lisänimestä Hertoghe, herttua. Kylän nimi esiintyy historiallisissa lähteissä varmuudella ensimmäisen kerran vuonna 1509.
Herttoniemi oli rälssin hallussa 1500-luvulla, ja sitä ei mainita Porvoon läänin maallisten verojen luetteloissa 1540-luvulla. Porvoon läänin vuoden 1548 kymmenysluetteloon on kirjattu kylään neljä talonpoikaa: Mortt Lydigsson, Mats Jonsson, Eric Philpusson ja Anders Jonsson. Jaakko Teitin mukaan Herttoniemen kylässä oli yhteensä viisi veromarkkaa maata.
Ensimmäinen Herttoniemen aluetta tarkasti kuvaava kartta on laadittu 1730–ja 1750-luvuilla. Herttoniemen alueella oli tuolloin neljä tonttimaata: August Ehrensvärdin hallinnoima kartano, kaksi lampuotitaloa, kolme torppaa ja käytöstä jäänyt Båtsvikin vanha tonttimaa. Båtsvik laskettiin uuden ajan alussa omaksi kyläkseen.
Hertonäsbyn itäisemmän lampuotitilan 2 eli Mäkelän kantatilan tontti sijaitsee nykyisen Herttoniemen vesitorninmäen eteläisellä rinteellä. Rinteessä on nähtävissä tasainen, ihmisen muokkaama, asutukseen liittyvä terassi. Kohde sijaitsee Helsingin kaupungin ylläpitämässä aluepuistossa ja on pääosin nurmikon peittämää virkistysaluetta. Terassin itäpuoleisessa metsikössä on havaittavissa mahdollisia kivirakenteita, jotka voivat liittyä kohteen vanhempaan asutukseen.

Tomtbacka Kutubacka (Haltiala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kutubackan torppa on merkitty Kalmbergin vuoden 1855 kartalle.
Torpan paikka sijaitsee sekametsässä golf-kentän pohjoisreunalla. Golf-kentän rakentaminen on mahdollisesti tuhonnut torpan paikan eteläosan. Säilyneellä alueella on ainakin yksi selvä rakennuksen kivijalka. Havaintomahdollisuudet olivat inventointiajankohtana hyvät.

Hertonäs Ströms torp (Herttoniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nils Westermarkin vuoden 1752 kartalle merkitty torpan paikka.
Strömsin torppa on ollut olemassa viimeistään 1700-luvun puolivälissä. Topografian perusteella paikka voi olla huomattavasti vanhempi. Torppa on autioitunut 1900-luvulla.
Torpan alue on nykyään melko avointa koivumetsää, joka erottuu hyvin ympäristön muusta kasvillisuudesta. Alueella on näkyvissä torpan loppuvaiheeseen liittyvä mahdollinen rakennuksen perustus ja kellarikuoppa.
Torpan eteläpuolella on käytöstä jääneen 1700-luvun kartoille merkityn tien penkka.

Tomtbacka, Torppa 1 (Haltiala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty talo Lars Forsselin vuoden 1691 kartalle. Timothy Winterin vuoden 1792 kartalla samalla kohdalla on Lindosin torppa. Lindön torppa on ollut olemassa viimeistään 1600-luvun lopulla.
Torpan paikka on todennäköisesti raivattu suurelta osin pelloksi. Torpan alue on mahdollisesti jatkunut pellon eteläpuolella olevaan metsikköön. Metsässä on yksi kumpare, joka saattaa olla uunin pohja.

Tomtbacka, Torppa 2 (Haltiala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastoon merkitty torpan paikka.
Torpan paikka on sijainnut mäen pohjoisrinteellä. Alueella on nykyään kuusimetsää ja auringonkukkaviljelmä. Alueen länsiosassa on melko nuorelta vaikuttava rakennuksen pohja ja veden täyttämä kuoppa. Torpan paikan länsipuolella on metsässä mahdollisia tervahautoja tai kuoppiin rakennettujen mäkitupien paikkoja.

Tomtbacka Pottbacka (Haltiala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtbackan vuoden 1770 kartalle merkitty torpan paikka.
Pottbacka on peltojen ympäröimä metsäinen mäennyppylä, jonka yli kulkee pohjois-eteläsuuntainen hiekkatie. Torpan tontti sijaitsee Pottbackan lounaisosassa sekametsässä. Havaintomahdollisuudet olivat inventointiajankohtana huonot aluskasvillisuuden ja puista pudonneiden lehtien vuoksi. Paikalla on kuitenkin ainakin neljä mahdollista uunin pohjaa. Mäen yli kulkevan tien itäpuolella on sijainnut Torpparinmäen asuinalueen rakentamisen yhteydessä perustettu kaatopaikka, joka on puhdistettu ja maisemoitu vuonna 2011. Töiden yhteydessä mäen itäosassa mahdollisesti sijainneet rakenteet ovat tuhoutuneet täysin.

Västersundom Porvarinlahti torppa 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalmbergin vuoden 1855 kartalle merkitty torpan paikka. Torppa on ollut olemassa 1700-luvun lopulla.
Torppa on sijainnut jyrkällä rinteellä. Paikan erottuu hyvin ympäristöstä avoimuutensa ja kasvillisuutensa perusteella. Torpan alueella on yksi selvä rakennuksen pohja ja yksi mahdollinen kellarikuoppa.
Tarkastuksessa 2022 havaittiin aiemmin mainittujen rakennuksenpohjan ja kellarikuopan lisäksi rakennukseen viittaava kivijalka ylempänä rinteessä. Rakenne on kooltaan noin 8,3 x 4 m, pidemmän sivun ollessa rannan suuntainen. Pohjoisseinän kivilinjaa ei havaittu. Kohteen sijaintia tarkennettu havaintojen perusteella.
Ympäristössä kasvaa kuusi- ja koivuvaltaista sekametsää ja kohde sijaitsee suojaisassa rinteessä kallion kupeessa.

Västersundom Porvarinlahti torppa 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalmbergin vuoden 1855 kartalle merkitty torpanpaikka.
Torppa on sijainnut rinteen päällä olevalla terassilla. Paikka erottuu hyvin ympäristöstä avoimuutensa ja kasvillisuutensa perusteella. Torpan alueella on yksi selvä uunin pohja ja kaksi painannetta. Itäpuolelta löytynyt metallinetsinnässä putkikirves (alakohde).

Avomeri (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon edustalla avomerellä aluevesirajan sisäpuolella Kallbådagrundin majakasta noin 1,9 mailia eteläkaakkoon.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, joka on noin 26 metriä pitkä ja 7 metriä leveä. Runko on hyvin säilynyt. Alus on kolmimastoinen purjelaiva, joka on haaksirikkoutuessaan ilmeisesti ollut hamppulastissa. Kannessa on kolme ruumanluukkua. Kansilaudoitus on osittain romahtanut. Keulan molemmin puolin on isot ankkurit. Keulakannella on ankkuripeli ja teline mahdollisesti laivakelloa varten. Keulapuomi puuttuu. Kannella keulaosassa on metallinen korrodoitunut laivaliesi tai kaksiosainen keittoastia. Kannella on myös puinen käymäkela kaatuneena. Isomasto on kaatunut. Fokkamasto on aivan keulan etuosassa. Peräsin ja peräsinpinna ovat paikoillaan, peräpeili on romahtanut. Hylystä on nostettu sinetti, jossa on vuosiluku 1777. Sinetti on Museoviraston kokoelmissa numerolla SMM242015:1.
Hylky havaittiin Merenkulkulaitoksen tekemässä merenpohjan kartoituksessa 2004. Useat sukeltajat ovat havainnoineet hylkyä. Sukellusseura H2O:n ryhmä kuvasi hylkyä elokuussa 2012. Hylystä anastettiin luvatta esineitä 2011. Asiaa käsiteltiin Porvoon käräjäoikeudessa 2015 ja Helsingin hovioikeudessa 2016. Tekijä sai hovioikeudessa rangaistuksen.

Hindsby Brännberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sipoon ja Vantaan rajalla kalliolla oleva pyöreä rajamerkki, joka on halkaisijaltaan n. 3,5 m ja korkeudeltaan n. 1 m. Rajamerkki sijaitsee Brännberget-kalliolla Sipoon ja Vantaan rajalla. Se on rakennettu notkelmaan kalliopohjalle, metsänrajan liepeille. Metsätyyppinä on havumetsä.
Rajamerkki on rakennettu laakakivistä, muodoltaan se on pyöreä ja halkaisijaltaan 3,5 m suuruinen. Siinä on 4-6 kivikertaa ja keskellä pystykiviä, joista yksi on kaatunut. Rajamerkin korkeus on 1 m ja pystykivien korkeus on 70 cm. Pystykivistä ei löytynyt näkyviä kirjoituksia tai merkkejä. Rajamerkin yhdestä laidasta on poistettu kiviä.
Andreas Koivistolta saadun vihjeen mukaan (suul. tiedonanto huhtikuussa 2007) samalla paikalla on ollut rajamerkki jo vuonna 1698 Brotheruksen kartoittaessa alueen (Brotherus 1698).

Västerby Gammelby (Skällargård) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Västerbyn kylän pohjoisosissa Kohagenin koillispuolella oleva alue, jossa on havaittu mahdollisesti keskiaikainen ja jo tuolloin autioitunut kylätontti. Kuninkaan kartaston mukaan (Alanen ja Kepsu, karttasivu 18) tontin tienovillaon sijainnut ehkä torppa ja siitä pohjoiseen kartano tai yksinäistalo nimeltä Skällar=gård. 1800-luvun pitäjänkartoissa (karttalehti 2014 01, http://digi.narc.fi/digi/view.ka?kuid=806531) alue on niittyä ja peltoa Sköldargårdista lounaaseen.
Haggrénin v. 2007 inventoinnissa: Pohjan Lappvikin Västerbyssä oli 1500-luvun puolivälissä viisi taloa. Yksi niistä oli nimismies Clemet Erssonin tila. Se autioitui jo 1560-luvun alussa, ja 1600-luvun lopussa kylän taloista enää kaksi oli jäljellä. Vanhin kylästä laadittu kartta on vuodelta 1701. Västerby sijaitsi tällöin nykyisellä paikallaan, mutta kartasta selviää, että kylätontti on alkujaan ollut vajaan kilometrin nykyistä pohjoisempana, mistä se oli siirretty lähemmäs merenrantaa. Tämä on tapahtunut luultavasti 1634, jolloin perustettiin Västerbyn rustholli.
Talojen tontit sijoittuvat pienen kalliokumpareen lounais- ja itäpuolella oleville tasanteille. Kalliokumpareen itäpuolella on kaksi tulisijanperustusta, jotka ovat kooltaan noin 2,5 x 2,5 m ja korkeudeltaan 30-50 cm. Kallion lounaispuolella on puolestaan kolme noin 2,5 x 2,5 m kokoista ja noin 50-70 cm korkeata tulisijanperustusta. Kaikki viisi perustusta on ladottu luonnonkivistä ja niihin liittyy palanutta savea, mutta ei tiiltä. Latomukset ovat neliömäisiä, ja osa kivistä on palaneita. Kallion itäpuolella ylärinteessä on noin 4 x 5 m kokoinen suorakaiteenmuotoinen kuoppa, jonka reunoilla on kiveystä. Kyseessä on luultavasti kellarin raunio. Kylätonttialueelta on todennäköisesti mahdollista erottaa neljän talon tonttimaat, mutta tämä vaatii alueen yksityiskohtaista dokumentoimista. Pohjoisessa tontti rajautuu vanhaan peltoon, joka on nyttemmin metsitetty.
Tonttimaan lounais- ja länsipuolella on 10-20 eri kokoista (halk. 2-5 m) ja eri muotoista röykkiötä. Alue on vanhaa viljelysmaata ja ainakin osa röykkiöistä on raivausröykkiöitä. Osa röykkiöistä koostuu lähes pelkästään kivistä, osa on kivien- ja maansekaisia. Osassa röykkiöitä on tummaa, hiilensekaista maata. Erityisesti itäisimpien röykkiöiden välissä erottuu vanhoja viljelysrajoja. Röykkiöalueen pohjoispuolella ylärinteessä on halkaisijaltaan noin 3 m suuruinen ja noin 30 cm korkea uuninperustus. Se on rakennettu luonnonkivistä ja tiilestä ja liittynee 1800-luvulle-1900-luvun alkuun ajoittuvaan torppaan. Myös röykkiöalueen luoteispuolella on ainakin kaksi luultavasti 1800-luvulle ajoittuvaa kivestä ja tiilestä muurattua uuninperustusta. Aluetta hoidetaan nykyisin perinnebiotooppina.

Tukikohta VI: tykkitie (Karistimentie) (Puolustusvarustukset)
Tuntematon ajoitus; Tukikohta VI alueella on säilynyt tykkitieosuus Karistimentien eteläpuolella. Tieosuus on pituudeltaan noin 30 metriä ja se lähtee Karistimentien pään ja toistaiseksi nimettömän kävelytien kulmasta Tuulimyllyntie 8:n pysäköinti-paikkaa kohden, koillinen-lounassuuntaisena. Tie on pinnaltaan mukulakivettyä ja osittain tuhoutunut.
Kohde kartoitettiin 2023, jonka perusteella aluerajausta on hieman muutettu. Yhdystien säilyneisyyttä tutkittiin Helsingin kaupunginmuseo toimesta koekuopin 2023 Tuulimyllyntie 8 tontin pihamaalla. Yhdystien rakennetta ei ollut säilyneenä pihanurmen alla yhdystien oletetun linjauksen kohdalla.

Granö Börstäng (Kivirakenteet)
Historiallinen; Granössä oli ainakin jo 1540-luvun alussa kolme tilaa, jotka yhdistettiin 1660-luvulla. Yhdistetyn tilan talonpaikka on sijainnut Granön koillisrannalla (ks. Granö Gård). Muiden aikaisempien tilojen paikoista ei ole säilynyt kirjallisissa lähteissä tietoja, mutta vuoden 1698 karttaan on Granön koillisrannalle merkitty peltoalue, jonka keskellä on viljelemätön kumpu. Pelto sijaitsee erillään karttaan merkitystä tilasta ja sen keskelle jäävä alue voisi olla yksi Granön keskiaikaisista tilanpaikoista.
Peltojen keskellä sijainnut matalalla kummulla kasvaa nykyisin mäntyjä ja lehtipuita ja alue on kivikkoista. Alueen luoteisosassa on pientalo ja sitä ympäröivä piha-alue, jota on muokattu. Kummun keskivaiheilla sijaitsee pyöreähkö ja osittain mullansekainen kiveys, jonka halkaisija on 4–5 metriä. Kyseessä voi olla Granön keskiaikaiseen asutukseen liittyvä uuninpohja, jonka päälle on myöhemmin lisätty muutama kivi sekä yksi betonilohkare. Kyseessä voi olla myös myöhempi raivauskivikko.

Granö Gård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Granön kylästä on ensimmäinen maininta jo 1540-luvun alusta, jolloin kylässä oli kolme tilaa. Kylän tilat olivat pitkiä aikoja autioina ja ne yhdistettiin 1660-luvulla. Vuosisadan lopulla Granö siirtyi Östersundomin omistukseen ja vuoden 1698 karttaan tila on merkitty saaren koillisrannalle. Samalle paikalle on merkitty 1700-luvun lopulle Granö Gård.
Kohde sijaitsee Granön saaren koillisrannalla mäen päällä. Paikalla on nykyisin uudehko pientalo ja pihamaata on muokattu paikoin. Asuinrakennuksen lounaispuolella on rakentamaton niittyalue ja kaakkoispuolella on suurehko tasainen nurmialue sekä sähkölinjakaivanto, josta oli kerätty kasaan useita tiiliä ja kiviä. Rakennuksen kaakkois- ja länsipuolella sijaitsi kartanon aikaiseen (1700-1800-luku) tiilenpolttoon liittyvät tiilikasat. On todennäköistä, että alueella on säilynyt myös muita rakenteita, lukuun ottamatta asuinrakennuksen kohtaa.
Granön kylän kaksi muuta tilaa ovat saattaneet sijaita Granö Gårdin ulkopuolella, vuoden 1698 karttaan merkittyjen peltojen läheisyydessä (ks. Granö Börstäng).

Granö Tegelbruk (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Granö siirtyi 1600-luvun loppupuolella Östersundomin kartanon omistukseen ja vuonna 1754 kartanoon perustettiin kaksi tiilenpolttimoa, joiden tiilet toimitettiin Suomenlinnan rakennustöihin. Kuninkaalliseen merikartastoon vuosilta 1791-1796 on Granön pohjoisrannalle merkitty tiiliruukki (tegelbruk), joka on todennäköisesti toinen Östersundomin tiilipolttimoista. Granössä on ilmeisesti valmistettu tiiliä useaan otteeseen ja 1830-luvulla sinne perustettiin viimeisin tiilitehdas, jonka toiminta oli kuitenkin ilmeisesti vaatimatonta.
Tiilipolttimo on sijainnut ainakin 1700-luvulla Granön pohjoispuolella rannan lähellä. Alue on nykyisin pääosin nurmella ja siellä kasvaa vanhoja lehtipuita. Lisäksi paikan reunamilla on useita vapaa-ajan asuntoja sekä entinen maatila. Alueella erottuu edelleenkin viisi tiilenpolttouunia ja niiden kaakkoispuolella entisen peltoalueen takana on laaja kuopanne, josta on luultavasti otettu savea tiilien valmistamiseen. Suurimmat tiilirakenteet (1-3) ovat kooltaan noin 10 x 22, 15 x 30 ja 6x15 metrin kokoisia. Suurimmassa tiiliuunissa (2) on merenpuolella nähtävissä lohkotuista kivistä ladottua seinämää. Kyseessä voisi olla 1800-luvun tiilitehtaaseen liittyvä rakenne. Tiiliuunien ympäristö ja erityisesti nykyisin nurmella oleva peltoalue sekä sen edustalla oleva ranta olivat täynnä tiilimurskaa.

Tukikohta XXI: tykkitie (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Oulunkylässä Käpylän asemasta koilliseen on viheralueella ulkoilureitti lähellä junarataa radan pohjoispuolella, jonka pinnassa on paikoin havaittavissa kivituhkakerroksen alla mukulakiveystä. Tie on näkyvien osin kunnosta päätellen säilynyt hyvin.
Tykkitie voi liittyä 1. maailmansodan linnoitteiden rakentamisen varhaiseen vaiheeseen. Radan vastakkaisella puolella sijaitsevat Käpylän Taivaskallion linnoiterakenteet vuodelta 1914.
Tykkitie voi liittyä myös rautatieasemiin ja toimia rakennustarvikkeiden tai varusteiden kuljetuksen reittinä. Tukikohtaan XXI vartiotupa (Laineen inventointi nro. 50:1) oli Oulunkylän aseman kohdalla. Vartiotupa on sittemmin kadonnut.

Kalkberget 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalkinlouhinta on alkanut Kalkbergetillä viimeistään 1800-luvun alussa, jolloin Fredrik Teckenberg ilmoitti löytäneensä Byändan ratsutilan mailta aikaisemmin tuntemattoman kalkkivuoren ja anoi lupaa saada perustaa paikalle louhoksen. Louhoksen toiminnan ilmoitetaan olleen kuitenkin melko kannattamatonta ja viimeistään 1817 Teckenberg aloitti kalkinlouhinnan muualla. On mahdollista, että Teckenberg louhi kalkkia jo 1700-luvun lopulla Kalkbergetin seuduilla, sillä hänen mainitaan saaneen louhintaluvan nk. Berghällin vuorelta Kalkbergsniityn luota. Jo tätä ennen martinkyläläiset olivat louhineet paikalta kalkkia kotitarpeiksi. Nykykartoista ei käy enää ilmi, missä kyseiset paikat ovat sijainneet, mutta niityn nimi viittaa Kalkbergettiin.
Louhosalue sijaitsee Byändan itäpuolella kohoavan kallion länsireunassa tiheässä metsässä. Louhosalueen luoteispuolella on tehty metsähakkuita. Louhoksen ympäristö on rauhoitettu.
Syvä louhos on kooltaan noin 28 x 57 m ja sen keskellä on lammikko. Louhoksen itäseinämä on hyvin jyrkkä, mutta länsireuna on loivempi. Kaivoksen luoteispuolella on noin 30 m pitkä, kaakko-luodesuuntainen, ramppimainen ja osittain tasattu kiveys, joka on lähes kokonaan sammaloitunut. Kiveyksen päällä on tiheä puusto ja viinimarjapensaita. Kyseessä voisi olla kesken jäänyt tienpohja. Kiveyksen koillispuolella on samansuuntainen noin 1,5 m leveä ja 28 m pitkä ojamainen kulkuväylä, joka jatkuu melkein louhoksen reunalle saakka. Ojan ja kivirampin välissä on säilynyt pienen mahdollisen rakennuksen kivijalkaa tai jotain muuta rakennetta. Paikalla on kaksi noin 4 metriä pitkää samansuuntaista ladottua kiviriviä. Niiden välissä on romahtaneita kiviä ja pieni kivirivin pätkä.
Varsinaisesta kivilouhoksesta noin 66 m pohjoiskoilliseen on pieni kallio, josta on louhittu myös joitakin kiviä ja sen vieressä on kivikasa. Louhosten välisellä alueella on myös useita muita kalkkikivikasoja.

Kalkberget 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalkinlouhinta on alkanut Kalkbergetillä viimeistään 1800-luvun alussa, jolloin Fredrik Teckenberg ilmoitti löytäneensä Byändan ratsutilan mailta aikaisemmin tuntemattoman kalkkivuoren ja anoi lupaa saada perustaa paikalle louhoksen. Louhoksen toiminnan ilmoitetaan olleen kuitenkin melko kannattamatonta ja viimeistään 1817 Teckenberg aloitti kalkinlouhinnan muualla. On mahdollista, että Teckenberg louhi kalkkia jo 1700-luvun lopulla Kalkbergetin seuduilla, sillä hänen mainitaan saaneen louhintaluvan nk. Berghällin vuorelta Kalkbergsniityn luota. Jo tätä ennen martinkyläläiset olivat louhineet paikalta kalkkia kotitarpeiksi. Nykykartoista ei käy enää ilmi, missä kyseiset paikat ovat sijainneet, mutta niityn nimi viittaa Kalkbergettiin.
Kalkberget 2 sijaitsee Tallbacka-nimisen tilan koillispuolella kohoavalla metsäisellä ja kallioisella mäellä. Paikalle johtaa muutamia polkuja. Kohteeseen kuuluu viisi erikokoista louhosta, joista suurimman pituus on noin 80 m ja pienimmän noin 2 m. Lisäksi muinaisjäännös sisältää useampia kallioista lohkottuja kalkkikivikasoja ja mahdollisen rakennuksen jäännöksen. Louhosten läheisyydessä kasvaa runsaasti sinivuokkoja ja viinimarjapensaita.

Rysäkari tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Rysäkari on entinen sotilassaari ja yksi Helsingin edustalle perustetun merilinnoitusketjun saarista ensimmäisen maailmansodan ajalta. Suomen puolustusvoimien haltuun saari siirtyi 1922 ja se oli puolustusvoimien hallussa vuoteen 2010 asti. Kohteella oli sotilaallinen rooli myös toisen maailmansodan aikana osana rannikon puolustusta.
Rysäkarilla on runsaasti erilaisia puu- ja betonirakenteita. Rakennusten lisäksi saarella on erilaisia linnoituslaitteita ja niihin liittyviä rakennelmia. Maastossa on lisäksi runsaasti erilaisia merkkejä ihmistoiminnasta eli rakennusten perustuksia, tasattuja kenttiä ja tieuria.
Museoviraston suojeluluettelossa vuodelta 1979 saaren suojelukohteista kuvataan seuraavasti (Laaksonen, Museoviraston rakennushistorian osaston julkaisu N:o 9, 2/1979):
Rys 254 on neljän tykin patteri saaren keskellä, missä rintavarustuksen sisällä on tykkiasemien välissä panos- ja ammuskellarit, yhteensä 10 huonetta. Lisäksi maan alla on neljä hissihuonetta ja kolme keskushuonetta. Aseistuksena on ollut neljä 254 mm durlacher-tykkiä.
Rys 1 sijaitsee Rysäkarin länsikärjessä ja käsittää kaksi betonista, yksikerroksista mittaustornia. Rys 2 sijaitsee Rysäkarin länsikärjessä ja käsittää periskooppitähtäimellä varustetun kaksikerroksisen panssaritornin. Rys 3 sijaitsee luoteisosassa saarta ja käsittää betonisen valonheitinaseman, jossa kolme huonetta ja valonheittimen suojahuone.
Maastotarkastuksen 2011 perusteella linnoiterakenteet ovat edelleen melko hyvässä kunnossa. Niissä on ajan myötä syntynyttä luonnollista kulumista kuten raudan korroosiota ja betonipintojen rapistumista. Paikoin linnoitteet ovat vesakon ja puuston peitossa.
Historiallisten tietojen mukaan Rysäkarilla (ent. Ryssänkari/Rysskär) on ollut kylä tai asutusta saaren eteläpuolella. Rintavarustuksen eteläpuolella saaren kallioiden välissä on rehevämmän kasvillisuuden alueita. Kasvillisuusalueet poikkeavat selvästi alueen muusta kasvillisuudesta ja tiheäkasvuisessa metsikössä heinikon seassa on havaittavissa epämääräisiä kivirakenteita. On mahdollista, että kallioiden välisiin painumiin on kertynyt vähitellen ihmisen toiminnan tuloksena eloperäistä jätettä, joka on mahdollistanut kasvillisuuden kasvulle suotuisammat olot.
Vuonna 2012 saarella tehtiin sotahistoriallisten kohteiden tarkkuusinventointi ja vedenalaisten kohteiden inventointi.

Kalbådagrund 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon avomerialueella Kalbådagrundin matalikon itäreunalla noin 5 - 7 metrin syvyydessä sorapohjalla. Kalbådagrundin majakka on sijaintipaikalta etelään.
Paikalla on puurunkoisen tasasaumaisen aluksen pahoin hajonnut hylky. Vain osa aluksen pohjasta on jäljellä. Säilyneen osan pituus on noin 20 metriä ja leveys 6 - 7 metriä. Puuaines on ilmeisesti tammea.
Hylky löytyi 1960-luvulla. Tuolloin Christoffer H. Ericsson oletti, että hylky olisi Venäjän laivastoon kuulunut vuonna 1713 uponnut linjalaiva Moskva, joka jäi kiinni Kalbådagrundin matalaan ajaessaan takaa Raab:n laivoja kahakan jälkeen, ja poltettiin siihen, jottei vihollinen saisi sitä haltuunsa. Kalbådagrundin matalikolle tehtiin kesäkuussa 1966 tutkimusretki, johon osallistuivat mm. Ora Patoharju, Pekka Lindfors ja Olli Hallio. Karin itäreunasta löytyi 5 - 7 metrin syvyydestä hylky, jonka rakenneosien joukossa oli tykinkuulia, painolastiharkkoja ja rautatykkejä. Tykkien pituus oli vajaat kolme metriä. Aluksen todettiin olleen järeätekoinen; pohjakaaret olivat tiheät ja vahvat. Hylystä nostetuista rautatykeistä yksi on sijoitettu Kansallismuseon esinekokoelmaan (nro 67104). Ilmeisesti myös muita tykkejä on nostettu löytöpaikalta.
Sukeltaja Mikhail Ivanovin mukaan kyseessä ei voi olla Moskva, koska venäläisistä kirjallisista lähteistä käy ilmi, että ensimmäinen Moskva -niminen alus valmistui Venäjän laivastolle vasta 1715 ja poistettiin käytöstä 1732. Alus ei siis osallistunut 1713 tapahtumiin eikä uponnut. Hylky voi sen sijaan olla Vyborg -niminen linjalaiva, joka osallistui Ruotsin laivaston alusten takaa-ajoon heinäkuussa 1713, ajoi karille Kalbådagrundilla ja poltettiin seuraavana päivänä. Hylyn identifioinnista ei kuitenkaan ole varmuutta.
Sukellusseura Nesteen Sukeltajat ry yritti paikantaa hylkyä 1997 onnistumatta siinä.

Kalbådagrund 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon avomerialueella Kalbådagrundin majakasta 0,3 mpk koilliseen noin 20 metrin syvyydessä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky. Hylyn koko on noin 38 x 6 metriä. Hylky on osittain hiekkaan hautautunut ja rakenteet nousevat pohjasta vain vähän yli metrin korkeuteen. Aluksessa on ollut metallivuoraus ja siinä on käytetty kupari- ja messinkinauloja. Rungossa on havaittavissa palamisen jälkiä.
Suomenlahden merivartiosto löysi hylyn 1999.

Fiskarviken 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Fiskarvikenin kaakkoispuolella olevan kallion länsipäässä. Venäläiset ovat kasanneet röykkiöstä kivet sen äärelle poiskuljetusta varten. Röykkiön alkuperäistä muotoa ja laajuutta on nykyisellään vaikea arvioida. Pohjasta saa kuitenkin jonkinlaisen kaksoisröykkiön vaikutelman, jolloin pienempi olisi ollut läpimitaltaan noin 3,5 m ja suurempi noin 5 m. Viimeksi mainitun kaakkoiskyljessä on ehkä ollut vielä jonkinlainen laajennus.
Kohde on aiempaa kuvausta vastaavassa tilassa. Kohteen aiemmat sijaintitiedot oli määritetty peruskartalta. Nyt röykkiölle mitattiin GPS-koordinaatit, jotka eroavat kolmisenkymmentä metriä aiemmista. Myös röykkiön sijaintikorkeus muuttui 16 metristä reiluun 20 m mpy. Kohde on Porkkalan vuokra-ajan aikana 1944–1956 neuvostoliittolaisten osin tuhoama.
Fiskarvikenin röykkiökohteet (1 ja 2) ovat molemmat merkittyinä 1920-luvun karttaan Fiskarviken nimellä (Europaeus ja Nylund 1926–1927). Nylundin mukaan röykkiö 1 on alun perin ollut halkaisijaltaan 11 metriä ja 3 m korkea. Se on täyttänyt paikalla olleen kallion laen lähes kokonaan. Suuren röykkiön länsipuolella on sijainnut 7 x 2 m kokoinen latomus (”förläggning”).
Säilynyt röykkiö vaikuttaa kaksoisröykkiöltä (ks. Lehtosalo 1963). Nylundin tietojen perusteella on syytä olettaa, ettei röykkiön nykyinen ulkoasu vastaa alkuperäistä. Jäljellä olevan ”kaksoisröykkiön” osat saattavat olla osin alkuperäisessä asussaan olevia ison röykkiön osia, mutta varmuutta tästä ei ole. Nykyisen röykkiön itäosa on pyöreä, halkaisijaltaan noin 5 metriä ja korkeudeltaan 80–100 cm. Röykkiön keskellä oleva noin 60 cm syvä ja halkaisijaltaan 3 m kuoppa antaa röykkiön itäosasta kehämäisen vaikutelman.
Länsiosa on epämääräisempi – likimain suorakaiteen muotoinen tasainen kiveys (3 x 7 m), joka pitkä sivu yhdistyy itäosaan.
Röykkiön ympäristössä on epämääräisiä kivikasoja, pääosin etelä–länsipuolella: Kivikasa 1 (4 x 5 m, korkeus liki 1 m) sijaitsee kaksoisröykkiön länsipuolella melkein kiinni röykkiössä. Kyseinen kivikasa voi olla osin peräisin isosta puretusta röykkiöstä. Osa kasasta saattaa olla alkueräistä paikalla sijainnutta isoa röykkiötä. Kivikasa 2 (3 x 4 m) on kallion laella sijaitseva epämääräinen kiveys, joka on todennäköisesti osin puretun röykkiön pohjaa. Kivikasa 3 (4 x 7 m) vaikuttaa selkeästi nuorelta irtokivikasalta. Kyseinen kivikasa saattaa olla sijaintinsa ja kokonsa puolesta Europeaus ja Nylynd (1926–1927) mainitsema erillinen latomus, jota on todennäköisesti muokattu Porkkalan vuokra-ajan aikana (1944–1956) neuvostoliittolaisten toimesta. Kivikasa 4 ei oikeastaan ole kasa vaan 1 x 2,5 m kokoinen alue kallion reunalla, jossa kallion halkeama on täytetty kivillä ja on lisäksi joitakin yksittäisiä irtokiviä.
Pohjoispuolen kivikasat ovat niin pieniä ja epämääräisiä, ettei niitä mitattu. Alkuperäinen halkaisijaltaan 11 metrinen röykkiö on todennäköisesti sijainnut nykyisen röykkiön ja kivikasan 2 välisellä alueella.

Fiskarviken 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö on sijainnut kallion itäpäässä. Siitä on vain pohja nähtävissä. Kymmenkunta metriä lännempänä on kalliolla myös jonkinlaista kivipohjaa.
Kohde on aiempaa kuvausta vastaavassa tilassa. Kohde on tuhottu neuvostoliittolaisten toimesta Porkkalan vuokra-aikana (1944–1956 (Meinander 1960)). Kohteen aiemmat sijaintitiedot oli määritetty peruskartalta. Nyt röykkiölle mitattiin GPS-koordinaatit. Myös röykkiön sijaintikorkeus tarkentui 22,5 m mpy.
Paikalla on sijainnut 6 x 9 m laajuinen ja 50 cm korkea röykkiö (Europeaus ja Nylund 1926–1927). Lähellä on sijainnut myös pienempi röykkiö, jonka alkuperäistä muotoa oli mahdotonta arvailla rauenneen tilan ja tiheän kuusikasvuston takia.

Sjövik 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Sjövikin huvilasta noin 200 m itäkoilliseen olevalla kalliolla. Röykkiöstä on jäljellä pohja ja joitakin kiviä.
Kohde sijaitsee Sjövikin kartanon mailla. Paikka on nykyisin Nokian matkapuhelinyhtiön training centre. Alue on aidattu, ja käynnistä paikan päällä on syytä sopia etukäteen.
Paikalla on sijainnut halkaisijaltaan 11 m ja korkeudeltaan 1,5 m kokoinen röykkiö (Europaeus ja Nylund 1926–1927). Röykkiö on tuhottu neuvostoliittolaisten toimesta Porkkalan vuokra-aikana (1944–1956). Röykkiö on samassa tilassa kuin vuonna 1963 (Lehtosalo): vain röykkiön isompia pohjakiviä on jäljellä noin halkaisijaltaan noin 15 m alueella.

Sjövik 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee noin 250 m Sjövikin huvilasta luoteeseen, Kantvikin satamaan rakennetun radan eteläpuolella olevalla kalliolla. Tähän vähäiseen kallioon on tehty rataa varten leikkaus, ja röykkiön pohja on nähtävissä aivan leikkauksen äärellä.
Kohde sijaitsee Sjövikin kartanon mailla. Paikka on nykyisin Nokian matkapuhelinyhtiön training centre. Alue on aidattu, ja käynnistä paikan päällä on syytä sopia etukäteen.
Paikalla on sijainnut halkaisijaltaan 8 m ja korkeudeltaan 60 cm kokoinen osin rikkonainen röykkiö (Europaeus ja Nylund 1926–1927). Röykkiö on tuhottu neuvostoliittolaisten toimesta Porkkalan vuokra-aikana (1944–1956). Röykkiö on samassa tilassa kuin vuonna 1963 (Lehtosalo): röykkiön pohjakiviä on jäljellä vanhan rautatien leikkauksen eteläpuolella.

Lillskogen 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kaapelitehtaan ampumarata-alueella, lähellä laajan kalliomäen eteläistä kärkeä, on kapeahkolla kallioselänteellä vähäinen kiviröykkiö.
Kohde sijaitsee Sjövikin kartanon mailla. Paikka on nykyisin Nokian matkapuhelinyhtiön training centre. Alue on aidattu, ja käynnistä paikan päällä on syytä sopia etukäteen.
Paikalla on vain hajonneen röykkiön pohja ja muutamia isompia kiviä halkaisijaltaan noin 2,5 m alueella. Europeauksen ja Nylundin (1926–1927) mukaan paikalla on sijainnut lähes nelisivuinen röykkiö, jonka halkaisija oli 3,5 m ja korkeus 0,5 m. Röykkiö on tuhottu neuvostoliittolaisten toimesta Porkkalan vuokra-aikana (1944–1956). Meinanderin (1960) mukaan röykkiö on alueen parhaiten säilynyt. Hän otaksuu kohdetta röykkiön sijainnin ja muodon perusteella rautakautiseksi. Kohteen tila ei ole oletettavasti muuttunut sitten 1960-luvun.

Lillskogen 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö on Båtvikin tehdasalueella, sinne johtavan tien itäpuolella olevan korean kallion läntisessä kärjessä. Röykkiöstä on vain pohja näkyvissä.
Europaeuksen ja Nylundin (1926–1927) mukaan paikalla on sijainnut röykkiö (halkaisija 9 m ja korkeus 1,25 m). Röykkiö on tuhottu neuvostoliittolaisten toimesta Porkkalan vuokra-aikana (1944–1956). Meinanderin (1960) ja Lehtosalon (1963) aikana röykkiöstä oli enää vain pohja jäljellä. Nykyisin paikalla on havaittavissa pienemmistä kivistä (halk. 10–20 cm) koostuvat röykkiön pohja-alue, halkaisijaltaan noin 5 metriä.

Kasaberget 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kasabergetin korkeimmalla kohdalla, avokalliolla, sijaitsee noin 10 m läpimittainen, suuri röykkiö, josta aikoinaan on löytynyt pronssimiekka (KM 81). Korkeutta röykkiöllä on noin 1,5 m. Röykkiön reunoilla on näkyvissä suuremmista kivistä tehtyä reunakehää. Venäläiset ovat rakentaneet röykkiön viereen tähystystornin ja kasanneet röykkiön kiviä sen juurelle.
Edellisestä noin 100 m lounaaseen on osittain tuhoutunut röykkiö, jonka läpimitta on noin 6 m, ks. alakohteet.
Vuonna 1926 (Europaeus ja Nylund) ison hautaraunion (röykkiö 1) vieressä itäpuolella on ollut pienempi röykkiö (halkaisija 3,5 m), joka lienee nykyisin tuhoutunut ja sekoittunut Porkkalan vuokra-ajan (1944–1956) toimien seurauksena.
Pienempi hautaraunio (röykkiö 2) on mahdollisesti merkitty nykyiselle peruskartalle väärään paikkaan. Ainakin röykkiöstä mitattu koordinaattipiste osuu eri kohtaan kuin karttojen muinaisjäännösmerkki. Tätä rauniota on pidetty olisin tuhoutuneena jo 1920-luvulla (Europaeus 1922: 182; Europaeaus ja Nylund 1926–1927).
Kohteen tila vastaa arkistotietoja. Sen sijaan röykkiöiden nyt mitatut GPS-koordinaatit poikkeavat 30 metriä aiemmin ilmoitetuista.
Inventointi 2023: Röykkiöt aiemman kuvauksen mukaiset. Ei muutoksia.

Kolsarby (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kaakkois-eteläsuunnassa oleva hiekkainen terassi, josta on löytynyt useita kvartsi-iskoksia (ei otettu talteen). Topografiansa puolesta mitä todennäköisimmin asuinpaikka.
Kohde sijaitsee Kolsarbyn kylän alueella, Djupström –nimisen järven pohjoispuolella. Kolsanbyn asuinpaikalta on löydetty kaksi kiertäen hangattua hioinkiveä. Lehtosalon inventoinnissa (1963: 16) paikalta havaittiin kivikauden asutukseen liitettyjä kulttuurikerroksia. Kohdetta ei kuitenkaan pidetty asuinpaikkana ennen vuoden 1999 tarkastusta. Schauman-Lönnqvistin tarkastuksesta ei ole raporttia, mutta muinaisjäännösrekisterin mukaan tuolloin tehdyt löydöt (ei otettu talteen) olivat kvartsi-iskoksia, jotka löydettiin ilman koepistoja. Aikaisemmat löydöt ovat länteen suuntautuvan niemekkeen kärjestä.
Kolsarbyn kallioisen mäen luoteisreunalle kaavoitetun uuden asuinalueen tieyhteys on linjattu kulkemaan Kolsarbyn asuinpaikan taustan kautta. Tämä tie, Osmussaarentie, kulkee niemekkeen laen poikki noin 30–50 m aiemmasta löytöalueesta itään. Tien länsireunan leikkauksesta tavattiin löytöjä ja merkkejä kulttuurikerroksesta noin 30–40 m matkalta. Käytännössä löytöjä on koko niemekkeen laen alueelta. Lakialueen maaperä on hiekkamoreenia. Niemekkeen reunoilla maaperä muuttuu nopeasti kosteaksi ja savisemmaksi.
Uuden löytöalueen koordinaatit mitattiin laen päältä kohdasta, josta löydettiin keramiikkaa. Astioiden palat ovat hiekka ja orgaanissekoitteisia. Ne ovat hajonneet pieniksi paloiksi: paloissa on vain sisä- tai ulkopinta jäljellä. Yhdessä palassa on koristeluna ohut kampaleima.
Kokonaisuudessaan asuinpaikka rajautuu selkeästi korkeamman kallion (taustalla) ja niemekkeen kärjessä olevan kallion väliin jäävälle hiekkamoreenialueelle. Aiemmat löydöt ovat oletettavasti aivan niemekkeen kärjestä, jossa sijaitsee vanhoja kuoppia. Kaksi kahden puolen kiertämällä hangattua hioinkiveä (KM 5084:1 ja KM 5090) ovat todennäköisesti löytyneet tältä alueelta.
Asuinpaikan läheltä on reikäkirves irtolöytönä. Lehtosalon mukaan (1963: 75) kirves on Kolsarbyn tilan mailta pellon yläreunasta noin 200 metriä talosta länteen. Löytöpaikka sijaitsee asuinpaikkaa hieman matalammalla korkeudella, noin 600 metriä itäkoilliseen. Kirves muistuttaa suoraselkäistä reikäkirvestä, mutta siinä ei ole varsiputkea. Lehtosalon mukaan kirves on lahjoitettu Kirkkonummen museolle. Kirveen löytöpaikalla pelto oli nurmella eikä metsän puolelle tehdyistä koepistoista havaittu merkkejä kivikautisesta asutuksesta (vaikka maaperän puolesta kohde olisikin ollut sopiva).
Kohteessa on toteutettu vuosina 2020-22 kaivaustutkimuksia, joissa on löytynyt mm. nuorakeramiikkaa ja Kiukaisten keramiikkaa.

Kylänraitti 8 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvartsit (KM 37302) ovat löytyneet Myllykylästä, osoitteessa Kylänraitti 8 sijaitsevan puutarhan perustamistöiden yhteydessä, humuskerroksesta. Tarkastuksissa ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Nämä löydöt on tehty paikasta P(ETRS-TM35FIN): 6670658, I(ETRS-TM35FIN): 354529.
Kohde sijaitsee Myllykylässä ison maanottoalueen eteläpuolella. Kohde sijaitsee Korsolamsbergenin etelän puoleisella reunalla olevalla hiekkapohjaisella alueella. Kohteesta on löytöjä sekä talon Kylänraitti 8 puoleisen sivun tienleikkauksesta (3 iskosta) että tien pohjoispuolelta koepistosta (1 iskos).
Löytöalue sijoittuu muinaisen rantaterassin päälle, noin 20–30 m etäisyydelle muinaisen rantaterassin harjalta. Alueen maaperä on hienoa kivetöntä hiekkaa. Paikalle kaivettiin vain yksi koepisto, jossa pintakerros havaittiin sekoittuneeksi noin 40 cm syvyydelle. Alue on vanhaa maatalousmaata.
Paikkaa on pidetty aiemmin irtolöytökohteena. Vuonna 1999 Marianne Schauman-Lönnqvist kävi tarkastamassa paikalta puutarhan perustamistöiden yhteydessä löytyneiden kvartsien takia. Kvartsin olivat löytyneet humuskerroksesta, eikä kohdetta katsottu asuinpaikaksi. Nyt paikalta on löytöinä kvartseja piha-alueen lisäksi tien leikkauksesta ja tien pohjoispuolelta koepistosta. Kyseessä on löytöaineiston ja korkeuden perusteella mesoliittinen asuinpaikka.
Topografian ja maaperän perusteella on syytä olettaa, että asuinpaikkamateriaalia on löydettävissä laajalla alueella.
Muinaisjäännösrekisterin mukaan vuonna 1983 lahjoituksena saadun ruusukvartsi-iskoksen (KM 22176) sijainti on merkitty heti Kylänraitti 8:n pohjoispuolelle. Kyseinen löytöpaikka kulkee nimellä Kvarnby. Kohteen koordinaattien antama sijainti ei kuitenkaan täsmää Kvarnbyn kohdekuvauksen kanssa. Kyseessä on todennäköisesti virheelliset koordinaatit (ks. tarkemmin Kvarnby [10000003893] kohdekuvaus).

Ristikalliontie 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen eteläosassa Kantvikin asuinalueella. Kohde löydettiin vuoden 2011 inven-toinnissa InterNetin muinaisjäännösrekisterin palautelomakkeen kautta saadun ilmoituksen perusteella. Huhtikuun lopulla 2011 tehdyn ilmoituksen perusteella Sokeritehtaantien ja Ristikalliontien risteyksessä, entisen dieselaseman takana metsässä olisi löydettävissä 3–4 hautaa.
Kohteella käytäessä dieselaseman paikalla oli rivitalotyömaa Sokeritehtaantien puolella. Työmaan taustalta avokalliokumpareen eteläpuoleisesta loivasti viettävästä metsärinteestä löytyi yksi lähes suora-kulmainen röykkiö. Röykkiön kooltaan 2,5 x 3 m ja sen korkeus on noin 40 cm. Röykkiön kivet ovat pääosin kooltaan noin 20 x 40 cm. Alueella kasvaa kuusivaltaista sekametsää.
A
sutuksen väliin jäävältä kumpareelta ei löydetty muita röykkiöitä. Alueen maaperä on kivistä hiek-kamoreenia. Löydetyn röykkiön vierelle ja muualle kumpareelle tehdyistä koepistoista ei saatu havaintoja ihmistoiminnasta. Sokeritehtaantien puolella sijaitsevan rivitalotyömaan puolelta kumpareen eteläreunaan tehdyssä leikkauksessa maaperä oli hienojakoisempaa, eikä leikkauksessa havaittu merkkejä ihmistoiminnasta.
Kohteen ajoitus on karkea arvio. Joka tapauksessa kohde näyttää sen verran hyvin sammaloituneelta, että kyseessä ei todennäköisesti ole ainakaan Porkkalan vuokra-ajalle (1944–1956) ajoittuva jäänne.
Kohteen ajoitus epävarma. Paikalla käytäessä melko kivisen hiekkamoreenimaaperäisen kumpareen laella havaitsimme kolme matalaa n. 1,5 - 2 m halk olevaa kiviröykkiötä. Rajausta laajennettiin pohjoiseen. Jos röykkiöt olisivat esihistoriallisia, ei olisi haitaksi jos röykkiöiden välistä aluetta olisi laajemminkin suojelussa. Vahoilla kartoilla ja ilmakuvissa ei alueella ole mitään (alue kuuluu Kolsarbyhyn), joten ne eivät röykkiöitä selitä.

Kvarnby 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Myllykylässä ison maanottoalueen itäpuolella, Korsolamsbergenin ja Myllykylän tien välisellä alueella. Paikalla on hiekkapohjainen rantaterassi, jonka reunalle Myllykyläntien on pengerretty. Tien ja kallion välisellä alueella on puutarha, jonka perunamaasta löytyi runsaasti iskettyä kvartsia. Havaitun löytöalueen laajuus on 25 x 12 m. Alueen topografia ja maaperä antaa syyn olettaa, että asuinpaikka-alue saattaa kattaa huomattavasti nykyisiä havaintoja laajemman alueen: mahdollisesti jyrkkäreunaisen Korsolambergenin eteläpuoleisen hiekkaterassin kokonaisuudessaan. Kyseisen hiekka-aleen länsiosassa on toinen asuinpaikka-alue, Kylänraitti 8.
Kohde on sijainnut kapean, syvän ja jyrkkärantaisen muinaisen merenlahden rannalla. Entisen lahden rannoilta on muitakin oletettavasti mesoliittisia löytöpaikkoja kohteen länsi- ja luoteispuolelta (Kvarnby ja Kylänraitti 8).

Brunniberg 2 (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Lehtosalon inventoinnissa (1963: 118, kohde No 236) raportoitiin pronssikautisten kohteiden joukossa 2 x 4 m kokoinen kivilatomus, jossa on oletettavasti kiviä vain yhdessä tasossa. Kohdetta ei kuitenkaan ole myöhemmin viety muinaisjäännösrekisteriin, eikä kohteeseen liity Lehtosalon inventointikertomuksen lisäksi muuta arkistomateriaalia.
Lehtosalo mainitsee latomuksen sijaitsevan 40 m Storträskin suuntaisesta jyrkänteestä itään. Nyt löydetty latomus sijaitsee samalla suunnalla viereisellä kalliolla, noin 150 m samasta jyrkänteestä kaakkoon. Läheisestä sijainnista huolimatta on mahdollista, että nyt löydetty kohde ei ole sama kuin Lehtosalon vuonna 1963 dokumentoima latomus.
Vuoden 2011 inventoinnissa dokumentoitu latomus on pohjaltaan liki suorakaiteen muotoinen ja kooltaan 1,5 x 3 m. Latomuksen sammaleen peittämä itäpää on tehty pienestä kivestä ja länsipää isommasta lohkokivestä. Pienempi kiviaines on palorapautunutta. Kohteen luonnetta ei pysty varmuudella sanomaan, mutta kyseessä saattaa olla uunirakenne.
Jäännös on vuoden 2011 inventoinnin kuvauksen mukaisessa kun-nossa. Vanhoilla kartoilla paikalle ei ole merkitty mitään, joten niistä ei löydy apua kohteen luonteen selvittämiseen.

Pappila (Prästegården) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen kylätietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla yksi talo. Pappilan pihamaalla sijaitsee myös kivikautinen asuinpaikka Pappila [257010027].
Inventoinnissa löydettiin Pappilan pohjoispuolelta metsän reunasta kalliolta halkaisijaltaan kolmemetrinen ja liki metrin korkuinen kumpare. Kasvillisuuden peittämä kumpare koostuu lohkomattomasta luonnonkivestä. Koepistosta löytyi palanutta kiveä ja palanutta savea. Kyseessä on oletettavasti uunin perustus.
Kohteesta ei tehty uuninperustuksen lisäksi muita historialliseen asutukseen liittyviä arkeologisia havaintoja. Itse kylätontti sijoittuu todennäköisesti nykyisen Pappilan ympäristöön. Kohteen vanha rakennuskanta ja vallitseva maankäyttö antaa syyn olettaa, että kohteessa on säilyneenä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita. Kohteen rajaus on suuntaa-antava. Kohteen rajaus on tehty suhteellisen laajaksi, koska havaintojen ja topografian avulla ei ole mahdollista rajata tonttimaata tarkemmin. Pappilan taustalta kallion reunasta löydetty uuniperustus on ollut mahdollisesti pihapiirin ulkopuolelle sijoitetun riihen jäännös.

Gesterby (Gesterby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen kylätietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla kolme taloa. Tonttimaa sijaitsee pienellä mäellä, Gesterbyn museoalueella.
Kylämäen kumpareen lakialue on eteläosassa tasattu ja nurmella. Kumpareen reunoilla on paikoin kivillä tuettuja terasseja. Inventoinnissa löydettiin mäen pohjoisosasta talonpohja, kellari ja uuninperustuksia.
Talonperustus. Pohjoisrinteessä 4 x 4 m kokoinen luonnonkivestä ja lohkokivestä tehty perustus, jonka pohjoisreunan keskellä on 2 x 2 m kokoinen uunin perustus (korkeus 40–50 cm).
GPS-koordinaatit (± 4 m): P (ETRS-TM35FIN): 6668867, I (ETRS-TM35FIN): 358081
Kellari. Pohjoisrinteessä kaivettu kuoppa, kooltaan 4 x 3,5 m, syvyyttä noin yksi metri.
GPS-koordinaatit (± 4 m): P (ETRS-TM35FIN): 6668866, I (ETRS-TM35FIN): 358095
Uuninperustus 1. Kumpareen itäosassa halkaisijaltaan noin 2,5 m ja korkeutta 40–50 cm. Koepistosta vanhaa tiiltä (ks. kuvat).
GPS-koordinaatit (± 4 m): P (ETRS-TM35FIN): 6668841, I (ETRS-TM35FIN): 358136
Uuninperustus 2. Mäen lounaisreunalla. Halkaisijaltaan 3 m, korkeus 50 cm. Kumpareen reunoilla ja pinnassa näkyy vanhoja tiiliä. Perustuksen keskellä kasvaa vanha koivu (rungon halkaisija noin metri).
Kohteen vanha rakennuskanta ja vallitseva maankäyttö antaa syyn olettaa, että kohteessa on säilyneenä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita. Vaikka eteläosissa sijaitsevalta piha-alueelta ei inventoinnissa saatu merkkejä muinaisjäännöksestä, kohde on rajattu kattamaan koko oletetun tonttimaan, eli koko kumpareen alueen.

Ytterkurkin mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyn paikka sijaitsee Kvarntorpsbergetin länsipuollella Korsobäckenin varrella. Vajaa 300 metriä alavirtaan myllystä puro yhdistyy Humaljärvestä laskevaan Ingelsån-jokeen (etelämpänä Lindalin alueella Kvarnbyån).
Myllypadon yläpuolella puron uoma on osin louhittu kallioon. Padolta lähtee sivuränni myllyyn. Myllyrakennuksesta on enää jäljellä vain massiivinen kivijalka. Padon ja entisen myllyrakennuksen väliin on rakennettu pieni saunarakennus. Vanha myllynkivi on maassa kivijalan länsipuolella.

Kvarnbyn mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyn paikka sijaitsee Kvarnbyn pohjoisosassa Korsolamsbergenin ja Valborgbackenin välisessä notkossa. Myllystä on jäljellä massiivinen kiviperustus. Kohde sijaitsee yksityisellä luonnonsuojelualueella.
Paikallisen asukkaan mukaan (sähköpostikirjeenvaihto) myllyn vesivoima on otettu ylempänä Korsolamsbergenin laella sijaitsevasta Kotolammesta, josta vesi on johdettu myllylle puukouruilla. Tämä selittää myllyn viereisen puron varresta normaalisti myllyyn liitettävien rakenteiden puuttumisen. Tietojen mukaan maanomistaja on antanut luvan myllynkivien käyttämiseen mm. puutarhaterassien kiveämiseen.

Strömsby (Skräddarby/ Ström) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skräddarbyn eli Strömin pieni kylä kuului 1300-luvulla pohjoisvirolaisen Padisen sisterssiläisluostarin omistukseen. Myöhemmin keskiajalla se siirtyi Viipurin pyhän Katariinan prebendan omistukseen ja 1500-luvun puolivälissä kuningas Kustaa Vaasan omiin tiluksiin. Kylässä oli 1500-luvulla vain kaksi taloa. Molemmat autioituivat viimeistään 1600-luvun alussa, minkä jälkeen Skräddarbyn maat liitettiin viereisen Strömsbyn tiluksiin.
Skräddarby on todennäköisesti sijainnut samalla paikalla kuin Strömsbyn kartanon 1700-luvulla perustettu torppa. Paikka on keskiajalla ollut suojaisan lahden eteläpuolella, länteen viettävällä rinteellä. Vuosina 1944–1956 se oli osa Neuvostoliiton armeijan varikko- ja varastoaluetta, mistä on yhä muistona kolme tyhjilleen jäänyttä varastorakennusta. Aluetta peittää tiheä nuori sekametsä. Tonttimaan halkaisee teollisuusalueelle vievä moderni tie, jonka rakentaminen on tuhonnut osan muinaisjäännösalueesta. Tieleikkauksen molemmilla puolilla on 1800-luvulle ja 1900-luvun alkupuolelle ajoittuvien rakennusten raunioita (mm. lohkokivistä rakennettuja kivijalkoja ja tiiliuunien perustuksia).
Kipsitien ja Strömbergintien välisen risteyksen etelä/kaakkoispuolella on osa entisestä tonttimaasta säilyneenä. Paikalla havaittiin 5 m Kipsitien leikkauksesta itään uunin perustuskiveys. Uuninpohja erottuu ruohottuneena noin 2 metriä leveänä kumpuna pohjoiseen viettävässä rinteessä.
Uunin eteläpuolella on tasaisempi alue, johon tehtiin koepisto uunin vierelle. Paikalla oli hiekan ja mullansekaista maata 40 cm syvyydelle, jonka jälkeen maaperä vaihtui puhtaaksi hiekaksi. Mullansekaisessa maassa oli runsaasti palanutta savea, josta vain osa otettiin talteen.
Alue on voimakkaasti muokattua varsinkin rinteen yläosassa, jossa kulkee todennäköisesti Porkkalan vuokra-ajan (1944–1956) varastoalueeseen liittyvä tielinjaus. Paikalla on säilynyttä aluetta teiden risteyksen kaakkoispuolella pohjoisrinteessä noin 20 x 60 m alueella.
Kumpareen itäosassa on vanha tiepohja ja hyvin kivikkoista maastoa, kumpareen länsireunan on leikattu nykyinen tie. Kumpareen pohjoisosa teiden välissä on niittyä, jonka maasto viettää pohjoiseen-koilliseen. Tieleikkauksissa ei näy mitään itäpuoleinen niitty, vanha pelto, on heinittynyt ja pusikoitumassa. Siellä ei erotu mitään mainittavaa. Vuoden 2011 inventointiraportissa mainittua uuninperustusta ei havaittu maastossa.
Lisätietoja: Kohteen paikannus perustuu vuosien 1704 ja 1782 karttoihin, joissa alueelle on merkitty Skräddarby åker ja Skräddarby torp åker, sekä vuoden 2011 inventoinnissa havaittuun uuninperustukseen ja sen läheisyydestä kokekuopituksen yhteydessä löydettyyn palaneeseen saveen. Kohde on todennäköisesti osin tuhoutunut nykyisten Strömsbyntien ja Kipsitien rakentamisen yhteydessä vuosien 1961-1975 välillä.
Kohteen laajuuden ja säilyneisyyden selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia mikäli alueelle suunnitellaan muuttuvaa maankäyttöä.

Bändarn 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla on Isosaaresta lounaaseen, Bändarenin itäpuolella noin 33 metrin syvyydessä.
Paikalla on noin 30 metriä pitkä ja 8 metriä leveä puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky. Aluksesta on säilynyt pohjaosa, joka makaa kölillään. Rakenne kohoaa pohjasta noin kolmen metrin korkeuteen. Keula- ja perärangan alaosat ovat paikoillaan. Hylystä irronneita osia on levinnyt ympäristöön. Hylyn sisässä on havaittavissa irrallisia polvia sekä isoja kiviä. Hylyn sisään on kasaantunut sedimenttiä. Perän takana pohjassa on aluksen peräsin. Takilan osat puuttuvat lukuun ottamatta yksittäisiä pylpyröitä ja köydenkatkelmia. Hylyn ulkopuolella on ankkurikettinkiä.
Museovirasto (Minna Leino) teki kohteelle tarkistussukelluksen 2002. Urheilusukeltajat ry oli paikantanut hylyn etukäteen.

Germa (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Harmajan majakkasaarelta lounaaseen 10 - 14 metrin syvyydessä kivi- ja hiesupohjalla. Paikka on Harmajan lounaispuolen matalikon korkeimmasta kohdasta noin 100 metriä itään.
Paikalla on rautarunkoisen aluksen pohjaosa. Laajalla alueella pohjaosan ympärillä on rautaosia. Hylyn pohjaosan luona on myös puutavaraa.
Hylky havaittiin Museoviraston tekemässä viistokaikuluotauksessa 2011 ja tarkistettiin sukeltamalla. Harmajan ympäristöstä on pitkään tunnettu useita hylkylöytöjä.
Muun muassa Timo Karkola kertoo kirjassaan Sukelluksia Helsingin historiaan (1989), kuinka Sub Aqua Club Marinus ry nosti Harmajan eteläpuolen matalikolta 1985 halkaisijaltaan neljämetrisen rautapotkurin.
Norjalaisen höyrylaiva German tiedetään uponneen Harmajan majakan länsipuolella 1905. Alus haaksirikkoutui marraskuussa myrskyn painaessa sen matalikolle. Alus oli kivihiililastissa tulossa Blyth:stä Englannista.

Sipoonjoki (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Löytöpaikka on noin 700 metriä Sibbesborgin keskiaikaisen linnan eteläpuolella rantakaislikossa. Kaislikko ruopattiin 2010 venesatama-altaaksi ja löytöpaikka on pohjoisemman satama-altaan kohdalla, sen Sipoonjoen puoleisessa osassa.
Paikalta on löytynyt puurunkoisen aluksen osia, ainakin kaksi kaaren osaa ja pienempiä paloja. Ilmoittaja kertoi osien löytyneen ruoppauksen yhteydessä noin 2 - 3 metrin syvyydestä pohjan sisästä. Ilmoittajan mukaan paikalta ruopattujen osien joukossa on myös maston tyvi. Löytöpaikalla nykyisen venesatama-altaan pohjassa voi vielä olla jäljellä osia.
Pienempi kaaren osa on 65 cm pitkä, 15 cm leveä ja noin 7 cm paksu. Isompi kaaren osa on noin 1,5 metriä pitkä, 25 cm leveä ja yli 10 cm paksu. Museoviraston Hannu Matikka on päätellyt isomman kaaren osan olevan peräisin ajalta, jolloin tasasaumatekniikkaa ei vielä käytetty.

Villinki Pukkiluoto 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Itä-Helsingin saaristossa Villingin länsiosan eteläpuolella, Pukkiluodon länsipuolella 11 metrin syvyydessä.
Paikalla on puurunkoisen purjealuksen hylky, joka on noin 20 metriä pitkä. Hylky on kovalla pohjalla pohjois-eteläsuuntaisesti siten, että keula osoittaa pohjoiseen.
Hylystä on jäljellä pohjaosa ja osa kylkikaarista. Kaaret ovat ns. tuplakaaria, ne nousevat n. 1 - 1,5 metriä pohjasta ylös. Kaaritus on tiheä. Suurin osa kylkilaudoituksesta on kadonnut.
Hylky on tasasaumainen ja kylkilaudat ovat noin 5 cm paksut. Hylyssä on sisäkarneeraus.
Peräpeili pudonnut pohjalle. Hylyssä on havaittu polvia.
Hylky on löydetty 1999. Teredo Navalis ry sukelsi kohteelle 2008. Hylkyä ei ole tutkittu.

Särkkä 5 (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Suomenlinnan länsipuolella, Särkkä -saaren eteläpuolella, Vanha-Räntty -saaren suuntaan osoittavan aallonmurtajan itäpuolella kivikko- ja hiekkapohjalla. Etäisyys aallonmurtajaan on noin 60 metriä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen isohko kappale, jonka pituus on arvioitu noin kymmeneksi metriksi.
Kohde havaittiin Museoviraston tekemässä viistokaikuluotauksessa ja tarkistettiin sukeltamalla joulukuussa 2011.

Mätäkivennummi 5 (Maarakenteet)
Esihistoriallinen; Soikea loivareunainen kuoppa, jonka mitat ovat 1,9 m x 2,6 m x 0,33 m. Kuopan vallille tehtiin koekuoppa, jossa näkyi selkeä huuhtoutumiskerros humuksen alla. Vanha humuskerros on lähes tuhoutunut uuden rikastumiskerroksen alla. Tämä viittaa siihen, että kuoppa voisi olla hyvinkin vanha.

Grankulla 1 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee puomilla suljetun hiekkatien varrella sekä itä että länsipuolella tietä. Korsontielle (11468) kohteesta matkaa on noin 250 metriä. Kahden polun risteykseen kohti koillista on noin 40 metriä matkaa kuopasta 1. Hiekkatien itäpuolella on istutustaimikkoa, joka on suojattu aidalla. Kohteet sijaitsevat harvassa kuusimetsässä. Aluskasvillisuus on mustikkaa ja puolukkaa. Maaperä on hiekkaista. Polkujen risteykseen, hiekkatietä pitkin kohti lounasta, on 96 m kuopasta 1.
Kohde koostuu neljästätoista pyöreästä tai soikeasta kuopasta. Kuopat ovat keskimäärin 2-3 metrin kokoisia ja 0,3 m syvyisiä.
• Kuopan 1 koko 3,6 m x 2,6 m x 0,5 m. Loivareunainen kuoppa.
• Kuopan 2 koko 3,15 m x 2,0 m x 0,5 m. Loivareunainen, soikea kuoppa, jossa on valli. Koordinaatit (ETRS-TM35FIN): x=6692280, y=391367.
• Kuopan 3 koko on 3,2 m x 2,7 m x 0,25 m. Muodoltaan lähes pyöreä kuoppa, jossa on valli. Kuopan valliin tehty koekuoppa, jossa oli selvä kaksoismaannos. Koordinaatit: x=6692274,y=391367.
• Kuopan 4 koko on 2,0 m x 1,8 m x 0,21 m. Soikea kuoppa. Koordinaatit: x=6692274, y=391367.
• Kuopan 5 koko on 1,6 m x 1,7 m x 0,14 m. Muodoltaan soikea kuoppa. Koordinaatit: x=6692262, y=391366.
• Kuopan 6 koko on 2,5 m x 2,5 m x 0,25 m. Pyöreä kuoppa. Koordinaatit : x=6692252, y=391348.
• Kuopan 7 koko on 2,5 m x 2,3 m x 0,2 m. Pyöreähkö kuoppa. Vieressä kasvaa numeroitu kuusi, jossa numero 26. Koordinaatit: x=6692269, y=391335.
• Kuopan 8 koko on 3,0 m x 2,1 m x 0,25 m. Kuoppa on soikiomainen. Koordinaatit: x=6692280, y=391337.
• Kuopan 9 koko on 2,2 m x 2,2 m x 0,28 m. Kuoppa on pyöreä. Koordinaatit: x=6692225, y=391306.
• Kuopan 10 koko on 2,6 m x 2,7 m x 0,3 m. Koordinaatit: x=6692268, y=391293.
• Kuopan 11 koko on 2,1 m x 1,7 m x 0,3 m. Koordinaatit: x=6692257, y=391303.
• Kuopan 13 koko on 2,2 m x 2,2 m x 0,4 m. Kuoppa on pyöreä, syvähkö ja loivarinteinen ja siinä on selvä valli. Koordinaatit : x=6692245, y=391395.
• Kuopan 14 koko on 3,1 m x 2,7 m x 0,4 m. Vallin leveys n. 1,6 m. Kuoppa on pyöreähkö. Turpeen alla on vanha huuhtoutumis- ja rikastumiskerros. Etäisyys kuopan 13 ja 14 välillä on 24 m. Taimikon suoja-aita kulkee 7 m päässä kuopasta 14. Koordinaatit: x=6692255, y=391401.

Grankulla 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Kohde liittyy Grankulla 1:n kohdealueen kuoppiin. Miilu sijaitsee puomilla suljetun hiekkatien varrella itäpuolella tietä. Korsontielle (11468) kohteesta matkaa on noin 250 metriä. Kahden polun risteykseen kohti koillista on noin 40 metriä matkaa kuopasta 1. Hiekkatien itäpuolella on istutustaimikkoa, joka on suojattu aidalla. Kohde sijaitsee harvassa kuusimetsässä. Aluskasvillisuuson mustikkaa ja puolukkaa. Maaperä on hiekkainen. Polkujen risteykseen, hiekkatietä pitkin kohtiounasta, on kuopasta 1 matkaa n. 100 m. Miilun lähellä, sen koillispuolella, sijaitsee kuoppa 13.
Miilu on massiivinen hieman soikion muotoinen kumpare, mikä erottuu selvästi maastosta. Miiluakiertää syvä oja ja kuoppia vaihdellen miilun ympärillä. Miilun koko on 7 m x 9,6 m x 0,5 m. Ojan leveys n. 1 m. Oja on syvä ja selkeä.

Grankulla 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sijainti ja maasto
Kohde liittyy Grankulla 1:n kuoppiin. Miilu sijaitsee puomilla suljetun hiekkatien varrella länsipuolella tietä. Korsontielle (11468) kohteesta matkaa on noin 250 metriä. Hiekkatien itäpuolella on istutustaimikkoa, joka on suojattu aidalla. Kohde sijaitsee harvassa kuusimetsässä. Aluskasvillisuus on mustikkaa ja puolukkaa. Maaperä on hiekkainen. Polkujen risteykseen, hiekkatietä pitkin kohti lounasta, on kuopasta 1 matkaa n. 100 m. Kohde sijaitsee harvassa kuusimetsässä. Aluskasvillisuus on sammalta, mustikkaa ja puolukkaa. Kuoppa 6:n etäisyys miiluun 9 m.
Kohteen kuvaus
Miilun koko on 9 m x 8 m x 0,4 m ja sen ympärillä havaittavissa matalia kuopanteita. Miilu sijaitsee 2 metrin päässä hiekkatiestä.

Grankulla 4 (Maarakenteet)
Historiallinen; Sijainti ja maasto:
Kohde sijaitsee Vanhasta Tuusulantiestä (11556) noin 50 metriä pohjoiseen ja Korsontien (11468) ja Vanhan Tuusulantien (11556) risteyksestä noin 800 metriä kaakkoon. Se on Pirunkorven eteläpuolella ja noin 750 metriä länteen Grankullan länsilaidan teollisuusrakennuksista. Maasto kohteella on mänty- ja kuusimetsää. Maaperältään alue on hiekkamoreenia ja avokalliota.
Kohteen kuvaus:
Kyseessä on pyöreä, halkaisijaltaan noin 5 metrin painanne, jonka laidat ovat loivat. Syvyydeltään painanne on noin 0,5 metriä. Painannetta ympäröi matala valli, jonka maannokseen on muodostunut jo pieni huuhtoutumiskerros. Painanteen pohjalle tehdyn noin 0,5 metriin ulottuvan koekairauksen perusteella kuopan maannos poikkeaa hyvin paljon ympäröivän alueen maaperästä: kallioon saakka
ulottunut kairaus oli savensekaista nokimaata. Kuopan pohjalla olevan savikerroksen perusteella kohde tulkittiin tervahaudaksi (vrt. Niukkanen 2009: 53).

Grankulla 5 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohteen kuvaus:
Alue 1 (keskikoordinaatit: x=6692419, y=390780, z= 60 m mpy):
Nuorta mäntyä kasvavalta harjanteelta löytyi 4 pyöreähköä kuoppaa. Lähimpänä Korsontietä (noin 80 m) oleva kuoppa 1 sijaitsee pitkänomaisen hiekkakumpareen länsipäässä. Sen halkaisija on noin 3,5 m ja syvyys noin 0,5 m. Kuopan keskelle tehty kairausnäyte paljasti, että huuhtoutumiskerroksen alta alkava noensekainen likamaa ulottuu vähintään 90 cm syvyyteen.
Edellisestä noin 10 m kaakkoon sijaitsee halkaisijaltaan noin 3 m leveä kuoppa 2. Pohjalle tehdyssä kairauksessa näkyi erittäin ohut (noin 1 cm) huuhtoutumiskerros, jonka jälkeen alkoi samanlainen likamaa kuin ensimmäisessä kuopassa.
Ensin mainitusta kuopasta noin 14 m länsilounaaseen (ja kuopasta 2 noin 14 m pohjoiskoilliseen) sijaitsee kuoppa 3, halkaisijaltaan noin 2,5 m, jonka maa näytti olevan samanlaista kuin edellisissäkin kuopissa. Nuoressa männikössä, noin 30 m edellisestä kuopasta itäkaakkoon sijaitsee vielä kuoppa 12, jonka halkaisija on noin 2 m.
Suorakaiteen muotoinen kuoppa 4, mahdollinen rakennuksen pohja, sijaitsee aivan sekametsän rajalla (noin 110 m Korsontiestä pohjoiseen ja noin 10 m kuopasta 3 koilliseen). Sen koko on noin 3 m x 3,5 m. Kuopan keskiosaan tehtiin kaksi koepistoa, joissa näkyi noin 7 cm huuhtoutumiskerros.
Sekametsän puolella sijaitsee lähekkäin 9 pyöreähköä kuoppaa. Kuoppien 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, ja 14 halkaisija on noin 2 m ja ne sijaitsevat noin 5 m etäisyydellä toisistaan. Kuoppa 13 on hieman suurempi, halkaisija noin 3 m, mutta se sijaitsee samassa yhteydessä muiden kuoppien kanssa. Kairanäyte tästä oli samanlainen kuin harjulla olevista (turpeen alta alkoi nokimaa). Joukkoon kuuluu lisäksi neliönmuotoinen kuoppa 15, jonka koko on noin 1,5 m x 1,5 m ja syvyys noin 30 cm.
Kolme vierekkäistä kumpua 16, yhteismitoiltaan noin 7,8 m x 4,6 m, sijaitsevat myös sekametsän puolella edellä mainituista kuopista noin 20 m pohjoiseen. Kumpujen vieressä (itäpuolella) on pyöreähkö kuoppa 17, halkaisijaltaan noin 1,8 m.
Kuoppien GPS–koordinaatit (ETRS-TM35FIN)

Historiallinen; Sijainti ja maasto:
Kohde sijaitsee Korsontiestä (11468) noin 125 m suoraan pohjoiseen. Alue on hiekkaharjannetta ja puusto mäntyvaltaista sekametsää. Itä- ja pohjoispuolella maaperä on soistuvaa.
Kohteen kuvaus:
Kuopan halkaisija on 4,5 m ja syvyys noin 80 cm. Kuopan itäpäätä reunustaa n. 3 metrin mittainen maastossa selvästi erottuva valli ja sen vieressä on havaittavissa matala oja. Kuopan länsipäädyn valli on tuhoutunut sen yli kulkevan polun takia.ÿÿÿ

Inkilä 8 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijainti ja maasto:
Kohde sijaitsee välittömästi Lahelantien luoteispuolella sijaitsevalla pienellä peltojen ympäröimällä puita kasvavalla kumpareella. Maasto kumpareen itä- ja pohjoispuolella on kumparetta korkeampaa ja muodoiltaan kumpuilevaa. Kohteen Länsipuolella levittäytyy loivapiirteinen peltoaukea. Kumparetta ympäröi sähköpaimenaita, jonka ulkopuolelta dokumentointi suoritettiin.
Kohteen kuvaus:
Peltojen keskellä olevalta puita kasvavalta kumpareelta löytyi läpimitaltaan noin 40-50 senttimetrin kokoisista kivistä kasattu arviolta noin 3 m x 3 m kokoinen rakennuksen pohja, sekä kaksi läpimitaltaan noin kahden metrin suuruista kivillä reunustettua kuoppaa kumpareen pohjoisrinteessä. Suorakaiteen muotoisen talonpohjan toisella pitkällä sivulla havaittiin seinälinjan ulkopuolelta mahdollisesti sisäänkäyntiin liittyvä kivirakenne. Kivet olivat paksuhkon sammalen peittämiä.

Kukkukyynpelto 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee avokallioalueen luoteispuolella, loivan mäen harjanteella. Kohteen länsipuolella on notkelma ja loiva mäki, jonka jälkeen alkaa pelto. Kohde sijaitsee Lillbackanmäkeä ja Paratiisinmäkeä halkovan polun eteläpäässä, sen ja Maisalantieltä länteen erkanevan, Lymypirtinkujalta jatkuvan polun risteyksen luoteispuolella. Matkaa kohteelta risteykseen on noin 47 m itään. Kohteen etäisyys pohjoiskoillisessa sijaitsevalle Lillbackanmäkeä ja Paratiisinmäkeä halkovalle polulle on 39 m suuntaan 64°. Kohteelta 70 m pohjoiseen sijaitsee Lillbackanmäki 2:n läntisempi rännihautaryhmä. Itäisemmälle ryhmälle matkaa kohteelta on 120 m koilliseen. Kohde sijaitsee mustikkatyypin kangasmetsässä, jossa kasvaa melko vanhaa kuusta. Maasto on loivasti luoteeseen viettävää ja puusto harvaa. Maaperä kohteella on moreenia.
Kohde on halkaisijaltaan 4,7 m iso kumpare, jonka korkeus on 0,35 m. Kumparetta ympäröivät matala oja sekä vallit. Kohteen päälle on kaatunut kuusi. Kohteelta otettiin 3 kairanäytettä: yksi vallista, yksi kyljestä ja yksi keskeltä. Keskeltä otetussa maannoksessa pintaturpeen alla oli selvä huuhtoutumiskerros, jossa oli hieman hiiltä. Rikastumiskerroksen yläosasta tuli niin ikään hiukan hiiltä ja alaosasta tuhkaraita ja runsaammin hiiltä. Tämän jälkeen alkoi pohjahiekka. Kahdesta muusta näytteestä hiiltä tuli hyvin vähän, jos lainkaan. Kohde tulkittiin hiilimiiluksi.

Kukkukyynpelto 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Itäinen rännihautaryhmä koostuu neljästä ojamaisesta, melko jyrkkäreunaisesta painanteesta, jotka sijaitsevat rinnakkain rinteessä sen vastaisesti. Idästä lukien ensimmäinen rännihauta on 2,70 m pitkä, metrin leveä ja 32 cm syvä. Toinen rännihauta on 2,60 m pitkä, metrin leveä ja 34 cm syvä. Kolmas rännihauta on 2,40 cm pitkä, metrin leveä ja 45 cm syvä. Neljäs rännihauta on 3 m pitkä, 1,20 m leveä ja n. 50 cm syvä. Rännihautaryhmän leveys on 11 m ja rännihautojen suunta 335°. Ensimmäisen rännihaudan kairanäytteestä tuli hiilensekaista, tummaa maata koko kairan mitalta. Toisen rännihaudan näytteessä oli heti pintaturpeen alla hiilensekainen rikastumiskerros ja huuhtoutumiskerros, jotka olivat hyvin tummat, noin 16 cm syvyydessä oli tummempi hiilipitoisen maan kerros, 20 cm syvyydessä oli uusi rikastumiskerros, jossa oli hiilihippuja, ja 30 cm syvyydestä alkoi pohjamaa. Kaikkiaan näytteestä oli tunnistettavissa kolme rikastumiskerrosta. Kolmannen rännihaudan näytteestä tuli kaksi selvää hiilikerrosta. Neljännen rännihaudan kairanäytteestä tuli hiiltä pintaturpeen alta, mutta selviä hiilikerroksia ei ollut havaittavissa.
Läntinen mahdollinen rännihautaryhmä koostuu kolmesta ojamaisesta painanteesta ajopolun länsipuolella ja yhdestä pyöreästä, suppilomaisesta painanteesta ajopolun itäpuolella. Polku halkaisee ryhmän. Kolme ojamaista mahdollista rännihautaa ovat n. 3 m pitkiä ja n. 20 cm syviä. Pyöreä painanne on halkaisijaltaan 2,2 m ja syvyydeltään n. 40 cm. Kairanäytteiden maa oli hyvin tummaa ja savipitoista, mutta varsinaista hiilikerrosta ei ollut havaittavissa.

Lillbackanmäki 1 (Kivirakenteet)
Kohde sijaitsee Lillbackanmäen koillisnurkassa, hyvin loivasti etelään viettävällä rinteellä. Kohteen koillisnurkka ulottuu Metsäntutkimuslaitokselta lounaaseen lähtevän polun mutkaan. Kohteen itäpuolella 90 m etäisyydellä on pelto, jonka katkaisee Putkinotkontie. Putkinotkontien eteläpäästä on kohteelle matkaa 160 m länteen. Kohteelta on Lillbackanmäkeä ja Paratiisinmäkeä halkovan polun ja Metsäntutkimuslaitokselle johtavan ajopolun Paratiisinmäen laella olevaan risteykseen 230 m luoteeseen. Maasto kohteella on melko tasaista. Kohde sijaitsee istutetussa tammimetsässä ja maaperä on hienoa hietaa.
Kohteelle ilmoitetut koordinaatit on otettu kivilatomuksen keskeltä kivettömältä alueelta, eikä kiviaidan koordinaatteja ole ilmoitettu kartalla. Kiviaidan koordinaatit otettiin rakenteen keskeltä (ETRS-TM35FIN): x=6692820, y=389203.
Metsäntutkimuslaitokselta lähtevän polun mutka leikkaa 14 m pitkän ja 5,8 m leveän, suorakaiteen muotoisen kivilatomuksen koillisnurkassa. Osa kivilatomukseen kuuluvista kivistä oli romahtanut tieleikkauksessa syntyneen ojan pohjalle. Kiviä näkyi myös kivilatomuksen pitkää sivua myötäilevässä tieleikkauksessa. Noin 17 m kivilatomuksen luoteisnurkasta luoteeseen sijaitsee noin 17 m pitkä säännöllinen, noin 1 m leveä, lounais-koillissuuntainen kivirivistö. Lounaskoillissuuntainen kivirivistö on yhdensuuntainen kivilatomuksen kanssa ja on todennäköisesti latomukseen liittyvä kiviaita. Kivilatomuksen keskeltä, kivettömältä alueelta, otettiin kairanäyte. Kairauksen viereen kaivettiin myös noin 0,4 x 0,4 m kokoinen koekuoppa, jonka kokonaissyvyys oli 0,55 m. Pintaturpeen alla oli hyvin tumma hiilensekainen, noin 12 cm paksu multakerros, jonka jälkeen alkoi vaaleampi, hiilihippuja sisältävä hiekkakerros. Noin 15 cm syvyydessä maannoksessa oli ohut punaruskea hiekkakerros. Samasta syvyydestä löytyi myös tammenterho. Hiekkakerroksen jälkeen, noin 19 cm syvyydessä alkoi harmaa savikerros, jossa oli hieman likaraitoja. Savikerroksen jälkeen alkoi jälleen likamaa, jota jatkui 33 cm syvyyteen saakka.

Lillbackanmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Lillbackanmäen kaakkoisnurkassa, loivasti etelään viettävällä rinteellä. Kohteen länsipuolella 130 m päässä kulkee Lillbackanmäkeä ja Paratiisinmäkeä halkova polku ja etelässä 27 m päässä Metsäntutkimuslaitokselle johtava ajopolku. Kohde sijaitsee polkujen risteyksestä 120 m kaakkoon. Saman ajopolun varrella kohteelta 57 m koilliseen sijaitsee myös Lillbackanmäki 1. Kohteen itä- ja koillispuolella on pelto, jonka halkaisee Putkinotkontie. Maasto kohteella on melko tasaista, kasvillisuus istutettua sekametsää ja maaperä moreenia ja hienoa hietaa.
Kohde on halkaisijaltaan noin 6,5 m pyöreä, 0,5 m syvä painanne, jota ympäröivät vallit.Painanteen eteläpuolella on noin 2 m halkaisijaltaan oleva suuri kivi. Painanteen keskeltä otettiin kairanäyte. Heti pintaturpeen alla oli 10-15 cm paksu, tumma hiilensekainen kerros. Kohde tulkittiin tervahaudaksi.

Ljungberginkorpi (Maarakenteet)
Kohde sijaitsee itä-länsisuuntaisella muinaisrannan törmällä. Kohteesta 10 m ylös rinteen suuntaan on toinen törmä. Kohteen törmän alapuolella on kostea lehtipuualue. Kohteen itäpuolella sijaitsee suurehko avokallioalue. Alueella risteilee polkuja kallion alapuolella.
Soikea, suorakaiteen muotoinen painauma, jonka mitat ovat 5,5 m x 3,5 m x 0,5 m. Kohteen läheisyyteen tehtiin kaksi koekuoppaa, joista toisesta löytyi hiiltä.

Maisalantie 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Tuusulanväylän ja Maisalantien välissä, n. 330 m etelään Maisalantien ja Lymypirtinkujan risteyksestä. Tuusulanväylältä kohteelle on matkaa n. 50 m länteen. Alueella kasvaa kangasmetsää ja maaperä on hiekkaa.
Kohde koostuu kahdesta hiilimiilusta ja kahdesta niihin mahdollisesti liittyvästä painanteesta. Hiilimiilu 1 (ETRS-TM35FIN: x=6692470, y=389596) on halkaisijaltaan 13 m suuruinen ja sitä ympäröi osin kuopista muodostuva oja. Korkeutta miilulla on n. 60 cm. Miilun keskelle tehtiin koepisto, josta löytyi hiiltä. Miilu 2 (x=6692479, y=389577) on epämääräinen ojien ympäröimä kohouma, jonka halkaisija on noin 7 m. Sen keskellä on n. 20 cm syvä painauma ja vieressä n. 1,5 korkuinen siirtolohkare. Painaumaa kairattaessa havaittiin huuhtoutumis- ja rikastumiskerroksen alun jälkeen n. 8 cm paksuudelta hiilensekaista maata, jonka jälkeen rikastumiskerros jatkuu. Miilun ulkopuolella kairausnäytteessä näkyi ainoastaan normaali podsolimaannos. Painanne 1 (x=6692467, y=389554) sijaitsee miilusta 2 n. 25 m länsilounaaseen ja painanne 2 (x= 6692489, y=389542) 35 m länsiluoteeseen. Ne ovat n. 3 m pitkiä ja 50 cm syviä. Painanne 3 (x=6692534, y=389618) sijaitsee n. 70 m koilliseen miilusta 2. Painanteen halkaisija on n. 7 m ja sitä kiertää valli. Luoteispuolella valli on heikommin näkyvissä. Sekä painanteen keskelle että valliin tehtiin koepistot, joissa ei näkynyt mitään normaalista poikkeavaa.

Maisalantie 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Tuusulanväylän ja Maisalantien välissä, n. 480 m eteläänlounaaseen Maisalantien jaLymypirtinkujan risteyksestä. Tuusulanväylältä miilulle 1 on matkaa n. 150 ja miilulle 2 n. 50 m länteen. Hiilimiilun 1 ympärillä kasvaa kangasmetsää, joka muuttuu kohti kaakkoa ja painannetta 2 sekametsäksi. Alueen maaperä on hiekkaa.
Kohde on alun perin Metsähallituksen arkeologien löytämä. Hiilimiilu 1 (ETRS-TM35FIN: x=6692348, y= 389484) on halkaisijaltaan n. 14 m suuruinen ja 70 cm korkea. Sitä ympäröi miltei kokonaan oja, joka kuitenkin katkeaa miilun koillispäädyssä tasanteeseen. Tasanteen molemmissa päädyissä on n. 40 cm syvät kuopat.
Miilusta 1 n. 10 m länsiluoteeseen havaittiin hevosenkengän muotoinen kumpare (x=6692358, y=389467), jonka pohjoispäässä on kiveys. Todennäköisesti kyseessä ovat miilumajan jäännökset. Lisäksi miilusta 1 n. 14 m lounaaseen on halkaisijaltaan n. 5 m suuruinen painanne 1 (x=6692337, y=389476). Se on n. 50 cm syvä ja sen pohjoispuolella on hieman vallia. Painanteen keskelle tehty kairaus oli häiriötön, mutta vallin kohdalta havaittiin rikastumiskerroksen alla n. 22,5 cm syvyydestä alkaen 2 cm nokikerros, 5 cm tuhkakerros ja lopuksi pohjamaa.
Hiilimiilu 2 (x=6692337, y=389587) sijaitsee miilusta 1 n. 100 m itään ja n. 40 m Tuusulanväylästä länteen. Se on halkaisijaltaan n. 7-8 m kokoinen ja n. 50-60 cm korkuinen. Muodoltaan miilu on pitkänomainen ja sitä kiertää selkeä oja. Miilun keskeltä havaittiin kairauksessa hiiltä rikastumiskerroksen alapuolella n. 20 cm syvyydeltä alkaen.
Painanne 2 sijaitsee n. 140 m miilulta 1 kaakkoon ja n. 100 m miilulta 2 etelälounaaseen. Se on halkaisijaltaan 2 m suuruinen ja n. 40 cm syvä. Painanteen keskeltä otettu kairanäytteessä havaittiin vain normaali maannos, mutta vallissa oli rikastumiskerroksen alapuolella – n. 19 cm syvyydeltä alkaen – 1 cm paksuinen noensekainen kerros, 7 cm tuhkansekainen kerros ja lopuksi pohjamaa.

Berga 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu on kooltaan n. 5 m x 7,5 m x 0,3 m ja sen ympärillä on viisi n. 1 m x 1,4 m kokoista 60 cm syvää kuoppaa. Miilun keskeltä otetussa kairanäytteessä erottui 10 cm paksu hiilikerros 15-25 cm syvyydessä. Hiilimiilusta n. 8 m etelään on kolme rännihaudan mallista tervahautaa. Haudat ovat kooltaan n. 3 m x 1,2 m ja 60 cm syviä ja ne sijaitsevat n. 3 m etäisyydellä toisistaan. Yhdestä rännihaudasta otetussa kairanäytteessä näkyi selkeä hiilikerros n. 10-12 cm syvyydessä ja tummaa hiilensekaista maata aina 30 cm syvyyteen asti.

Mäkiniittu 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Helsinki-Vantaan lentoasema-alueen pohjoispuolella ja Huhtarinmäen eteläpuolella n. 450 m Ruohosuontien länsipäästä itäkoilliseen, 14 m Ruohosuontiestä etelään. Maaperä kohteella on silttiä, kasvillisuus sekametsää ja maasto viettää loivasti lounaaseen.
Hiilimiilu on muodoltaan neliskanttinen kumpare ja kooltaan n. 6,7 m x 6,4 m. Miilua kiertää n. 120 cm leveä ja 30 cm syvä oja. Miilun korkeus ojan pohjasta on n. 50 cm. Sen keskeltä otetussa kairausnäytteessä erottui selvä n. 15 cm paksu hiilikerros. N. 10 m hiilimiilusta länteen on rinnakkain kaksi soikion muotoista rännihautaa, jotka ovat kooltaan n. 3 m x 1,5 m x 30 cm. Rännihaudat sijaitsevat loivassa lounaaseen viettävässä rinteessä rinteensuuntaisesti. Toisesta haudasta otettiin kairausnäyte, jossa havaittiin n. 10 cm paksu hiilikerros.
Kohde tarkastettiin vuoden 2023 inventoinnissa. Hiilimiilu on muinaisjäännösrekisterin kohdekuvauksen mukainen. Sen sijaan rännihaudat vaikuttaisivat kuitenkin enemmän metsäkoneen painamilta urilta. Vaikka niissä on vuoden 2006 inventoinnissa havaittu hiiltynyttä maata niin vuoden 2023 inventoinnissa havaittiin hiilipitoista noki maata miilun
ympäristössä laajemminkin.
Uutena havaintona huomattiin noin 10 metriä miilun luoteispuolella mahdollinen miilunpolttajien majan pohja. Usein miilunpolttajien majat ovat olleet miilun lähistöllä, ja niistä ei ole jäänyt paljoakaan jälkiä. Yleensä kevytrakenteisen majan pohja voi erottua suorakulmaisena kohoumana. Tällaisen kohouman kaakkoisnurkka kooltaan noin 2 x 2 metriä havaittiin, mutta muuten rakenteen reunat katosivat puuston katveeseen.

Mätäkivennummi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee sekametsässä, jossa kasvaa kuusta, mäntyä ja koivua. Aluskasvillisuus on kanervaa ja mustikkaa. Maaperä on hiekkainen. Kohde sijaitsee loivasti etelään viettävällä rinteellä, jyrkkärinteisen törmän yläpuolella. Miilu ei erotu kovin hyvin maastosta, sillä se ei ole kovin korkea. Miilun ympärillä on kuoppia. Miilun länsipuolella noin 20 metrin päässä kulkee polku.
Miilun koko on 4,6 m x 4,7 m x 0,4 m. Miilun päällä on kuoppa, jonka mitat ovat 1,1 m x 0,9 m x 0,1 m. Miilun lähiympäristössä on kolme kuoppaa.
• Kuoppa 1 on loivareunainen ja kooltaan 2 m x 2 m x 0,3 m. Miilu on yleiskartassa numeroitu numerolla 3. Miilusta kuoppaan 1 on 19 m ja kuoppaan 4 21 m. Koordinaatit (ETRS-TM35FIN): x=6692070, y=390129.
• Kuopan 2 koko on 1,4 m x 1,4 m x 0,15 m. Etäisyys kuoppaan 1 on 23 metriä. Koordinaatit: x=6692054 y=390131.
• Kuopan 3 koko on 2,3 m x 1,7 m x 0,3 m. Kuopasta miiluun on 21 m. Koordinaatit: x=6692099, y=390148.

Mätäkivennummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee harvassa mäntymetsässä. Aluskasvillisuus on mustikkaa ja rahkasammalta. Maaperä on hiekkainen. Etelä-kaakkoon katsottuna nähtävissä on avokalliota. Miilu on aivan 2 m levyisen polun vieressä.
Miilun koko on 8 m x 7,2 m x 0,5 m. Miilun ympärillä on kolme ojaa. Miilun lähellä on kuoppa, joka sijaitsee miilusta 30 metriä pohjoiseen. Kuoppa sijaitsee pohjoiseen laskevalla rinteellä. Kuopan koordinaatit (ETRS-TM35FIN) ovat x= 6692450, y=390359, z=55–60 m mpy. Kuopan koko on 2,6 m x 1,5 m x 0,19 m. Kuoppa on soikea ja loivareunainen, eikä sen ympärillä näy valleja. Kuopasta pienelle polulle on matkaa noin 3 metriä.

Mätäkivennummi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee harvassa mäntymetsässä. Aluskasvillisuus on puolukkaa, mustikkaa ja rahkasammalta. Maaperä on hiekkainen. Miilusta länteen katsottuna näkyy Vanha Tuusulantie (11556). Miilu on pyöreähkö kumpare.
Miilun koko on 6,5 m x 5 m x 0,4 m. Kohteen ympärillä on matala oja, jonka leveys on 0,8 m. Kairanäytteestä oli havaittavissa runsaat värjäytymät.¨

Kohde sijaitsee harvassa mäntymetsässä. Aluskasvillisuus on puolukkaa, mustikkaa ja rahkasammalta. Maaperä on hiekkainen. Miilu sijaitsee peruskarttaan merkityn polun ja Vanhan Tuusulantien (11556) välissä.
Kohteen kuvaus.
Miilun koko on 8 m x 5 m x 0,4 m. Miilu on pitkänomainen. Ympärillä oleva oja on 0,8 m levyinen ja todella loivareunainen.
Maastotarkastus 9.9.2022 havaittiin, että miilun yli oli ajettu metsäkoneella. Miilun rakenne on hieman painunut, mutta varsinaisesti ajourat eivät ole paljastaneet kivennäismaata, joten vauriot ovat jääneet suhteellisen vähäisiksi.

Kohde sijaitsee harvassa mäntymetsässä. Aluskasvillisuus on puolukkaa, mustikkaa ja rahkasammalta. Maaperä on hiekkainen. Kohde sijaitsee aivan polun itäpuolella. Polku kulkee osittain miilun päältä.
Pyöreähkö ja suuri miilu, jonka mitat ovat 8,2 m x 9,9 m x 0,4 m. Ympärillä olevien ojien leveys noin 2 m. Kohteen paikkatiedot korjattiin oikeiksi tarkastuksen 2022 yhteydessä.

Kohde sijaitsee Isokorventien pohjoispuolella noin 20 metrin päässä tiestä. Vanha Tuusulantie kulkee kohteesta nähden lännessä noin 120 metrin päässä. 240 metriä pohjoiseen kohteesta sijaitsee suuri hiekkakuoppa. Maasto paikalla on mäntyistä kangasmetsää ja puusto vaihtuu nuorempaan heti kohteen länsipuolella. Maaperä on hiekkaa.
Kohteessa maasta kohoaa matala, muodoltaan vaikeasti rajattava rakenne, jonka ympärillä on suorakaiteen muotoon asettuvat matalat ojat. Rakenteen keskeltä havaittiin koekairauksessa nokimaakerros. Miilun länsipuolella noin 10 metrin päässä on noin 1,5 metriä halkaisijaltaan oleva painanne.

Mätäkivennummi 8 (Maarakenteet)
Kohde sijaitsee Vanhan Tuusulantien (11556) ja Isonkorventien risteyksestä 110 metriä länsiluoteeseen ja 200 metriä luoteeseen Vanhan Tuusulantien ja Korsontien (11468) risteyksestä. Maasto alueella on kuivaa mäntykangasta ja maaperä soramoreenia ja hiekkaa.
Kohteessa on neljä kuoppaa, joiden pohjalta koekuopitettaessa on havaittavissa noin 0,5 metrin kerros nokimaata. Kuopan 1 halkaisija on 1,8 metriä, kuopan 2, 3 ja 4 kunkin halkaisija on 2,5 metriä. Kuoppien syvyys on noin 0,5 metriä.
Kuoppien GPS–koordinaatit (ETRS-TM35FIN):

Kohde sijaitsee Vanhan Tuusulantien (11556) ja siitä risteävän hiekkatien Isokorventien risteyksestä noin 350 metriä koilliseen. Kohteen luoteis- ja pohjoispuolella on hiekkakuoppa. Hiekkakuopan eteläpuolella kulkevalta peruskarttaan merkityltä polulta on kohteelle noin 15 metriä. Alue on mäntyä kasvavaa hiekkakangasta.
Miilu sijaitsee hiekkakuopasta noin 15 metriä etelään mäntyä kasvavalla kankaalla. Kohde on neliön mallinen 6 metriä pitkä ja 6 metriä leveä, noin 0,5 metriä korkea. Kohteen ympärillä ei ole kiistattomasti havaittavia ojia. Miilun keskelle tehtiin noin 40 cm syvyinen koepisto, josta tuli esiin turpeen ja ohuen huuhtoutumiskerroksen alta noin 30 cm paksu hiilensekainen hiekkakerros.

Mätäkivennummi 10 (Maarakenteet)
Vanha Tuusulantie (11556) sijaitsee kohteesta noin 36 m idässä. Kaakossa noin 50 m päässä on Vanhan Tuusulantien ja ajopolun risteys. Kohde sijaitsee kallion juurella, mäntyvaltaisella hiekkakankaalla.
Painanne on halkaisijaltaan noin 2 m ja siinä on nähtävissä myös matala valli. Pohjalle tehdyssä koepistossa näkyi turpeen alla tummanruskeaa, nokista maata noin 30 cm.

Kohde sijaitsee noin 100 metriä Korsontiestä (11468) itään ja Vanhan Tuusulantien (11556) ja Korsontien (11468) risteyksestä noin 400 metriä kaakkoon. Noin 40 metrin päässä kuopan 3 pohjoispuolella kulkee peruskarttaan merkitty ajotie, joka liittyy lännessä Korsontiehen. Miilun 2 poikki kulkee metsäkoneura. Maasto kohteen ympärillä on mäntyistä kangasmetsää ja maaperä hiekkaa, mutta kohteen läheisyydessä on myös moreenia.
Kohteessa sijaitsee kaksi hiilimiilua ja yksi painanne 40-50 metrin päässä toisistaan. Miilu 1 on halkaisijaltaan noin 11 metriä ja korkeudeltaan 0,5-0,7 metriä. Siitä kaakkoon noin 45 metriä sijaitseva miilu 2 on noin 12 metriä halkaisijaltaan ja noin 0,7 metriä korkea. Molemmat kohoavat hieman esille ympäröivästä maastosta ja molemmista löytyy koekairattaessa nokimaakerros. Kuoppa on halkaisijaltaan noin 4,5 metriä ja sen ympärillä on sorainen valli, joka on ilmeisesti keskeltä kivetty. Kuopassa maannoskerrokset ovat sekoittuneet ja niiden lomasta on löydettävissä noin 15 cm paksuinen likamaakerros, sekä syvemmältä mahdollinen huuhtoutumiskerros.

Mätäkivi (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee harvassa mäntymetsässä, jonka seassa kasvaa yksittäisiä kuusia. Aluskasvillisuus on hirvensarviliekoa, kanervaa, mustikkaa ja puolukkaa. Maaperä on hiekkainen. Kohde sijaitsee loivasti etelään laskevalla rinteellä. Rinteessä on havaittavissa terasseja. Miilu on välittömästi hiekkatien vieressä, josta risteilee useita polkuja eri suuntiin. Miilun vieressä on tiehen tehty parkkipaikka kahdelle autolle.
Kohde on alun perin Metsähallituksen arkeologien löytämä. Miilun koko on 9,4 m x 7,9 m x 0,5 m. Pyöreähkön ja kookkaan miilun ympärillä on selviä loivareunaisia kuoppia (1,3 m x 1,6 m x 0,5 m). Miilun lähellä tien toisella puolella (eteläpuolella) on kolme kuoppaa. Kuoppien mitat ovat 2,0 m x 1,6 m x 0,6 m, 1,6 m x 1,7 m x 0,4 m ja 1,1 m x 1,0 m x 0,3 m.

Paratiisinmäki 1 (Maarakenteet)
Historiallinen; Sijainti ja maasto
Kohde sijaitsee Paratiisinmäen keskivaiheilla, mäkeä halkovien polkujen risteyksen itäpuolella n. 30 m päässä risteyksestä, kiinni ajopolun pohjoisreunassa. Maasto on melko tasaista, hyvin loivasti etelään viettävää mäen lakialuetta. Kohteella kasvaa lehtisekametsää ja vieressä on istutettua kuusikkoa. Maaperä on lehtomultaa kairanäytteiden mukaan ja maaperäkartalla hiekkamoreenia.
Kohteen kuvaus
Kohde on vallien ympäröimä U-muotoinen tai karkeasti suorakaiteenomainen painanne. Painanteen halkaisija valleineen on 4,70 m ja painanteen syvyys mitattuna vallin päältä on n. 60 cm. Painanne on suppilomainen ja sen pohjan leveys on vajaan metrin. Kohde on saattanut osittain tuhoutua polun raivauksessa. On mahdollista, että kohde on aiemmin ollut rengasmainen. Vallin päältä otetusta kairanäytteestä tuli heti pinnan alta lehtomultaa, n. 20 cm syvyydestä alkoi likamaan sekainen rikastumiskerros, n. 25 cm syvyydessä havaittiin 3 cm paksu kerros, jossa oli hiilen värjäämää tuhkapitoista maata, jossa oli hiilenhippuja, 32–35 cm syvyydestä tuli multakerros ja n. 35 cm syvyydestä alkoi pohjamaa. Painanteen keskelle tehdystä kairanäytteestä tuli turpeen alta heti pohjamaa: märkä, savipitoinen hiekka.

Paratiisinmäki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Paratiisinmäen pohjoispuolisessa rinteessä, ajopolusta noin 3 m etelään ja idässä olevaan ajopolkujen risteykseen 85 m suuntaan 100°. Paratiisinmäkeä halkovan polun ja sen pohjoisrinnettä kiertävän polun risteykseen on kohteelta länteen noin 100 m. Maasto viettää kohteessa loivasti pohjoiseen, kasvillisuus on Serbian-kuusikkoa ja maaperä kalliomoreenia.
Kohde koostuu neljästä itä-länsi-suuntaisesta, rinteenvastaisesta ojamaisesta painanteesta. Kolme painannetta ovat noin 2-3 m pitkiä, 1 m leveitä ja 0,3 m syviä, mutta painanneryhmän keskellä oleva painanne on 9 m pitkä. Pisin painanne näyttää koostuvan kolmesta erillisestä painanteesta, joista pohjoisin ulottuu noin 2 m päähän ajopolusta. Pitkä painanne on niin ikään 0,3 m syvä ja 1 m leveä. Kohteesta otettiin 2 kairanäytettä. Toinen otettiin idästä laskettuna 2. painanteesta ja toinen idästä laskettuna 3. painanteesta eli pisimmän painanteen pohjoispäästä. Ensimmäisessä kairanäytteessä heti pintaturpeen alta alkoi hyvin musta hiilensekainen kerros, joka ulottui 19 cm syvyyteen vaaleanruskean pohjahiekan pintaan. Pitkästä painanteesta otetussa näytteessä tulos oli samankaltainen, mutta hiilensekainen kerros oli 6 cm paksu. Kohde tulkittiin rännihautaryhmäksi.

Paratiisinmäki 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Paratiisinmäen pohjoispuolella, Lillbackanmäkeä ja Paratiisinmäkeä halkovan polun ja Paratiisinmäkeä pohjoisessa kiertävän polun risteyksessä. Kohdetta reunustavat polut länsi–, etelä- ja itäpuolella, lännessä ja etelässä kohde sijaitsee polun reunassa kiinni. Etäisyys kohteen itäisimmän painanteen itäreunasta itäkaakkoispuolella olevaan polkujen risteykseen on 10 m. Kohteelta 165 m eteläkaakkoon sijaitsee Paratiisinmäen laella oleva polkujen risteys. Kohde sijaitsee istutetussa lehtikuusikossa laakealla, melko tasaisella maalla. Kohteen eteläpuolella maasto nousee jyrkästi Paratiisinmäen laelle. Maaperä kohteella on hietaa. Kohteen aluerajaus ei ole tarkka, sillä kohteesta saatiin ainoastaan summittaiset mitat. Pinta-alaan on sisällytetty arvio kohteen pituudesta ja leveydestä, sekä 2 m suoja-alue. Kohteen GPS-piste on peitteisyyssyistä otettu kohteen eteläreunasta, eikä alueen keskeltä.
Kohde koostuu 39:stä sekä pohjois-etelä- suuntaisista että itä-länsi- suuntaisista, noin 3-4 m pitkistä ja 0,4 m syvistä ojamaisista painanteista. Etäisyys painanteiden välillä on noin 2 m. Painanteet rajoittuvat hyvin suppealle alueelle ja ovat keskenään muodoltaan ja kooltaan hyvin samanlaisia. 124 m päässä kohteelta itään sijaitsee 4 samanlaista painannetta (Paratiisinmäki 3), joiden tulkittiin muodostavat erillisen kokonaisuuden. Syy samantyyppisten painanteiden erottamiseen on se, että kohteiden välinen etäisyys on 124 m ja 39 painanteen ryhmässä painanteet keskittyvät hyvin suppealle alueelle. Kahden kohteen välisessä maastossa ei samanlaisia painanteita havaittu. Lisäksi Paratiisinmäki 3 painanteet sijaitsevat rinteessä, kun taas Paratiisinmäki 4 painanteet sijaitsevat tasaisella maalla.
Kohteelta otettiin 2 kairanäytettä, kohteen etelä- ja länsiosasta painanteen keskeltä. Ensimmäisestä kairanäytteestä pintaturpeen alta alkoi hiilensekainen tumma kerros, joka jatkui 30 cm syvyyteen. 2. näytteestä pintaturpeen alta alkoi noin 10 cm paksu kerros tummaa hiilensekaista kerrosta, jonka jälkeen tummempi hiekansekainen hiilikerros. Kerroksesta tuli runsaasti tuhkaa ja hiiltä. Kohde tulkittiin rännihautaryhmäksi.

Paratiisinmäki 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Paratiisinmäen koillisrinteessä n. 12 m päässä ajopolusta. Ajopolkua myöten polkujen risteykseen on 47 m suuntaan 115º. Metsäpolun risteykseen ajopolkua pitkin on 17 m suuntaan 295º. Kohde sijaitsee loivasti koilliseen viettävässä rinteessä, joka kasvaa istutettua serbiankuusta. Maaperä on moreenia.
Kohde on vallien ympäröimä pyöreän muotoinen painanne, joka tulkittiin tervahaudaksi. Tervahaudan halkaisija valleineen on 6,5 m ja sen syvyys on 30 cm. Painanteesta otettiin kairanäyte, jossa havaittiin heti pintaturpeen alla hyvin tumma, nokinen ja hiiltä sisältävä maakerros, joka ulottui aina 14 cm syvyyteen asti. Noin 30 cm syvyyteen asti hiekkamaassa oli havaittavissa hiilen värjäämiä laikkuja.

Kohde sijaitsee Maisalantien lounaispuolella, n. 100-120 m etelään metsäntutkimuslaitoksen rakennuksista ja n. 380 m itään Kleivintien ja Lillbackankujan risteyksestä. Matkaa kohteelta läheiselle punaiselle ladolle kohti eteläkaakkoa on n. 30 m. Kasvillisuus kohteen ympärillä on kuusikkoa ja maaperä moreenia.
Hiilimiilun halkaisija on n. 7,2 m ja sitä kiertää oja. Ojan pohjalta mitattuna miilu on n. 50 cm korkuinen. Miilun keskeltä otetussa kairanäytteessä havaittiin turpeen alla 4 cm tummaa hiilensekaista maata, sen alla 1 cm punaista maata, 15 cm tummaa hiilensekaista maata ja lopuksi pohjamaa. Miilusta n. 3 m itään sijaitsee kiviröykkiö, jonka halkaisija on n. 3 m. Röykkiön etelä- ja itäpuolella on näkyvissä mahdollista vallia. Lisäksi n. 18 m luoteeseen (ETRS-TM35FIN: x=6693275, y=388940) sijaitsee 3,3 m kokoinen ja hevosenkengän muotoinen kohouma, jonka keskellä on n. 20 cm syvyinen painanne. Kyseessä saattaa olla miilumajan jäännökset.

Pirunkorpi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Vanhan Tuusulantien (11556) ja siitä risteävän hiekkatien (Isokorventien) risteyksestä noin 500 m itään. Pirunkorven pohjoispuolella kulkeva Isokorventie tekee kohteen kohdalla loivan mutkan pohjoiseen. Alue on mäntyä kasvavaa kallioista hiekkakangasta.
Noin 5 m Isokorventiestä pohjoiseen sijaitsee suorakaiteenmuotoinen pohjoiskoillis-etelälounaan suuntainen hiilimiilu 1, jonka koko on noin 15 m x 5,5 m ja korkeus noin 50 cm. Miiluun tehtiin kolme n. 50 cm syvyistä koepistoa, molempiin päihin sekä arvioituun keskipisteeseen. Koepistoissa näkyi n. 45 cm nokimaata ja isohkoja hiilenkappaleita, minkä jälkeen alkoi punaruskea hiekka. Huuhtoutumiskerrosta ei ollut lainkaan. Edellisestä noin 55 m koilliseen sijaitsee miilu 2 noin 2 m Isokorventien pohjoispuolella, noin 40 m avokalliosta etelään. Miilun pituus on pohjois-eteläsuuntaan 12,5 m ja länsi-itäsuuntaan 4,5 m. Sen päälle tehtiin kaksi noin 60 cm syvyistä koepistoa, joissa turpeen alla näkyi likamaata noin 10 cm, minkä jälkeen ruskeanpunaista hiekkaa ja punaisia palokerroksia. Koepistoista ei löytynyt hiilen kappaleita.

Pirunkorpi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee itä-länsi -suuntaisesta hiekkatiestä (Isokorventie) etelään noin 25 metriä ja noin 250 metriä itään tiestä Vanha Tuusulantie (11556). Se on lisäksi noin 320 metriä koilliseen Vanhan Tuusulantien ja Korsontien (11468) risteyksestä. Maastoltaan kohde on itään päin viettävässä loivassa rinteessä, mäntyä kasvavassa kangasmetsässä. Maaperä on hiekkaa ja hiekkamoreenia.
Kohteessa on kaksi miiluksi tulkittavaa rakennetta noin viiden metrin päässä toisistaan. Itäisempi, miilu 1, on halkaisijaltaan noin 10 metriä ja korkeudeltaan noin 0,5 metriä, kun taas läntinen, miilu 2, on kooltaan 5,6 metriä x 10 metriä ja korkeudeltaan noin 0,4 metriä. Molempien rakenteiden keskeltä löytyy kairattaessa nokimaakerros ja itäisen miilun laidasta pilkistää rikkoutuneen maanpinnan alta hiilikerros. Muodoltaan molemmat rakenteet ovat vaikeasti määriteltävissä, mutta läntinen miilu on suorakaiteenmuotoisempi ja itäinen pyöreämpi. Rakenteiden reunoilta voi paikoin hahmottaa ojan.

Sudenkuopanmäki 1 (Maarakenteet)
Kohde sijaitsee karkealla moreeniharjulla, loivasti pohjoiseen viettävällä rinteellä. Rinteen alapuolella kulkee itä-länsi suuntainen, puomilla suljettu tie, joka sijaitsee n. 30 m päässä kohteesta. Puustoltaan alue on harvaa mäntymetsää (puut halkaisijaltaan n. 15–25 cm). Aluskasvillisuus on
puolukkaa, mustikkaa, kanervaa ja sammalta. Maaperä on hyvin lajittunutta hiekkaa. Vanha Tuusulantie (11556) sijaitsee noin 250 m päässä kaakossa.
Kohde on Metsähallituksen arkeologien löytämä. Iso kuoppa, jonka ympärillä on selvät vallit ja jyrkähköt reunat. Kuoppa on kooltaan 4,4 m x 3,6 m x 0,8 m. Kuoppa erottuu selvästi maastosta ja sen reunalle on kasattu pieni keko kiviä.

Sudenkuopanmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee karkealla moreeniharjulla, loivasti pohjoiseen viettävällä rinteellä. Rinteen alapuolella kulkee itä-länsi suuntainen, puomilla suljettu tie. Puustoltaan alue on harvaa mäntymetsää (puut halkaisijaltaan n. 15–25 cm). Aluskasvillisuus on puolukkaa, mustikkaa, kanervaa ja sammalta. Maaperä on hyvin lajittunutta hiekkaa. Sudenkuopanmäki 1. kuopan ja Sudenkuopanmäki 2. hiilimiilun välinen etäisyys on 26 m. Alueella on runsaasti polkuja, joista yksi kulkee aivan miilun vierestä. Rinteen alapuolella kulkee itä-länsi suuntainen, puomilla suljettu tie, joka sijaitsee n. 8 m päässä kohteesta.
Miilun on kooltaan 4,3 m x 4,3 m x 1 m ja on lähes pyöreä kumpare, jonka ympärillä on viisi kuoppaa. Kuopat ovat kooltaan:
Miilusta 21 m lounaaseen (240°) sijaitsee kuoppa, jonka mitat ovat 1,8 m x 1,8 m x 0,8 m. Miilun vallille kaivettiin koekuoppa, josta havaittiin hiiltä.

Sudenkuopanmäki 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee loivasti länteen avautuvan terassin päällä, muinaismeren taskussa. Puustoltaan alue on harvaa mäntymetsää, jossa kasvaa yksittäisiä kuusia. Aluskasvillisuus on sammalta, puolukkaa ja mustikkaa. Maaperä on hiekkainen.
Miilu on suuri pyöreähkö kumpare, jonka ympärillä on matala kaivanto. Kohteen sisämitat ovat 11,5 m x 12,6 m x 0,8 m ja ympäryskaivannon leveys noin 1,8 m ja syvyys 0,6 m. Miilun päällä on havaittavissa hevosenkengän muotoinen kumpare. Miilusta 14 metriä etelään sijaitsee epämääräinen loivareunainen kuoppa.

Sudenkuopanmäki 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee loivasti länteen avautuvan terassin päällä, muinaismeren taskussa. Puusto on harvaa mäntyvaltaista metsää, jossa kasvaa yksittäisiä kuusia. Aluskasvillisuus on sammalta, puolukkaa ja mustikkaa. Maaperä on hiekkainen.
Rakenteen eteläpäässä on kivikasa, jossa on uunisyvennys eli kuilu. Kivikasan edessä on kaivanto, mikä on noin 3 metriä pitkä ja se on pohjoispuolelta auki. Kaivanto alkaa eteläpäässä uunista. Etäisyys hiilimiiluun on 7 metriä pohjoiseen. Uunin pesän syvyys on 1,15 m, leveys 0,35 m ja korkeus 0,4 m. Uunin rakenteet ovat melko selvästi nähtävissä. Uuni avautuu pohjoiseen, kohti hiilimiilua U:n muotoisena.

Kohde sijaitsee loivasti länteen avautuvan terassin päällä. Maasto on harvaa mäntyvaltaista metsää, jossa kasvaa yksittäisiä kuusia. Aluskasvillisuus on sammalta, puolukkaa ja mustikkaa. Maaperä on hiekkaista. 50 metrin päässä miilusta, kohti länttä, kulkee kevyenliikenteenväylä.
Hiilimiilun koko 12,7 m x 11,60 x 0,7 m. Miilu on muodoltaan pyöreähkö, ojaa ei ole havaittavissa koko matkalta. Kohteelta on matkaa Sudenkuopanmäki 4:m hiilimiiluun 40 metriä.

Kohde sijaitsee loivasti itäkoilliseen viettävällä rinteellä. Kohteesta on matkaa Vanhalle Tuusulantielle (11556) n. 90–100 m. Puusto on harvaa mäntymetsää. Aluskasvillisuutena on mustikkaa, puolukkaa, kanervaa ja sammalta. Maaperä on hiekkaa. Vanhan Tuusulantien ja kohteen välissä (noin puolivälissä) on moderneja hiekkakuoppia. Kohteesta on noin 20 m polulle, joka kulkee kohteen länsipuolella.
Hiilimiilun koko 7,6 m x 6,35 m x 0,4 m. Muodoltaan miilu on pyöreähkö kumpare. Miilua ympäröivän ojan leveys on noin 1,7 m. Ojaa ei ole nähtävissä koko miilun ympärillä.

Vitkälla 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Sijainti ja maasto:
Kohde sijaitsee n. 470 m Tuusulanväylän ja Vanhan Tuusulantien risteyksestä länteen. Noin 7 m kohteen länsipuolella kulkee pieni metsäpolku. Kohde on etelään viettävällä rinteellä, jolla kasvaa kuusimetsää. Lännessä polun toisella puolella on kuusikossa nuorta koivua kasvava aukko. Maaperä kohteella on hiesua.
Kohteella on neljä tervahautaa, jotka ovat n. 1 m x 2,5 m kokoisia ja 50 cm syviä rännihautoja. Haudat sijaitsevat maastossa rinteensuuntaisesti n. 2 metrin etäisyydellä toisistaan.

Vitkälla 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Sijainti ja maasto:
Kohde sijaitsee n. 440 m Tuusulanväylän ja Vanhan Tuusulantien risteyksestä luoteeseen ja 300 m Kurjentien ja Peurantien risteyksestä länteen. Maasto laskee loivasti pohjoisluoteeseen kohti puroa, joka kiertää alueen itä- ja pohjoispuolitse. Alueella kasvaa kuusivaltaista metsää ja maaperä on silttiä.
Hiilimiilu sijaitsee n. 10 m tien pohjoispuolella ja on kooltaan n. 4,5 m x 6,5 m. Miilua kiertää n. 20 cm syvä oja, jonka pohjasta mitattuna miilun korkeus on 35 cm. Alempana rinteessä n. 40 m hiilimiilusta luoteeseen, polun länsipuolella on 2 tervahautaa, jotka ovat n. 2,5 m x 1 m kokoisia ja 30 cm syviä rännihautoja, sekä niiden vieressä 2 pienempää n. 1 m x 1 m kokoista 30 cm syvää kuoppaa. Haudat ja kuopat ovat luoteeseen laskevassa rinteessä, jonka alla kulkee puro. Tien eteläpuolella, n. 40 m hiilimiilusta kaakkoon on todennäköisesti miiluun liittyvä väliaikaisen asumuksen pohja, joka koostuu n. 5,20 m x 4,70 m kokoisesta ja 50 cm korkeasta U:n muotoisesta vallista sekä sen ympärillä olevista n. 10–20 cm syvistä kuopista. Vallin eteläreunassa on havaittavissa kivirakenne, joka on suurelta osin turpeen peitossa. Vuoden 2022 tarkastuksessa em. rakenne arvioitiin todennäköisemmin tervahaudaksi tai hiilimiiluksi kuin asumuksen jäännökseksi. Toisena inventointipäivänä havaittiin n. 80 m hiilimiilusta itään metsätien varrelta neljä neliskanttista n. 2,5 x 1 m x 50 cm kokoista kuoppaa. Kuopat sijaitsevat tien eteläpuolella poikittain tiehen nähden, rinteen suunnassa, ja ensimmäiseltä kuopalta on n. 20 m seuraaville kuopille, jotka ovat n. 5 m välein. Viimeisen kuopan itäpuolella n. 5 m päässä kulkee puro. Kuoppien maaperä ei kairatessa eronnut ympäröivästä maastosta.

Vävars 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee tasaisella maalla NE - SW suuntaisen hietaharjanteen päällä. Kohteen lävitse kulkee luode-kaakko -suuntainen polku. Maaperä kohteella on hietaa. Kohteen ympäristössä maassa on jonkin verran kiviä, mutta tervahautojen läheisyydessä kiviä esiintyy selvästi vähemmän. Kasvillisuus kohteen ympärillä on mäntyvaltaista sekametsää.
Kohteelta havaittiin 7 rännihauta-tyyppistä tervahautaa. Haudat erottuvat maastosta keskimäärin noin 2,5 x 1,5 m kokoisina 30–70 cm syvinä kuoppina, joita ympäröi matala maavalli. Tervahautojen pituusakselit olivat pääasiassa koillinen-lounas ja luode-kaakko -suuntaisia. Yhden tervahaudan pohjalle tehdystä kairauksesta havaittiin pintaturpeen alta noin 15 senttiä paksu hiiltä sisältävä kerros. Hiiltä sisältävän kerroksen alta havaittiin merkkejä huuhtoutumiskerroksen muodostumisesta. Havaittujen rännihautojen lisäksi kohteella on muutamia hieman epäselviä pitkänomaisia painanteita, jotka saattavat myös olla rännihautoja.

Taka-Pohjakka (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee pohjoiseen viettävällä rinteellä, n. 10 m etelään nimettömältä hiekkatieltä. Hiekkatie erkanee Pohjakkaankujalta osoitteeseen Pohjakkaankuja 170 kohdalta (Karttapaikka), risteykseen kohteelta on matkaa n. 30 m koilliseen. Kasvillisuus kohteen ympärillä on kuusivaltaista sekametsää.
Kohde koostuu seitsemästä pitkulaisesta painanteesta, jotka sijaitsevan melko tiiviissä tyhmässä n. 20 m. pituisella alueella. Painanteet ovat keskimärin 3 m x 1 m kokoisia, n. 50–80 cm syvyisiä ja niiden pituusakseli on vaste korkeuskäyriä. Muutamien painanteiden ympärillä on havaittavissa hieman vallia, lisäksi lähistöllä on joitain epäselviä kuopanteita. Todennäköisesti painanteet ovat ns. rännihautoja, tosin asiaa ei ole varmistettu koepistojen tai kairausten avulla.

Ön (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Harjanteen pohjoisosan tasaisen laen itäreunalla, asuinrakennuksesta 90 m poh-
joiseen on 12 pienen kiviröykkiön ryhmä. Muutama röykkiö on itään laskevan rin-
teen yläosassa, loput tasanteella. Röykkiöt ovat 20 x 20 m laajuisen alueen sisällä.
Röykkiöt vaihtelevat kooltaan vajaan metrin halkaisijaltaan puolentoista metri hal-
kaisijaan ja korkeudeltaan ne ovat puolen metrisiä. Röykkiöiden kivet ovat osin
sammalpeitteisiä. Kyseessä lienevät kaskeen tehdyn pienen pellon raivausröykki-
öistä. Niiden ikä ei ole tiedossa, kuitenkin arviolta yli 100 vuotiaita. Paikka on kuu-
sivaltaista metsää.
Röykkiöryhmän länsipuolella on vanha maanottoalue, josta pintamaata joskus kuorittu pois. Sen länsireunalla on 10 m pitkä kivikasa, kivet ovat ladottuja, sekä myös pohjoisreunalla raivauskivikkorivi. Matalampi kivirivi (raivauskivikkoa) myös röykkiöryhmän länsikupeessa, maanottopaikan itäreunalla.
Näiden länsipuolella, kalliopohjalla on erillinen röykkiö ja muita hieman suurempi.

Kläppudden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Löytöpaikka on Hangon troolarisataman ulkopuolella, Kläppuddenin kärjen eteläpuolella noin 30 metrin päässä rannasta. Syvyys on noin kaksi metriä.
Kyseessä on hiekkaan hautautunut puurunkoisen aluksen hylky, jonka päämitat ovat noin 20 x 6 metriä. Hylystä on näkyvissä kaarien päitä. Kaaret ovat noin 20 cm paksuja ja kaarissa on havaittavissa kupari- ja rautapultteja. Hylky on siten hajonnut, että ei voida varmuudella sanoa kumpi pää on keula ja kumpi perä.
Hylyn kuntoon ja hylyllä sukeltamiseen vaikuttaa lähellä kulkeva laivaliikenne.

Susisaari Varvilahden patorakenne (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Susisaaren pohjoisosassa, Varvilahden etelärannassa vesirajassa, pääosin kuivalla maalla, isomman telakka-altaan pohjoispuolella.
Paikalla on rannan suuntainen hirsirakenne, jonka sisällä on ollut hiekkaa ja kiviä. Rakenteen laajuus on noin 19,5 x 8,5 metriä, ja se muodostuu neljästä rinnakkaisesta hirsiarkkurivistä. Rakenne on tehty salvoamalla pyöreistä hirsistä, jotka on kiinnitetty toisiinsa metallinauloilla. Rakennetta dokumentoitiin 2009, koska sen päälle rakennettiin laituri Suomenlinnan hoitokunnan työnä hyödyntäen vanhoja rakenteita osittain. Vanhoja rakenteita jäi uuden rakenteen alle. Dokumentoinnissa havaittiin, että rakenteen ylimmät osat salmen puoleisesta lyhyestä sivusta olivat tuhoutuneet aiemmassa ruoppauksessa.
Hirsipato on rakennettu Suomenlinnan venäläisaikana 1917. Pato oli osa suurtelakkahanketta, jonka tarkoituksena oli eristää Tykistölahti merestä. Poliittisten levottomuuksien vuoksi rakennustyö keskeytettiin. Hanketta pidettiin vireillä vielä Suomen itsenäistymisen jälkeen, kunnes se hylättiin vanhentuneena vuonna 1919. Padosta on olemassa 1918 otettu valokuva (Helsingin kaupunginmuseon kuva-arkisto, nro 2465).

Meijerfelt 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Tulliniemen itäpuolella Länsisataman edustalla Meijerfeltin luotojen länsipuolella.
Puurunkoisen aluksen hylyn osia laajahkolla alueella. Aluksen noin 22 metriä pitkä pohjaosa on rinteen juurella noin 22-27 metrin syvyydessä. Aluksen kyljenkappaleita (3 kpl) on rinteen päällä noin 9 metrin syvyydessä. Irrallisia rakenneosia on pohjaosan ja kyljenkappaleiden välisellä alueella.
Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1995. Kohteelle on tehty tarkastussukellus 2021. Hylkyalue on rajattu suuntaa antavasti 2021 sukelluksen perusteella.

Östergårdsharun 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen luoteispuolella Hangonkylästä noin 5 kilometriä länsiluoteeseen Östergårdsharunin pohjoispuolella kivi- ja kalliopohjalla.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä ja leveys 7 metriä. Aluksesta on jäljellä pohjakaaret ja laudoitusta. Kansirakenteiden osia on sortuneena hylyn päälle. Hylky makaa kallistuneena oikealle (?) kyljelleen. Perä on matalammalla ja keulaosa syvemmällä. Perä- ja keularanka ovat pystyssä.
Hylyn oletetaan olevan kaljaasi Suomi, joka upposi 16.8.1911 ollessaan romurautalastissa matkalla Helsingistä Taalintehtaalle.

Karvasbacka (Karvasmäki) Jorv (Asuinpaikat)
Historiallinen; Glimsinjokilaakson vastakkaisilla rinteillä sijaitsevat Bembölen ja Karvasbackan kylät viljelysaukeineen muodostavat laajan, yhtenäisen kulttuurimaisemakokonaisuuden. Karvasbackan kylä on perustettu viimeistään 1300-luvulla, ja vuoden 1540 maakirjan mukaan kylässä oli neljä taloa (Ers sekä siihen liitetty talo, Glims ja Jorv). Kylän alkuperäinen kylätontti on sijainnut joko Glimsin tai Ersin luona. Keskiaikainen Jorvin talon sijaitsi hieman erillään, nykyisten Jorvin sairaalarakennusten lounaispuolella.
Glimsin alueella toimii nykyisin Espoon kaupunginmuseon omistama Glimsin talomuseo ja se muodostaa talousrakennuksineen yhdessä Ersin kanssa erittäin hyvin säilyneen historiallisen kyläkokonaisuuden. Paikalla on mitä ilmeisimmin säilynyt myös keskiaikaista asutuskerrostumaa. Jorvin sairalan alueen lounaisosassa on tehty 2012 kenttätutkimuksia. Kartta-analyysin ja kenttätutkimusten mukaan 1700-luvun ja 1800-luvun alun Karvasmäen kylän Jorvin (Jorf) talotontti paikantui tutkimusalueen luoteispuolelle, Glimsintien kohdalle.

Ratila (1000020449) (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1500-luvun lopulla autioitunut kylänpaikka.
Jussila 2014:
Ratila mainitaan Tarttilan yhteydessä 1540-50 luvuilla ja omana kylänä - yksittäis-talona - 1560-luvulta alkaen vuoteen 1609 kunnes 1611 mainitaan autiotilana: ”Ödes jordh”. V 1776 Oravalan isojakokartalle tontti on merkitty "Ratila gammalt Ödes Hemman". Tontti siten autiona 1600-l alusta ja edelleen. V.1958 kartalla tonttimaan länsilaidalle on merkitty ulkorakennus, aiemmissa kartoissa tonttimaa tyhjänä.

Pirunkorpi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Vanhan Tuusulantien (11556) ja siitä risteävän hiekkatien (Isokorventien) risteyksestä n. 300 m itään. Kohde jää Isokorventien ja siitä etelään risteävän peruskarttaan merkityn leveän polun länsipuolelle. Kohteesta suoraan pohjoiseen n. 10 metrin päässä sijaitsee halkaisijaltaan 3 metriä ja korkeudeltaan 2 metrinen siirtolohkare. Kohteesta luoteeseen n. 10 metriä sijaitsevan polun ja Isokorventien risteyksessä on professorille omistettu muistokivi. Alue on mäntyä ja kuusta kasvavaa hiekkakangasta.
Noin 5 metriä Isokorventiestä etelään sijaitsee noin 6 metriä halkaisijaltaan ja noin 70 cm syvä tervahauta. Tervahaudan idän- ja etelänpuoleinen valli oli hieman korkeampi. Painanteeseen tehtiin kaksi noin 50 cm syvyistä koepistoa, toinen valliin ja toinen painanteen keskelle. Ensimmäisestä koepistoissa turpeen alla oli alkava huuhtoutumiskerros, jonka jälkeen selkeitä noin 10 cm paksuja tumman punaruskean ja vaalean hiekan kerroksia. Painanteen keskikohtaan tehdystä pistosta näkyi alkava huuhtoutumiskerros, noin 5 cm paksuinen punaruskea hiekka, jonka alla noin 7 cm paksuinen nokikerros pohjamaan päällä.

Sliparberg (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallioalueen luoteislaidalla n. 60 metrin korkeudella merenpintaan nähden, ei aivan kallion korkimmalla kohdalla, on pienistä (n. 20 cm keskimääräin halkaisjaltaan olevista) terväkulmaisista kivistä ladottu kehämäinen rakenne. Rakenne on pohjois-eteläsuuntainen ja noin 4 metriä pitkä ja 2-2,5 metriä leveä. Kiviä on yhdessä ja paikoitellen kahdessa kerroksessa. Kivien alla on maata, mutta aivan kehän keskellä on tyhjä alue. Paikoitellen rakenteen alueella on pensaita,
Voisi muotonsa perusteella olla pienen rakennuksen pohja, mutta paikka on rakennukselle jokseenkin outo. Ympäristössä kasvaa haapoja, kuusia ja katajia.

Lekarberget SW (Taide)
Historiallinen; Kalliolla aivan meren rannassa kalliopiirroksia, joissa kirjoitusta ja numeroita mm. näkyy vuosiluku 1763 (?). Piiroksia on veden rajaan ulottuvalla matalalla kalliopaljastumalla n. 30 metrin matkalla siellä täällä harvakseen. Vedenrajaan noin 15 metriä matkaa eteläsimmistä. Piirrokset eivät olleet kovin hyvin näkyvissä käyntipäivän valaistuksessa, mutta ne ovat silti selviä piirroksia.
Samalla paikalla on kaksi rajamerkkiä, joista vanhempi on tehty vuonna 1722 ja uudempi 1900-luvun alussa. Vanhempi merkki on hakattu samaan kallioon, jossa on piirrokset, mutta näistä vähän kaakkoon (N / lat: 6 700 144 E / lon:459 746). rajamerkin alapuolella on hakattu kirjaimet D.I.B. G. F. E. 1900-luvun alun rajalinjassa on kaksi linjassa olevaa merkkiä kivissä. ( itäisempi piste N / lat:6 700 146 E / lon:459 744 läntisempi piste N / lat: 6 700 142 E / lon 459 736).

Systrarna itäpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen itäpuolella Systrarna itäisemmän saaren lähellä noin 20 metriä rantakalliosta itään noin 15 metrin syvyydessä.
Paikalla on puurunkoisen purjealuksen hylky.
Hylky löytyi 1978. Tuolloin vihjeen hylyn sijainnista antoi paikallinen kalastaja, jonka isä oli ollut luotsi. Luotsin kertoman mukaan kyseessä on hollantilainen 1911 haaksirikkoutunut kauppalaiva. Luotsit olivat saaneet tiedon, että kovassa myrskyssä laiva oli ajanut karille Systrarna itäisemmän luodon luona.

Alisgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvulta peräisin oleva sotilasvirkatalon perustukset ja siihen liittyvien talousrakennusten perustuksia. Sijaitsee pienen ympäristöstään erottuvan mäen laella ja etelään - ja kaakkoon viettävällä rinteellä.
Alisgård sijaitsee Evitskogin kylässä (Övitskog), joka on peräisin keskiajalta. Evitskogissa on ollut 1560-luvulla kahdeksan tilaa ja vanhin sieltä oleva kartta on peräisin 1750-luvulta. Alisin alueella näkyy rakennuksia myös 1700- ja 1800-lukujen vaihdetta kuvaavassa kuninkaankartastossa.
Tarkkuusinventointi 2012: Aliksen tila oli 1600-luvun loppupuolelta lähtien sotilasvirkatalo. Tontilla tiedettiin olevan rakennusten perustuksia jo ennen inventointia. Inventoinnin yhteydessä voitiin todeta että Aliksen tontilla on hyvin säilynyt kivijalka vuodelta 1827 ja osittain romahtanut holvattu kivikellari, joka on 1800-luvun puolessa välissä jälleenrakennettu. Kenttähavaintojen ja arkistolähteiden perusteella arkeologisesti kiinnostavia alueita voisi vielä löytyä Aliksen tontilla kallion juurelta, ja/tai hieman tutkitusta alueesta etelään. Tällä puolella on myös historiallinen tielinjaus havaittavissa. Keskiaikaan liittyvä kerroksia ei löytynyt inventoinnin yhteydessä.

Bäckdal (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sijaitsee pinen kallionyppylän korkeimalla kohdalla. Turpeen peittämä ja maksimissaan noin 40 cm korkea hieman epämääräisen muotinen, mutta kutienkin selvästi ihmisen tekemä kivirakenne. Röykkiön koko on noin 10 x 7 metriä. Rakennelma kuitenkin kapenee itäpäähän. Röykkiön itäpää toisaalt aon selvästi korkeampi kuin sen jokseenkin epäselvä länsipää.

Huhdanmäki (1000011455) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nummelan linja-autoaseman eteläpuolella kohoavan Huhdanmäen itäosaan on Kuninkaankartastossa (lehti 66) merkitty asutusta. Aivan mäen itärinteessä mäen laen rivitalojen ja Porintien välisessä rinteessä kulkevan polun molemmin puolin on useita talonpohjia, kivijalkoja ja mahdollisia kellarikuoppia. Huhdanmäen itärinteen kasvillisuus on melko tiheää ja vesakkoista. Aluetta ei ole kartoitettu tarkemmin, mutta se on rajattu näkyvien kiinteiden rakenteiden perusteella. Huhdanmäen lakialue on lähes täyteen rakennettu.

Pappila (1000020782) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vihdin pappila sijaitsee Vihdin kirkosta eteläkaakkoon kahden mäen välisellä satulamaisella moreeniharjanteella. Mäistä pohjoisempi sijaitsee Vihdin seurakuntakeskuksen kaakkoispuolella ja eteläisempi Pappilanpellon koulun eteläpuolella. Koulun takana sijaitsevalla mäellä kasvaa jaloja lehtipuita kuten tammia ja vaahteroita. Jäännöksiä pappilan vanhemmasta rakennuskannasta on havaittavissa koulun takana olevan mäen koillisrinteessä eli nykyisen pappilan päärakennuksen lounaispuolella metsässä. Alueella on selvästi erottuva suurehko rakennuksenpohja sekä mahdollisia kellarikuoppia. Alueen yli kulkevalla polulla on tiiliä ja laastia.
Muinaisjäännösalue ulottunee mäen juurelta nykyisen pappilan pihamaalle. Rakennuksen perustukset kuulunevat nykyistä 1800-luvulla rakennettua pappilaa vanhempaan rakennusvaiheeseen, sillä vuoden 1778 isojakokartassa (B52 11/3-7) pappila on merkitty nykyistä lännemmäs.

Niuhala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vihdin entisen museon tontilla sekä sen luoteispuolella sijaitsevalla peltorinteellä on vuoden 1765 (KA B52: 11/2) perusteella ollut Niuhalan kylän tonttimaa, jolla on 1500-luvun lopulla sijainnut kolme taloa (Myyri, Liukas ja Kuortila). Inventoinnissa alueelta ei runsaan kasvillisuuden vuoksi havaittu löytöjä tai rakenteita, mutta keskiaikaisen kylätontin kulttuurikerroksia ja/tai rakenteita on voinut säilyä museon pihamaalla sekä peltoalueella.
Kohteen rajausta muutettiin 2024 paikkatieto-ohjelmassa tehdyn kartta-analyysin perusteella. Tonttimaa on ulottunut 1700-luvun lopulla vain Vihdin entisen museon kiinteistön kaakkoisosaan, jossa on ollut rakennuksia vielä 1907 isojaon järjestelykartalla (KA B52:11/16-42). Loppuosa kiinteistöstä on ollut 1700-luvulla peltoa. Kiinteistön länsipuolella on kulkenut ainakin vuoteen 1907 vanha tielinja, joka on nykyisin poistunut käytöstä. 1800-luvun loppupuolella tai ainakin ennen vuotta 1907 Niuhalan tonttimaan halki on rakennettu nykyinen Uudenmaantie, joka on tuhonnut osan tonttimaata. Karttojen perusteella ei voida päätellä, missä tonttimaa on sijainnut 1500-luvulla.

Jöttälä (Jättölä) Kyrsäri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jättölän vanha tonttimaa sijaitsee Enäjärven koillisrannalla peltoaukealta selvästi erottuvan kallioisen mäen juurella. Vanhin kylää kuvaava kartta on vuodelta 1765 (B51 8/1). Kylässä oli 1500-luvulla neljä taloa, joista kaksi autioitui 1600-luvulle tultaessa. Kyrsärin talo lienee sijainnut mäen lounaisreunalla ja siirtynyt nykyiselle paikalleen Lasiruukintien pohjoispuolelle 1800-luvulla. Tilan nimi on nykyisin Körsseri. Keskiaikainen tonttimaa on nykyisin peltona, joten alueella ei voitu toteuttaa peltopoimintaa kesäkuussa.

Jättölä (Jättölä) Seppä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhin Jättölää kuvaava kartta on vuodelta 1765 (B51 8/1). Kylässä oli 1500-luvulla neljä taloa, joista kaksi autioitui 1600-luvulle tultaessa. Jättölän vanha tonttimaa sijaitsee Enäjärven koillisrannalla peltoaukealta selvästi erottuvan kallioisen mäen juurella. Sepän talo lienee sijainnut kallioisen mäen länsipuolella sijaitsevalla mäenharjanteella. Paikalla on nykyisin autioitunut talo ja sen umpeen kasvanut pihapiiri sekä halkopinoja. Tiheän kasvillisuuden vuoksi alueelta ei havaittu maan pinnalle näkyviä rakenteita.

Haapakylä (Hiidenranta) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Haapakylä (Hiidenranta) puolustusvarustukset ovat hävinneet maankäytön yhteydessä lähes täysin. Alueella on kuitenkin osin kallioon louhittua taistelukaivantoa säilyneenä noin 100 metrin matkalta. Kaivanto alkaa Lähderinteentien ja Haapakyläntien risteyksessä olevalta kiintopisteeltä ja päättyy tästä kaakkoon sijaitsevan rivitalon pihaan.

Haapakylä (Hiidenranta IV alue 1) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruutisarventien ja Peltoniementien välisellä mäellä on erittäin syviä kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taisteluhautoja, jotka alkavan mäen pohjoisosasta ja päättyvät mäen eteläpuolella olevien talojen pihaan. Alueella on mahdollisesti kallioon louhittuja miehistösuojia. Kaivannot ovat paikoin melko huonossa kunnossa ja niiden reunalla liikkuminen voi olla vaarallista suuren syvyyden vuoksi.
Kaivannon tarkempi sijainti on merkitty Vihdin kunnan ajantasakaavaan (http://www.vihti.fi/wp-content/uploads/hiidenranta.pdf).

Ison Mustasaaren aallonmurtaja (Kulkuväylät)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Iso Mustasaaren itärannalla.
Iso Mustasaaren itärannalla Suomenlinnan venekerhon satama-allasta rajaa nykyisin kivinen aallonmurtaja. Kyseinen aallonmurtaja on rakennettu vuonna 1982 vanhan hirsikehikkoisen aallonmurtajan päälle. Hirsinen aallonmurtaja oli puolestaan rakennettu 1790-luvulla jo aiemmin upotettujen alusten päälle.
Hirsistä aallonmurtajaa dokumentoitiin ennen vuoden 1982 aallonmurtajan rakentamista. Siitä on säilynyt piirustuksia ja valokuvia, jotka on luetteloitu numerolla MA200919. Nykyisin vanhasta aallonmurtajasta on vielä nähtävillä yksittäisiä hirsiä kivisen aallonmurtajan alla.

Stora Ångestö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoon saaristossa Stora Ångestön ja Lilla Ångestön välisen salmen pohjoisrannassa 2 - 3 metrin syvyydessä ja noin 10 metrin päässä Stora Ångestön rantaviivasta.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 19 metriä ja leveys noin 7 metriä. Aluksesta on jäljellä köli ja kaaria, joiden vahvuus on noin 20 x 20 cm. Kaarien väli on 40 cm. Hylkyrakenteiden joukossa on havaittavissa yksi polvi, kylkilaudoitusta sekä mahdollinen peräranka, joka on pystyssä 60 - 70 cm:n korkuisena. Osa peräsintä on rangassa kiinni. Läheisen venepoijun kettinki on hylkyrakenteiden päällä.
Sukeltajaryhmä Timo Palin, Olavi Mäkinen ja Raimo Turunen teki tarkistussukelluksen hylylle kesällä 2012.

Mulby (Muulo) Niss (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Mulbyn kylässä oli viisi taloa. Yksi kantataloista oli autio jo 1500-luvulla, muiden talojen nimet olivat: Niss, Petas, Hinds ja Jupp. Mulbyn kylätontti on sijainnut entisen Nissin talon luona nykyisen Kauklahdenväylän ja Åminnenrannan risteyksen tuntumassa. Paikalla on nykyisin omakotitalonpihaa, puutarhaa ja teiden välissä joutomaata. Kohteella on mahdollisesti säilynyt keskiaikaista asutuskerrostumaa.

Isosuo (1000021077) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteet sijoittuvat Sorlammelta lsosuolle kulkevan kävelytien varrelle. Kaksi miilua sijaitsee harjanteella noin 50 metriä länteen paikasta, jossa etelä-pohjoinen -suuntainen tiestä haarautuu itään suuntautuva polku. Kuopat sijaitsevat kävelytien itäpuolella, miiluista koilliseen.

Märlam (Meerlampi) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Meerlammen luoteispuolella Lakeasuolta Meerlammelle laskevan puron varrella puron koillispuolella. Kohde on puron törmän päällä noin 10 metrin päässä purosta. Kohde on mahdollisesti joko hiilimiilu tai tervahauta. Pyöreähköä kumpua ympäröi vallihautamainen kuopparivistö, jonka kasvillisuuden peittämiä kuoppia on vaikea havaita. Kummun keskellä on painauma, johon kaivetusta koekuopasta ei ollut tehtävissä havaintoja. Reunavalliin kaivetusta kuopasta todettiin, että alkuperäisen maanpinnan päältä erottui selkeästi 60 cm paksu hiilikerros.

Sahaoja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nuuksion Pitkäjärven pohjoispäästä länsi-luoteeseen. Kohde on Jäniskalliolta 600 m linnuntietä lounaasen ja Brobackan kylästä 1200 m luoteeseen. Sahaojan löytöpaikka on kynnetty ja äestetty savipelto. Pellolta löytyi kvartsi-iskoksia ja kvartsiydin (KM 39250:1-2) sekä 1700-1900 luvuille ajoittuvaa historiallisen ajan aineistoa. Maa on hiekkaista saven sekaista maata. Pellolla on kaksi rantaterassia, jotka ovat luoteis-kaakkosuuntaiset.

Pohjoinen Kotka (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoon sisäsaaristossa Skatafjärdenillä Jacobramsjö -saaren itäkärjen kaakkoispuolella.
Kyseessä on puurunkoisen järeätekoisen aluksen hylky, jonka kyljet ovat romahtaneet alas sivuille. Kokonaisuuden päämitat ovat noin 30 x 18 metriä. Hylyn rakenneosat nousevat pohjasta 2 - 2,5 metriä. Hylyn osia löytyy merenpohjasta erityisesti sen länsipuolelta noin 20 metrin laajuiselta alueelta.
Hylky on mahdollisesti venäläinen linjalaiva Severnyj Oriel eli Pohjoinen Kotka, joka oli rakennettu Arkangelissa vuosina 1786-87. Näin on olettanut muun muassa Harry Alopaeus, joka sukelsi hylyllä jo 1960-luvulla. Alus oli 160 jalkaa pitkä ja 44 jalkaa leveä. Syväys oli 19 jalkaa. Varustukseen kuului 66 tykkiä. Kapteenina oli F. Palicin. Alus ajoi karille syyskuussa 1789 Barösundin taistelun alkuvaiheessa Kustaa III:n sodassa. Alus oli neljä päivää pinnalla ennen uppoamistaan. Venäläiset sytyttivät aluksen palamaan vetäytymisensä yhteydessä.
Hylystä on olemassa joitakin luonnospiirroksia (Museoviraston arkisto). 1990-luvulla hylyllä tehtiin joitakin tarkastussukelluksia. Hylkyä on kuvannut sukellusseura H2O vuonna 2001. Hylkykokonaisuuden laajuudesta ei ole tarkkaa tietoa; ei ole kartoitettu kuinka laajalti hylystä irronneita rakenneosia sijaitsee. Inkoon sisäsaariston 2012 (ARK-sukellus) arkeologiseen vedenalaisinventointiin liittyneessä viistokaikukartoituksessa (FCG Oy) havaittiin Jakobramsjö -saaren kaakkois- ja eteläpuolella laajalla alueella hylyn osia, jotka voivat liittyä Barösundin meritaisteluun.

Helfwetin Kattila (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Helfwetin Kattila on vanha Vihdin ja Espoon välisen rajan rajamerkki, joka mainitaan mm. Espoon Pitäjänkartassa vuodelta 1750. Kyseessä on hiidenkirnu, jonka halkaisija on 0,43 m ja sen syvyys on 0,5 m. Se sijaitsee 130 m koilliseen polkua pitkin Kattilantiestä. Kohteen löytämistä helpottaa tienpientareella oleva tienviitta, joka opastaa kirnulle. Kohde sijaitsee Högbackasta 1200 m luoteeseen linnuntietä. Hiidenkirnu sijaitsee kalliolla, ja maa kohoaakin loivasti ylöspäin tieltä n. 15
m. Kasvillisuus kohteella on kuusimetsää, maasto on kalliota ja humuksen sekaista hietaa kallioiden nyppylöiden välissä.

Kalattomanlampi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kalattomanlammen kohde muodostuu hiilimiilusta/tervahaudasta ja kuopasta. liman lisätutkimuksia on vaikea määrittää, onko kyseessä hiilimiilu vai ympärikaivettu tervahauta. Kohde sijaitsee Liukoin järvestä karkeasti itä-koilliseen 500 m.

Riitakaskensuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsässä itä-länsisuuntaisessa rinteessä, ja sinne johtaa peruskarttaan merkitty polku, joka päättyy niin ikään peruskarttaan merkitylle tervahaudalle. Tervahauta sijaitsee rinteessä 80 metrin korkeuskäyrällä polun päässä lähellä Riitakaskensuota. Suppilonmuotoista kuoppaa ympäröivät korkeudeltaan 1-4 metriä korkeat vallit. Suppilomaisen haudan keskeltä kulkee länteen kouru, joka leikkaa läpi lännenpuoleisista valleista.

Itäsatama länsiosa (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Itäsataman länsireunassa ns. armeijan laiturin lähellä sen eteläpuolella rannan tuntumassa 1 - 3 metrin syvyydessä. Pohja on hiekkaa.
Paikalla on puurunkoisen aluksen osittain pohjasedimenttiin peittynyt hylky. Hylky makaa rannan suuntaisesti ja näkyvissä on laitalautoja ja kaaria. Kirkkaan veden aikana hylky on pinnalta käsin havaittavissa. Hylyn rannan puoleinen kylki on hyvin lähellä rantakalliota ja ulompi kylki on painuneena pohjasedimenttiin. Keula ja perä ovat täysin hajonneet. Hylyn päällä on moderni kaapeli ja putki. Löytökokonaisuuden laajuudeksi arvioitiin toukokuussa 2012 tehdyn tarkastuskäynnin yhteydessä 8 - 3 metriä. Hylyn taustaa ja ajoitusta ei tunneta.

Skämmö 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoon Kyrkfjärdenin edustalla olevan Skämmö -saaren länsipuolella noin 120 metrin etäisyydellä rannasta, saaren keskivaiheilla olevasta länteen osoittavasta niemenkärjestä etelään tasaisella pohjalla 5,5 metrin syvyydessä.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 25 metriä ja leveys noin 7 metriä. Hylyn ympärillä on kokonaisuuteen kuuluvia irrallisia rakenneosia siten, että löytökokonaisuuden laajuus on noin 40 x 35 metriä. Hylyn peräranka ja perä nousevat noin 4 metriä pohjasta. Keula on ilmeisesti säilynyt paremminkuin perä. Ankkuripeli ja ankkuri ketjuineen ovat paikoillaan (1980-luvulla). Kansirakenteet ovat hajonneet. Kaarien paksuus on noin 30 x 30 cm ja kylkilautojen leveys noin 30 - 40 cm.
Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1980-luvulla. Sen sijainti tarkistettiin Inkoon sisäsaariston vedenalaisinventoinnin yhteydessä viistokaikuluotaamalla 2012 (ARK-sukellus). Hylkykokonaisuuden laajuutta tarkasteltiin viistokaikuluotausaineistosta 2017 kaasuputkihankkeen valmistelun yhteydessä.

Sumpgrund (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Älgsjö -saaren eteläpuolella ja Orslandetin itäpuolella, Tjäderholm - ja Sumpgrund -saarien välissä Sumpgrundin puolella alle metrin syvyisessä vedessä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky. KOP:n sukeltajat ry sukelsi hylyllä 1983 havaiten, että limisaumaisesta aluksesta on jäljellä noin 15 metriä pitkä kölin osa, useita kaaria sekä leveitä laitalautoja. Hylyllä sukellettiin Inkoon sisäsaariston vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2012 (ARK-sukellus), jolloin hylyn sijainti voitiin todeta, mutta hylyn jäänteet eivät olleet visuaalisesti havainnoitavissa: hylky oli kokonaan mudan ja vesikasvillisuuden peittämä. Käsin tunnustelemalla todettiin kylkilankku ja hylyn päällä pituussuunnassa makaava pyöröpuu.

Kullö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoon kirkolta noin 4,5 km kaakkoon Kullö -saaren pohjoisrannan luona 1,5 - 2 metrin syvyisessä vedessä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä ja leveys noin 5 metriä. 2012 otetun viistokaikukuvan perusteella hylystä on jäljellä ruotomainen pohjaosa pohjatukkineen ja kaarineen. Noin 15 metrin etäisyydellä hylystä itään noin 2,5 metrin syvyydessä on pitkä puu, joka saattaa liittyä aluksen takilaan.
1980-luvulla KOP:n sukeltajat ry havainnoi hylkyä. Tehtyjen havaintojen mukaan alus on ollut rakenteeltaan limisaumainen. Rakennusmateriaalina on ollut mänty. Laitalautojen välit on tiivistetty eläimenkarvarivetyksellä. Hylyn peräosassa vasemmalla puolella on havaittavissa hiiltä ja punatiiliä. Sukellusseuran oletus oli, että hylky olisi vuonna 1844 uponnut purjelaiva Neptun.
Hylyn sijainti tarkistettiin 2012 Inkoon sisäsaariston vedenalaisinventoinnin yhteydessä viistokaikuluotaamalla (ARK-sukellus).

Själö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on (Stora) Själön etelä-kaakkoisrannalla, noin 5 -10 metriä rannasta matalassa vedessä, pienen lahdelman kohdalla. Pohja on soraa ja kalliota.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka näkyy tyynellä säällä pinnalta käsin. Hylyn pituus on noin 20 metriä. Hylyn järeitä puisia osia on levinneenä pohjaan 0,5 - 2 metrin syvyydessä lähellä rantaa. On havaittavissa kölipuu, kaksoiskaaria, pohjatukkeja, mahdollisia kansipalkkeja, peräranka ja perärangan polvi. Kylkilankkujen leveys on noin 25 cm. Hylystä tehtiin sukeltamalla havaintoja Inkoon sisäsaariston vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2012 (ARK-sukellus).
Meriarkeologi Harry Alopeaus sukelsi hylyllä 1993. Hän oletti aluksen olleen muodoltaan laatikkomainen ja tasapohjainen, ja rakenteeltaan tasasaumainen.

Ehrs (1000000045) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Syyskuussa vuonna 2002 suoritetun inventointikurssin yhteydessä löytynyt kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Rankilan kylässä, Ingarskilaån uomasta 700-800 m pohjoiseen sijaitsevan peltoalueen pohjoisreunassa kohoavalla terassilla ja rinteessä. Arvioitu laajuus on 100x230 m luokkaa. Löytöinä on myöhemmän kivikauden keramikkaa, ainakin nuora- ja Kiukaiskeramiikkaa, kiviesineitä ja -iskoksia, piiesine ja -iskos, kvartsiesineitä ja -iskoksia.
Paikalla käytäessä oli pelto kynnettynä mutta kynnös oli melko tuore eikä sade ollut sitä "pessyt". Paikalla on rinne 20–25 m korkeustasojen välillä. Sen yläpuolella rinne loivenee lähes tasanteeksi ja alapuolella tasaiseksi pelloksi. Maaperä on ylärinteessä hiekkaa ja alarinteessä se vaihettuu siltiksi ollessa alapuolisella peltotasanteella lähes savea ja varsin kosteaa maaperää. Kaakossa maaperä muuttuu hienoaineksisemmaksi ja moreeniksi myös peltorinteen yläosissa.
Koska kynnös oli melko tuore, oli löytöhavaintoja hyvin hankala saada. Putkilinjan alue liepeineen katsottiin erittäin tarkasti ja muuta aluetta viitteellisemmin. Peltorinteen alaosasta - vielä rinteestä - löytyi pari kvartsi-iskosta alueen keskiosasta noin 21–22 m korkeustasoilta. Alueen kaakkoisosassa, missä rinne kääntyy pohjoiseen eli itään viettäväksi ja alaosiltaan loivemmaksi ja missä maaperä vaihettuu moreeniksi, löytyi rinteestä n. 22,5 - 25 m korkeusväliltä useampi kvartsi-iskos, kyseisen tason alapuolelta ei mitään havaintoja todella tarkasta havainnoinnista huolimatta. On ilmeistä että rinteen alaosan kvartsit ovat valuneet paikalle ylempää. Topografisten havaintojen mukaan - jos vielä oletetaan muinaisrantatörmän loiventuneen pitkäaikaisen kyntämisen seurauksena - asuinpaikka sijoittuisi n. 23–26 m tasoille, ei alle 22 m tasolle, missä maaperä jo saveksista, liejuista ja kosteaa.
Asuinpaikan lounaisrajaus on epäselvä. Samoin kaakkoisraja, kaakkoisosasta pohjoiseen tien hieman pohjoispuolelle n. 25 m tasossa on epäselvä. Tien eteläpuolella ei asuinpaikkaa kuitenkaan ole - mitään ei siellä havaittu. Tien pohjoispuolista loivaa peltorinnettä ei tarkemmin voitu havainnoida, koska se nurmella. Maaperä siellä kuitenkin jo hienoaineksista moreenia, joten oletus on, että asuinpaikka ei ulottuisi tien pohjoispuolelle sen kaakkoispäässä. Täysin varmaa se ei kuitenkaan ole.

Rantakylä (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Kilpilahdessa Nesteen omistamalla alueella Rilaxbergetillä Rantakyläntien pohjoispuolisella kalliolla. Röykkiö on selvästi rajamerkki, vaikka sitä ei vuoden 2012 inventoinnissa sellaiseksi tunnistettu. Rajamerkki koostuu erikokoisista kivistä, osa on melko kookkaita, suurin noin 70x70 cm. Kivet muodostavat päistään kapenevan keon, joka on rajan suuntainen. Kyseessä on Skölvikin ja Kulloon kylien välinen rajamerkki, joka on peräisin luultavasti jo keskiajalta.

Nissbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1.

Brynickbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lepinjärven (Läppträsket) eteläosassa järven itärannalla Sutarkullan tilalta Brynikbackan tilan kautta Snobberin tilalle vievän tien varrella Brynikbackan tilasta 210 metriä koilliseen. Se sijoittuu kallioisen ja metsäisen ylävän alueen eteläosassa olevalla loivasti etelään ja kaakkoon viettävälle metsäiselle rinteelle.
Kohteessa on erilaisia ja eri-ikäisiä kiviröykkiöitä, muita kiveyksiä ja rakennuksenperustuksia. Eteläinen osa on keskeistä asuinpaikka-aluetta, jossa on yksi varma ja yksi mahdollinen rakennuksenperustus, ”piha-alue” sitä osittain rajaavine kiviriveineen, viljelyskiviröykkiöitä, joitakin epämääräisiä kivilatomuksia tai -kasoja ja vanhaa peltoa ojineen. Alueen läpi vie etelässä vanha tie, joka on kulunut paikoin melko syväksi solatieksi.
Eteläisin kärki on pieni avokallio, johon yhdistyy kivin reunustettu terassoitu tasanne tai vanha kulkureitti ja jolla on epämääräisiä kiveyksiä. Pohjoisimmassa osassa on joitakin epämääräisiä kivikasoja ja mahdollisesti rakennuksenperustus.
Läntisessä osassa on muutamia erilaisia kivikasoja ja kiveyksiä, jotka nykymuodossaan ovat viljelyskivikasoja. Paikalta avautuu maisema Lepinjärvelle ja se sopisi myös rautakautisen hautalatomuksen paikaksi. Nykyisten kivikasojen muodosta sellaista ei pystytty kuitenkaan havaitsemaan. Alueesta länteen järven toisella puolella sijaitsevat Själdbergetin ja Brobackan kiinteät muinaisjäännökset, joissa on nelisivuisia hautalatomuksia samalla 20 m mpy korkeudella ja joihin paikalta on voinut olla näkö-yhteys menneisyydessä.
Vuonna 1560 kohteen taloluku on yksi. Asutusta on myös 1600-luvulla ja siitä eteenpäin. 1700-luvun alun ja puolenvälin jälkeisellä kartalla Brynickbackan asutus sijaitsee tarkastetulla alueella. Kuninkaan kartastoon Etelä-Suomesta 1776-1805 mukaan Brynickbackan nimeen liittyvää asutusta näyttäisi olevan sekä tarkastetulla alueella että nykyisin asutulla Brynikbackan mäellä. Pitäjänkartastolla asutulta vaikuttaa vain tarkastettu alue. 1800-luvun jälkipuoliskolla tehdyllä venäläisellä topografikartalla ja 1900-luvun peruskartoilla vain nykyinen Brynikbackan tilan mäki on asuttu.
Yhteenvetona voi todeta, että kohde on ilmeisesti keskiaikainen tai viimeistään 1500-luvulta käytössä ollut asuinpaikka. Tarkempi asian varmistaminen edellyttää arkeologisia kaivaustutkimuksia. 1700-luvun kartalla kuvatut pellot ja niityt ja niiden suhde asutuspaikkaan viittaavat kuitenkin siihen, että asutus on vanhaa ja vakiintunutta kohteessa. Asuinpaikka on jäänyt käytöstä 1800-luvun puolivälin jälkeen ja asutus on vakiintunut nykyisen Brynikbackan tilan paikalle. Vanha tie on jäänyt käytöstä vuoden 1982 jälkeen ennen vuotta 1990.

Prålsbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. 1409 Olof Prall (FMU 1293).
Kohteen itäpuolinen vanhoille kartoille merkitty osa on edelleen käytössä. Aluerajaus ja koordinaattipiste on autioituneen tonttimaan kohdalle. Autiotonttia ei ole merkitty millekään historialliselle kartalle. Autiotontilla on terrassoitu alue sekä ainakin yksi selvä tulisijan paikka.
Kohteen koordinaatti osoittaa kohtaan, missä vanhoilla kartoilla (mm. 1702, 1764) ei ole mitään. Mutta v. 1770/1848 kartalla (nro 72) on yksi ilmeisesti ulkorakennus muinaisjäännökseksi merkityn alueen pohjoisosassa ja v. 1872 kartalla on (ulko-) rakennus kaakkoisnurkassa.
Tämän kylän länsipuoleinen osa on erotettu tässä omaksi kohteekseen Prålsbacka W ja vanhoilta kartoilta paikannettavissa olevat, mäen itäosassa sijaitsevat erilliset tonttimaat omiksi kohteeksi (nro 254, 255, Prålsbacka by 1 ja 2). Ei ole tiedossa millä perusteella tämä paikka merkitty "autioituneeksi tonttimaaksi" ja siten muinaisjäännösluokituksen perustelut eivät ole tiedossa. Muinaisjäännösrajaus muinaisjäännösrekisteristä, johon se merkitty v. 2017.

Kopparnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Tontti autio.
Tontti tarkastettu ja rajattu 2017.

Palojärvi (1000021627) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 6. 1540 utbysmän 0,58 mk.1619: Palojärvi (1 talo) ja Palojoki (2 taloa).
Jussila 2014:
Palojärven rustholli, tonttimaan paikannus v. 1741 toimituskartalta. Pitäjänkartalla 1840 tontilla on kaksi taloa. Tonttimaan pohjois- ja koillisosassa, tien varsilla on rakentamatonta, puistomaista maastoa joka voisi olla muinaisjäännöstä. Koillisosa muinaisjäännöstä muu kulttuuriperintökohdetta.

Karskog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karskogin talot ovat sijainneet vuoden 1704 maakirjakartan ja Kuninkaan kartaston mukaan Byträskin pohjoispuolella olevan pohjois-etelä-suuntaisen harjanteen molemmissa päissä. Asutus on pysynyt samoilla paikoilla näihin päiviin asti. Nykyisessä peruskartassa pohjoispäässä on SIgfridsin tila ja eteläpäässä Anta ja Finnäs. Harjannetta pitkin kulkee Karskogintie. Aluetta käytiin läpi vuoden 2014 inventoinnissa. Sigfridsin tilalla on useita rakennuksia, Antan tilalla muutamia. Osa rakennuksista ajoittuu todennäköisesti 1800-luvulle. 1800-lukua varhaisempaan aikaan liittyviä rakenteita tai niiden jäännöksiä ei havaittu. Alueella voisi kuitenkin olla potentiaalia maan alla säilyneiden jäännösten suhteen, asian toteaminen vaatii tarkkuusinventoinnin.

Käla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3.
Inventointi 2015: Kohde sijaitsee noin viisi kilometriä Siuntion rautatieasemasta kaakkoon, Vikträsketin länsirannalla. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan taloluku oli kolme.Kälan asutus on ollut samalla alueella aina 1500-luvulta lähtien.Nykyisen kartanon pihapiiri ja lähiympäristö on siinä määrin säilynyttä vanhaa miljöötä, että alueella on potentiaalia maan alla säilyneitä kulttuurikerroksia ajatellen.

Solbacka (1000021640) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 5,5 km Siuntion rautatieasemasta itäkaakkoon junaradan tuntumassa. Paikka tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa perustuen muinaisjäännösrekisteriin aiemmin vietyyn arkistoinventoinnin tietoon. Solbackassa on ollut yksi talo vuoden 1560 asutusluettelon mukaan. Kuninkaan kartastossa paikalle on merkitty asutusta, kuten myös 1800-luvun kartoissa, mutta näissä ei ole mainintaa tilan nimestä. Vuoden 1915 pitäjänkartassa tilan nimi on Mangs. Mangs on säilynyt asuttuna ainakin 1960-luvun alkuun, koska se on merkitty vuoden 1961 peruskarttaan, vuoden 1975 kartassa paikka on jo autio.
Alue on paikoin pahoin metsittynyt, inventoinnissa havaittiin 1800–1900 –lukujen asutukseen liittyviä rakenteita, kuten kivijalkoja ja kellari. Mitään selvästi varhaisempaan asutukseen viittaavaa ei havaittu, mutta havaintomahdollisuudet kasvillisuuden takia olivat huonot.

Broända (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vikträskin eteläpuolella, Pikkalanjoen länsirannalla. Broända on rajautunut selkeästi kallioiden väliselle alueelle. Vaikuttaisi siltä, että asutus on ollut viimeistään 1700-luvulta samassa paikassa kuin nykyinen talo piharakennuksineen, joka ilmeisesti on peräisin 1800-luvulta. Talon vierestä kulkee Läntinen Kuninkaansilta niminen tie ja se johtaa joen ylittävälle sillalle. Silta on ollut samalla paikalla jo satoja vuosia. Joen toisella puolella on ollut asutusta myös, mm. torppia. Nykyisin joen itäpuoli on tiheää mökki- ja omakotitaloasutusta ja luultavasti vanhan asutuksen jäljet ovat enimmäkseen kadonneet.
Broändan rakennukset ovat ilmeisesti olleet samoilla sijoillaan jo pitkään. On ehkä mahdollista, että nykyisen pihan alla on säilyneenä varhaisempia kulttuurikerroksia tai niiden osia.

Josseby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylän sijainnista ei ole tarkkaa tietoa. Haggrénin arkistotutkimukseen perustuvat tieto muinaisjäännösrekisterissä ei kerro mihin karttalähteeseen tieto perustuu. Vuoden 2014 inventoinnissa tarkastettiin aluetta Haggrénin tutkimusten pohjalta olevan koordinaattipisteen läheisyydessä. Piste on pellolla, joka oli kyntämättä inventoinnin aikaan. Läheisiä metsäalueita käytiin läpi, mutta niissä ei havaittu historialliseen asutukseen liittyviä merkkejä. Joen tuntumasta löytyi Porkkalan vuokra-ajan linnoitekaivantoja.
Kohteen sijainti tulee tarkistaa.
Vuonna 2015 koordinaattipisteen läheisyydestä löytyi metallinetsinnässä ajoittamaton pronssiesine, mahdollinen koristehela (KM 40955, ks. alakohde). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 15 cm.

Tupala (1000021656) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tupala mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1540. Se oli 1500-luvun lopulla lampuotitila. Tupala on merkitty vuonna 1756 laaditulle kartalle.
Kohde sijaitsee 4,3 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta pohjoiseen Suitiantien itäpuolella. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan Tupalassa on ollut yksi talo. Kuninkaan kartastossa paikalla on asutusta, kuten myös läpi 1800 ja 1900 –lukujen. Alue käytiin läpi vuoden 2014 inventoinnissa, mutta mitään varhaisempaan asutukseen liittyvää ei havaittu. Mäen päällä on ilmeisesti navetan rauniot. Tupala oli merkittynä vielä vuoden 1965 peruskartassa, mutta ei enää vuoden 1975 kartassa.

Vikarby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 7 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länteen Lappersintien eteläpuolella. Vikarbyssä on ollut yksi talo vuoden 1560 asutusluettelon mukaan. Kylä on merkitty Kuninkaan kartastoon ja 1800-luvulla paikalla on vielä ollut talo. Vuoden 1915 pitäjän kartan mukaan paikka ei ole enää ollut asuttu ja nykyisinkin se on rakentamaton. Alue on peltoa, inventointiaikaan se oli kyntämättä. Rakentamattomalla alueella voisi olla potentiaalia varhaisempien kulttuurikerrosten säilyneisyyttä ajatellen.
Historiallisille kartoille merkitty kylänpaikka on sijainnut pellon keskellä olevalla nyppylälle. Se on rajattu vuoden 2016 joulukuussa tehdyn tarkistuskäynnin perusteella muinaisjäännösalueeksi.

Askos (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kylän taloluku vuonna 1560 oli 3. Ensimmäisessä kylää kuvaavassa kartassa vuodelta 1725 (KA MHA U B24:3/1) on kaksi taloa, Övergård ja Nedergård. Kolmannen, autioituneen talon tonttimaa on sijainnut joko näiden itä- tai pohjoispuolella. Vuoden 1784 karttaan (KA MHA U B24:3/2-4) kylään on tonttimaan pohjois- ja koillispuolelle merkitty kolme sotilastorppaa.
Nedergårdin tonttimaa on ollut käytössä vielä 1900-luvun alussa. Vuoden 1907 isojaon järjestelykartalla tontille on merkitty suuri (pää)rakennus, joka kokonsa ja sijaintinsa puolesta sopii paikalla edelleen näkyvään kooltan noin 10 x 18 m laajuiseen rakennuksenperustukseen.
Tonttimaalla on maastossa nähtävissä useita rakennuksenperustuksia, erilaisia kivilatomuksia sekä eri-ikäisiä tulisijanperustuksia. Osa rakenteista liittyy tontilla vielä 1900-luvun alkupuolella olleisiin rakennuksiin, mutta osa rakenteista lienee vanhempaa perua. Tontin koillisreunaa rajaa selvästi erottuva kiviaita. Tonttimaan lounaisosassa kasvoi kohteen tarkastushetkellä korkeaa heinikkoa, jonka vuoksi havaintomahdollisuudet sen osalta olivat huonot. Alueella kuitenkin voi olla lisää Nedergårdin historialliseen tonttimaahan liittyviä rakenteita.

Veikkola (1000021922) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Kuninkaankartasto (lehti 66), tarkistettu: Johanna Forsius/MV
Asutuksen yleisluettelossa 1550-luvulla kaksi taloa. Vuoden 1779 isojakokartalla kylässä kaksi taloa joiden tontit tien eri puolilla n. 50 m etäisyydellä toisistaan. Tontit paikantuvan tarkoin ja hyvin isojakokartan asemointimenetelmällä mutta silti vaikutelmaksi jää, että nyt tehty paikannus on hivenen liian pohjoisessa (ehkä 10-20 m). Ilmakuvien ja karttojen perusteella kumpikin tonttimaa on arkeologisessa mielessä ehjä ja siten SM-alueita eli kiinteitä muinaisjäännöksiä.
Tonttien keskipisteiden koordinaatit: N 6695944 E 350792 ja 6695927 E 350715 (tai n. 15 m etelämpänä).
Kummatkin tontit autioituneet v. 1840 jälkeen (ovat pitäjänkartalla) mutta ennen v. 1870 (ei ole senaatinkartalla).
Kohde tarkastettava maastossa, mikäli muuttuvaa maankäyttöä tulossa. (tt 4.8.2014)

Niemi (1000021940) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohteen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Kuninkaan kartasto (lehti 103), tarkistettu: Johanna Forsius/MV
Tonttimaa jakaantuu kolmeen alueeseen. Jokaisella alueella on jäännöksiä rakennuksista ja kiviaidoista.

Suomenlinnan vankila (Puolustusvarustukset)
Tuntematon ajoitus; Suomenlinnan vankilan alueella keväällä 2012 toteutetuissa tarkastuksissa todettiin vankilan ruokalan eteläpuolelle rakennettavan uudisrakennuksen kohdalla olleen 1800-luvulla rakennetun ja 1970-luvulla puretun venäläisen kasarmirakennuksen kivijalan jäännökset. Kivijalan länsipuolelta paljastui pätkä kiveystä, joka kulkee hieman vinottain kivijalkaan kohden. Kiveys oli noin kaksi metriä leveä. Osia siitä on vielä havaittavissa vankilan ruokalan ja opetustilan C91 välisessä syreenipusikossa. Kiveys ei noudattele mitään kartta-aineistosta tunnettua muuria tai rakennuksen kohtaa. Lisäksi uudisrakennuksen kohdalta löydettiin ehjää, noin 20 cm vahvuista asuinpaikkakerrosta, jossa oli runsaasti puulastuja, eläinten luita sekä pullolasia ja nauloja. Kohde on uudisrakennuksen kohdalta täysin tuhoutunut, mutta sitä saattaa olla säilyneenä muualla vankilan piha-alueen kalliopaljastumien välissä.

Storramsjö eteläranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Skansfjärdenillä Storramsjön etelärannan tuntumassa Skansvikenistä länteen liejusavi- ja mutapohjalla 2,5 - 4,5 metrin syvyydessä noin 20 metrin päässä rannasta.
Paikalla on puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky. Hylyn päämitat ovat noin 18 x 6 metriä. Kyljet ovat romahtaneet osittain sekä hylyn ulko- että sisäpuolelle. Kaarien leveys on noin 13 cm ja kaarien välit noin 18 cm. Kaaret ovat yksittäiskaaria. Pohjalaudoitus on säilynyt paapuurin puolella paremmin kuin styyrpuurin puolella. Hylyn perä on säilynyt paremmin kuin keula. Peräranka nousee noin 1,5 metrin korkeudelle pohjasta. Peräsin, jossa peräsinpinna on kiinni, makaa pohjalla perärangan vasemmalla puolella. Perän runkorakenteet viittaavat jahtirunkoiseen peräpeililliseen alustyyppiin mm. kaarien muodon ja pohjalankkujen päätyleikkauksen perusteella. Mahdollisia peräpeiliin kuuluvia rakenneosia makaa pohjalla perän takana. Mastonkenkä ja emäpuu ovat näkyvissä. Köli on tehty kahdesta osasta, jotka on yhdistetty toisiinsa lapaliitoksella. Alus on ollut todennäköisesti puolikannellinen; peräosassa on havaittavissa muutama katkennut kansipalkki ja kansipalkin polvi. Kylki- ja pohjalankkujen kiinnitykseen on käytetty puuvaarnoja. Takilaan mahdollisesti kuuluneita pyöröpuita on hylyn ulkopuolella paapuurin puolella (ei kuitenkaan mastoa). Irronnut kyljenkappale makaa pohjassa noin kolmen metrin päässä hylyn keulasta oikealle. Lähiympäristöön on levinnyt runsaasti irtonaisia hylyn osia rannan suuntaisesti noin 50 - 80 metrin pituiselle alueelle.
Hylky paikannettiin 2012 tehdyssä vedenalaisinventoinnissa (ARK-sukellus). Inventointi liittyi Inkoon sisäsaariston kaavoitushankkeeseen. Inventoija arvioi aluksen olevan peräisin 1800-luvulta.

Sälinkää (Sellinge) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhin tieto Sälinkään kylästä on vuodelta 1458, jolloin kylän rajoja määriteltiin käräjillä. Porvoon läänin ensimmäisessä maakirjassa vuonna 1543 Sälinkää on kahden kokoveron suuruinen kylä, jossa on kahdeksan taloa. Sälinkään tilaluku nousi 1500-luvun loppuun mennessä 12 taloon, mutta laski 1600-luvun alkupuolella jälleen. Vuonna 1606 kylä läänitettiin Nummisten kanssa Henrik Wreden perillisille ja se jäi Frugårdin alaiseksi rälssikyläksi. Tilat menettivät sukuoikeutensa 1600-luvun kuluessa ja muuttuivat lampuotitiloiksi.
Vaikka isossa reduktiossa 1600-luvun lopulla kyliä peruutettiin kruunulle, säilyi Sälinkää Wreden läänityksenä. Tilaluku pysyi kylässä tasaisena 1800-luvun alkuun saakka, jolloin (v. 1804) kylässä oli 15 tilaa ja yhdeksän torppaa. Torpparit ilmaantuvat Sälinkään henkikirjoihin ensimmäisen kerran 1760-luvulla.
Vanhin Sälinkään kartta on Samuel Broteruksen v. 1704 laatima omistus- ja jakokartta, jossa kylään on merkitty 10 taloa samalle peltojen väliselle kumpareelle ja osittain myös tien pohjoispuoleiselle metsäalueelle, jotka eivät nykyäänkään ole viljeltyjä alueita.
Vuoden 2013 inventoinnissa aluetta kierrettiin ja valokuvattiin sekä maastossa erottuneiden rakenteiden sijainti mitattiin GPS-paikantimella. Peltojen välinen kumpare on maisemana varsin kaunis. Siellä kasvaa katajaa ja harvakseltaan mäntyjä, siellä täällä peruskallio pilkistää esiin maasta. Alue toimii hevoshakana. Alueella on lähes 20 todennäköistä liesikumpua ja jälkiä myös talojen kivijaloista. Hevoshaan ja tien välille on rakennettu maneesi, kuivuri ja lato, joten tällä alueella mahdollisesti olleet rakenteet ovat tuhoutuneet. Tien pohjoispuolella on nykyisen Vanhakartanon pihapiiri ja siitä länteen metsärinteessä raunioituneita rakennuksia sekä talojen kivijalkoja. (ks. pidempi selostus inventointiraportista)

Kotojärvi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kotojärven kivikautiset asuinpaikat löytyivät Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnin yhteydessä 2.5.2013. Kotojärveä on kuivattu 1800-luvun lopulta lähtien ja varsinainen kuivaus suoritettiin 1920-luvulla. Vanhemmissa kartoissa (mm. 1700-luvun lopun Kuninkaan kartasto) järven nimenä on Sälinkäänjärvi (Sellingejärvi). Kuivatun järven pohjoisrannalla on hiekkainen Lukonmäki, jonka etelärinne harjuineen ulottuu aivan järven entiselle rannalle. Nykyään Kotojärvi on muutaman pienen lammen sisältävä soinen lintujen pesimäpaikka, jonka koillispuolella on Kirkkosuo ja lounaispuolella Isosuo.
Kotojärvi 1 – niminen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kotojärven pohjoisrannalla, Sälinkään Vanhakartanosta noin 500 metriä etelään, vanhan järven rannan peltoalueella. Paikalta löytyi kvartsi-iskoksia kahdesta eri kohdasta kynnetyltä hiesupellolta, kaksi kvartsia (P22-23) rantametsikön länsi- ja yksi itäpuolelta (P24). Tarkastusolosuhteet eivät olleet kuivuudesta johtuen kovin hyvät. Asuinpaikka on rajattu noin 180 x 60 metrin kokoiselle rantakaistaleelle

Kotojärvi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kotojärven kivikautiset asuinpaikat löytyivät Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnin yhteydessä 2.5.2013. Kotojärveä on kuivattu 1800-luvun lopulta lähtien ja varsinainen kuivaus suoritettiin 1920-luvulla. Vanhemmissa kartoissa (mm. 1700-luvun lopun Kuninkaan kartasto) järven nimenä on Sälinkäänjärvi (Sellingejärvi). Kuivatun järven pohjoisrannalla on hiekkainen Lukonmäki, jonka etelärinne harjuineen ulottuu aivan järven entiselle rannalle. Nykyään Kotojärvi on muutaman pienen lammen sisältävä soinen lintujen pesimäpaikka, jonka koillispuolella on Kirkkosuo ja lounaispuolella Isosuo.
Kotojärvi 2 – niminen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kotojärven pohjoisrannalla, Sälinkään Vanhakartanosta noin 640 metriä eteläkaakkoon, vanhan järven rannalla harjunpäässä. Aivan niemenkärjessä olevalle tasanteelle kaivetusta koekuopasta löytyi tummanruskean, soraisen hiekan seasta kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Tasanne on noin viisi metriä yli Kotojärven suon pinnan. Topografian perusteella kyseessä on suhteellisen pienialainen leiripaikka, joka on rajattu n. 35 x 35 metrin suuruiseksi alueeksi. Asuinpaikka on ehjä.

Kotojärvi 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kotojärven kivikautiset asuinpaikat löytyivät Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnin yhteydessä 2.5.2013. Kotojärveä on kuivattu 1800-luvun lopulta lähtien ja varsinainen kuivaus suoritettiin 1920-luvulla. Vanhemmissa kartoissa (mm. 1700-luvun lopun Kuninkaan kartasto) järven nimenä on Sälinkäänjärvi (Sellingejärvi). Kuivatun järven pohjoisrannalla on hiekkainen Lukonmäki, jonka etelärinne harjuineen ulottuu aivan järven entiselle rannalle. Nykyään Kotojärvi on muutaman pienen lammen sisältävä soinen lintujen pesimäpaikka, jonka koillispuolella on Kirkkosuo ja lounaispuolella Isosuo.
Kotojärvi 3 –niminen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kotojärven pohjoisrannalla, Sälinkään Vanhakartanosta noin 770 metriä kaakkoon, vanhan järven rannalla, Tiilimäen eteläreunalla. Alue on sekametsää. Asuinpaikan alempi osa on tasanteella, jonka taustalla on jyrkähkö rinne ja edessä vanha järven rantavalli. Tälle tasanteelle kaivetuista koekuopista peräti kolmessa oli löytöjä ja ruskeaa likamaata, maaperä hiekkaa ja/tai hietaa. Koekuopasta P26 löytyi kvartsia, kuopasta P27 kvartsia, kivilaji-iskos ja palanutta luuta ja kuopasta P28 palanutta luuta.
Ylemmällä tasanteella, em. löytökuopista lounaaseen kaivetussa koekuopassa P29 oli myös palanutta luuta ja kivistä ruskeaa hiekkaa. Aivan koekuopan vieressä on halkaisijaltaan noin 2 metriä oleva painanne, johon tehdyssä koepistossa oli hyvin orgaanispitoista hiekkaa ja pinnassa 20-30 cm mustaa, nokista maata. Kiviä tässä kuopassa ei ollut. Mahdollisesti myös kuopanne liittyy kivikautiseen asuinpaikkaan. Muinaisjäännösalueeksi on rajattu noin 60 x 30 metrin laajuinen alue. Asuinpaikka on ehjä.

Myllyoja (1000022097) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Myllyojan kivikautinen asuinpaikka löytyi Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa 8.5.2013. Kohde sijaitsee Kilpijärveen pohjoisesta laskevan Myllyojan laaksossa, peltoalueella, lähellä kahden ojan haaraa lähes laakson pohjalla. Matalalta peltoterassilta hiekkamullasta löytyi kolme selvää kvartsi-iskosta talven yli seisseestä kynnöksestä. Löytöalueesta vähän pohjoiseen pellossa on hiekkalinssi, mutta siinä ei löytöjä näkynyt.
Muinaisjäännökseksi on rajattu noin 75 x 30 metrin kokoinen alue. Pellossa oli myös suhteellisen runsaasti historiallisen ajan esineistöä, kuten liitupiipun varsipaloja ja punasavikeramiikkaa. Nämä voiva liittyä läheisiin Sälinkään kylän torppiin, joita on perustettu Vähäkylään viimeistään 1700-luvun loppupuolella.

Saaristo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Saariston kivikautinen asuinpaikka löytyi Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa 8.5.2013. Kohde sijaitsee kuivatun Kotojärven itärannalla, Saariston talosta 200 metriä lounaaseen, peltoalueella. Paikka on Kotojärveen pistävä niemi ja maa on pellolla hiekka-/soramoreenia, jossa on paikoin hiekkalinssejä. Löydöt olivat kuitenkin pellossa enemmän linssin reunalla, kuin itse linssissä. Asuinpaikka on noin kaksi metriä korkealla törmällä, jonka alapuolella on pusikoitunut Kotojärven entinen ranta. Asuinpaikaksi on rajattu pellolta noin 40 x 25 metrin laajuinen alue. (inventointiraportissa kartta iskosten löytöpaikoista)

Kotojärvensaari (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kotojärvensaaren luultavasti esihistoriallinen asuinpaikka löytyi Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa 7.5.2013. Kohde sijaitsee kuivatun Kotojärven itärannalla, pienellä saarella Kotojärven laavulta noin 300 metriä lounaaseen. Paikalla on ollut selvästi toimintaa historiallisella ajalla, sillä saaren etelärinteessä on noin 3 x 3 metrin kokoinen suorakaiteen muotoinen mahdollinen kellarikuoppa ja maaperä tuntuu olevan alueella multaa soran päällä. Kuopan viereen, saaren lakitasannetta hieman alemmalle, etelään suuntautuvalle tasanteelle tehdyissä kahdessa rinnakkaisessa koekuopassa oli heti pintaheinikon alla hieman epämääräisen oloisia löytöjä: lasia, posliinia, pala luuta ja mahdollista keramiikkaa tai savitiivistettä. Nämä viitannevat esihistorialliseen tai ehkä historiallisen ajan asuinpaikkaan paikalla. Lasi ja posliini ovat resenttejä, ja ne on heitetty pois. Muinaisjäännökseksi on rajattu 20 x 20 metrin kokoinen alue saaren eteläkärjestä.

Sälinkään lasiruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Sälinkään lasitehtaan perustamiselle anottiin lupaa huhtikuussa 1814. Lupa-anomusta Sälinkään kartanon omistaja Henrik Johan Sohlberg perusteli sillä, että seudulla oli pula ikkunalasista ja sitä jouduttiin tuomaan paikkakunnalle jopa Viipurista ja Tallinnasta asti. Lasinpuhallus alkoi Kilpijärven rannalle rakennetussa hyttirakennuksessa jo vuoden 1814 lopulla. Lupa tehtaalle myönnettiin jälkikäteen, v. 1816. Sälinkään lasitehtaalle annettiin nimeksi Yksimielisyys (Enigheten), mutta nimi ei vakiintunut käyttöön. Kilpijärven rannalle valmistui tehdasrakennuksia peräti 18 kpl. Kilpijärven rannalla oli varsinainen lasihytti ja siitä 200 metriä luoteeseen oli ruukin päärakennus sekä muita rakennuksia. Toimintansa Sälinkään lasitehdas lopetti vuonna 1891. Ruukin päärakennus purettiin vuonna 1915 ja paikalla on nyt Eskolan tila. Lasihytin purkamisajankohta lienee suunnilleen sama.
Lasiruukin paikka tarkastettiin Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa. Lasihytin paikalla on muistomerkki, joka kertoo lasitehtaan historiasta. Muistomerkin kohdalla on matalia kumpuja ja ympäröivillä pelloilla on erittäin runsaasti lasikuonaa ja kvartsia, jota käytetty lasin valmistuksessa. Alueella on hyvin todennäköisesti säilynyt lasitehtaan rakennusten jäänteitä sekä ranta-alueella että pelloilla.

Ruumismäen kolerahaudat (Hautapaikat)
Historiallinen; Kilpijärven luoteispuolella on mäki nimeltään Ruumismäki, jonka eteläosan halki kulkee maantie. Tieltä risteää mäen laella pieni tie pohjoiseen ja tässä risteyksessä on Ruumismäen koleahautojen muistokivi. Ruumismäki on hiekkainen mäki ja muistomerkki on tien pohjoispuolen tasanteella. Ruumismäkeen on haudattu koleran uhreja vuonna 1831, koska vainajia ei haluttu hautausmaalle sekä tilanahtauden että tartuntavaaran vuoksi. Kolerahautoja oli Sälinkään Ruumismäen lisäksi kirkonkylällä, Sääksjärvellä, Hirvihaarassa ja Hautjärvellä. Tartunnanvaaran pelosta kolerahaudoille kylvettiin koiruohoa.
Ruumismäki tarkastettiin Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa 6.5.2013. Mäellä ei näkynyt hautojen muistona painaumia tms., joten on vain oletettava, että hautaukset ovat jossain muistomerkin lähettyvillä.

Estböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuonna 1699 laatimalla kartalla on Estböle-niminen peltoryhmä. Böle-nimi saattaa viitata keskiaikaiseen autioituneeseen asutukseen.
Alueella on kiviaitauksia ja rakennusten jäännöksiä, mm. mäkitupa-tyyppisiä rakenteita. Aluetta ei ole kartoitettu. Rajaus tarkistettava.

Stensböle Kotternäs torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stensbölen enimmäinen maininta on jo 1320-luvulta. Stensbölessä oli 1540-luvulla rälssisäteri. Ensimmäiset tiedot lampuodeista on 1560-luvulta, jolloin heitä oli kolme.
Samuel Broteruksen vuonna 1695 laatimalle Tarkisten kartalle on merkitty Stensbölen kartano ja yksi torppa. Ensimmäinen tarkka kartta Stensbölestä on vasta 1770-luvulta. Kartanon alueella oli tuolloin useita torppia. Osa torpista on todennäköisesti vanhoja tonttimaita.
Maastossa näkyy torpan paikka terassina ja kahtena kumpareena (uuneja).
Inventointi Jussila 2020 (Sepänmaa ja Roiha):
Stensbölen torppa C, Kotternäs. V. 1776 kartalle merkityn tonttimaan kohdalla on maastossa kaksi rakennuksen pohjaa ja kaksi kellarikuoppaa. Paikka on tyhjä 1962 peruskartalla. 1873 senaatinkartalla paikalla on talo. Torppa on merkitty v. 1746 kartalle. Paikka on siis autioitunut ennen modernia maankäyttöä 1900-luvun alkupuoliskolla. Paikka vaikuttaa olevan arkeologisessa mielessä varsin ehjä kokonaisuus.
JH: Pihapiirin ulkopuolella on kivillä täytetty betonirengaskaivo, sen lähellä ylärinteessä sijaitsee riihen perusta, jossa on kiuas. Perustuksen sisällä kasvaa noin 120-vuotias mänty. Mäen itäsivulla kulkee pitkä pohjois-eteläsuuntainen kiviaita.

Stensböle kirkontila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stensbölen enimmäinen maininta on jo 1320-luvulta. Stensbölessä oli 1540-luvulla rälssisäteri. Ensimmäiset tiedot lampuodeista on 1560-luvulta, jolloin heitä oli kolme.
Samuel Broteruksen vuonna 1695 laatimalle Tarkisten kartalle on merkitty Stensbölen kartano ja yksi torppa. Ensimmäinen tarkka kartta Stensbölestä on vasta 1770-luvulta. Kartanon alueella oli tuolloin useita torppia. Osa torpista on todennäköisesti vanhoja tonttimaita.
Alueella on mahdollisia rakennuksen paikkoja, kivistä raivattuja terasseja, kiviaitoja ja vanha tienpohja. Alueen rajaus on tarkistettava maastossa..

Stensböle Långnäs torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stensbölen enimmäinen maininta on jo 1320-luvulta. Stensbölessä oli 1540-luvulla rälssisäteri. Ensimmäiset tiedot lampuodeista on 1560-luvulta, jolloin heitä oli kolme.
Samuel Broteruksen vuonna 1695 laatimalle Tarkisten kartalle on merkitty Stensbölen kartano ja yksi torppa. Ensimmäinen tarkka kartta Stensbölestä on vasta 1770-luvulta. Kartanon alueella oli tuolloin useita torppia. Osa torpista on todennäköisesti vanhoja tonttimaita.
2020: V. 1773 kartalle merkityllä torpan D tonttimaan alueella on maastossa rakennuksen perusta ja lähellä pari muuta perustaa. Tienoolta löytyi melko laajalta alueelta monenlaista hist. ajan asutukseen liittyvää rakennetta - rakennuksenpohjia ja kiviaidan pätkiä. Paikalla on ollut rakennuksia vielä 1873 senaatinkartalla mutta 1962 kartalla vain yksi kylmä rakennus. Paikalle on tuolloin tullut polku (tai kärrytie) isommalta tieltä. Paikka on ilmeisesti autioitunut 1900-luvun puolen välin kieppeillä, kuitenkin ennen modernia maankäyttöä.

Bjurböleby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bjurbölessä oli neljä veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen laatiessa Bjurbölen kartan vuonna 1691 yhtään tilaa ei ollut jäljellä, vaan ainoastaan niistä muodostettu kartano.
Maastossa on havaittavissa ainakin yksi tulisija ja rakennuksen pohja.

Kullo torppa 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Kullobäckenin eteläpuolella, vastapäätä Smedsbackaa, jolla on sijainnut Smedsin ja Lill-Antasin tilat 1600–1700-luvulla. Kohteen itäpuolitse kulkee Kulloon kartanon tie. Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767–68), niihin on merkitty myös torppia kyseessä olevassa kohteessa.
Alue on nykyisin pääosin rakentamatonta, mäen päällä on yksi talo. Inventoinnissa havaittiin yhden rakennuksen, mahdollisesti kellarikuopan, pohja. Kasvilisuus oli inventointihetkellä vielä peittävää, joten mahdollisia kivijalkoja oli vaikea havaita. Rakentamattomassa kohteessa on todennäköisesti säilynyt 1700-luvun ja sitä vanhempiakin kulttuurikerroksia, joiden toteaminen sekä laajuuden ja säilyneisyyden määrittäminen vaatii koekaivauksen. Aluerajaus perustuu topografiaan ja historiallisten karttojen antamaan tietoon.

Malmsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Malmsbyssä oli neljä veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylänpaikan vanhin kartta vuodelta 1746. Tuolloinen kolmen talon tonttimaa on nykyään seuraintalon paikkaa lukuun ottamatta autiona.

Åtrans (Asuinpaikat)
Historiallinen; Åtransissa oli kaksi lampuotia 1550-luvulla.
Åtrans on ollut samalla paikalla viimeistään 1700-luvun lopulla.
Pusikossa on rakennuksen pohja. Kasvillisuus oli niin tiheää, että pohjasta ei saanut selkeitä valokuvia eikä pohjaa saanut mitattua.

Kärrböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kärrböle 1500-luvun jälkipuoliskolla autioitunut yksittäistila. Paikkaa ei ole merkitty yhdellekään historialliselle kartalle. Kärrbölen mahdollisella sijaintialueella on ollut torppa 1700-luvun lopulla.
Kärrbölen mahdollisella paikalla on rakennusten ja kiviaitojen jäännöksiä. Osalle alueesta on koottu pellon laidalle suuria kivikasoja ilmeisesti 1900-luvun kuluessa.
2021: Rakennusten pohjia pyrittiin merkitsemään alakohteiksi, mutta tiheässä kuusikossa GPS- pisteet eivät ole välttämättä ihan oikeilla kohdilla. Kohde oli muuten ennallaan, mutta pellon ojien parannuksessa nostettu maamassa oli sijoitettu muinaisjäännösalueen reunoille.

Kuuskoskiby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuuskosken kylässä oli 1540-luvulla 21 veronmaksajaa. Vekaby laskettiin uuden ajan alussa Kuuskosken osaksi.
Kuuskosken kylä sijaitsi 1690-luvulla Koskenkylän joen molemmilla rannoilla olevilla kolmella tonttimaalla.
Perinnebiotoopin alueella sijaitseva osa kylästä on autioituneena viimeistään 1600- ja 1700-lukujen taitteessa. Muinaisjäännösaluerajaus on tarkistettava. Muinaisjäännösalue on todennäköisesti kartalle merkittyä laajempi.
Venäjän ja Ruotsin armeijat taistelivat paikalla 24.2.1808.

Segersby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pernajan Strandin neljänneskunnan Segersbyhyn on merkitty Porvoon läänin vuoden 1543 maakirjaan kahdeksan veronmaksajaa, jotka maksoivat yhteensä kaksi veromarkkaa. Merkittävä osa kylästä oli ehtinyt autioitua jo keskiajalla. Porvoon läänin vuoden 1547 maakirjan mukaan veronmaksajista kuusi oli ulkokylänmiehiä. Ulkokylänmaata oli 1 ¼ veromarkan verran. Segersbyssä oli kahdeksan veronmaksajaa 1560-luvulle saakka. Sen jälkeen veronmaksajia oli Segerbyssä 1630-luvulle asti kaksi ja sen jälkeen vain yksi. Segersby päätyi rälssin käsiin viimeistään 1630-luvulla.
Samuel Broteruksen vuonna 1694 laatimalle Segersbyn kartalle on merkitty ratsutila ja ratsastajatupa (ryttarestuga). Segersbyn vuoden 1777 isojakokartalla tilanne on ratsutilan osalta sama. Sen sijaan ratsastajatupa on hävinnyt, mutta jonkin matkaa sen paikasta pohjoiseen on torppa. Segersbyn autioituneen osan sijainti ei ilmene suoraan Broteruksen kartalta tai isojakokartalta. Segersbyn ratsutilan eteläpuolelle jää kuitenkin molemmilla kartoilla kahden rintapellon (Norr åker & Södra åker) väliin tonttimaaksi sopiva kohta.
Keväällä 2017 tehdyn maastotarkastuksen perusteella kyseessä on todennäköisesti autioitunut vanha tonttimaa. Sama paikka on jo aiemmin todettu perinnebiotoopiksi. Paikalla on vanha tienpohja ja useita mahdollisia rakennuksen pohjia tulisijoineen.

Sarvlax Näfwas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sarvlaxbyssä oli 1540-luvulla 22 veronmaksajaa. Sarvlax koostui ilmeisesti useasta osakylästä. Tietoja on Munkbölestä, Helsingbystä, Sparbackasta, Utbystä ja Näfwasista. Lisäksi alueella oli jo 1600-luvun lopulla useita torppia.
Kohde tarkastettiin syksyllä 2019 alueella tehtävien metsähakkuiden takia. Alueella on metsittyneitä peltoja ja niittyjä, jotka näkyvät vielä vuoden 1962 peruskartassa. Alue on pääosin kivistä tai hyvin kivistä, eikä selviä merkkejä alueella olleista rakennuksista havaittu. Alueelta havaittiin neliömäinen maavalli, joka voi liittyä paikalla olleisiin rakennuksiin, pätkä raivattua tieuraa sekä 10 m x 11 m laajuinen kivistä raivattu alue. Havaittujen ilmiöiden sekä karttalähteiden perusteella kohde muutettiin kiinteäksi muinaisjäännökseksi ja sille tehtiin aluerajaus.

Sarvlax Sparvbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pernajan pitäjän Strandin neljänneksen Sarvilahden kylään on merkitty Porvoon läänin vuoden 1543 maakirjaan 21 veronmaksajaa, jotka maksoivat yhteensä 13 veromarkkaa. Vuonna 1557 maakirjaan kirjatun 12 ½:n veromarkan jakoi 30 veronmaksajaa, joista viisi oli ulkokylänmiehiä.
Sarvilahden kylä koostui uuden ajan alkupuolella useasta toistensa välittömässä läheisyydessä olleesta osakylästä (Helsingby, Jossomby, Munkböle, Nefvas, Sparvbacka ja Utby). Sparvbacka esiintyy lähteissä ensimmäisen kerran 1547. Samuel Broterus kartoitti Sarvilahden alueen 1707. Sparvbackaa ja sen viereisessä Munkbölessä on ollut yhteensä kahdeksan taloa. Timothy Winterin vuoden 1767 kartalla Munkbölen tonttimaa on autiona ja Sparvbackan kylän tonttimaan taloluku torpat mukaan luettuna on noussut kuuteen.
Sparvbackan tonttimaa on autioitunut. Alueella on lukuisia talonpohjia. Kohteen rajaus on tarkistettava.

Sarvlax Helsingby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sarvlaxbyssä oli 1540-luvulla 22 veronmaksajaa. Sarvlax koostui ilmeisesti useasta osakylästä. Tietoja on Munkbölestä, Helsingbystä, Sparbackasta, Utbystä ja Näfwasista. Lisäksi alueella oli jo 1600-luvun lopulla useita torppia.
Helsingby on keskiaikainen lampuotikylä. Olaff Helsing mainitaan jo vuonna 1421 (DF 1630).Itse kylä (Helsingeby) mainitaan ensimmäisen kerran Kymenkartanon läänin vuoden 1572 maakirjassa ja tilikirjassa (KA 3337, f. 75). Samuel Broteruksen vuonna 1707 laatimalle kartalle on merkitty kylään kuusi taloa.
Alueelle tehtiin syksyllä 2019 tarkastus metsänkäyttöilmoituksen johdosta. Alueelta havaittiin 165 metriä pitkä tielinjaus, joka on merkitty vuoden 1962 peruskarttaan. Lisäksi havaittiin kaksi mahdollista kellarikuoppaa, kaksi mahdollista uunin jäännöstä sekä erilaisia raivattuja alueita. Tarkastuksessa rakenteiden ikää ei pystytty arvioimaan.

Sarvlax Vävars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella oli 1700-luvun lopulla torppia.
Metsäalue on erittäin kivinen, mutta loivasta rinteestä löytyy raivattu pihapiiri. Tämän keskellä on L:n muotoinen rakennus, jossa on paikoin kivistä rakennettu seinälinja nähtävissä. Vieressä on kaksi maakellarin jäännöstä. Pohjoisempana avokallion juurella on matala suorakaiteen muotoinen pohja. Pihapiirissä on myös neliömäinen kuoppa ja pellon reunassa raivausröykkiö.

Murars 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty kuninkaankartastoon rakennuksia. Kyseessä on mahdollisesti torppa.
Paikalla on rintapeltojen ja humalatarhan perusteella ollut autiotontti mahdollisesti jo 1700-luvun puolivälissä. Alueella on erilaisia rakenteiden jäännöksiä, mm. kaksi tulisijaa.
Huom. Varsinaisen 1700-luvun Murarsin (=Murmästarsin) torpan paikalla on nykyään rakennuksia. Muurimestarin torppa on ollut verolähteiden perusteella olemassa jo 1600-luvulla.

Isnäs Skräddar torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1780-luvun kartalle merkitty torpan paikka.
Kohteen arvioitu sijainti (6697997/444490) on muutettu havaittujen rakenteiden mukaiseksi. Sjögårdintieltä johtaa torpan pihalle heinittynyt ajoura. Ajouran eteläpuolella aukeaa nyt korkeaa niittykasvillisuutta kasvava piha-alue, jossa on omenapuita, ruusuja ja syreenejä. Ruusujen vieressä näkyy kivijalan nurkka. Rakennuksenpohjan päällä kasvaa kuusia ja niiden takaa löytyy romahtanut kasa tiiliä eli rakennuksen tulisija. Pihapiirissä näkyy avoimia kallioalueita ja yhden tällaisen nurkasta, ylärinteestä löytyy toinen rakennuksen kivijalka. Kahden seinän mitat ovat 5 x 4 metriä. Loput kivijalasta katoaa maaperään ja kasvillisuuteen. Pihapiirin itäpuolella on niittyalue, josta voisi löytyä vielä rakennuksen pohja, mutta tätä ei pyritty korkeasta kasvillisuudesta etsimään. Välittömästi pihapiirin itäpuolella on hakkuualue, josta maa on muokattu. Betoninen kaivonkansi sijaitsi lännempänä, läheltä Sjögårdintietä.
Rakennukset on merkitty karttaan vielä 1960-luvulla, mutta ei enää 1970-luvulla.Kohde on arvotettu muinaisjäännökseksi sillä perusteella, että kivijalat voivat olla peräisin 1700-luvulla vaikka nuorempia rakenteitakin on.

Illby Postimäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Illby mainitaan ensimmäisen kerran mahdollisesti vuoden 1491 kevääseen ajoittuvassa asiakirjassa. Kylä on luultavasti nimetty Ille-nimisen miehen mukaan. Toisaalta Illby on liitetty myös muinaisruotsin illughi-sanaa, joka tarkoittaa ilkeää, pahaa ja vaikeaa.
Porvoon pitäjän Korpin neljänneksen Illbyyn on merkitty Porvoon läänin vuoden 1543 maakirjaan 17 veronmaksajaa, jotka maksoivat yhteensä 13 veromarkkaa. Vuoden 1557 maakirjaan on kirjattu 26 veronmaksajaa, joista kolme oli ulkokylänmiehiä. Lisäksi kyläläiset maksoivat yhdessä yhden veromarkan. Illby kartoitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1693 . Maanmittauksesta on säilynyt ainoastaan konseptikartta. Illbyssä oli 1600- ja 1700-lukujen taitteessa säteri, 11 tilaa ja ainakin yksi torppa. Ensimmäinen puhtaaksi piirretty kartta Ilbystä on vuosina 1766–1785 laadittu isojakokartta. Asutuksen tilanne oli pysynyt samana
Illbyn postimäellä sijaitsevalla kylän suurimmalla tonttimaalla oli vuonna 1766-1785 11 eri tonttimaata. Tontit olivat Gästgivarsin, Jontasin, Nikusin, Ersin ja Kräfvarsin talojen hallussa.
Tilojen siirryttyä isojaon jälkeen pois keskustontilta, sinne muutti asumaan mäkitupalaisia.
Kohteen rajaus on tarkistettava.

Karhusaari (1000020087) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kenttävarustuksia Karhusaaren itä- ja etelärannalla. Maavalleista rakennettu asema neljän tykin patterille ja kivääriasema.
Markku Saari: Itämaisen sodan kohteita Lauttasaaressa, Karhusaaressa ja Lehtisaaressa. Muistio 12.3.2006.
Suunnitelmissa vuodelta 1855 oli kuuden tykin patterin kenttävarustusasema.

Tukikohta XXXII:tie (Pohjois-Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Espoossa, Pohjois-Tapiolan Visamäessä. Kohteella on katkelma ensimmäisen maailmansodan aikaista yhdystietä (nk. tykkitietä), joka on aikanaan kulkenut tukikohdan XXXII tykkipatterin 111 pohjoispuolelta kohti tukikohdan puolustusasemia 6 ja 7. Rakennusajankohta on todennäköisesti 1915-1916. Noin 100 m pitkän yhdystien katkelman alkuperäinen mukulakivipäällyste on vielä osittain näkyvissä. Tietä on peitetty hiekalla. Kohteen pohjoispuolella on puistoalue ja eteläpuolella osoitteessa Sepontie 1 sijaitseva taloyhtiö.

Drägsby Norrnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Norrnäs mainitaan Hämeen voutikunnan (sis. Itä-Uudenmaan) vuoden 1634 henkikirjassa (KA 4528, s. 243)
Paikalle on merkitty Drägsby:n torppa 1746 kartalle ja myöhemmille kartoille, kuten senaatinkartalle 1873 sekä 1883 tiluskartalle. Näissä kartoissa torppa rakennuksineen on sijainnut metsäsaarekkeen tai niemekkeen keskiosassa kalliokumpareen koillispuolella. Paikalla on yksi kylmä rakennus vielä 1962 peruskartalla.
Samalla paikalla kuin mm. 1883 kartassa näkyvä talo, on kellarikuoppa 3 x 3 m (talon pohja). Sen vieressä on kivetty kellarikuoppa 4 x 5 m. Tästä 50 m etelään on uunin raunio.

Bergsta krog (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1600-luvun krouvin paikka.
Jussila 2019: Tälle paikalle on merkitty "Bergsta Krog" v. 1700 ja 1787 Finnbyn kartalle, sekä v. 1749 Porvoon emäseura-kunnan kartalle ja vielä v. 1873 senaatinkartalle. Vuoden 1925 Jernbölen kartalle ja sen jälkeisille kartoille (yleiskartta 1919, peruskartta 1962) paikalle ei ole merkitty mitään rakennuksia tai asutusta. Krouvi on siis peräisin 1600-luvulta ja se on karttojen perusteella hylätty vuosien 1873-1925 välisenä aikana. Monille vanhoille kartoille krouvi on merkitty hieman epämääräisesti ja niissä sen tarkka paikka vaihtelee sadan metrin säteellä - riippuen miten karttoja ja erityisesti vanhaa järven rantaviivaa tulkitsee. Paras paikannus - maaston ja teiden suhteen - on v. 1787 isojakokartalta ja myös 1873 senaatinkartalta. Näihin merkityillä kohdalla on maastossa kolmen rakennuksen pohjat ja uunien rauniot. Rakennuksien kohdat ovat arkeologisesti ehjiä. Niiden eteläpuolella on vanha pelto jossa maata on pinnallisten havaintojen perusteella voimakkaasti muokattu. Vanhan krouvin rakennusten pohjien pohjoispuolinen maasto on metsää. Muualla lähialueella ei ole mitään vanhoihin rakennuksiin viittaavaa. Krouvi on ilmeisesti ollut samoilla kohdin ainakin 1600-luvulta nykypäivän raunioihin.

Nya Sköldvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kilpilahden teollisuusalueen pohjoispuolella, Rantakyläntieltä venesatamaan erkanevan tien varressa. Kohde on mäellä, jonka läpi kulkee tie. Nya Sköldvik on merkitty tälle paikalle Kuninkaan kartastoon v.1776-1805. Ilmeisesti vanha Sköldvik on sijainnut pari kilometriä tästä etelään (ks. kohde Sköldvik).
Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Paikalla on ollut Sköldvikin kartano, joka on perustettu 1700-luvulla. Paikka on ollut asuttuna ilmeisesti aina 1980-luvulle saakka. Kartanolla on ollut useita omistajia aikojen kuluessa, mm. Wredet. Anja Katavisto on tehnyt paikasta historiikin ”Wanha Sköldvik” (1990).
Kohteessa on useita kivijalkoja ja asutuksen merkkejä pitkältä ajalta. Rajaus käsittää mäen, jolla kartano piha-alueineen sijaitsi.

Kyrkkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suomenlahteen laskevan Taasianjoen eli Tesjoen (Tessjö å) varressa, vastapäätä Kullan kartanoa, sen koillispuolella kohoavalla Mjölnarbackenin kumpareella. Kukkulan laella kasvaa suurehkoja mäntyjä ja ympäröivät rinteet ovat eteläpuolella avointa ketoa ja niittyä. Pohjoisrinne on puustoinen.
Mäen päällä on 1700-luvulla rakennetun tuulimyllyn romahtanut puurunko ja kivirakenteita (ks. tarkemmin alakohde Mylly). Mäen jyrkillä rinteillä on melko vähän jäännöksiä. Alueella on joitakin kuoppia, kiveyksiä ja pieniä kumpareita. Mäen eteläosassa rinteen alla välittömästi jokivarressa on ilmeisesti tarkoituksella tehty tasanne, noin 15 metriä pitkä ja leveydeltään 4 metristä 1 metriin vaihteleva. Tasanne päättyy mäen kaakkoisrinteessä olevaan asuinpaikan pihapiiriin.
Mäen loivasti laskevassa itä- ja kaakkoisrinteessä on runsasti erilaisia asutusjäännöksiä (ks. alakohde Asuinpaikka). Näihin lukeutuu erilaisia kuoppia, kumpuja ja rakennuksen perustuksia. Paikalla nyt oleva torpparakennus on viimeistään 1800-luvulta ja se on pystytetty rinteessä olevan suurehkon terassin päälle. Suunnilleen samalla paikalla on ollut rakennus jo 1600-luvulla.
Kyrkkullan/Mjölnabackenin mäen koillispuolella on pienemmän mäen muodostama kokonaisuus, josta on löydetty metallinetsimellä rautakautisiksi tulkittuja esinelöytöjä (ks. enemmän alakohde Soljenneulan löytöpaikka).
Paikannimi Kyrkkulla on kiinnostava, mutta sitä ei voida yksiselitteisesti liittää kirkolliseen tai seurakunnalliseen toimintaan. Paikalla on myös maakunnallisesti arvokas perinnebiotooppi nimeltä Mjölnarbackenin keto, jossa kasvaa tähkätädyke. Se on kasvilajina liitetty keskiaikaisten munkkien käyttämiin tukikohtiin.

Prästgården (220010063) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Karjaan kaupunkialueen tuntumassa Prästgårdenin alueella, Hasselbackan tilalla, päärakennuksesta 350 m kaakkoon ja Osmundsbölentiestä 200 m luoteeseen. Paikka on koilliseen viettävä kuusikkoa kasvava osittain soistunut metsikkörinne, jonka keskeltä kulkee polkutie Hasselbackan taloon. Maaperä on kivistä hiekkaa. Kohdan kaakkoispuolella kulkee metsän halkaiseva vanha sähkölinja-aukko.
Paikalta on todettu inventoinnissa 1983 (Hirviluoto - Suominen) parikymmentä uunimaista kiveystä. Inventoinnissa 1996 (Seppälä) kiveyksiä havaittiin olevan erityisesti vanhan tien lounaispuolisessa loivassa rinteessä, jossa niitä on muutaman metrin välein yksittäin ja pareittain 80 x 80 m:n alalla. Sammaleen peittämät jäännökset (1 - 1.5 x 1 - 1.5 x 0,5 m) on rakennettu yleensä melko isoista kivistä (50 cm). Tien alapuoleisessa koillisrinteessä on muutamia matalia kuoppia (halk. 2 m). Osa kiveyksistä on hajotettu tien kohdalta. Joitakin on myös pengottu. Jäännösten tarkoitus ja ajoitus on toistaiseksi selvittämättä. Ne eivät vaikuta esihistoriallisilta, vaan todennäköisimmin kyseessä ovat parin kolmen sadan vuoden takaa periytyvät uunit tai muut tulisijat.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 kaavainventoinnissa. Alueelta löytyi seitsemän selvää röykkiörakennetta, halkaisijaltaan noin 1-2 metriä (koordinaattitiedot alakohteissa). Varttuneessa kuusikossa olevat röykkiöt ovat todennäköisesti kaskiraunioita eivätkä tulisijoja. Maaperäkairauksessa turpeen alla havaittiin selvää nokimaakerrosta myös merkkinä kaskeamisesta. Röykkiöiden koillispuolinen alue on tiheää vesakkoa, jossa havaintojen tekeminen oli vaikeaa, mutta vaikuttaisi siltä, ettei röykkiöitä enää olisi sillä alueella. Alue vaikutti myös hieman soistuneelta.

Krusbackberget (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Rajamerkki sijaitsee Krusbackbergetin laen tuntumassa ja osoittaa ilmeisesti Osmundsbölen ja Prästgårdenin kylien rajaa. Karjaan kirkko on keskiaikainen se on rakennettu 1400-luvulta. Osmundsbölekin mainitaan jo 1500-luvulta lähtien, joten on mahdollista, että rajamerkkikin keskiaikainen.
Rajamerkkinä on noin kolme metriä pitkä rivi pystyyn asetettuja laakakiviä, korkeudeltaan noin puoli metriä, osa kivistä on kaatunut. Rivi on kylien välisen rajan suuntainen. Ympäristö on kuivaa ja kallioista kangasta, joka kasvaa kituliaita mäntyjä. Rajamerkki on osin sammaloitunut, mutta erottuu hyvin jäkäläiseltä kankaalta.

Stormalmen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 60 metriä Hangontien eteläpuolella. Hiilimiilun halkaisija on noin 14 metriä ja se erottuu maastossa selvästi matalana kumpuna. Miilu on tasaisella mäntykankaalla, maaperä on hiekkaa.
Kohde löytyi vuoden 2013 inventoinnissa.

Stormalmen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 400 metriä Hangontien eteläpuolella. Hakkuuaukealla on kaksi hiilimiilua vierekkäin. Isompi on halkaisijaltaan noin 12 metriä ja välittömästi sen eteläpuolella on hieman pienempi miilu. Pohjoisemman miilun ympärille on jätetty merkitsi pökkelökannot ns. kulttuurikannot, eteläisemmässä niitä ei ole ja sen päältä on ajettu koneella.
Ympäristö on kuivaa kangasta. Lähistöltä tunnetaan useita vastaavia kohteita Stormalmen 2-7. Kohde löytyi vuoden 2013 inventoinnissa.

Stormalmen 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 440 metriä Hangontien eteläpuolella kuivalla hiekkapohjaisella mäntykankaalla. Hiilimiilu erottuu matalana kohoumana kumpareen päällä. Miilun halkaisija on noin 12-14 metriä. Pääkoordinaattien osoittamasta miilusta 160 metriä länsilounaaseen on toinen miilu, jota on kaiveltu useasta kohti. Sen tarkkaa läpimittaa on vaikea arvioida, mutta se on jotakuinkin 12 metriä. Tämän miilun paikkatieto on alakohteissa.
Kohde löytyi vuoden 2013 yleiskaavainventoinnissa.

Historiallinen; Kohde sijaitsee 280 metriä Hangontien eteläpuolella hiekkapohjaisella mäntykankaalla. Kohteeseen kuuluu kaksi hiilimiilua. Pohjoisemman miilun halkaisija on noin 12 metriä, miilu erottuu matalana kumpuna. Noin 60 metriä sen eteläpuolella on toinen miilunpohja, jonka halkaisija on noin 14 metriä.
Kohde löytyi vuoden 2013 inventoinnissa.

Historiallinen; Kohde sijaitsee 480 metriä Hangontien eteläpuolella, Stormossenin luoteispuolella, kuivahkolla mäntykankaalla. Kohteeseen kuuluu kaksi hiilimiilua, jotka ovat vierekkäin. Pohjoisempi on halkaisijaltaan noin 14 metriä ja hieman suurempi kuin etelänpuoleinen. Molemmat ovat selkeän kumpumaisia muodoltaan ja erottuvat maastossa selvästi.
Kohde löytyi vuoden 2013 inventoinnissa.

Historiallinen; Kohde sijaitsee 400 metriä Hangontiestä etelään, Lammansmossenin länsipuolella. Miilun halkaisija on noin 10-12 metriä, se on tiheässä mäntytaimikossa aivan ajouran pohjoispuolella. Hiilimiilun erottuu hieman huonosti laakeana kumpareena taimikon keskellä.

Brännbergen 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lammansmossenin ja Stormossenin välissä olevan Brännbergenin pohjoisosassa kalliolla. Osittain luonnollista kalliokynnystä hyväksi käyttäen on paikalla tehty rakennuksen kivijalka, jonka koko on noin 4x4 metriä. Mitään puisia rakenteita ei ole säilynyt. Ilmeisesti kivijalasta on otettu muutamia kiviä, jotka on kasattu kallion päälle kivijalan länsipuolelle. Kasa muistuttaa rajamerkkiä, mutta mitään rajaa ei ainakaan enää nykyisin sen kohdalta kulje.
Kivijalan ikää on vaikea arvioida, mutta todennäköisimmin se ajoittuu historialliseen aikaan.

Brännbergen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin kilometrin Hangontiestä kaakkoon, Brännbergenin eteläpuolella, Stormossenista itään. Kohteessa on tehty päätehakkuu muutamia vuosia sitten ja alue kasvaa nyt tiheää mäntytaimikkoa, jonka seasta hiilimiilu erottuu huonosti. Maaperä on hiekkaa.

Båssauddintie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Båssamalmenin länsiosassa, Båssauddvägenin itä- ja länsipuolella. Asuinpaikan havaitsi ensiksi paikallinen arkeologian harrastaja, joka löysi kvartsi-iskoksia tien länsipuoleiselta äestetyltä hakkuuaukealta. Kohteen kävi ennen inventointia tarkastamassa myös Peter Sjöstrand Länsi-Uudenmaan maakuntamuseosta.
Inventoinnissa tehtiin koekuoppia (30x30cm) löytökohdalle tien itäpuoleiselle ehjälle mäntykankaalle. Yhdestä koekuopasta löytyi kvartsi-iskos ja yhdessä oli selvä 5 cm paksuinen nokikerros huuhtoutumiskerroksen alla. Asuinpaikan rajat on määritelty äestetyltä alueelta poimittujen löytöjen ja koekuoppalöytöjen sekä topografian perusteella.
Asuinpaikka on laajuudeltaan melko pieni ja kulttuurikerros todennäköisesti melko ohut. Se keskittyy kallioiden eteläpuoliselle tasanteelle. Kalliot ovat osittain suojanneet asuinpaikkaa pohjoisen puolisilta tuulilta ja niemen kärjen tuntumasta on ollut hyvät yhteydet merelle.

Österbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vantaan kaupunginmuseon arkeologi Andreas Koivisto teki yhdessä kohteen läytäneen Perttu Ahosen kanssa 16.5.2013 tarkastuskäynnin mahdollisella kivikautisella asuinpaikalla. Ahonen oli löytänyt pellosta kvartsi- ja pii-iskoksia. Kohde sijaitsee Vantaan Hämeenkylässä Pitkäjärven pohjoispuolessa. Pellon pohjoispuolella on Österbacken niminen metsäinen rinne ja sen länsipuolella virtaa pieni puro. Pellon korkeus merenpinnasta oli 20-25 m mpy.
Sijaintipaikka on peltoa, joka oli tarkastushetkellä juuri äestetty. Pellolla ei vielä kasvanut mitään ja havaintomahdollisuudet olivat hyvät. Tarkastuksen aikana pel-
losta löytyi pari kvartsi-iskosta, jotka kuitenkin jätettiin paikoilleen. Löydöt kes-
kittyvät löytäjän mukaan pellon luoteisosaan. Todennäköisesti paikalla on ollut
jonkinlaista toimintaa kivikaudella.

Storberget 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteen pohjoisin hiilimiilu, johon pääkoordinaatit osoittavat, sijaitsee 80 metriä Hangontien eteläpuolella. Miilu on hiekkapohjaisella kuivahkolla kankaalla, jolla kasvaa varttunut männikkö. Miilu on halkaisijaltaan noin 14 metriä ja erottuu maastossa matalana kumpuna.
Edellisestä 60 metriä etelälounaaseen on kaksi miilua lisää, Ne ovat samaa kokoluokkaa ja noin 20 metrin etäisyydellä toisistaan.

Storberget 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hangontiestä 500 metriä etelään, Storbergetin lounaispuolella. Kohteessa on kaksi hiilimiilua, jotka olivat vuoden 2013 inventoinnissa hakkuuaukealla ja sen reunassa.
Hakkuualueen reunassa, tilojen rajalla, oleva miilu on halkaisijaltaan noin 16 metriä ja siinä kasvaa tiheä puusto, suuri osa miilusta on kuitenkin hakkuualueen puolella ja kasvoi vuoden 2013 inventoinnin aikana ruohoa ja saniaista. Miilu erottuu matalana kumpareena maastossa.
Edellisestä 35 metriä luoteeseen on toinen miilu, jonka halkaisija on noin 14 metriä. Se on noin 25-vuotiaassa mäntytaimikossa ja erottuu heikosti matalana kumpareena.

Kasernängarna (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kärrbyn kaakkoispuolella, Kaserängarna -nimisen peltoaukean koillispuoleisella mäellä. Mäen eteläosassa vesakkoa, heinää ja saniaista kasvavalla hakkuuaukealla on hiilimiilu, jonka läpimittaa oli tiheän kasvillisuuden takia vaikea arvioida vuoden 2013 inventoinnissa. Halkaisija on mahdollisesti noin 10-12 metriä.

Mickelsböle Dragon torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei tarkastettu vuonna 2015. Se sijaitsee Mickelsbölen Snickarsissa, Ali-Vekkoskentieltä pohjoiseen lähtevän peltotien länsipuolella. Vuoden 1749 karttaan on merkitty ”Dragons torp”, rakuunan torppa. Inventoinnissa tapahtui pieni virhe ja muinaisjäännösrekisterissä olevan pisteen sijaan tarkastettiinkin torpasta noin 150 metriä pohjoiseen oleva metsikkö, myös tien länsipuolella. Metsikössä havaittiin rakennuksen kivijalka, jonka ikä on tuntematon. Rakuunan torpan kohdalla on ollut jonkinlainen rakennus vuoden 1952 peruskartan mukaan. Ilmakuvissa torpan kohdalla näkyy neliömäinen kuvio, joka on luultavasti rakennuksen pohja, siitä hieman etelälounaaseen näkyy toinen neliö. Näitä vasta raportointivaiheessa havaittuja kuvioita ei ole tarkastettu maastossa.
Kohteen rajaus perustuu inventointi- ja ilmakuvahavaintoihin. Edellä mainittujen rakenteiden ja ilmiöiden ajoitus ja luonne on selvitettävä koekaivauksella.

Hermanongimaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin inventoinnissa v. 2019-2020. Hermanongimaa mainitaan ensimmäisen kerran maakirjassa vuonna 1543, jolloin siellä oli kolme taloa. Tuolloin se mainittiin nimellä Ongimaby. Taloluku kasvoi seitsemään vuonna 1557. Autioitumista tapahtui ja vuonna 1600 taloja oli neljä, mutta kasvoi taas kuuteen, johon se vakiintui pitemmäksi aikaa. 1650-luvulla koko kylä päätyi Samuel Willmanin läänitykseksi. Samuel Broteruksen kartoittaessa Hermanongimaan vuonna 1704 kylässä oli neljä taloa kahdella tonttimaalla. Hermanongimaa kärsi Ison vihan ajasta 1700-luvun alussa niin, että sen kuudesta kantatilasta 3 autioitui.
Hermanongimaan kyläasutuksen ydin on ollut nykyisen uimarannan kohdalla olevalla niemellä, siinä on sijainnut neljä kantatilaa: Isomattila, Vähämattila, Eerola ja Juhola. Kaksi muuta, nykyiset Levelä ja Pyyppölä sijaitsevat näistä länteen. Nykyisin niemi on osittain rakennettua, mutta länsiosa kylätontista on rakentamatta ja arkeologisesti potentiaalinen alue.

Stensböle torppa 1695 (Asuinpaikat)
Alueella on ilmeisesti vanhan riihen pohja. Mäellä on monta potentiaalista asuintontin paikkaa. Mäkeä ei ole koekuopitettu, joten sen laji pidetään kiinteänä muinaisjäännöksenä (RM 2021)

Bastö länsipuoli 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Bastö - ja Gloholm -saarten välisessä salmessa, saarten välissä olevan nimettömän pienemmän saaren (nykyisin niemi) koilliskärjen tuntumassa alle 2 metriä syvässä vedessä, noin 2-3 metrin päässä kalliorannasta.
Paikalla on puisen hylyn osa, jonka pituus on noin 16 metriä ja leveys 8 - 9 metriä. Ei havaittavissa köliä eikä perärankaa. Osa keularangasta on jäljellä. Alus vaikuttaa olleen tukevarakenteinen ja siinä on mahdollisesti ollut peräpeili. Harry Alopaeus sukelsi hylyllä 1983 tehden havaintoja.
Hylky paikannettiin 2012 Inkoon sisäsaariston vedenalaisinventoinnin yhteydessä (ARK-sukellus). Tuolloin hylyn todettiin hautautuneen mutakerroksen alle.

LappböleB (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lapinkylänjärven pohjoisrannalla, Lapinkyläntien risteysalueen lounaispuolella, vanhan Evitskogintieltä Lapinkyläntielle oikaisevan kylätien molemmin puolin. Paikalla on etelään, kohti Lapinkylänjärvea laskeutuva rinne, jonka yläosa on edelleen asuttuna kylämäkenä. Mäen korkeimmalla kohdalla on ratsutila, jonka pihat ovat sähköpaimenella rajattuina hevoslaitumina. Tilan päärakennuksen ympärillä on nurmettuneita laitumia, joilla on säilynyt useita vanhoja luonnonkivirakenteita.
Sähköpaimenen takia rakenteita ei päästy dokumentoimaan tarkasti vaan niitä tarkasteltiin aitauksen ulkopuolelta. Läheinen Lapinkylän/Lappbölen historiallinen kylä kuului Palojärven verotusalueeseen, boliin (finnbol), joka kuului Espooseen. Lapinkylään kuuluivat Herrlan, Jussilan, Nummiksen, Stor-Raulan ja Tengon talot, joista on omistajatietoja 1589 alkaen. Alunperin seitsemästä talosta kaksi autioitui ja yhdistettiin muihin taloihin. (Kouki et al. 2008.) 1560 maakirjassa Lappböle B oli merkitty muuksi tonttimaaksi, joka liittyy läheiseen Lappbölen kylätonttiin. Paikalla on rakennus Brotheruksen vuoden 1700-luvun kartalla, mutta 1776 ja 1781-82 kartoilla tonttimaa vaikuttaisi autioituneen. Paikalla olevan vanhan hevostilan alueella havaittiin useita vanhoja rakennuksen pohjia, kivijalkoja ja muita kivirakenteita. Kairatessa hiekkainen maaperä oli monin paikoin noensekaista ja likaisenruskeaa. Topografialtaan paikka on hyvin edullinen kylätontin sijainnille, jossa on todennäköisesti säilynyt vanhoja asutuskerroksia. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.

Palobergen (Kulkuväylät)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Lapinkyläntien ja Evitskogintien risteyksen pohjoispuolella, maantien länsireunalla, kallioisen mäen alaosassa. Virstanpylväs on merkitty vuoden 1776 Lapinkylän kartalle sekä 1780 Kuninkaan kartastoon. Paikalla on edelleen pystyssä kivestä hakattu pylväs. Paikalla ei tehty muita havaintoja.

Jolkby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen keskustan itäpuolella, Vanhan Rantatien molemmin puolin, nykyisen Jolkbyn tilakeskuksen pihamaalla. Paikka on Vesitorninmäen länsireunaa että tien toisella puolella, Vanhan Heikkiläntien itäpuolella kohoavaa osin kallioista harjannetta. Vanhan Heikkiläntienympäristö on maakunnallisesti arvokasta kulttuuriympäristöä (Uudenmaan liitto 2012). Suuren Rantatien varteen perustetut Hindersbyn ja Jolkbyn kylät lienevät jo keskiaikaisia. 1560 maakirjassa Jolkbyn kylän taloluku on kaksi ja 1780-luvun Kuninkaan kartastossa kylän kokoluokka on 1.
Paikalla on vanha tilakeskus päärakennuksineen ja talousrakennuksineen. Rakennusten ja tasoitetun pihamaan alueella saattaa olla säilynyt vanhempia asutuskerroksia. Tien eteläpuolella, Juhlamäen kaava-alueen puolella on useamman puretun rakennuksen jäännöksiä, jotka todennäköisesti liittyvät tähän kokonaisuuteen. Erillisistä rakenteista mainittakoon tieleikkaukseen jäänyt komea, holvattu tiilikellari, joka on sortumavaarassa. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa vaatisi koekaivauksia.
Koekaivaus ja valvonta 2022-2023:
Vanhan Heikkiläntien tielinjan muutoksen vuoksi tehdyn koekaivauksen ja konekaivuun valvonnan yhteydessä tutkittujen rakenteiden todettiin ajoittuvan 1800- ja 1900-luvuille. Tieleikkauksessa sijaitseva holvattu kellarirakenne dokumentoitiin laserkeilaamalla. Alueelta ei tehty havaintoja 1800-lukua varhaisemmista rakenteista, kulttuurikerroksista tai esinelöydöistä.

Puronsuu (1000022574) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointikertomus 2012:
Kohde sijaitsee Veikkolan keskustassa, vanhan Turuntien eteläreunalla, Puronsuuntien itäpuolella. Paikalle on merkitty vuoden 1780 Kuninkaan kartastossa ja 1782 C.P. Hagströmin kartalle vesimylly. Paikalla on myös uusia patorakennelmia, mutta puron reunalla on havaittavissa vanhoja kivirakenteita, jotka lienevät peräisin vanhasta vesimyllystä. Kohteen yläpuolella on uusi matonpesupaikka.

Vuorenmäki (1000022576) (Kulkuväylät)
Tuntematon ajoitus; Inventointikertomus 2012:
Vain tielinjan pohjoispää tarkastettiin. Kohde sijaitsee Veikkolan keskustassa, vanhan Turuntien ja Isonpellonpolun risteyksen kaakkoispuolella. Paikalla on urheilupuiston reunalla oleva ulkoilualue. Ulkoilualueen pohjoisosan lenkkipolku kulkee Kuninkaan kartastossa 1780-luvun Turuntieltä Eriksgårdiin johtavalla sivutielinjalla.

Vitträsk (257010057) (Taide)
Kivikautinen; Kalliomaalaus sijaitsee Vitträsk-järven itärannan jyrkässä kallioseinämässä, noin 16 metriä järven pinnan yläpuolella. Maalauksessa on viisi erillistä, geometrisaiheista kuviota noin 5 metrin laajuisella alueella 0,8–1,8 metriä kallioterassin yläpuolella. Pohjoisin kuvio on parhaiten säilynyt. Se on suorakaide, jonka sisällä on diagonaalista viivakoristelua. Hapsut ympäröivät suorakaidetta. Sen mitat ovat 52 x 40 cm. Etelämpänä on säilynyt osia samantapaisesta kuviosta ja vielä etelämpänä on yhteensä kolme varsin fragmentaarista kuviota.
Kohde sijaitsee Vitträskin järven itärannalla, Båtstavikenin pohjoispuolella kohoavalla kalliojyrkänteellä. Paikalla on muutaman metrin levyinen tasanne ja sisäänpäin kallistuva kallioseinämä, jossa on useita maalauspintoja. Parhaiten graniittiseinämässä erottuu verkkoaiheinen kuvio. Kalliomaalaus ja sen ympäristö tarkastettiin 2012 inventoinnissa ja sen tilassa ei havaittu muutoksia. Maalaustasanteen gps-koordinaatit havaittiin virheellisiksi ja ne korjattiin.
(muutettu rekisteriin 26.7.2013)

Kvarnvik (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vitträskin järven kaakkoispuolella, kallioiden ympäröimässä puronotkossa, Bobäck bäckenin rannalla. Vuoden 1780 Kuninkaan kartastossa vesimylly on merkitty Bobäck bäckenin mutkaan. Paikka tarkastettiin 2012 inventoinnissa ja todennäköisesti vesimyllyn perustuksen jäännöksiä tavattiin puron mutkassa, sen etelärannan pienellä tasanteella, jonka kärjessä oli kasattuna kiviä. Tasanteen reunalla oli myös kauan aikaa sitten puretun hirsirakennuksen jätekasoja.

Masaby 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Masalan keskustassa, Masalantien ja Aktia-urheiluhallin länsipuolella. Paikalla on osin kallioinen kumpare, jonka itäpuolella maasto laskee vanhaksi viljelyalueeksi, joka nykyään on urheilupuiston reunaa ja teollisuusaluetta. Itse kumpare jatkuu länteen ja pohjoiseen laajaksi metsäalueeksi, jossa risteilee valaistuja lenkkipolkuja. Vuoden 1560 maakirjan mukaan kylän taloluku oli kolme. Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2012 ja ulkoilualueen reunassa olevalta mäeltä löytyi useita rakennusten jäännöksiä. Kairatessa kallioisen mäen reunoilla tavattiin tiilensekaista, nokista maata. Mäellä on ollut myös myöhäisempää, rakenteiden perusteella ilmeisesti jopa Porkkalan vuokra-ajan jälkeistä asutusta. Pitkälti rakentamattomalla mäellä, erityisesti lakialueella, saattaa kuitenkin olla säilynyt 1500-luvun asutuskerrostumia. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.

Nissniku (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Masalan keskustassa, Sepänkyläntieltä etelään risteävien Nissnikuntien ja Nissnikunraitin välisellä alueella. Paikalla on taloyhtiöiden väliin jäävä metsäinen kumpare, jolla kasvaa harvakseltaan puita ja sen itäpuolella aukeaa laaja nurmialue. Vuoden 1780 Kuninkaan kartastossa mäelle on merkitty läheisen Hulluksen tilan torppa-asutusta. Paikka tarkastettiin 2012 inventoinnissa, jolloin todettiin, että Nissnikun mäki sijaitsee asutuksen välissä ja on nykyään rakentamaton. Paikalla on useita eriaikaisia rakennuksen pohjia, kellarikuoppia ja kaivantoja. Vanhimmat niistä liittyvät todennäköisesti 1700-luvun torppa-asutukseen. Kairatessa hiekkaisessa maassa oli havaittavissa tiilimurskaa ja nokea. Paikkaa käytetään nykyään lasten leikkeihin ja majanrakennukseen. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.

Hullus (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Masalan eteläosassa, Masalantieltä luoteeseen risteävän Framnäsin puistotien päässä. Paikalla on puistomainen alue ja villiintynyt vanha puutarha, jossa siellä täällä kasvaa jaloja lehtipuita, mm. vanhoja puistolehmuksia ja -vaahteroita sekä omenapuita. Vuoden 1560 maakirjan mukaan
Hulluksen/Huttluksen kylän taloluku oli yksi ja 1780 Kuninkaan kartastossa paikalla oli talo ja rakennuskeskittymä. Alue tarkastettiin 2012 inventoinnissa ja koko mäki osoittautui mielenkiintoiseksi historialliseksi kokonaisuudeksi, jossa useita eriaikaisia asutuskerrostumia sekä puolustusvarustuksia, mm. lähes ehjä betonirakenteinen suojahuone ja tuliasema. Hullus on hyvin säilynyt monikerroksinen kokonaisuus tyhjällä tontilla, jossa on vielä vanhan villiintyneen puutarhan yksityiskohtia hahmotettavissa. Tiiliholvattu kellari mäen itäreunan järeässä graniittimuurissa ja -penkereessä on hyvin säilynyt ja sitä lienee hyödynnetty myös puolustusvarustuksiin liittyvänä varastona tai suojahuoneena. Komealla paikalla sijaitseva mielenkiintoinen kokonaisuus on ehdottomasti suojelun ja tutkimuksen arvoinen ja sitä voisi hyödyntää myös opastettuna käyntikohteena. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.

Ingvaldsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Länsi-Jorvaksessa, Masalantien länsireunalla sijaitsevan Östergårdin tilan mailla. Vuoden 1560 maakirjan mukaan kylän taloluku oli neljä ja 1780 Kuninkaan kartastossa kylän kokoluokka oli yksi. Paikalla on vanha maatila, jonka puutarhamaalla ja laidoilla on useita vanhoja rakennuksen kivijalkoja, kellarikuoppia ja muita kaivantoja. Mäellä on asuttu pitkään ja siellä on saattanut säilyä jopa 1500-1700-lukujen rakenteita ja kerrostumia. Tontin länsiosassa kallion reunalla kasvaa lisäksi tummaa tulikukkaa, joka on ns. arkeofyyttikasvi ja viihtyy vanhoilla asuinpaikoilla. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.

Bredvik Möön (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemestä pohjoiseen Båthusfjärdenin kaakkoisosassa Bredvik Möön -saaren itäosan pohjoisrannalla aivan nopeasti syvenevän rannan tuntumassa 0,3 - 3 metrin syvyydessä mutapohjalla.
Paikalla on noin 10 metriä pitkä puurunkoisen aluksen hylky, joka sijaitsee rannan suuntaisesti suunnilleen pohjois-etelä -suunnassa. Alus on ilmeisesti ollut limisaumainen. Aluksen kyljet, perä ja keula ovat säilyneet jokseenkin kokonaisina. Kansirakenteita ei ole jäljellä. Kölilinja on erotettavissa hylyn koko pituudelta. Kyljet ovat kaatuneet sivuille. Löytöalueen laajuus on noin 10 x 15 metriä.
Hylystä on nostettu rivenäyte, jonka Västerbottens museum (Ruotsi, Uumaja) on ajoittanut noin 350 vuotta vanhaksi. Tieto on saatu museolta kirjeitse Museovirastolle. Lähialueella kerrotaan olevan myös kaksi muuta hylkyä.
Paikallisen suullisen tradition mukaan on kyse Riilahden meritaistelun tapahtumiin liittyvistä aluksista. Riilahden meritaistelu käytiin 1714. Venäläiset voittivat taistelussa Ruotsin laivaston.

Håkansböle torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Håkansbölen vuoden 1761 kartalle merkitty torpan paikka. Paikka on luultavasti yksi kylän vanhoista tonttimaista.
Maastossa on mahdollinen kivijalka. Kohdetta ei ole rajattu.

Andersholmen (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Andersholmenin entisen luotsiaseman rakennusten eteläpuolella on jatulintarha, jonka halkaisija on noin kuusi metriä. Tarha, kuten myös ympäröivä kallio, ovat melko sammaloituneita. Pari metriä tarhan pohjoispuolella on pieni jatulintarha, jossa on vain kolme kivikehää, sen halkaisija on pari metriä. Jatulintarhan ympäristössä on aika paljon irtokiviä. Kallioalueella kasvaa kituliaita mäntyjä ja katajaa.

Killingholmen (Taide)
Historiallinen; Killingholmenin luoteiskalliolla aivan meren äärellä on kaksi rinnakkain olevaa hakkausta. Toisessa on venäjäksi kirjoitettu "Jahta Strela 1900-1903" ja sen alla on pohjoiseen osoittava nuoli (jahta=alus, strela=pohjoinen). Toinen hakkaus on riimukivien kirjoitustapaan toteutettu nauhamainen teksti, josta on vaikea saada selvää. Nauha päättyy ylhäällä lippumaiseen levennykseen, alhaalla tyyliteltyyn lohikäärmeen kitaan. Keskellä on lyyra jonka alla vuosiluku 1865. Hakkaukset ovat jäkälöitymässä. Kohde on merkitty peruskarttaan.

Napoleoninkivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Napoleoninkivi on Onaksen saaren lounaisrannalla oleva, pylväsmäinen graniittikivi, joka lepää aivan vesirajassa puisella alustalla. Kiveen liittyy useita selitystarinoita. Kivi liittynee saarella joskus harjoitettuun kivenlouhintaan. Sirkka Kopisto mainitsee teoksessa Suomen Kansallismuseo, että arkkitehdit aikoivat käyttää Onaksen graniittia kivipylväisiin, mutta kiven huonon laadun vuoksi aihiot jäivät hakkauspaikalle.

Kalvön (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde rekisteröitiin vuoden 2013 inventoinnissa. Sen osoitti Lars Vikström, jolla on saarella Hällbo-niminen kesämökki.
Röykkiön ympäristö on kuivaa mäntykangasta. Röykkiö sopii muotopiirteidensä ja sijaitiympäristönsä puolesta kallion päälle rakennetuksi pronssikautiseksi hautaraunioksi. Röykkiötä on kaiveltu ja sen keskellä erottuu paasiarkun jäännökset. Arkku on tehty laakakivistä, joista sivukivet ovat noin 1,5 metriä pitkiä, toinen niistä on palkkimainen noin 20 cm leveä. Arkun pituus on siis noin 1,5 metriä ja sen päissä on laakakivet. Röykkiön kiveys on hajallaan noin 10x4 metrin kokoisella alueella.
Kesällä 2014 saadun ilmoituksen mukaan noin 60-70 metriä röykkiöstä luoteeseen on kivipöytä. Sen koko on noin 1x2 metriä ja kivilaatan paksuus noin 20 cm.

Rävholmen (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rävholmenin saaren korkeimmalla kohdalla kallion päällä. Paikalle pääsee helpoiten saaren pohjoisosan venesatamasta johtavaa polkua pitkin. Kalliolla on viisi kiviröykkiötä, joiden halkaisija on noin 1-5–2 metriä ja korkeus noin puoli metriä. Röykkiöt ovat noin kolmen metrin etäisyydellä toisistaan ja muodostavat ristikuvion, jonka sivut osoittavat karkeasti pääilmansuuntiin. Kompassiruusun valmistusaikaa on mahdoton tarkemmin arvioida, todennäköisesti kyse on kuitenkin historiallisen ajan kohteesta.

Onas (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Onaksen saaren lounaiskärjessä, sen korkeimmalla kohdalla. Kallion päällä on kasattu kiviröykkiö, kummeli, jonka halkaisija on kolmisen metriä ja korkeus noin 1,7 metriä. Lähiympäristö on kallioaluetta, joka kasvaa jäkälää, sammalta ja kituliasta männikköä. Kummelin tarkkaa ikää on vaikea arvioida, kyseessä lieneen kuitenkin historiallisen ajan kohde.
Kalliot laskevat jyrkästi mereen noin 50 metriä kummelista länteen ja noin 100 metriä luoteeseen, meren rannalla on Napoleonin kivi -niminen muinaisjäännöskohde.

Rågskär (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jatulintarhat sijaitsevat Rågskärin saaren pohjoisosassa kalliolla.
Jatulintarha A sijaitsee saaren pohjoisosassa luoteeseen viettävällä rantakalliolla. Se on kooltaan 10,5 x 10 metriä ja se avautuu itäkaakkoon. Tarhan alapuolella kallion kupeessa on iso kivikasa.
Jatulintarha B sijaitsee edellisestä noin 100 m itään, kaakkoon vietävällä kalliolla. Se on kooltaan 7 x 6 metriä. Tarha B on sammaloitunut ja heikosti näkyvissä.

Hamnholmen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Hamnholmen -nimisen saaren pohjoisosassa, noin 100 metriä rannasta etelään. Kallion päällä on sammaloitunut kiviröykkiö, jonka halkaisija on noin 5-6 metriä. Röykkiötä on pengottu, sen keskellä on kaivanto ja kiviä on jonkin verran hajallaan ympäristössä. Röykkiön länsipäässä on hieman isompi neliskanttinen kivi, jonka halkaisija on vajaa metri. Röykkiön päällä kasvaa mäntyjä.
Kyseessä on sijaintikorkeutensa ja muotonsa perusteella hautaröykkiö, joka on todennäköisesti pronssikautinen. Alue on kalliopohjaista ja sillä kasvaa kituliasta männikköä, sammalta ja jäkälää.

Hamnholmen 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hamnholmenin länsirannasta noin 100 metriä itään, saaren korkeimmalla kohdalla. Kummeli on kasattu kantikkaista kivistä ja sen korkeus on noin metri. Ympäröivä kallioalue on sammaloitunut ja kasvaa kituliaita mäntyjä.

Basören (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Basören -nimisen saaren itäosassa, noin 50 metriä saaren pohjoisrannasta. Saaren keskiosassa on laajalla alueella ns. rakkakivikkoa. Kivikon kivistä on kasattu muodoltaan jotakuinkin pyöreäseinäinen rakenne, jonka halkaisija on noin 2,5 metriä. Seinien korkeus on puolisen metriä. Kyseessä on todennäköisesti kalastajien tai muiden merenkulkijoiden tekemä tilapäinen yöpymissuoja.
Saaren pohjoisosan rakkakivikossa on kuoppia ja vallirakenteita, joiden ikä ja tarkoitus ovat epäselviä.
Peruskarttaan merkityn muinaisjäännösmerkin kohdalla ei ole mitään näkyvää rakennetta. Luultavasti merkillä on tarkoitettu rakkakivikkoa, joita ilmeisesti kartoittajat ovat pitäneet muinaisjäännöksinä, mahdollisesti hautaröykkiönä.

Pirttisaari (1000011740) (Hautapaikat)
Historiallinen; Noin 15 metriä halkaisijaltaan oleva kivikehä sijiatsee Lustighemman-tilan (RN 1:6) itäreunalla kahden kallioharjanteen välissä. Sen korkeus on noin 20 cm ja se on sammaloitunut ja kasvillisuuden valtaama. Keskellä kehää kasvaa isoja mäntyjä. Perimätieto kertoo kyseessä olevan vanhan hautausmaan kiviaita, mutta alueelta ei ole löytynyt mitään hautoihin viittaavaa. Kehä mainitaan Muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirjassa vuodelta 1874, jossa kerrotaan "varmuudella tiedettävän", että se on venäläisen meriväen hautausmaa 1700-luvulta. Vastaavanlainen kivikehä sijaitsee Suur-Pellingin Hagnäsuddenissa.

Skaftkärr (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ote inventointikertomuksesta 2012:
Kohde sijaitsee kaavarunkoalueen eteläosassa, Kevätkummun asuinalueen eteläreunassa jatkuen Skaftkärrin itäpuolella koilliseen ja pohjoisluoteeseen. Tutkimusalueen lounaisnurkassa kivirakenne jatkuu lounaaseen kohti Råbergetiä, mistä on hiljattain kaadettu puusto, nostettu kannot ja kuorittu maanpinta. Kivimuuri kuitenkin vaikuttaisi olevan suhteellisen ehjä, huolimatta voimallista maanpohjan muokkausta. Kivimuuri jatkuu lähes katkeamattomana Skaftkärrin peltoalueen kulmalle yhteensä 480 m matkan. Peltoalueella ja sen reunoilla kiviaidasta ei saatu havaintoja, mutta jälleen purolaakson itäpuolella kivimuuri jatkuu lähes katkeamattomana noin 310 m koilliseen Gåsbergetin kallion koillisreunalle, kääntyy kohti pohjoisluodetta ja jatkuu edelleen noin 107 m. Kivirakenteen säilyneiden osien yhteenlaskettu pituus on siten noin 900 met-
riä. Kivirakennelma on huolellisesti ladottu ja paikoin muistuttaa kylmämuurattua muuria. Vuoden 1695 ja 1763 historiallisilla kartoilla kivirakenteen kohdalle on merkitty kolmen kylän raja .

Ratlandet-Stormossen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lapinjärven pohjoisrannalla Ratlandetin nimellä tunnetussa pellonnurkkauksessa sekä sen alapuolella olevassa pellossa. Maasto viettää paikalla loivasti kaakkoon. Kyseessä saattaa olla esikeraaminen asuinpaikka.
Löytöjä on poimittu pellosta ja metsän puolelle kaivetuista koekuopista melko runsaasti. Kohteella on aluerajaus, mutta kyseessä on arvio. Paikalle on kaivettu oja 1982 ja arkeologi oli paikalla valvomassa kaivutyötä. Maa oli savipitoista, eikä asuinpaikasta havaittu merkkejä. Pohjakallion inventointiraportissa on maininta, että myös Cleve olisi käynyt paikalla. Kohdetta tulisi tutkia tarkemmin, jotta se voitaisiin rajata luotettavasti.

Lammashaanmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pyökärin talon maalla, Rn:o 3:72 on Lammashaanmäenmäen kaakkoisrinteessä joukko kiviröykkiöitä ja -kasoja nykyisin metsittyneiden entisten viljelysten reunoilla. Ilmoituksen jäänteistä teki Pöykärissä asuva Päivi Lainio inventoijalle lokakuussa 1997. Paikka on sama, jonka Lapin maakunta-arkeologi Hannu Kotivuori on tarkastanut keväällä 1992. Inventointihavainnot ovat samanlaiset, kuin Kotivuoren.
Jyrkemmän rinteen alaosassa on loivemmin viettävää rinnettä, jossa on kaksi kivistä raivattua ja pengerrettyä ? kohtaa reunaojien jäänteineen. Näiden ulkopuolella on useita pääosin epämääräisiä kivikasoja, joiden kivet ovat raivioista peräisin. Myös yläpuolella jyrkemmässä rinteessä on kivikkoa, joka kuitenkin on luontaista. Raivioiden alapuolella, vaihdellen n. 10-15 m etäisyydellä, on nykyisen peltoalueen yläreuna. Paikoin kasvavan vanhan puuston perusteella viljelykset ovat ainakin 1800-luvulta, mahdollisesti vanhempiakin, todennäköisesti kuitenkin nuorempia, kuin läheinen linnavuori. Olli Soininen 2012: rakenteet sijaitsevat mäen itä/kaakkoisrinteessä.

Övitsböle autio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa näkyy Samuel Broteruksen kartalla Väster ja Öster åkernin väliin jäävänä tyhjänä kumpareena.
Inventoitu tonttimaa erottuu ympäristöstään metsäsaarekkeena. Aikaisemmin kumpareen molemmin puolin on sijainnut peltoja, mutta nyt peltoa on vain tontin itäpuolella. Tontin länsipuolella on enimmäkseen niittyä ja siellä on hevosaitauksia. Tonttimaan keskiosassa on peruskallio pinnassa ja siellä on kiviaidan jäänteitä ja muutamia eriaikaisten rakennusten perustuksia. Paikalla on muun muassa aika äskettäin palaneen navetan tai muun vastaavan rakennuksen hiiltyneet hirret, joihin johtaa kivinen ramppi.
Tarkastuskäynnin aikana tonttimaalla havaittiin ainakin kaksi matalaa kumparetta, jotka voisivat olla vanhojen uunien perustuksia. Mahdolliset uuninperustukset sijaitsevat tontin eteläisessä, joenpuoleisessa rinteessä.
Kumpareella olevien rakenteiden iästä ei voida sanoa mitään varmaa: osa rakennuksista saattaa olla melko uusia, mahdollisesti 1900-luvulta, mutta esimerkiksi etelärinteellä olevat mahdolliset uuninperustukset voisivat olla paljon vanhempia, ehken ajalta ennen vuoden 1699 karttaa, jossa tilan paikka on jo autiona.

Vormö (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Inventointi 2012:
Sijainti: Kohde sijaitsee Vormön saaren koillisosassa, loivalla mäntymetsää kasvavalla harjanteella, kallioalueiden välissä, noin 10 metriä itäpuolella olevan kallion reunasta
Huomiot: Paikalla on selvästi ihmisen tekemä kuoppa. Sen halkaisija on noin 3 m, syvyys noin 1,2 m. Reunoilla todettiin kiviä, joiden halkaisija on 10-20 cm.
Sijainnin ja muodon perusteella kyseessä voisi olla pieni tervahauta. Pohjalta poistettiin turvetta noin 10 cm:n syvyydeltä, mutta mitään erityistä, esimerkiksi hiiltä, ei havaittu. Huuhtoutumiskerros oli heikko.
Kuoppa on vahvan turpeen peitossa ja ilmeisesti suhteellisen vanha. Kuopan reunalla kasvoi koivuja, joiden ikä on useita kymmeniä vuosia. Kyseessä voi olla myös jonkinlainen säilytyskuoppa.

Norra Svartö (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Norra Svartön saaren länsiosassa, kesämökin pihapiirissä
Huomiot: Hakkaukset ovat veteen viettävässä punertavassa rantakalliossa, noin kolme metriä tarkastuksen aikaisesta vesirajasta.
Paikalla on useita eri käsialoilla tehtyjä ja oletettavasti eri-ikäisiä pienialaisia kalliohakkauksia, mm. ilmeinen vuosiluku 1847, viisisakaraisella tähdellä koristeltu ankkuri sekä kyrilliset kirjaimet ”?.?.?.” (= K.G.S.). Carlbergin mukaan ”AXEL” ja ”EMMY” lienevät aivan tuoreita. Vuosiluvusta ja kirjainten tyylistä päätellen osa hakkauksista on vanhoja.
Kohde tarkastettiin Mikael Carlbergin vihjeen perusteella

Svartö (1000022029) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Svartön saaren koillispäässä, sekametsässä pihapiirin reunalla
Huomiot: Paikalla on noin neljä metriä korkea kallioseinämä, jonka kohdalta on otettu peruskalliosta kiveä noin 9 x 5 metrin alalta. Kalliossa erottui kalkkikiveä ja siinä todettiin ainakin yksi lyhyt poranjälki. Seinämän alla on louhintajätteeksi tulkittavia lohkareita.
Oppaana oli maanomistaja Helmer Nyholm. Nyholmin mukaan louhos olisi Fagervikin ruukin aikainen, siis käytännössä 1800-luvulta tai sitä hieman vanhempi.

Skansholmen (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Sijainti: Skansholmenin pienialaisen saaren lounaisosassa.
Huomiot: Skansholmen on pienialainen kallioinen saari, jolla kasvaa mäntymetsää. Saaren lounaisosassa on useita pieniä rakennuksia; inventoinnissa todetut puolustusvarustukset sijaitsevat saaren koillisosassa.
Alueella havaittiin noin 7 m pitkä matala kaivanto, ilmeinen taisteluhauta, josta pistävät kohti pohjoista noin 0,7 x 0,7 metrin laajuiset ampumapesäkkeet. Kaivannon päistä mitattiin koordinaatit N 6649874 E322836 (P 6652667 I 3322933) ja P 6652662 I 3322936.Sen eteläpuolella, kohdassa N 6649869 E 322839 (P 6652647 I 3322922), todettiin osin kallion reunustama suorakaiteen muotoinen kuoppa, jonka laajuus on 3,5 x 3,5 m ja syvyys 0,5-1 m. Itäsivulla on ilmeinen oviaukko. Kyseessä voi olla korsu.
Mainittujen kaivantojen välistä kulkee mutkitteleva kiven- ja maansekainen valli, jonka leveys on 2-3 m ja korkeus 0,5-1 m. Sen yleissuunta on saaren poikki (itä-länsi). Vallin päiden koordinaateiksi mitattiin N 6649854 E 322837 (P 6652647 I 3322934 ja N 6649862 E 322822 (P 6652655 I 3322919), mutta osan matkasta se erottuu epävarmana. Vallin päällä kasvoi mäntyjä, joista yhden iäksi arvioitiin yli sata vuotta.
Saaren puolustusvarustukset voivat olla useammalta ajanjaksolta. Mahdollisesti paikalla on ollut varustuksia jo 1700-luvulla, sillä saaren nimenä mainitaan Skan-tiholm jo Odert Albert Gipenbergin vuoden 1805 kartassa.
Ennen vuoden 2012 inventointia kohde on ollut Museoviraston muinaisjäännösrekisterissä mahdollisena muinaisjäännöksenä (Skansholm; puolustusvarustukset, historiallinen); ilmeisesti kohdetta ei ole aiemmin tarkastettu.
Kohde Skansholm poistettu 2.5.2013 T. Tiitinen

Barösund 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Inkoon kirkosta 10,7 km lounaaseen. Kohde sijaitsee laivaväylän itäpuolella olevalla pienellä, mutta korkeahkolla kallioluodolla.
Paikalla on pienemmällä rautarenkaalla kallioon kiinnitetty järeä rautarengas, jonka halkaisija on suuruusluokkaa 25-30 cm.
Kohteiden Barösund 1-4 rautarenkaat sijaitsevat Barösundin läpi kulkevan laivaväylän molemmin puolin, kilometrin matkalla, lähellä vesirajaa. Ne ovat identtisiä ja oletettavasti samanikäisiä. Mikael Carlbergin mukaan renkaita on käytetty purjelaiva-aikakaudella alusten hinaamiseen (ruotsin moring).

Barösund 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Barösundin länsirannalla, kalliossa noin kaksi metriä vesirajasta
Huomiot: Paikalla on pienemmällä rautarenkaalla kallioon kiinnitetty järeä rautarengas, jonka halkaisija on suuruusluokkaa 25-30 cm.
Kohteiden Barösund 1-4 rautarenkaat sijaitsevat Barösundin läpi kulkevan laiva-väylän molemmin puolin, kilometrin matkalla, lähellä vesirajaa. Ne ovat identtisiä ja oletettavasti samanikäisiä. Mikael Carlbergin mukaan renkaita on käytetty purjelaiva-aikakaudella alusten hinaamiseen (ruotsin moring).

Barösund 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijainti: Kohde sijaitsee Barösundin länsirannalla, kalliossa noin kaksi metriä vesirajasta.
Huomiot: Paikalla on pienemmällä rautarenkaalla kallioon kiinnitetty järeä rautarengas, jonka halkaisija on suuruusluokkaa 25-30 cm.
Kohteiden Barösund 1-4 rautarenkaat sijaitsevat Barösundin läpi kulkevan laiva-väylän molemmin puolin, kilometrin matkalla, lähellä vesirajaa. Ne ovat identtisiä ja oletettavasti samanikäisiä. Mikael Carlbergin mukaan renkaita on käytetty pur-jelaiva-aikakaudella alusten hinaamiseen (ruotsin moring).

Historiallinen; Sijainti: Kohde sijaitsee Mörholmenin länsikärjessä Barösundin laivaväylän itäpuolella, melko vaakasuorassa kalliossa noin metrin korkeudella vesirajasta.
Huomiot: Paikalla on pienemmällä rautarenkaalla kallioon kiinnitetty järeä rautarengas, jonka halkaisija on suuruusluokkaa 25-30 cm.
Kohteiden Barösund 1-4 rautarenkaat sijaitsevat Barösundin läpi kulkevan laivaväylän molemmin puolin, kilometrin matkalla, lähellä vesirajaa. Ne ovat identtisiä ja oletettavasti samanikäisiä. Mikael Carlbergin mukaan renkaita on käytetty purjelaiva-aikakaudella alusten hinaamiseen (ruotsin moring).

Jakobramsjö 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Sijainti: Kohde sijaitsee Jakobramsjön etelärannalla, vastapäätä Storoxen-nimistä saarta, pienen kalliopaljastuman itäpäässä, loivassa etelärinteessä, sekametsässä.
Huomiot: Paikalla on selvästi ihmisen kokoama röykkiö, jonka laajuus on 3 x 2,5 m, korkeus 0,6 m. Röykkiö on tehty kalliopohjalle sekä pyöristyneistä että kulmikkaista kivistä, joiden halkaisija on 10-50 cm. Keskellä on 30 cm syvä ja 60 cm laaja kuopanne. Röykkiö on pääosin turpeiden peitossa.
Sijainnin perusteella kyseessä lienee hauta.

Jakobramsjö 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Sijainti: Kohde sijaitsee Jakobramsjön eteläosassa, Storoxen-nimisen saaren pohjoispuolella, korkean kallion länsipuolella, tasaisen ja matalan kallion eteläreunalla, sekametsässä
Huomiot: Paikalla on selvästi ihmisen kokoama röykkiö, jonka laajuus on 4 x 2 m, korkeus 0,45 m. Röykkiö on tehty kalliopohjalle pyöristyneistä kivistä, joiden halkaisija on 15-50 cm. Keskellä on 1 m laaja kuopanne, jonka kaivaminen on saattanut levit-tää röykkiötä hieman.
Röykkiö on suhteellisen vaatimaton, mutta sijainnin perusteella kyseessä lienee hauta.

Jakobramsjö 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Sijainti: Kohde sijaitsee Jakobramsjön eteläosassa, vastapäätä Storoxen-nimistä saarta, länteen laskevassa loivassa rinteessä, avokalliolla.
Huomiot: Paikalla on selvästi ihmisen kokoama röykkiö, jonka laajuus on 3,5 x 2,5 m, korkeus 0,4 m. Röykkiö on tehty kalliopohjalle pääasiassa pyöristyneistä kivistä, joiden halkaisija on 10-50 cm.
Sijainnin perusteella kysessä lienee hauta.

Ålö (Hautapaikat)
Rautakautinen; Sijainti: Kohde sijaitsee Ålön saaren lounaisosassa, laajahkon mäen lakialueella, hieman korkeammalle kohoavan kalliopaljastuman vieressä, maapohjalla.
Huomiot: Paikalla on selvästi ihmisen tekemä kiviröykkiö, jonka laajuus on 3,5 x 3,5 m ja korkeus 0,5 m. Kivien halkaisija on pääasiassa 20-40 cm, suurin osa on pyöristyneitä. Röykkiön päällä sen keskellä on litteä kivi, jonka koko on 60 x 50 cm. Röykkiön reunoilla on muutama keskimääräistä suurempi kivi.
Ulkomuodosta ja sijainnista päätellen kyseessä on todennäköisesti hautaröykkiö, joka sijaintikorkeutensa perusteella lienee lähinnä rautakautinen.

Västerängen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sijainti: Kohde sijaitsee Ålön saaren länsiosassa, kallioisen mäen ja kostean notkelman välissä, kaakkoon laskevassa loivassa rinteessä, avokallion ja sekametsän rajalla.
Huomiot: Paikalla on kaksi röykkiötä.
Ensimmäinen röykkiö N 6659842 E 337815 ( P 6659842 I 3337815) on laajuudeltaan 1,4 x 1,4 m ja korkeudeltaan 0,3 m. Se sijaitsee kalliopohjalla. Rakenne on saattanut alun perin olla suorakaiteen muotoinen. Kiviaines on suhteellisen pienikokoista (halk. 5-30 cm) ja kivet ovat pääasiassa pyöristyneitä. Viljelyskelpoista maata on muutaman metrin päässä, mutta sijainnin ja ulkomuodon perusteella kyseessä saattaa olla mieluummin tulisijan jäännös kuin raivausröykkiö.
Toinen röykkiö N 6657042 E 337716 ( P 6659838 I 3337819) sijaitsee noin 5 m alarinteeseen edellisestä. Se on laajuudeltaan 3 x 1,5 m ja korkeudeltaan 0,6 m. Kivet ovat pyöristyneitä ja halkaisijaltaan 20-40 cm. Rakenne on vahvan samma-leen peitossa. Se sijaitsee ilmeisen viljelyskelpoisen maan reunalla ja lienee rai-vausröykkiö.

Älgsjölandet 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Sijainti: Kohde sijaitsee Älgsjölandetin länsiosassa, laajahkolla kallioalueella, koillinen -lounas -suuntaisen kalliokumpareen laella. Alue kasvaa mäntymetsää.
Huomiot: Paikalla on selvästi ihmisen kasaama ja kohtuullisen selvärajainen
röykkiö, jonka laajuus on 8 x 6 m ja korkeus 0,3 m. Röykkiö on kumpareen suuntainen. Sen keskellä on ilmeisenä rajamerkkinä toimiva pystykivi, joka on kooltaan 1 x 0,7 m ja korkeudeltaan 0,5 m. Röykkiön kivien koko on 10-50 cm, osa on pyöristyneitä, osa kulmikkaita. Kivikerroksia näyttää suurimmalta osin olevan 1-2.
Röykkiö on turpeen ja heinän peitossa; se vaikuttaa kaivelemattomalta. Ulkomuo-doltaan kohde on lapinrauniomainen ja selkeästi hautaröykkiö.

Kastalekasen 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röset är beläget ca 40 m S om röset 835 01 0094, men på Kärrby sidan av byarån. Det är anlagt på en bergterass. röset mäter ca 10 m i diameter. Röset består av ett understa lager kantiga stenar samt därovanpå 2 à 3 lager runda stenar. en tydlig kantsättning kan iakttas. Röset har troligen tidigare varit uppbrutet och därpå återigen fyllt.
Röset undersöktes 6-8.6.1936 av Nylands Nations förening för hembygdsforskning. arbetetleddes av C.F. Meinander. Inga fynd hittades vid utgrävningen.
tradition: Från röset brukar uppstiga skatteldar. När småbrukaren Fagerholm 5.6. 1936 gick med slagruta över röset gavs utslag i nordvästra delen av röset.
Laulumaa 2013: Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Röykkiö on muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukaisessa kunnossa.

Österviken 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tvärminnessä Österviken -lahdessa Sjö-Björkskär -saaresta länteen.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky. Löytökokonaisuuden päämitat ovat noin 20 x 10 metriä. Aluksesta on jäljellä pohjaosa, kylkien rakenteita sekä keulaan tai perään kuuluvaa rakennetta, joka kohoaa pohjasta noin 1,5 metriä. Ehkä noin puolet hylystä on hautautuneena pohjaan. Keula on lähempänä rantaa, perä on meren puolella. Ympärillä on hylystä irronneita rakenneosia. Aluksen jäännös makaa pohjassa kölillään styyrpuurin kyljelle kallistuneena. Puulaji on oletettu kuusipuuksi. Rautaisia osia ei ole havaittavissa. Potentiaalinen peräranka ja mahdollisesti peräsimen runkopuu ovat pohjalla. Peräranka on suora ja kapea. Purjelaiva on todennäköisesti tuotu käyttöiän jälkeen lahteen, riisuttu käyttökelpoisista varusteista ja hylätty. Aluksen voidaan arvioida olleen rakennetun yli sata vuotta sitten.
Hylkyilmoitus on saatu 1986. Harrastajasukeltajien ryhmä paikansi kohteen 1998 ja arvioi kohteen olevan palaneen hylyn jäännökset. Puurakenteiden joukossa havaittiin kiviä. Museoviraston Arkeologiset kenttäpalvelut tarkisti hylyn 2013 kaavahankkeeseen liittyneen inventoinnin yhteydessä. Suomen meriarkeologinen seura kuvasi ja mallinsi hylyn 2023.

Sandö (1000021405) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on lisätty muinaisjäännösrekisteriin Haggrénin vuoden 2005 arkistotutkimuksen perusteella. Suomen asutuksen kyläluettelossa Sandössä mainitaan olevan kaksi taloa 1560-luvulla. Maanmittari Hans Hanssonin kartassa vuodelta 1647 (signum b1a_1) on merkitty kaksi taloa, jotakuinkin nykyisten rakennusten kohdalle ja peltoja sekä niittyjä noin 900 metrin matkalla pitkän Källvikenin rantaa. Kuninkaan kartastossa v. 1776–1805, asutus näyttää olevan säilynyt samalla kohtaa ja rantojen tuntumassa on niittyjä. Vuoden 1872 ns. Senaatin kartassa Sandöhön on merkitty myös postiasema, asutus on pysynyt edelleen samalla, melko suppealla alueella.
Vuoden 2013 inventoinnissa kohde tarkastettiin. Oppaana oli Risto Ihatsu, joka tuntee alueen historian erittäin hyvin. Alueelta paikannettiin kolme kivijalkaa. Niistä Santalan Kartanon tien ja Hjalmar Braxénin tien risteyksen koillispuolella oleva on kooltaan noin 3x3 metriä. Alueesta puhutaan pajan peltona. Kivijalan iästä ei ole varmaa tietoa, mutta se on todennäköisesti ainakin 1800-luvulta, missään kartassa se ei kuitenkaan esiinny. Myöskään risteyksen lounaispuolella olevan kivijalan iästä ei Ihatsun mukaan ole tietoa. Se on melko iso, kooltaan noin 8x9 metriä ja hyvä kuntoinen. Kyseessä on todennäköisesti vuoden 1872 senaatin karttaan merkitty rakennus, joka on aivan tien vieressä, sen eteläpuolella, jotakuinkin samalla kohtaa kuin kivijalka on nyt. Lisäksi paikannettiin vielä kivijalka, sen kiviä oli siirrelty muodostamaan kukkapenkki, tämä kivijalka on Santalan kartanontien pohjoispuolella tien pohjoispuolelta. Tämä voi olla myös vuoden 1872 kartassa esiintyvä rakennus.
Kohteen aluerajaus perustuu edellä mainittuihin havaintoihin.

Abläktsmossen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hangon Santalassa noin 170 metriä valtatien 25 eteläpuolella. Alue on tasaista, kuivahkoa, hiekkapohjaista mäntykangasta. Miilun pohja on halkaisijaltaan noin 15 metriä ja melko matala. Aivan sen pohjoispuolitse kulkee ajopolku. Miilu löytyi vuonna 2013 Santalan yleiskaava-alueen arkeologisessa inventoinnissa.

Abläktsmossen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hangon Santalassa noin 170 metriä valtatien 25 eteläpuolella. Alue on tasaista, kuivahkoa ja hiekkapohjaista mäntykangasta. Miilun pohja on halkaisijaltaan noin 17 metriä ja se erottuu matalana kumpuna maastossa. Aivan sen kaakkoispuolella kulkee ajopolku. Miilu löytyi vuonna 2013 Santalan yleiskaava-alueen arkeologisessa inventoinnissa.

Tukikohta XXXII:tie 2 (Pohjois-Tapiola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisen yhdystien osa. Kohde sijaitsee Espoossa, Laajalahden ja Pohjois-Tapiolan rajalla, Kiiltokallio-nimisen kohouman kaakkoispuolella. Yhdystien katkelma kuuluu ensimmäisen maailmansodan aikaiseen tielinjaan (nk. tykkitiehen), joka on aikanaan kulkenut tukikohdan XXXIItykkipatterin 111 pohjoispuolelta kohti tukikohdan puolustusasemia 6 ja 7, päättyen aseman 7 linnoitteiden taustalle. Yhdystie on osittain jäänyt asutuksen ja nykyisen tieverkoston alle.
Rakennusajankohta on todennäköisesti 1915-1916. Suunnassa pohjoisluode-eteläkaakko kulkeva yhdystie on noin 90 m pitkä. Yhdystie jakautuu kahteen osaan, sillä sen keskeltä kulkee koillinen-lounainensuuntainen ulkoilutie, joka katkaisee tien. Yhdystienlinja on 2-4,5 metriä leveä ja osittain pengerretty. Tien alkuperäistä mukulakivipäällystettä on vielä näkyvissä muutamissa kohdissa. Yhdystien pohjoisosa on osittain kasvanut umpeen. Yhdystie toimii nykyään polkuna/ulkoilutienä.Yhdystien pohjoisosa sijaitsee vielä toistaiseksi rakentamattomalla metsäkaistaleella, mutta paikalle on suunnitteilla Turveradantien jatko-osuus. Yhdystien eteläosa sijaitsee Visakoivuntie 8-10 tonttien välisellä kapealla puistoalueella.

Rågö Hospitalet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tammisaaren keskustasta noin 18 km itään, Nötö -niemen eteläpuolella ja Rågö -saaren lähellä olevan Hospitalet -saaren luoteispuolella. Maksimisyvyys on noin viisi metriä.
Puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky, jonka näkyvissä olevan rakennekokonaisuuden pituus on arviolta 15 metriä ja leveys 7,5 metriä. Keula on hajonnut. Aluksesta on jäljellä lähinnä vain pohjalankut ja kaaria. Hylky nousee pohjasta noin 1,5 metriä. Rakennusmateriaali on mahdollisesti mänty. Hylyssä ei ole havaittavissa peräsintä, keulasteeviä, takilan osia eikä sisälaudoitusta. Hylkyyn on jäänyt lukuisia pohjaonkia ja uudehkoja ankkureita. Hylyssä on myös resenttejä tiiliä, joita lienee käytetty verkonpainoina tms.
Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1991. Hylky on viistokaikuluodattu 2013. Suomen meriarkeologinen seura ry kuvasi hylyn 3D-mallinnusta varten tammikuussa 2022.

Ödeskärret 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lainaus P. Pesosen inventointikertomuksesta 2013:
Hiilimiilukohde löytyi VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 14.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 1,3 km länteen pienen Ödeskärret –nimisen suon eteläreunalla, vt 25:n pohjoispuolella. Miilualueen halki kulkee pieni traktoritie Pusesbaskenin hiekkakuopilta Västerkullan tilalle. Ympäristö on mäntykangasta.
Paikalla havaittiin halkaisijaltaan 16 -metrinen pystymiilun pohja, joka erottui maastossa vajaa puoli metriä korkeana tasalakisena kumpuna. Kummun ympärillä oli pieniä kuoppia. Miilu on kokonaisuudessaan alueen halki kulkevan tien eteläpuolella, mutta tien pinnalla on tällä kohdalla näkyvillä nokea ja hiiltä. Myös tien pohjoispuolella on pari pientä kuoppaa ja yksi mahdollisesti toiseen havaitsemattomaan miiluun liittyvä kuoppa 70 metriä ensimmäisestä miilusta itään, myöskin tien eteläpuolella. Kuopat ovat halkaisijaltaan 1-3 –metrisiä.

Andersrontie 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lainaus P. Pesosen inventointikertomuksesta 2013:
Hiilimiilu löytyi VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 14.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 1,1 km lounaaseen Kuusakosken jätteenkäsittelylaitoksen kohdalla vt 25:n eteläpuolella olevan puhdistamon vieressä, sen itäpuolella, puhdistamosta 60 metriä itään. Alue on kuusikkoista hiekkakangasta.
Paikalla on pystymiilun pohja, halkaisijaltaan noin 10 metrin tasoitettu kumpare, jonka ympärillä on pieniä kuoppia. Miilun kummulla on tuulenkaato, jossa on hyvin hiilistä hiekkaa.

Andersrontie 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lainaus P. Pesosen inventointikertomuksesta 2013:
Hiilimiilu löytyi VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 14.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 1,0 km lounaaseen Kuusakosken jätteenkäsittelylaitoksen kohdalla vt 25:n eteläpuolella olevan puhdistamon vieressä, sen itäpuolella, puhdistamosta 150 metriä itäkoilliseen. Alue on kuusikkoista hiekkakangasta.
Paikalla on pystymiilun pohja, halkaisijaltaan noin 10 metrin tasoitettu kumpare, jonka ympärillä on pienten kuoppien kehä. Miilun keskelle tehdyssä koekuopassa oli runsaasti hiiliä sekä aivan pinnassa että syvemmällä, jossa oli myös palanutta hiekkaa. Hiiliä otettiin talteen mahdolliseksi ajoitusnäytteeksi.

Varvarinsuo 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lainaus P. Pesosen inventointikertomuksesta 2013:
Kivikautinen asuinpaikka löytyi VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 14.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta noin 500 m koilliseen Svarvarsin talolle johtavan tien varressa, Varvarinsuon länsipuolella ja vt 25:n eteläpuolella. Maasto on törminä ja terasseina Högbensjön-järven pohjoisrannan pelloille laskevaa hiekkakangasta.
Asuinpaikkalöytöjä kerättiin erittäin laajalta alueelta, joka oli suhteellisen voimakkaasti laikutettu. Pintalöytöjä on noin 500 x 50 metrin laajuiselta alueelta, joka on kokonaan Svarvarsin talolle johtavan tien itäpuolella. Lisäksi löytöjä saatiin tien leikkauksesta siitä kohdasta, jossa tie kääntyy alarinteeseen peltoaukean yli ja taloille. Löydöt antavat olettaa, että asuinpaikka jatkuu topografisesti samanlaisella rinteellä ehjässä metsämaastossa vielä tästä pisteestä ainakin 200 metriä lounaaseen. Pohjoisen suunnassa löydöt loppuvat vanhan laikutusalueen pohjoisreunaan, mutta tässäkin suunnassa on oletettava, että asuinpaikka jatkuu viimeisistä löydöistä vielä ainakin 120 metriä pohjoiseen. Topografian perusteella on mahdollista, että asuinpaikka jatkuisi vieläkin tästä koilliseen. Tälle ehjälle alueelle tehtiin jonkin verran koepistoja, joista ei kuitenkaan löytynyt mitään. Kohteen laajuuden tarkka selvittäminen vaatisi kuitenkin koekaivauksia.
Löytömateriaali (kvartsia, kivilajia, palanutta luuta) sekä löytökorkeus viittaavat ajoituksen suhteen mesoliittiseen kivikauteen, ehkä sen loppupuolelle, n. 6000-5000 eKr.

Varvarinsuo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Hiilimiilut löytyivät VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 15.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 1,0 km koilliseen, vt 25:n eteläpuolella ja Varvarinsuon pohjoispuolella, sen törmällä. Ympäristö on alueella mäntykangasta.
Paikalla havaittiin kaksi pystymiilun pohjaa, joista ensimmäinen (miilu 1) lähempänä Varvarinsuon rantaa ja jälkimmäinen (miilu 2) puolestaan lähempänä valtatien reunaa. Miilut ovat toisistaan noin 35 metrin etäisyydellä. Miilu 1:n tasoitettu keskikumpare on halkaisijaltaan noin 10 metriä, ja sen ympärillä on matala oja. Miilu on aivan suon törmän reunalla. Lapionpistossa havaittiin vahva hiilikerros. Miilu 2:n kumpare on halkaisijaltaan 14 metriä ja sen ympärillä on pieniä kuoppia kehässä. Miilu on vain noin 20 metriä valtatien laidasta.

Varvarinsuo 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Hiilimiilu löytyi VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 15.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 1,7 km koilliseen, vt 25:n eteläpuolella ja Varvarinsuon pohjoispuolella, sen törmällä. Ympäristö on alueella havumetsäkangasta.
Paikalla havaittiin pystymiilun pohja, jonka tasoitettu puolisen metriä korkea kumpare on halkaisijaltaan noin 12 metriä ja sen ympärillä on kehämäinen kaivanto. Miilusta joitakin metrejä tielle päin on vielä muutamia erillisiä kuoppia, jotka liittynevät miiluun. Miilun päällä kasvaa muutama nuori mänty.

Varvarinsuo 6 (Työ- ja valmistuspaikat)
Hiilimiilut löytyivät VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 15.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 1,8 km koilliseen, vt 25:n eteläpuolella ja Varvarinsuon pohjoispuolella, sen törmällä. Ympäristö on alueella havumetsää ja hiekkakangasta.
Paikalla havaittiin kaksi pystymiilun pohjaa, joista ensimmäinen (miilu 1) hieman kauempana Varvarinsuon rannasta kuin jälkimmäinen (miilu 2). Tielle miiluista on 35-45 metrin etäisyys ja toisistaan ne ovat 25 metrin etäisyydellä. Miilu 1:n tasoitettu keskikumpare on halkaisijaltaan noin 12 metriä, ja sen ympärillä on matala kaivanto. Sen keskellä kasvaa muutamia kuusia ja mäntyjä. Miilu 2 on halkaisijaltaan noin 17 metriä ja sen ympärillä on syviä kuoppia. Tämä miilu on kuusikossa.

Hiilimiilu löytyi VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 15.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 2,4 km koilliseen, vt 25:n eteläpuolella ja Varvarinsuon pohjoispuolella. Ympäristö on alueella havumetsää ja hiekkakangasta.
Paikalla havaittiin kuusien peitossa pystymiilun pohja, joka on halkaisijaltaan noin 14 metriä ja sen ympärillä on vallihautamaisia kaivantoja. Vallissa kasvaa iso mänty. Keskelle tehdyssä koepistossa oli jonkin verran hiiliä.

Dånabackamalmen (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla havaittiin kaksi pystymiilun pohjaa, joista pohjoisempi (miilu 1) on halkaisijaltaan noin 13 metriä ja sen päällä kasvaa taimikkoa. Miilu on muodoltaan hieman epäselvä. Se sijaitsee risteysopasteen kohdalla, tielle on matkaa noin 20 metriä. Eteläisempi miiluista (miilu 2) on lähempänä tietä ja se erottuu tasalakisena pyöreänä kumpuna, jonka ympärillä ei ole kuoppakehää vaan matala vallihauta. Miilun kummun halkaisija on noin 10 metriä. Tielle on matkaa noin 12 metriä.
Paikkaa ei tarkastettu

Stormossen NW 1 (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Rakennuksen perusta, joka on tehty maapenkasta. Sen koilliskulmassa on luonnonkivistä ladottu kiukaan raunio, joka on halkaisijaltaan vajaa 2 m. Perustan keskellä on matala kuoppa kuten myös sen pohjoispuolella on matala kuoppa. Perustan päällä kasvaa kuusia ja mänty, iältään ne arviolta n. 30 vuotisia.
Tarkastelluissa vanhoissa kartoissa (pitäjänkartta v.1749, 1700-l lopun yleiskartat, v. 1841 pitäjänkartta, v.1873 senaatinkartta, v.1883 toimituskartta, v. 1920 taloud. kartta) ei paikalle tai sen lähistölle ole merkitty rakennuksia tms. erityisiä merkintöjä.
Rakennuksen jäännös on ilmeisesti 1900-luvun alkua nuorempi tai sitten 1700-l loppua vanhempi, tai on mahdollista että vähäpätöistä rakennusta ei ole kartoille merkitty. Rakennuksen pohjan ajoitus ja funktiokin on siten tuntematon. Sitä on syytä ainakin alustavasti pitää muinaisjäännöksenä
Voisiko olla tervasauna/-pirtti (RM)

Stormossen NW 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta lounaaseen laskevan kalliorinteen juurella. Hauta on lounaaseen laskevassa rinteessä olevalla kapealla tasanteella niin, että halssi on rinteessä. Maaperä paikalla on hiekkaa - muutoin lähistöllä on hienoaineksista moreenia.
Tervahaudan valli on korkea alarinteeseen ja päin vastaisella puolella matala. Hauta on pyöreä ja halkaisijaltaan n. 8 m. Tervahautafunktion vahvistaa sen suppilomaiselle pohjalle tehdyssä koekuopassa havaittu paksu noki- ja hiilikerros.

Suuri rantatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Suuri rantatie alkoi muotoutua Turun ja Viipurin linnojen väliseksi yhdysreitiksi 1300-luvun alkupuoliskolla. Suuren rantatien tarkka linjaus voidaan määrittää vasta ensimmäisten karttojen ajalta eli 1600- ja 1700-luvuilta. Rantatien linjaus on luultavasti ehtinyt muuttua aikaisempien vuosisatojen kuluessa. Vantaan kaupungin alueella vaikuttaa siltä, että Suuri rantatie olisi alun perin kulkenut kylien kautta, eikä niiden ohi kuten myöhemmin.
Vuoden 2008 kenttätöiden aikana läpikäydyt Suuren rantatien mahdolliset 1600- ja 1700-lukuja vanhemmat linjaukset ovat seuraavat: 1) Gammelgård-Tavastby; 2) Vinickby-Stobbacka-Brutuby; 3) Brutuby-Övitsböle-Tolkby; 4) Dickursby-Fastböle.
Suuren rantatien 1600- ja 1700-lukujen linjaus on edelleen pääosin havaittavissa Vantaalla. Valtaosa Suuresta rantatiestä on sulautunut nykyiseen tieverkostoon sekä asfaltti- että hiekkateinä. (Parhaiden säilyneet Suuren Rantatien osuudet esitellään omina kohteinaan.) Suuri rantatie on tuhoutunut kokonaan ainoastaan pääkaupungin suurien ulosmenoväylien (Kehä III, Lahdenväylä, Tuusulanväylä ja Vihdintie) kohdilta. Lisäksi muutaman sadan metrin pätkä rantatiestä on Koillis-Vantaalla jäänyt pois käytöstä jo 1800-luvulla.
Suuri Rantatie (Espoo-Vantaa-Sipoo) alkupiste: Pkoo-6685561/Ikoo-3376822; Päätepiste:Pkoo-6691492/Ikoo-3397009

Porkkala, Böle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Storkantskogsundetin länsipuolella, niemekkeellä peltojen keskellä itäisen Bölentien pohjoispuolella. Alue on kuusimetsien ympäröimä. Alue on paikannettu vanhojen karttojen perusteella. Suomen asutuksen yleisluettelossa mukaan kylässä oli yksi tila vuonna 1540. Samuel Broteruksen vuoden 1706 kartalle on merkitty kylään yksi tila (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto. MHA U Uudistuskartat ja -asiakirjat. B UUDENMAAN LÄÄNI. Kirkkonummi. B21a:14/1. Storkanskog; Storkanskog och Böle: Egokarta med beskrifning (1706-1706). Kansallisarkisto.)
Alue on tarkastettu inventoinnissa 2012. Alueen kaakkoisosasta Kvarnbacka-kumpareen kaakkoispuolelta löytyi inventoinnissa kaksi mahdollista rakennuksen pohjaa. Mahdollisten rakennusten pohjien länsipuolella sijaitsee kivien reunustama kaivo. Ympäröiviltä pelloilta ei, lasin ja tiilen lisäksi, juurikaan tehty löytöjä pintapoiminnassa. Paikalla on myös autiotalo ja perustuksia vuokra-aikaa edeltävältä ajanjaksolta.
Kaivoa ei ole merkitty maastoon; se on sortumassa ja vaarallinen.

Estby, Stor-Estby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Eestinkylässä (Estby), Saltfjärdintien varressa. Samuel Broteruksen vuoden 1693 kartassa tällä alueella on sijainnut Estbyn kylän (Stor-Estby) tonttimaa. Kylä paloi pahasti vuonna 1706. Nykyään historiallisen kylän alueella on monen ikäisiä asuttuja rakennuksia, joita ympäröi peltomaisema.
Inventoinnissa 2012 Saltfjärdintien nykyisen tilan eteläpuolisesta saarekkeesta, kalustovajan takaa, paikannettiin kylään kuuluva historiallinen tonttimaa. Tonttimaan alueelta löytyi rakenteita, useita mahdollisia kellarikuoppia ja rakennuksen kivijalkoja. Historiallisten lähteiden perusteella kyse Hommaksen tilan kuuluneista jäännöksistä. Pintapoiminnassa saareketta ympäröiviltä pelloilta löytyi muun muassa liitupiipun katkelmia, palanutta savea, punasavikeramiikkaa ja modernia talousjätettä. Löytöjä ei kuitenkaan otettu talteen.

Bondarby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bondarbyn vanha kylätontti rajautuu lounaispuolella Porkkalantiehen. Tontin itä- ja
kaakkoispuolella on peltoja. Laajan, suurelta osin hylätyn kylätontin eteläisessä päädyssä on asuttu talo (Porkkalantie 346). Tontin pohjoispäädyssä on myös asuttu talo, joka sijaitsee Porkkalantien varressa. Tontin pohjoispäätyyn sijoittuu Carl Hagströmin laatimassa vuoden 1782 kartassa mainittu kalalampi (Fisksump), nykyiseltä nimeltään Bondardammen. Tontilla on vähäisesti puustoa, sekä tavanomaista puutarhakasvillisuutta. Ympärillä on peltomaisemaa. Tontin keskipaikkeilta kulkee Bondarbyntie. Bondarby on yksi niistä historiallisista kylistä, jotka ovat sijainneet silloiseen merenlahteen, Saltfjärdeniin rajautuen. Nykyisin Saltfjärden on ojitettua peltoa ja ruovikkoa.
Vanhin kirjallinen maininta Bondarbystä on vuodelta 1532. Kylässä oli neljä taloa ainakin vuosien 1540–1560 välillä. Yksi taloista autioitui jo 1570-luvulla, jolloin jäljelle jääneet talot jakoivat sen maat. Vuonna 1694 taloja oli ilmeisesti jäljellä vain kaksi, ja tällöin Bondarby oli jo rustholli. Gunnarskullan verokuntaan (bol) kuulunut kylä maksoi 4,25 veromarkkaa veroja vuonna 1540. Talolla on ollut useita torppia ja kylässä oli 1600-luvulla myös vesimylly. Vuoden 1782 kartassa Bondarbyssa oli vain yksi talo, jonka tontti tai maat ulottuivat aina Böletorpille saakka.
Inventoinnin 2012 mukaan tontilla on nykyisin monenikäisiä asuin- ja talousrakennusten raunioita, erityisesti 1800- ja 1900-luvuilta, kuten kivinavetan- ja talon rauniot. Tontilla on myös muutama käytössä oleva varastorakennus. On mahdollista, että myös sitä vanhempia rakenteita tai kulttuurikerrosta on säilynyt, erityisesti tontin keskipaikkeilla, josta on todettu myös maan- ja kivensekainen kumpu (3 x 2 m). Pintapoiminnassa kyntämättömiltä itä- ja kaakkoispuolen pelloilta löytyi palanutta savea, punasavikeramiikan paloja, liitupiipun katkelmia sekä modernia jätettä, kuten lasin- ja posliininsirpaleita.

Pampskatan 6 tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee aivan Porkkalan niemen kärjessä, Pampskatanin kaakkoisrannalla jyrkähkön
avokallion päällä. Alueella on mäntyvaltaista metsää, jossa lehtolaikkuja. Pampskatan kuuluu Porkkalanniemen luonnonsuojelualueeseen. Röykkiö sijaitsee avokallion länsireunalla. Se on halkaisijaltaan noin 5,5 x 4 metriä ja paksun kasvillisuuden peitossa, joka on lähinnä sammalta. Kivien koosta ei saanut selvää käsitystä kasvillisuuden vuoksi. Röykkiön vieressä rantaan päin on myös luontaista kivikkoa, josta on muodostettu sotavarustusta. Inventoinnissa vuodelta 2012 nimellä Pampskatan 3.
Inventointi 2016: Kallionrinteessä on erikokoisia pyöristyneitä ja särmikkäitä kiviä ja lohkareita rinteensuuntaisena puolikaarenmuotoisena vallina. Vallissa muutamia kuoppia. Pituus 25 m, leveys 4-6 m. Tulkittu olevan ruotsalainen tykkipatteri Suuren Pohjan sodan ajalta tai venäläinen tykkipatteri vuodelta 1789 (Kustaa III:n sota).

Lillkantskog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lillkanskogin (Lillakantskog) kylänpaikan rauniot ja maat sijaitsevat Gållaksessa, n. 300 m itään Långnäsintien ja Porkkalantien risteyksestä. Keskiaikaisen kylän pellot sijaitsevat nykyisen maatilan pohjois- ja eteläpuolella.
Alueella on sijainnut 1500-luvun puolivälistä lähtien Lillkanskogin kyläpaikka (vanhoissa kartoissa ja kirjallisuudessa Lillkantskog). Vanhin maininta on vuodelta 1540. Verotietojen ja karttojen perusteella taloluku oli 3 vuonna 1540, kun taas vuoden 1725 kartassa jäljellä oli enää kaksi taloa. Kohde on paikannettu historiallisten karttojen avulla: Lillkanskog 1725 ja 1780.
Aluetta on inventoitu 2012. Kohde sijaitsee nykyisen Gållaksen (vanhoissa kartoissa Grållas) paikalla. Peltojen muodot ja maisema ovat säilyneet lähes samanlaisina 1700-luvulta asti. Tontin pohjoispuolelta löytyi inventoinnissa tasainen alue, jossa on maakumpuja, jotka ovat mahdollisesti olleet uuneja tai muita samankaltaisia rakenteita. Ainakin toisessa kummussa (rakenne 1) oli havaittavissa tiilensekaista maata. Tontin länsi- ja eteläpuolelta löytyi runsaasti kivirakenteita, jotka mahdollisesti ajoittuvat 1800- ja 1900-luvuille. Gållaksen eteläpuolella olevalta pellolta kerättiin pintapoimintana kuonaa, liitupiipunkappale ja kivisavikeramiikkaa (löytöpaikat 1 ja 4). Långnäsintien eteläpuolelta, kohteesta eteläkaakkoon, todettiin kivirakenne (rakenne 2).

Häggesböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Häggesbölen historialliselle kylätontti voidaan paikantaa historiallisten karttojen perusteella. Tonttimaalle pääsee Häggesbölentietä pitkin. Tontti rajautuu etelässä Häggesbölentiehen ja pohjoisessa jokeen. Järsö sund -lahti on sijannut Häggesbölen länsi- ja pohjoispuolella. Historiallisen tonttimaan itälaidalla on asuttu talo (Häggesbölentie 41).
Historiallisten lähteiden mukaan Häggesbölessä on ollut kolme tilaa. Näiden kolmen tilan lisäksi kylään kuului Järsö niminen tila. Kylä kuului Färje-booliin (verokuntaan) 1500-luvulla ja myöhemmin se nautti verovapauksista. Verottaja hankki kylän haltuunsa 1700-luvun lopulla.
Aluetta on inventoitu 2012. Kohde sijaitsee aidatulla tontilla, kallioisella maalla.
Kasvillisuutta oli hyvin vähän, tontin kohdalla pelkkää ruohikkoa. Puustoakaan ei juuri ollut. Tonttimaalla on autiotalo. Pohjoispuolella on mahdollinen sillan paikka, jonne johtaa jo umpeen kasvanut tie. Inventoinnin perusteella alueella on todennäköisesti säilyneitä keskiaikaisia rakenteita, koska maat ovat olleet peltokäytössä 1700-luvun alusta lähtien.

Friggesby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Friggesbyn kylätontti on paikannettu vanhojen karttoejn perusteella Porkkalantien varteen. Paikka rajautuu etelän puolelta Järsöntiehen. Tontin länsi- ja pohjoispuolella on viljelyssä olevia peltoja. Tonttimaan eteläosa on vielä 2000-luvun puolivälissä ollut autiona, mutta sen paikalle on vastikään rakennettu uusi talo (Porkkalantie 909), ja sille kohden tontille on tuotu paljon täytemaata. Tontin pohjoispuoli vaikuttaa hyvin säilyneeltä. Tontin reunassa Porkkalantielle päin on vanha kuusiaita, sen lisäksi tontilla kasvaa puutarhakasvillisuutta. Tontin keskellä on korkea avokallio. Tontilta 100 metrin matkan päässä sijaitsee Vattuholmarna niminen peltosaareke. Suurella peltosaarekkeella kasvoi mäntyvaltaista metsää.
Vanhin kirjallinen maininta Friggesbyn kylästä on vuodelta 1538. Kylässä oli 1540-luvulla viisi taloa ja 1700-luvun lopulla taloja oli jäljellä vain kaksi. Bergströmin verokuntaan (bol) kuulunut kylä maksoi 6,17 veromarkkaa veroja vuonna 1540. Talot olivat nimeltään Högbacka ja Immunders. Högbackan säteri muodostettiin 1600-luvulla neljästä talosta. Immunders oli säterille alainen veronmaksussa.
Högbackan tonttia ja sen ympäristöä on tutkittu 2012 inventoinnissa. Immundersin tontilla ei käyty. Jonas Wikrénin tekemässä kartassa vuodelta 1766 näkyy kylässä vain kaksi taloa, sekä Byggningsåkren niminen peltosaareke jonka nimi on nykyisin Vattuholmarna. Peltosaarekkeesta löytyi maastotarkastuksessa vain yksi mahdollisesti 1800- tai 1900-lukua vanhempi rakenne (rakenne 4., 2 x 3 m), muutoin rakenteet ja kuopat näyttävät liittyvän moderniin maataloustoimintaan. Högbackan asutun tontin pohjoispuolelta löytyi kolme kumpua (rakenteet 1.–3.), jotka ovat mahdollisia uuneja. Etelämpänä Järsöntien toisella puolella olleet rauniot vaikuttivat olevan 1800- ja 1900-luvuilta. Pohjoispuolen pellon reunasta löytyi inventoinnissa seltteripullon sirpale, punasavikeramiikan sirpale ja kolmijalkapadan osa (ETRS-TM35FIN: x=6660022, y=360733, z=5–10 m mpy). Vattuholmarna peltosaarekkeen edestä löytyi hiomen katkelma.

Bondarby, Böle torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bondarbyn kylän luoteispuolella, Porkkalantieltä pohjoiseen lähtevän pienen
pellolle johtavan tien varressa. Kohteen länsipuolella on suuri peltoaukea ja sen takana pieni avokallio. Metsä torpan paikan ympärillä on mäntyvaltaista. Itse torpan paikka on maastoltaan avonaisempi, ruohottunut kohta.
Böle torp on mainittu Carl Hagströmin laatimassa, Bondarbytä kuvaavassa kartassa vuodelta 1782 (signum B19 5/4). Torppa on kuulunut Bondarbyn kylään. Böle–nimi voi viitata keskiaikaiseen asutukseen. Torpan länsipuolella kartassa Böls åkren pelto, joka on edelleen viljelykäytössä. Inventoinnissa 2012 on todettu, että torpasta on säilyneenä selkeä kivijalka (3 x 4 metriä). Kyntämättömältä pellolta on löytynyt niukasti tiilenpaloja ja yksi palaneen saven kokkare torpan edustalta. Keskiaikaiseen asutukseen viittaavia havaintoja ei tehty. Havaintojen perusteella torppa on todennäköisesti 1700-luvulta.

Joddböle 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on hiilihaudan jäänne. Matala kuoppa, halkaisijaltaan 2 m ja matalat vallit. Kuopassa maannoksen alla kekäleitä ja nokea.

Vallisaari (1000023318) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Vallisaaren historia alkaa ilmeisesti 1550-luvulla, jolloin Helsingin kaupungin vouti Erik Spåre linnoitti Kustaanmiekan salmen Helsingin suojaksi. Samalla Vallisaari puolelle ilmeisesti rakennettiin linnoituslaitteita, jotka koostuivat yksikertaisista maavalleista.
August Ehrensvärd aloitti Viporin linnoituksen rakentamisen vuonna 1748. Tuolloin myös Vallisaaren luoteisosa linnoitettiin. Vallisaari ja sen itäpuolella oleva Kuninkaansaari olivat kuitenkin 1800-luvun alkuun saakka pääosin Viaporin talousalueena ja huoltotukikohtana. Vuonna 2019 kohteesta paljastui kaivutöiden yhteydessä myös todennäköisesti 1700-luvulle ajoittuva hautausmaa, josta perimätieto oli tiennyt kertoa.
Vallisaari on Metsähallituksen luontopalveluiden hallinnassa.

Kuninkaansaari (1000023320) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kuninkaansaaren historia liittyy Suomenlinnan (Viapori) rakennusvaiheisiin. Kuninkaansaaren käyttö liittyy lähinnä Viaporin talouteen ja huoltoimintoihin. Siellä on ollut ainakin niittyjä. Vuonna 1800-luvun lopulla Kuninkaansaareen rakennettiin neljä patteria, joista yksi oli redutti.
Muinaisjäännöksiksi on Museoviraston mukaan luettu ensimmäisen maailmansodan aikaisten ja sitä vanhempien rakenteiden jäännökset. Muiksi kulttuuriperintökohteiksi on tulkittu linnoitteita 1920-luvulta toiseen maailmansotaan. Vallisaaren ja Kuninkaansaaren alueet ovat molemmat kokonaisuudessaan muinaisjäännösalueita.

Aspharudjupet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin saaristossa Tvärminnestä itään Aspharudjupetin alueella Koö -saaren eteläpuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka makaa pohjassa styyrpuurin puoleisella kyljellään siten, että paapuurin kylki on irti pohjasta. Paapuurin kylki on melko ehjä. Hylyn perä- ja keulaosa on pahoin hajonneet. Keulaosassa on havaittavissa vinssi. Kansilaudoitus on osittain paikoillaan. Aluksen lastina on ollut puutavaraa, joka vaikuttaa ohuilta rimoilta tai listoilta. Ilmoittaja luonnehtii hylkyä pieneksi rannikkopurreksi.
Suomen meriarkeologinen seura on kuvannut ja mallintanut hylyn 2020.

Östergårdsharun 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemestä luoteeseen Östergårsharun -saaresta pohjoiseen noin 20 metrin syvyydessä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 22 - 23 metriä. Hylky on kallistuneena paapuurin puoleiselle kyljelleen. Keulaosa on rikkoontunut, samoin perä, mutta peräsin on havaittavissa. Keulaosassa on ankkuripelin tukki. Alus on ollut kaksimastoinen. Toinen mastoista makaa pitkittäin hylyn päällä ja toinen nojaa styyrpuurin puoleiseen partaaseen ollen kohtisuoraan runkoon nähden. Kansilaudoitus puuttuu. Keskellä hylkyä on lastiruuman luukun kehikko, josta näkyy ruumassa olevia kiviä. Kivet ovat ilmeisesti lastina olleita kalkkikiviä.
Alus saattaa olla kaljaasi Blomman, joka kaatui ja upposi myrskyssä lokakuussa 1895 matkallaan Förbystä Helsinkiin kalkkikivilastissa. Miehistö pelastui. Aluksen omistivat veljekset Karlsson. Haaksirikosta uutisoitiin mm. Hufvudstadsbladetissa 18.10.1895 sekä Hanko-lehdessä. Alus oli rakennettu 1858 Bromarvissa.

Älsjö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Älgsjölandetin länsiosassa, Mellangårdin pihapiirin itäpuolella, peltojen ympäröimän osin kallioisen niemekkeen tyvellä, pihapiirien liepeillä.
Alue tarkastettiin, koska 1800-luvun karttoihin (esim. Senaatin kartasto IV 24 ja pitäjänkartta 2014 10 1a) paikalle on merkitty Älgsjön (Elgsjön/Elisjön) kylä. Kylässä on ollut neljä taloa viimeistään 1500-luvun alussa (Brenner 1936b:547), ja on pidettävä todennäköisenä, että niistä osa on jo hyvin varhain sijainnut jossain lähialueella, sillä täällä on suuri osa saaren viljelyskelpoisesta maasta. Taloluku 1560 5. 1540 lisäksi utbysmän (0,83 mk).
Alueella todettiin useita rakennuksenjäännöksiä, joista osa on selkeästi varsin moderneja. Seuraavat kolme arvioitiin säilyneisyytensä ja oletetun ikänsä vuoksi selkeiksi kiinteiksi muinaisjäännöksiksi:
Kohdassa oleva rakennuksen perustus, jonka laajuus on 9 x 6 m. Siihen liittyy 2 x 2 metrin laajuinen uuninjäännös, jossa todettiin tiiliä, kiviä ja hieman hiiltä.
Kohdassa oleva rakennuksen perustus, jonka laajuus on 15 x 9 m. Siihen liittyy kaksi uuninjäännöstä, joiden koko on 2,5-3 x 2,5-3 m, korkeus metrin. Näissä todettiin tiiltä, kiviä sekä hieman hiiltä. Rakennuksenjäännökset 1-2 sijaitsevat lähekkäin Kämpaksen talon pihapiirissä, jonka tähänastinen maankäyttö vaikutti suhteellisen vähäiseltä. Muinaisjäännösten säilyneisyyden kannalta alue lienee otollinen. Vanhojen karttojen perusteella rakennustenjäännösten kohdalla on sijainnut viimeistään 1800-luvulla tiiviinä ryhmänä useita taloja.
Hieman sivummalla, edellisistä itään, kohdassa, oleva rakennuksen itä-länsi-suuntainen kivijalka, jonka laajuus on 5 x 5 metriä. Se sijaitsee kallion ja tien välillä olevalla pienellä tasanteella. Luoteisnurkassa todettiin kumpare, ilmeinen tulisija, jonka päällä kasvoi iäkäs mänty.
Ks. lisää inventointikertomuksesta s. 77 (kohde 173)

Brännmalmin hiilimiilu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Koverharin länsipuolella, Sandöträsketin luoteispuolella, Hangontien
eteläpuolella 148 m, Santalan seisakkeelta 840 m koilliseen.
Paikalla on hiilimiilu jossa tehty hiiliä (mihin toimintaan kankaan nimi - Brännmalm -viitannee). Miilu on pyöreä, halkaisijaltaan n. 23 m. Miilua kiertää matalat kuopat josta on lapioitu polton ajaksi maata sysien päälle. Miilu on avattu, siinä on n. 8 x 8 m aukko eteläisessä puoliskossa. Muodoltaan miilu on nyt matala, laakea kumpare. Avattu miilu on hyvin säilynyt ja ehjä. n. 10 m miilusta kaakkoon on suppilomainen kuoppa, halk. n. 3 m. Mahdollisesti hiilihauta.
Kohde on Timo Jussilan inventointikertomuksen numero 29 (hiilimiilu).
Kohteen sijaintitietoja on tarkistettu vinovalovarjosteaineiston perusteella.

Bråtan (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lohjanjärven eteläpuolella Bråtanissa, Raiviontien tuntumassa, noin 30–50 metriä tiestä pohjoiseen. Alue kasvaa tiheähköä kuusikkoa, maaperä on moreenia ja paikoin on kallionpaljastumia. Noin 50x80 metriä kokoisella alueella havaittiin viisi selvää röykkiötä. Yksi röykkiöistä on matala osittain kallion päälle kasattu, yksi on noin 10 metriä pitkä ja pari metriä leveä, muut ovat halkaisijaltaan noin 2-4 metriä. Kyse on selvästi raivausröykkiöistä. Mahdollisesti kyseessä on kaskenpoltossa raivatut kivikasat. Historiallisissa kartoissa ei ole merkintöjä, että alue olisi ollut laitumena tai peltona. Alueella on myös muutamia pienempiä ja epämääräisempiä kivikasoja, joita ei erikseen paikannettu.
Tutkimuksissa on huomioitava myös mahdollisuus, että kyseessä on keskiaikainen autiopyöli.

Tukikohta XXX:3 (Etelä-Leppävaara) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruusutorpanpuistossa sijaitsevan tukikohta XXX:n asema 3 koostuu maahan kaivetuista ja paikoin kallioon louhitusta yhdys- ja taisteluhaudasta, jota on betonoitu tai tuettu hirsillä. Paikoin hautojen pohjaa on vahvistettu kivin ja betonin kappaleilla. Hautaan liittyy useita avoimia ja katettuja A- ja C-tyypin betonisia tulipesäkkeitä, jotka ovat osin tuhoutuneet. Betoniset suojahuoneet on yhtä lukuun ottamatta räjäytetty. Kallioon louhittua kuoppaa ei ole rakennettu lainkaan. Osa rakenteista on vaurioitunut ja tuhoutunut rakennustöiden yhteydessä. Lisäksi aseman maarakenteet kuluneet paikoin voimakkaasti ulkoilukäytön vuoksi. Asema on osa 1. maailmansodan aikaan liittyvää Helsingin ympäristön maalinnoitusta, jota venäläiset rakensivat osana Pietarin puolustusta.

Uddnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pohjanpitäjänlahden luoteisrannalla, noin kilometrin Pohjan keskustasta lounaaseen. Keskiajalla paikalla on jo erottunut matalien lahtien ympäröimä, etelään pistävä kapeahko niemi. Paikalta on laaja näkymä erityisesti Pohjanpitäjänlahdelle.
Kuninkaan kartastossa (Alanen ja Kepsu 1989) 1700-luvun lopulla alue esiintyy nimellä Forssnabsudden, ja suuremman mäen laelle on merkitty useita rakennuksia. Tiluskartassa 1791 alue kuuluu lähes kokonaan Diekenkullan tilan omistuksiin. Suuremman kumpareen länsipuolinen pelto ja rannassa kohoavan pienemmän kumpareen itäosa on kuulunut Näsbyn kuninkaankartanolle. Paikan viljelykset on nimetty Uddnäsin torpan mukaan, johon suuremmalle kumpareelle merkityt rakennuksetkin ilmeisesti kuuluvat. Alueella on vielä 1800-luvun lopulla ollut asutusta, sillä 1872 senaatinkartassa suuremmalla kumpareella on kaksi asuinrakennusta ja useita ulkorakennuksia.
Tiluskartassa on yhteisomistuksessa oleva pienempi kumpare, joka on merkitty markkinapaikaksi. Kumpareiden länsipuolelle lahden itärannalle on merkitty kaivo. Markkinapaikka on yhdistetty 1660-luvun kirjalliseen mainintaan Pohjassa pidetyistä
markkinoista (von Koskull 1966). Paikkaa ei kuitenkaan ole tutkittu eikä sen historiaa tunneta tarkemmin. 1872 senaatinkartassa markkinapaikan länsipuolelle on merkitty ulkorakennus.
Asutushistoriallisten lähteiden perusteella kumpare liittyy kiinteästi pitäjäläisten kaupankäyntiin ja sen säilyminen rakentamattomana ja avoimena olisi ehdottomasti turvattava. Markkinapaikka vaikuttaa hyvin säilyneeltä ja sitä voidaan asiakirjamainintojenkin nojalla perustellusti pitää historiallisen ajan muinaisjäännöksenä. Paikan käyttöä on selvitettävä arkeologisin tutkimuksin.

Tukikohta XXXIII:kasarmialue (Tapiola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tarkastuksessa paikannettiin arkistotietojen ja maastotutkimuksen avulla ensimmäisen maailmansodan aikaisen Helsingin maalinnoituksen tukikohdan XXXIII kasarmialue, joka sijaitsee Espoon Tapiolassa Aarnimaa-nimisen puistoalueen, Aarnivalkeantien ja Silkkiniityn päiväkodin rajaamalla metsäalueella. Kohde on todennäköisesti rakennettu aikavälillä 1915-
Alunperin kahden kasarmirakennuksen ja yhden pienemmän rakennuksen majoitusalueen rakennukset ovat aikojen saatossa hävinneet tai tuhoutuneet. Alueelta löytyi kuitenkin jäänteitä viidestä kivistä tai betonista rakennetusta korokkeesta/tasanteesta/alustasta, jotka liittyvät todennäköisesti kyseiseen kasarmialueeseen. Näistä korokkeet numero 1 ja numero 5 ovat selvimmin erotettavissa, muiden korokkeiden ollessa suurelta osin maa-aineksen peitossa. Koroke 1 saattaa olla jäänne uunista/tulipesästä ja koroke 5 on mahdollisesti kaivo.
Harvassa sekametsässä sijaitseva kohde on helposti lähestyttävissä sen vieressä kulkevalta ulkoilutieltä.

Kivikautinen; Asuinpaikka sijoittuu viljelemättömän koillis-lounaissuuntaisen laaksomuodostelman pohjoisosaan.
Kvartsi-iskos löytyi pellolta loivasti kaakkoon viettävän terassin alapuolelta. Löytöalue oli 200 m pitkä kaistale, joka ulottui ränsistyneeltä puimahuoneelta pelton halkaisevalle tielle.
Paikkaa ei tarkastettu. Rajaus Fastin tarkastuskertomuksen kartan mukaisesti.

Haikkoo 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee nykyisen Haikon hotelli- ja kongressikeskuksen alueella Haikkonselän länsirannalla. Ensimmäinen maininta tilasta on jo vuodelta 1382, jolloin "Grels j Haijckå" istui lautamiehenä. 1400-luvulta Haikosta on kaksi mainintaa. Vanhimmat kartat tilasta ovat 1800-luvulta. Kuninkaan kartastossa ja vuoden 1843 kartassa tila on merkitty hieman nykyistä etelämmäksi Ennäsuddenin kohdalle, mutta senaatinkartassa vuodelta 1875 kartano on nykyisellä paikallaan.
Vuoden 2003 inventoinnissa havaittiin nykyisen hotellirakennuksen ja sen parkkipaikan sijaitsevan osittain vanhojen mahdollisten rakennusten paikkojen kohdilla. Näillä alueilla vanhempia rakenteita on tuskin säilynyt, mutta hotellirakennuksista luoteeseen mäen päältä löytyi kiveystenpohjia, jotka kuuluvat luultavasti senaatinkartan aikaiseen puutarhaan. Paikalla on voinut säilyä myös tätä vanhempia rakenteita.
Alueella ei havaittu maaperässä kulttuurikerrosta. Alueella on kahden rakennuksen perustat, pieni kiviröykkiö, kapea pengertie (polku) sekä kivirakenne joka on mahdollisesti huvimajan ellei pienen tuulimyllyn perusta. Mitään rakenteita tarkemmin ajoittavaa materiaalia ei löydetty. Osa rakenteista (A, B, D) vaikuttaa selkeästi suhteellisen nuorilta ja ne saattavat olla peräisin 1800-luvun loppupuolelta ja olleen viereiseen kartanoon ja sen puistoon liittyviä. Yhdessä 1700-l lopun kartassa (Klercker) tälle alueelle on kuitenkin merkitty rakennuksia. Siten on mahdollista että jotkut rakenteet voisivat olla peräisin 1700-luvulta. Ehdotetun muinaisjäännösalueen painotettu keskipiste on N 6691463 E 424023.
Rakenteet, jotka on luetteloitu alakohteina ovat vuoden 2013 inventoinnissa havaittuja

Haikkoo 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kulttuurimaannosta, joka on ilmeisesti peräisin paikalla sijainneesta rakennuksesta.
Koekuoppahavaintojen (kuopat 2, 3 ja 5. ks. inv. kert.) perusteella muinaisjäännös ei yllä joutomaan itäpuoleiselle nurmikkoalueelle (kartalla Urheilukenttä), joka on myös kairausten ja silmämääräisen havainnoinnin perusteella erittäin voimakkaasti muokattua. Jos kyseisellä alueella on muinaisjäännöstä alun perin ollut, se on tuhoutunut myöhemmässä maankäytössä.
Urheilukenttää rajasi etelässä vanha itä–länsi-suuntainen kuusiaita, jonka kohdalla erottui maastossa selkeä pengerrys siten, että kuusiaidan pohjoispuoli on noin 0,7 m eteläpuolta korkeammalla. Tämäkin viittaa siihen, että mainittu nurmikkoalue on täysin muokattua.
Kairaushavaintojen perusteella koekuopissa 1 ja 4 todettu kulttuurikerros muuttuu asteittain selvästi vaaleammaksi pohjoiseen päin mentäessä siten, että viimeistään kairausnäytteen 4 kohdalla kyse on jo paremminkin sekoittuneesta peltokerroksesta kuin säilyneestä kulttuurikerroksesta.
Lännessä säilynyt kulttuurikerros rajautuu pohjoinen–etelä-suuntaiseen tilustiehen. Etelässä sen rajana on kairaushavaintojen perusteella itä–länsi-suuntainen tilustie. Säilynyt muinaisjäännösalue rajattiin edellä mainituilla perusteilla ja sen rajat mitattiin DGPS-laitteella, ulkoisella tarkkuudella n. 20 cm.
Muinaisjäännöksen ajoitus on epäselvä. Missään vanhassa kartassa 1700-luvulta 2000-luvulle ei kohdalle ole merkitty rakennusta. Periaatteessa on mahdollista että jäännös voi olla 1700-lukua vanhempi mutta yhtälailla kyseessä voi olla nuorempi, lyhytaikainen tai vähäpätöinen rakenne, jota ei ole kartoille merkitty. Kulttuurikerroksen ajoitus ja merkitys on epävarma. Paikkaa syytä pitää muinaisjäännöksenä kunnes tarkemmilla tutkimuksilla sen merkitys voidaan selvittää.

Haikkoon vanha kartano (Haiko) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Arkistoinventoinnissa vanha Haikkoon kartanonpaikka (Haiko) paikannettiin vanhojen karttojen perusteella. (ks. tarkemmin inv. raportti) Kartano on sijainnut 1700-luvulta 1860-luvulle nykyisestä päärakennuksesta n. 500 m etelään. On mahdollista ja myös todennäköistä, että kartanon on sijainnut alun perin ja mahdollisesti jo 1300-luvulta lähtien kyseisellä paikalla. Lähialueella ei ole topografisesti ja maaperän puolesta yhtä suotuisaa sijoittumispaikkaa, ainakaan rannan tuntumassa. Kartanonpaikan luoteis-pohjoispuolella on laakea laakso jonka keskellä on Ennäsuddenin länsipuolella mereen laskeva puro (oja). Kyseisen laakson pohja on erinomaista niittymaata ja hieman ylempänä mainiota maata ”alkeelliseen” (siis 1800-lukua vanhempaan) viljelyyn - ylempänä jyrkemmässä rinteessä avokalliota jonka voisi kuvitella suojaavan hallalta.
Vanhan kartanon tontin alueella on rannassa talo ja sen länsipuolella nurmikenttää. Tontin eteläosa, kalliorinteen juuren alue on metsää. Tontin pohjoisimmat osat, purolaakson reunamilla on modernia pientaloaluetta ja siellä maasto on perusteellisesti käsiteltyä. Pohjoisinta osaa lukuun ottamatta vanhan kartanon tonttimaa vaikuttaa olevan arkeologin näkökulmasta melko ehjää maastoa, erityisesti sen eteläisin osa. Voidaan olettaa, että maaperässä on voinut säilyä merkkejä, ehkä rakenteita ja kerrostumiakin vanhan kartanon aikaisesta asutuksesta ja toiminnasta. Lähialue on voimakkaasti rakennettua ja siksi tämä alue on ainoa maastonkohta jossa vielä voi olla jäljellä arkeologisesti tutkittavissa olevia jälkiä Haikon kartanon varhaisvaiheista.

Sundön Österudden (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sundön saari sijaitsee vanhan ja uuden purjehdusväylän välissä Vähä-Pellingin saaren ja mantereen välissä. Vuoden 1933 inventointikertomuksessa mainitaan, että Sundössä olisi ollut jopa 25 ryssänuunia, joista vuonna 1933 havaittiin noin viisi. Stig Weckmanin artikkeleissa puolestaan puhutaan vain yhdestä uunista. Vuoden 2013 inventoinnissa paikka käytiin tarkastamassa ja Österudden-nimisellä niemellä, aivan Sundön saaren itäkärjessä olevassa kuusikossa havaittiin seitsemän kiviuunia. Muinaisjäännösrajaus on tehty mittauspisteiden ympärille n. 90 x 20 metrin kokoiselle alueelle. Uunien lukumäärästä päätellen paikalla on todennäköisesti ollut sotilasleiri.)

Aparnäs mustankiven louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kivilouhos sijaitsee Suur-Pellingin saaren pohjoisosassa, Aparnäsin niemellä, Aparnäsbötet-nimisen mäen itärinteellä. Kohde on listattu FCG:n laatimassa kulttuuriympäristöselvityksessä, jossa mainitaan louhosta käytetyn 1890-luvulla. Kohde käytiin tarkastamassa vuoden 2013 inventoinnissa. Niemelle johtavan tien itäpuolella on paljon louhintajätettä ja tien länsipuolella on rantaan johtava, kaivettu syvä ura. Alueella on
muitakin kivien kuljetukseen ja lastaukseen liittyviä rakennelmia.

Kaukoila (Kaukoila) NW (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee Hiidenveden rannan läheisyydessä, mäen lounaisrinteessä, terassimaisella tasanteella. Paikalla on useita kivijalkoja, kellarikuoppia ja muita rakenteita. Kohde on säilynyt melko hyvin.
Muinaisjäännösrekisterissä mainittu paikannus rakenteineen ei sijoitu kylän vanhoille tonttimaille, vaan eteläisemmästä tontista n. 40-50 m etelään. Kyseisellä rekisterissä mainitulla paikalla on v. 1823 kartalla (s.39 ) ja 1870 - senaatinkartalla on useita ulkorakennuksia, joista yksi on vielä vuoden 1958 kartalla. 1840-l pitäjänkartta on Kaukoilan kohdalla hyvin epäselvä mutta vaikuttaisi siltä, että kyseisessä rinteessä olisi ulkorakennuksia. Isojakokartalla v. 1779 tontit paikantuvat kuitenkin selkeästi, eikä rekisterissä mainittuun maastoon ole merkitty siinä mitään.
V. 1779 kartalla kaksi taloa joiden tontit hieman erillään. Ne vaikuttavat paikantuvan hyvin, mutta paikannus saattaa olla hieman liian luoteessa (ehkä 15 m liian luoteessa). Luoteisempi tonttimaa (NW) on ehkä kaakkoispäänsä osalta nyt rakennetulla alueella, mutta pääosin tontti on ilmeisesti autiona. Se sijaitsee kapealla luoteeseen kurottuvalla harjanteella, joka nyt peltona ja kaakkoisosaltaan siis rakennettua ja pihamaata.

Oravala Rakuunan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1776 Oravalan isojaon toimituskartalla on tälle kohdalle merkitty Dragons Torp (selitystekstissä). Torppa on tällä paikalla edelleen v. 1840 pitäjänkartalla ja myös v. 1870 senaatinkartalla sekä 1895 toimituskartalla. V. 1920 taloudellisella kartalla paikka vaikuttaisi olevan jo autiona ja v. 1958 kartalla paikka on autio. Paikka on nyt täysin autiona, metsäinen matala kumpare pellon keskellä. Oravalaan menevä tie on kulkenut aiemmin kumpareen pohjoissivuitse. Mahdollisesti yli 100 v. sitten autioituneena.

Kaukoila Soldats torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1779 Veikkolan ja Kaukoilan isojakokartalla sekä myös ns. kuninkaankartalla on paikalle merkitty "soldats torp". Paikka on nyt autiona. Vuoden 1870 senaatinkartalla paikalla on torppa. Aiempi v. 1840 pitäjänkartta on hyvin epäselvä tällä kohdin. Myöhemmillä kartoilla paikalla ei ole mitään. Ilmakuva ym. materiaalin perusteella paikka on nyt pusikkoista metsää. On mahdollista, että paikka saattaisi olla arkeologisessa mielessä ns. hyvin säilynyt, mahdollisesti yli 100 v. sitten hylätty 1700-luvun torpan paikka.

Vihti - Espoo maantie 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanha Vihdin kirkolta Espooseen (haaraantuen Nummelassa Lohjalle) poikkeaa nykyisestä Kaukoilantiestä - jota vanha tielinja muutoin noudattaa - Veikkolantien risteyksen eteläpuolella. Vanha tie on 1798 isojakokartan, sekä kuninkaankartta ja myös vielä 1870 senaatinkartan mukaan noussut Veikkolantien eteläpuolella mäen harjalle nykyisen tien länsipuolelle, missä tie on kulkenut mäen laella kunnes n. 700 m etelämpänä laskeutunut harjanteen päässä taas nykyisen Kaukoilantien linjalle Kaukoilankujan pohjoispuolella. Vanha tielinja on pohjoispäässä - missä tie nousee mäen laelle - käytössä pihatienä. Laella vanhan tielinjan päälle on rakennettu viimeisen parin kymmenen vuoden aikana talo. Sen eteläpuolella vanha tie on pienellä matkaa pihatienä ja eteläosaltaan polkumaisena tai metsätienä. Tämä hylätty n. 700 m pitkä vanha tielinja on kiinteä muinaisjäännös - paitsi talon alle jääneeltä osaltaan. Kyseinen mäki - hylätyn tielinjan varret - on ollut rakentamatonta maastoa vielä ainakin 1990-l alussa.
Tielinja on hylätty vuosien 1870 tai 1920 (millä kartalla tielinja vaikuttaisi olevan vanhalla paikalla) ja 1958 välillä (jolla kartalla tielinja uudella paikalla).

Palojärvi torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartassa (17906-1804) on paikalle merkitty torppa, samoin v. 1840 pitäjänkartalla, josta paikka on tarkemmin paikannettu. Paikalla vaikuttaisi olevan talo vielä 1920 taloudellisella kartalla. V. 1958 kartalla paikka on rakentamaton. Nyt paikka on aivan moottoritien kupeessa. Paikka lienee osin tuhoutunut, mutta on myös mahdollista, että se voisi olla arkeologisessa mielessä ainakin osin ehjä. Alustavasti tarkemmin rajaamaton muinaisjäännös.

Est (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on avomerellä Inkoon ja Raaseporin rajan tuntumassa Briggharudjupetin alueella Ytterland -luodosta itään.
Noin 80 metriä pitkä rautarunkoisen aluksen hylky, joka lepää pohjassa kallistuneena vasemmalle kyljelleen. Hylkyä pidetään 16.10.1917 uponneena Est -nimisenä laivana, jonka saksalainen sukellusvene upotti aluksen ollessa matkalla kivihiililastissa Englannista Venäjälle.
Höyrylaiva Est oli alkuperäiseltä nimeltään Johanna Oelssner ja se oli rakennettu Saksassa 1912. Ensimmäisen maailmansodan aikana alus joutui venäläisten haltuun. Laivan hiililastia yritettiin pelastaa 1920-luvulla. Hylky löydettiin uudestaan 1990-luvulla.

Torsbyberget (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Röykkiö sijaitsee Torsbybergetin huipulla, kaakko-luode suuntaisen kallioharjanteen eteläpäässä olevassa notkahduksessa. Pyöreähkö röykkiö ( 5 x 4. 5 m) on keskeltä pahoin hajoitettu. Paremmin säilynyt reunakiveys on lähes kokonaan sammalen ja ruohotuppaiden peitossa. Suurin osa kivistä on särmikkäi tä ja halkaisijaltaan keskimäärin 50 cm. Kallioharjannetta pitkin kulkee Sigfridsin (1:33) ja Nybondasin (10:21) välinen raja (rekisterikartta 3021 09 C 1988).

Kiviriutta (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi sijaitsee voimalinjan läheisyydessä, linjan pylväästä noin 30 m länteen, pienen kalliojyrkänteen laidalla. Rakennelma on tehty muutamasta särmikkäästä kivestä ja sen keskellä on kolme laakamaista kiveä lappeellaan. Keskimmäinen kivi on kolmiomainen ja nousee 80-90 cm maanpinnasta.
Rajakivessä ei ole viisarikiviä.

Pariisi (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Lohjan ja Siuntion rajalla noin 140 metriä Kahvimaantiestä itään. Rajamerkki on mäenkumpareen päällä sekametsässä, maaperä on moreenia. Rajamerkki on koottu erikokoisista kivistä, halkaisija on pari metriä. Kiveys vaikuttaa hieman hajotetulta ja on melko matala, mutta keskellä on kiilattuna pystyyn isompi laakakivi.
Rajamerkki on Lohjan ja Siuntion rajalla, se voi olla peräisin jo keskiajalta 1400-luvun alkupuoliskolta, jolloin Siuntio erotettiin Lohjan emäpitäjästä.

Lakiasuo (1000023750) (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Lohjan Lieviön kylässä, Lakiasuon luoteispuolella olevan kallion koillispäässä. Rajakivenä on noin 1,5 metriä pitkä hieman kolmiomainen kivipöytä, paksuus noin 70 cm. Kivipöydän keskelle on laitettu noin 30 cm korkea pystykivi merkiksi. Merkin pohjoispuolella noin 10 metrin päässä on sammaloitunut viisarikiveys, jossa on kulmissa neljä kiveä ja keskiosassa epämääräisempää kiveystä.
Rajamerkki on Lohjan ja Siuntion rajalla, se voi olla peräisin jo keskiajalta 1400-luvun alkupuoliskolta, jolloin Siuntio erotettiin Lohjan emäpitäjästä.

Hevossaari (1000023784) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Tammijärven eteläisessä osassa, Suvijärven ja Vuohijärven itäpuolella olevan Hevossaaren länsiosassa. Paikalta on löytynyt metallinilmaisimella kaksiteräinen nuolenkärki (KM 40019: 1). Kupariastian kappaleet ja saviastianpalat KM 40209:1-6 ovat löytyneet koekuopista, jotka on tehty kahden painanteen edustalle. Ne sijaitsevat noin 100 metriä pitkällä tasanteella Hevossaaren länsiosassa 20 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Painanteiden välimatka on noin 15 metriä ja koot 4x4 ja 4x10 metriä (ks. http://rautakymi.fi/Hevossaari.html).
Suurempaan painanteeseen tehdystä koekuopasta löytyneestä luusta (hirvi) tehtiin AMS-ajoitus 1039–1215calAD (Poz-60527/Goslar 2014) ja saviastianpalojen kanssa samasta kuopasta löytyneestä: C-14 ajoitus 1282-1393calAD (Poz-57348). Saviastian palat ovat naarmu- tai tekstiilipainannepintaisia ja ne on koristettu harvalla kampaleimalla.
Koekuoppalöytöjen koordinaatti on ilmoitettu p=6713761, i=473507. Paikka on löytynyt ja koekuopitettu Rautakymi-projektissa. Tasanteella on ilmeisesti ollut toimintaa eri aikoina, mahdollisesti asuinpaikka.

Burkholmsfjärden Burkholmen (Taide)
Historiallinen; Pienen Burkholmenin saaren pohjoisrannalla on kalliohakkaus vuodelta 1786.
Kohde sijaitsee Burkholmsfjärdenin väylällä olevan Burkholmenin saaren koillisrannalla olevalla kalliolla. Burkholmenin saarella on ilmeisesti ollut luotsiasema ennen Getörenin saaren luotsiasemaa, joka puolestaan siirrettiin Äggskäriin vuonna 1875. Burkholmenin luotsiasemasta ei ole säilynyt mitään jäännöksiä. Kallioon on hakattu nimikirjoitus G F Funck 1786. Kyse lienee Kustaan laivaston meriupseerista.
Vuoden 2013 inventoinnissa hakkausta etsittiin kalliolta tuloksetta.

Burkholmsfjärden Tullandet NE (Taide)
Historiallinen; Inventointi 2013:
Tullandetin saaren itäpään pohjoisrannalla.
Tullandetin koillisosan hakkaukset sijaitsevat saaren itäpään pohjoisrannalla kahdella eri kallioalueella, joista läntisemmällä on 1900-luvun ”protestikirjoitus” ja itäisemmällä vanhempia 1600-1800 –luvun hakkauksia. Hakkauksista on jäljennöspiirroksia Weckmanin artikkeleissa.
Tullandetin itäpään kalliot tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Läntinen hakkaus on tehty vuonna 1900 protestiksi venäläisten sortovaltaa kohtaan. Siinä on Suomen leijona sekä teksti ”än kommer dag – än är ej allt förbi” Vänrikki Stoolin tarinoista. Itäisemmällä kalliolla on kesämökin länsipuolella olevan saunan luona olevalla kalliolla useita hakkauksia, joista osa on tullut uudelleen näkyviin vasta vuonna 2012 kun sauna on rakennettu ja kalliolta on poistettu sammalta. Vanhin erotettu nimihakkaus on saunan itäpuolella oleva ”?LUBERG” vuodelta 1650 tai 1656. Nimen etukirjain saattaa olla H tai B tai sitten yhdistetyt H ja B, jolloin etunimi alkaisi H:lla ja sukunimi olisi Bluberg. Muita saunan itäpuolella olevia tekstejä ovat ”IWD”, ”J.P.”, ”AK”, ”GS” ja ”WD”. Piirrokset ovat noin 2-3 metrin alueella. Saunamökin pohjoispuolella erottui vaakaviivan erottamana teksti ”J.O.O” ja vuosiluku 1896 sekä erillisenä kirjaimet ”BO”.

Skalkarn (Kivirakenteet)
Historiallinen; Skalkarn on pieni, matala saari Suur-Pellingin saaren pohjoispuolella olevalla Bånholmsfjärdenin vesialueella, noin 400 metriä Sandholmenin niemestä länteen. Saaren korkeimmalla kohdalla, sen kaakkoispäässä, on isoista, halkaisijaltaan n. 70 cm olevista kivistä koottu kehä, kooltaan n. 4 x 6 metriä. Kivikehässä ja sen ympärillä kasvaa katajaa ja pihlajaa. Kivikehän tarkoitus on tuntematon, mutta se on niin lähellä merenpinnan korkeutta, ettei se voi olla kovin vanha. Mahdollisesti se on kalastajien tilapäinen yöpymissuoja.

Blockören (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2013:
Blockören on pieni saari Suur-Pellingin saaren pohjoispuolella olevalla Bånholmsfjärdenin vesialueella, noin 150 metriä Sandholmenista länteen. Kivikehä sijaitsee saaren pohjoispäässä, ”vastapäätä” Skalkarnin saaren latomusta 300 metriä luoteeseen. Kivikehä on muodoltaan soikea ja kooltaan noin 5 x 6 m. Vuoden 2013 inventoinnissa saarelle ei pystynyt rantautumaan isolla veneellä, joten kohde vain valokuvattiin. Mahdollisesti kivikehä on kalastajien tilapäinen yöpymissuoja.

Bemböle Österåker (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bemböle Österåker sijaitsee avoimessa peltomaisemassa, noin 3,2 kilometriä koilliseen Espoon tuomiokirkosta. Turuntie (110-tie) ja Kuninkaantie rajaavat peltoaluetta, jonka pohjoispuolella virtaa Glimsinjoki. Kohde sijaitsee lähellä Kuninkaantien toimintayksikköä.
Peltopoiminnan tuloksena alueelta löytyi historiallisen ajan asutukseen kuuluvia löytöjä: kolmijalkapadan jalan katkelma, tasolasia, liitupiipun katkelma ja palanutta savea.
Lähistöltä on tehty myös rautakaudelle ajoittuvia esinelöytöjä. Marko Puumala ja Antti Hirvinen ovat löytäneet vuonna 2014 metallinetsimellä esineet KM 40106 (mm. nuolenkärki, ketjunjakaja ja kulkunen) ja KM 40303 (hopealusikka ja hiusneula). Tarkastuksen yhteydessä löytyi myös punasavikeramiikkaa ja kuonaa. Itäisin peltoalue on runsaslöytöisin. Keskisen osan eteläreunalta on Jens Lindgren metallinetsimellä vuonna 2012 löytänyt kuu-ukon muotoisen koriste-esineen, jonka vastineet ajoittuvat 1300-1400-luvulle. Rautakautiset löydöt ovat peräisin korkeamman kivisen kohdan ympäristöstä. Muinaisjäännöksen rajaaminen vaatii lisätutkimuksia.

Sipoo, Nevas, säterin itäpuolen kivirakenne (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sipoossa Nevaksen kartanon itäpuolella, Nevaksentien itäpuolella olevalla metsä- ja kallioalueella (alue 1). Heti tien vieressä oli romahtanut rakennus, jonka ympäristö oli jo hyvin metsittynyttä. Romahtaneen rakennuksen takana sen itäpuolelta löytyi hiukan kaareva 10,5 metriä pitkä kiviaita tai kiviperustus. Rakenne saattaa liittyä romahtaneeseen rakennukseen ja/tai säteriin. Rakenteen ympäristö oli hyvin metsittynyttä.

Mullkärret (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoossa Nevaksen golfkentän ympäröimällä metsäalueella Mullkärretin lähellä (alue 2). Kalliolle kootut pienet kivilatomukset ovat mahdollisesti rajamerkkejä. Kivilatomuksia erottui ainakin kolme ja yhdestä niistä lähti jonossa kiviä kahdessa osassa. Latomukset olivat osittain jäkälän ja sammaleen peitossa. Kivet olivat noin 30cm halkaisijaltaan. Pienin kivilatomus oli pyöreä, kooltaan noin 0,6 x 0,6 metriä. Keskimmäinen latomus oli kooltaan noin 1,5 x 1 metriä. Isoin kivilatomus oli puolestaan 2 x 1,1 metriä. Tästä isoimmasta latomuksesta lähtevä suora kivijono oli noin 2,1 metriä pitkä. Toinen kivijono kulki ensimmäisen jonon kanssa samansuuntaisesti hiukan kauempana isoimmasta kivilatomuksesta ja se oli noin 4 metriä pitkä. Latomukset eivät olleet keskenään suorassa linjassa vaan muodostivat kolmion. Latomusten kohdalla ei kulje nykyisiä tontti-, kylän- tai kunnanrajoja. Latomukset sijaitsevat 37 m mpy, joten ne eivät ole rauta- tai pronssikauden aikaisen rannan tuntumassa. Latomukset voisivat mahdollisesti olla myös jonkinlaisia mittauksessa käytettyjä merkkejä. Kalliolla ei ollut muuten kiviä, mutta kallion vieressä oli pieni kuoppa, jossa oli samanlaisia kiviä. Mahdollisesti latomuksen kivet ovat tuosta kuopasta.

Hästhagen 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoossa Nevaksen golfkentän lounaispuolella sijaitsevassa metsässä Hästhagenin lähellä. Inventoitavan alueen (alue 3) ulkopuolelta löytyi kallion päältä kiviröykkiön pohja. Aivan röykkiön vierestä kulkee mönkijärata. Röykkiö oli osittain tuhoutunut. Se oli matala ja noin 4,3 x 4 metriä kooltaan. Joitakin kiviä oli siirrelty ja muutama kivi oli lentänyt mönkijäradan toiselle puolelle. Kivet olivat kulmikkaita ja keskimäärin noin 40 cm kooltaan. Hautaröykkiöiden kivet eivät ole yleensä näin kulmikkaita ja kivet ovatkin saattaneet lohjeta kalliosta luonnollisesti ja ne on todennäköisesti kasattu yhteen muusta syystä kuin hautaamistarkoituksessa. Röykkiö sijaitsee noin 42 m mpy, joten se ei ole lähellä rautakauden tai pronssikauden aikaista rantaa. Röykkiön ympäristössä ei ollut näkyvissä muita vastaavia kiviä. Läheltä löytyi toinen kivilatomus (kohde 5), joka muodostui erilaisista kivistä ja oli alempana maastossa. Maastokartassa lähistölle on merkitty muinaisjäännösmerkki. Sipoon pitäjänkartassa näkyy todennäköisesti isojaossa syntynyt metsäpalstan tai metsälohkon raja suunnilleen tällä kohdalla kartan asemoinnista nykyisen pohjakartan päälle riippuen.

Porsas (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin sisäsaaristossa Seurasaarenselällä Porsas -saaren pohjoisosan länsipuolella noin 20 metrin etäisyydellä rantaviivasta 3 - 4 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen tasasaumaisen aluksen noin 25 metriä pitkä hylky. Alus on ollut melko järeätekoiseksi rakennettu. Aluksesta on jäljellä pohjaosa ja kylkikaarten päät osoittavat kohti pintaa. Kaariväli on tiheä. Jonkin verran kylkilaudoitusta on jäljellä, samoin sisälaudoitusta. Sikoköli on koottu neljästä parrusta. Sikokölin päällä on poikittainen tuki, joka voisi olla moottoripukin osa. Alus on todennäköisesti purettu ennen paikalleen jättämistä. Kannesta ei ole merkkejä jäljellä hylyssä, ehkä aluksessa ei ole isompia kansia ollutkaan: polvia ei havaittu tammikuussa 2024 tehdyssä sukelluksessa. Keula- ja peräranka ovat katkenneet. Peräsin makaa pohjalla perän takana. Laivaa on mahdollisesti purettu ennen sen hylkäämistä.
Hylky löytyi sattumalta 2014 biologista kartoitusta tehtäessä. Museovirasto teki tarkistuskäynnin hylylle 2015. Suomen meriarkeologinen seura ry kuvasi ja 3D-mallinsi hylyn tammikuussa 2024. 3D-malli on osoitteessa https://sketchfab.com/mas-fi (shipwreck Porsas Helsinki).
Merihistorian tutkija Mikko Huhtamiehen arvion mukaan Porsas -saaren (Grisholmen) ympäristö on ollut sopiva vanhan aluksen hylkäämiselle, koska saari on ennen ollut usean pitäjän rajapiste eikä kenenkään omistuksessa (Mikko Huhtamies facebook 3.2.2024).

Nättelharuna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin ulkosaaristossa Hästö Busöstä etelään olevan Nättelharuna -saaren eteläpuolella. Kohde on puolustusvoimien suoja-alueella Hästö-Busö.
Puurunkoisen aluksen irrallisia rakenneosia (kaaria, polvia) saaren eteläpuolen rinteessä noin 10 - 35 metrin syvyydessä. Tiheämpi osien keskittymä on jyrkän rinteen juurella 30 - 34 metrin syvyydessä. Saaren eteläkärjestä kaakkoon noin 12 metrin syvyydessä on havaittu noin kaksi metriä pitkä ankkuripeli. Isompaa kiinteää hylyn rungon osaa ei alueella ole havaittu.
Henrik Cederlöfin kirjassa Farleder och lotsplatser i Ekenäs skärgård olevan haaksirikkomaininnan perusteella on oletettu, että kyse voi olla 1800-luvulla tapahtuneesta haaksirikosta. On myös oletettu, että hylky olisi virolainen kuunari "Prikas", joka upposi 12.4.1882. Alus oli matkalla Rääveliin koivupuulastissa. Aluksessa oli myös 85 matkustajaa ja kuusi miehistön jäsentä. Myrskyssä alus oli ajautunut lähelle Suomen rannikkoa ja tuhoutui Nättelharunan rantaan.

Luoma/Bobäck (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Luomassa, Masalantien ja Hvitträskintien risteyksen itäpuolella, Bobäck bäckenin puronotkon reunoilla ja sen kaakkoispuolella, Luomanmäen tien molemmin puolin kohoavilla asutuilla mäillä. Kylässä on ollut 1560-luvun maakirjan mukaan jopa yhdeksän taloa. Viljelyn lisäksi tärkeitä elinkeinoja ovat olleet merenkulku ja laivanrakennus. Vanhat viljelyalat on raivattu Vitträskin järvestä mereen virtaavan Bobäck bäckenin puron ja meren rannoille. Alueen luoteisreunalla mutkittelee Suuren Rantatien harjanteilla, joille myös asutus on keskittynyt. Kylä on muodostunut logistisesti tärkeään liikenteen solmukohtaan, jossa Suuri rantatie on linjattu merenrannan läheisyyteen. Myöhemmin Kehä III on halkaissut vanhan viljelymaiseman.
Kohde tarkastettiin 2012 inventoinnissa. Vanhan kyläasutuksen säilyneitä kerrostumia saattaa olla säilynyt paikalla olevan ratsutilan alueella sekä sen lounais- ja itäpuolen kumpareilla. Mäen laet ovat paikoin kallioiset, mutta niiden rinteillä voi vielä olla jäljellä kerrostumia tai rakenteita jopa 1500-luvun asutuksesta. Alueella havaittiin inventoinnissa 2012 melko laajalla alueella useita rakennuksen pohjia, kellarikuoppia ja mahdollinen uuninpohja. Rajaaminen oli haastavaa ja sitä voi pitää suuntaa-antavana. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.
Koekaivaus 2023:
Luomanmäen ja Bovikinkujan risteyksen lounaispuolisella kiinteistölle suunniteltuun rakennushankkeeseen liittyvän koekaivauksen yhteydessä alueelta havaittiin erilaisia täyttö- ja tasoitekerroksia ja niiden alainen multakerros, joista löytöinä pääosin 1900-luvulle ajoittuvia esineitä sekä joitakin mahdollisesti 1800-lukua vanhempia punasaviastian paloja, savitiivistettä/palanutta savea sekä yksi kvartsi-iskos. Merkkejä kiinteään muinaisjäännökseen liittyvistä rakenteista tai kulttuurikerroksista ei havaittu, ja esinelöydöt ovatkin todennäköisesti päätyneet paikalle viereiseltä tonttimaalta tai muualta tuodun maa-aineksen mukana. Alue on 1940-luvulle saakka ollut niittyä tai peltoa, minkä jälkeen paikalla on sijainnut kasvihuoneita.

Tallbacka 2 (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Ari Tuominen on löytänyt pronssisen kampariipuksen katkelman ja kankiketjun nivelen KM 40222:1-2 metallinetsinnässä Porvoon Tallbackan tila pellosta. Löytöpaikka sijaitsee Porvoon tuomiokirkosta 4,4 km kaakkoon, Tarkkisen kylässä, Kaupunginselän itärannalla, Tarkkistentien ja Rotnäsintien risteyksestä 150 metriä pohjoiseen. Kamman ja kankiketjun nivelen löytöpaikoilla on välimatkaa noin 100 metriä ja niiden välissä on oja, joka laskee Tallbackavikeniin. Kamman löytöpaikalla on pellossa kallioisia kumpareita. Lähin tunnettu kohde on Tarkis 1000018740 historiallisen ajan kylänpaikka 150 metriä kaakkoon. Pellosta löytyi myös historiallisen ajan nappi noin 70 metriä kamman löytökohdasta koilliseen polun läheltä (p=6693451, i=429292 ETRS-TM35). Nappia ei talletettu kokoelmiin.
Vuonna 2015 samalta alueelta löytyi pieni rautainen nuolenkärki, kuonaa ja hevosenkenkä. Esineet löytyivät keväällä 2015 ennen kylvöaikaa metallinetsimellä, löytösyvyys oli 5-15 cm. Nuolenkärki ja kuona löytyivät peltosaarekkeiden vierestä ja hevosenkenkä noin 190 metriä koilliseen peltoalueen laidalta. Nuolenkärki talletettiin kokoelmiin KM 40833, muut löydöt palautettiin löytäjälle.
Vuonna 2018 saatiin kokoelmiin myös myöhäisrautakauden eläimenpääaiheinen hihnanjakajan hela. Esine löytyi Tarkkistentien ja Rotnäsintien risteyksen pohjoispuolisesta Tallbackan tilan pellosta, mutta tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.
Vuonna 2020 kohde on tarkkuusinventoitu ja kyntökerroksen alla havaittiin kulttuurimaata. Kohde on muutettu löytöpaikasta asuinpaikaksi.

Suomenlinna (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruotsin ja Venäjän välinen raja siirtyi suuren Pohjan sodan ja Hattujen sodan seurauksena 1743 länteen Kymijoelle. Venäjän puolelle jäivät kaikki Ruotsin Itä- ja Kaakkois-Suomeen rakentamat rajalinnoitukset. Ruotsin valtiopäivillä tehtiin 1747 päätös perustaa Helsinkiin uusi linnoitus, jonka tärkein tehtävä oli sulkea Suomenlahti ja estää vihollisen eteneminen pääkaupunki Tukholmaan. Linnoitustyöt käynnistyivät everstiluutnantti Augustin Ehrensvärdin johdolla 1748.
Linnoitusalueesta käytettiin vuodesta 1750 lähtien nimeä Sveaborg, mistä muotoutui myöhemmin suomalainen nimitys Viapori. Linnoituksen keskeiset osat ehtivät valmistua ennen kuin 1757 syttynyt Pommerin sota keskeytti rakennustyöt. Kuningas Kustaa III:n valtaannousun myötä Viaporin rakentaminen käynnistyi 1770-luvulla uudelleen täydellä teholla.
Viapori toimi Kustaa III:n sodan aikana 1788–90 Ruotsin saaristolaivaston tukikohtana ja uusien alusten rakennuspaikkana. Linnoitus antautui Suomen sodan aikana 3.5.1808 lyhyen piirityksen jälkeen. Venäläiset suunnittelivat 1800-luvun alkupuolella linnoituksen uudistamista ja laajentamista. Uudisrakennussuunnitelmat jäivät kuitenkin pääosin toteutumatta.
Englantilais-ranskalaisen laivasto pommitti Viaporia Krimin sodan aikana elokuussa 1855 ja aiheutti linnoitukselle huomattavaa vahinkoa ja tuhosi osan sen hienoimmista arkkitehtonisista kokonaisuuksista. Sodan kuluessa ja sen jälkeen koko Viaporin läntinen puolustusrintama vahvistettiin vahvoin tykkipatterein ja maavallein.
Viaporin rakennuskanta ei kasvanut 1800-luvun loppupuolella enää merkittävästi. Viapori sai yhä selvemmin linnoituskaupungin ilmeen, ja sen maisemaa kohennettiin esimerkiksi puistoilla ja puukujanteilla. Venäläiskauden puutalokortteleista suuri osa on jo ehtinyt hävitä, mutta muistona ajan siviiliyhdyskunnasta ovat edelleen mm. venäläisen kauppiaskorttelin rakennukset.
Venäläiskauden viimeinen suuri rakennushanke Viaporissa oli Susisaaren telakka. Viapori liitettiin vuoden 1918 sisällissodan jälkeen Suomen valtioon ja nimettiin Suomenlinnaksi. Linnoituksessa toimi punavankileiri huhtikuusta 1918 maaliskuuhun 1919. Suomenlinnaan sijoitettiin myös puolustusvoimien yksiköitä. Suomenlinna osallistui toisen maailmansodan aikana Helsingin ilmapuolustukseen. Armeijan joukko-osastot siirtyivät pois Suomenlinnasta 1973, ja ainoastaan 1920-luvulla perustettu merisotakoulu toimii saarella edelleen.
Suomenlinnan telakkaa pidettiin Suomen itsenäisyyden alkuvuosina potentiaalisena teollisuusalueena. Telakalla toimi 1920-luvulla ilmavoimien lentokonetehdas. Toisen maailmansodan jälkeen toiminta telakalla vilkastui, kun Valtion metallitehtaat yhtymän, Valmet Oy alkoi rakentaa siellä sotakorvausaluksia.

Vikkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Helsingin Östersundomissa Vikkullantien eteläpäässä, autojen kääntöpaikan ja lintutornin pohjoispuolella.
Kyseessä on alunperin löytöpaikka, jolle on tehty tarkastuskäynnin 2014 pohjalta aluerajaus lajina mahdollinen muinaisjäännös. Löytöpaikan länsipuolelle on ollut aiemmin pelto, nykyään niittyä. Kohteen läheisyydessä, nykyisen Vikkullan talon luona, oli viimeistään 1700-luvun alussa torppa.
Paikalta oli löytynyt metallinilmaisimella esineistöä, joka viittaa paikalla olleen toimintaa ainakin 1400-luvun jälkipuoliskolta lähtien. Siitä todisteena oli kolikko vuodelta 1465. Paikalta löytyi myös 1500-luvun ja sitä myöhäisempiä kolikoita sekä muuta esineistöä.
Tarkastuskäynnillä 2014 arvioitiin, että paikalla on mahdollisesti sijainnut jonkinlainen rakennus. Tarkastuskäynnin aikana kasvusto oli kuitenkin runsasta ja havainto-olosuhteet eivät olleet parhaat mahdolliset, eikä selkeitä rakennukseen viittaavia havaintoja tehty.
Kohde tarkastettiin vuonna 2022 ja laji muutettiin kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Aluerajauksen etelärajaa pitkin kulkee 40–50 m pitkä kiviaita/kivirakenne (tienpenger?), jossa on paikoin leveämpiä kohtia ja maansekaisuutta, betonin palasiakin. Aluerajauksen länsiosassa havaittiin matala soikea painanne, halkaisijaltaan noin 1–1,5 metriä. Painanteessa havaittiin huuhtoutumiskerroksen alla nokista maata.
Alueen itäosa on loivasti kaakkoon laskevaa rinnettä, missä on runsaasti kaatuneita puita ja suurehkoja kiviä ja havaintojen tekeminen oli hankalaa. Alueen itäosassa on pieni kivikasa ja sen länsipuolella maantasainen kivikerros (ehkä luonnollinen). Emme havainneet selkeitä rakennukseen viittaavia merkkejä, mutta kiviaidan, nokikerroksen ja paikalta löydetyn 1400-luvun esineistön perusteella kohteen laji muutetaan kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Skaftkärr kivilouhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Skaftkärrin peltoalueen itäreunalta, lounaaseen laskevan kallioisen rinteen reunalta löytyi jälkiä kivenlouhinnasta. Vuoden 1833 kartassa paikan lähellä sijaitsee kaksi latoa; kivilouhoksesta ei ole merkintöjä. Kohde liittyy todennäköisesti samankaltaiseen toimintaan, kuin muut Skaftkärrin kaavarunkoalueen louhokset, Veckjärvi kivilouhos ja Omenatarha 2. Kivenlouhinnan ajankohtaa voidaan karkeasti arvioida 1700-luvun lopulta 1900-luvulle.

Broändagård Tjärudalen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Störvikintiestä noin 500 metriä länteen, Timalbergenin etelärinteellä. Paikalle johtaa metsäautotie, joka vie hieman röykkiön eteläpuolelle, tieltä erkanee polku, joka kulkee röykkiön vierestä. Metsäautotie on suljettu puomilla Störsvikintien päässä. Röykkiö koostuu pelkästään halkaisijaltaan 0,25-0,35 m olevista luonnonkivistä, ja sen koko on 2 m x 1 m x 0,3-0,4 m. Vastaavia historiallisia röykkiöitä tunnetaan Siuntiosta useita, ne liittyvät todennäköisesti kivien keräämiseen ja varastoimiseen esim. teiden rakentamista varten.

Broändagård Timala NE (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hangontiestä etelään, Störvikintiestä noin 700 metriä länteen, Timalabergenin luoteisosassa kangasmaastossa. Paikalle johtaa metsäautotie, joka on suljettu puomilla Störsvikintien päässä. Röykkiö on halkaisijaltaan noin kaksi metriä. Vastaavia historiallisia röykkiöitä tunnetaan Siuntiosta useita, ne liittyvät todennäköisesti kivien keräämiseen ja varastoimiseen esim. teiden rakentamista varten.

Broängsbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Broängsbackenin kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Siuntion koillisosassa, Karhujärven itäpuolella. Broängsbackenin itäpuolitse kulkee Annilantie aivan kohteen vieritse. Kohde löytyi jo 1800-luvun lopulla ja Hjalmar Appelgren kaivoi siellä vuonna 1896. Asuinpaikkaa tutki myös Julius Ailio v. 1903 ja vuonna 1977 siellä tehtiin koekaivauksia rakennushankkeen vuoksi.
Asuinpaikalta on löytöinä kiviesineitä ja kvartseja ja se on noin 30 metriä meren pinnan yläpuolella. Ilmeisesti kysymys on mesoliittisen kivikauden loppuvaiheen asuinpaikasta, joka on sijainnut etelään pistävän niemen rannalla. Matti Bergström ehdotti jo vuonna 1977 koekaivausten perusteella, että asuinpaikkaa voi olla jäljellä ojan pohjoispuolella. Vuoden 2014 inventoinnissa kohde tarkastettiin, mutta havaintoja ei voitu tehdä – alueella kasvoi pensaikkoa ja heinää. Kohteen aluerajaus perustuu vuoden 1977 arvioon.
Broänsbacken esiintyy myös löytöpaikkana muinaisjäännösrekisterissä. Kyseessä on kuitenkin sama kohde.

Berghem (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikivi sijaitsee Backan Flaggbergetin etelärinteessä Berghemin talon pihamaalla. Se on ollut täysin nurmen peitossa. Kivessä on havaittu seitsemän kuppia. Peruskartalla paikalla on muinaisjäännösmerkki. Maanomistaja on yhdistänyt kiven, "elvornas kvarn", löytämäänsä kivien peitossa olleeseen luolamaiseen muodostelmaan Flaggbergetin huipulla, josta hän on kertomansa mukaan löytänyt kiviesineen, mahdollisen hioimen (KM 22455). Tämä sijaitsee Flaggbergetin röykkiön B vieressä (vrt. kohde Flaggberget 755 01 0006 sekä 1000 00 4041)
Uhrikiveltä noin 100 metriä kaakkoon on löytynyt metallinetsinnän yhteydessä mahdollinen rannerenkaan katkelma (KM 40616).

Krejansberget 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Krejansbergetin jyrkän itäreunan päällä sijaitseva röykkiö. Paikka on noin 300 m itään Krejanbergetin länsireunan neljästä röykkiöstä. Röykkiön keskellä on ollut kallioon asti ulottuva syvennys Alfred Hackmanin käydessä paikalla vuonna 1894. Vuonna 2006 ei tällaista syvennystä enää ollut, vaan röykkiö lienee sittemmin "ennallistettu". Röykkiön halkaisija on noin 7 m Hackmanin mittausten mukaan. Nylundin (1927) mukaan sen eteläpuolella on muutaman metrin päässä toinen röykkiö. Vuoden 1984 inventointikertomuksen mukaan sen kivet voivat kuitenkin olla isosta röykkiöstä peräisin.
Vuoden 2006 tarkastuskäynnissä havaittiin erillinen pienikokoinen matala röykkiö, kuitenkin noin kahden metrin päässä pohjoisluoteessa sisämaan suunnassa. Se on samalla kallioharjanteella, kuin iso röykkiö. Sen lisäksi havaittiin erillisellä pienellä kallioharjanteella toinen röykkiön pohjalta vaikuttava kiveys noin 15 m päässä etelässä. Se on jyrkän reunan päällä, jonka juuressa on mahdollisesti röykkiöstä peräisin olevia kiviä.

Kalkberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion keskiaikaisesta kirkosta noin kaksi kilometriä luoteeseen, Gårdskullan kartanon pohjoispuoleisella Kalkbergetilla. Röykkiöt ovat kalliopohjalla kuivalla kankaalla. Kolme röykkiötä on tiiviinä ryhmänä ja yksi noin 100 metriä lounaaseen niistä.
Röykkiössä A, joka on pitkulainen, kooltaan noin 20x10 metriä, ei havaittu selvää reunamuuria, kuten vuoden 2002 inventoinnissa oli nähty, sen sijaan röykkiön etelälaidassa on noin 100x60 cm kokoinen pystylaakakivi, jonka ympäriltä on kivet kaiveltu noin 1x2 metrin kokoiselta alueelta ja kasattu valliksi laitaan. Röykkiö B tästä noin 15 metriä pohjoiskoilliseen on halkaisijaltaan noin kuusi metriä ja röykkiö C halkaisijaltaan noin 10 metriä. Röykkiö D, joka sijaitsee noin 100 metriä lounaaseen, on halkaisijaltaan noin kuusi metriä.

Fårträsket 1 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Siuntion keskiaikaisesta kirkosta noin kolme kilometriä länteen, Fårträsket nimisen lammen eteläpuoleisilla kallioilla. Etelään päin aukeavat pellot, joiden keskellä kulkee Kirkkojoki. Fårträsket 1 ja 2 sijaitsevat alle sadan metrin päässä toisistaan. Fårträsket 1 on itäisempi ja kasattu kallion korkeimmalle kohdalle. Röykkiö on hajotettu, ehjempää kiveystä on säilynyt halkaisijaltaan noin 5,5 metrin alalla. Sen ympärillä on irtokiviä. Röykkiö on melko matala, sen päällä kasvaa heinää, sammalta ja pari katajaa.
Vuoden 2014 inventoinnissa havaittiin, että röykkiön sijainti pitää hyvin paikkansa peruskarttamerkinnän kanssa, toisin kuin muinaisjäännösrekisterissä on aiemmin mainittu. Ilmeisesti väärä tieto perustui gps-laitteen virheelliseen paikkatietoon vuoden 2002 inventoinnissa ja väärät lukemat olivat siirtyneet myös mj-rekisteriin. Koordinaatit on nyt korjattu kohdekuvauksen tietoihin.

Fårträsket 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Siuntion keskiaikaisesta kirkosta noin kolme kilometriä länteen, Fårträsket nimisen lammen eteläpuoleisilla kallioilla. Etelään päin aukeavat pellot, joiden keskellä kulkee Kirkkojoki. Fårträsket 1 ja 2 sijaitsevat alle sadan metrin päässä toisistaan. Fårträsket 2 on läntisempi ja kasattu hieman alemmas kuin Fårträsket 1. Kallion päällä on aiempien tietojen mukaan kaksi pyöreähkö matalaa röykkiöt vierekkäin, halkaisija noin neljä metriä. Inventoinnissa 2014 oli vaikea erottaa kahta eri röykkiö rakennetta, ennemminkin ne sulautuvat yhdeksi matalaksi ja hieman epämääräisen muotoiseksi kiveykseksi.
Vuoden 2014 inventoinnissa havaittiin, että röykkiön sijainti pitää hyvin paikkansa peruskarttamerkinnän kanssa, toisin kuin muinaisjäännösrekisterissä on aiemmin mainittu. Ilmeisesti väärä tieto perustui gps-laitteen virheelliseen paikkatietoon vuoden 2002 inventoinnissa ja väärät lukemat olivat siirtyneet myös mj-rekisteriin. Koordinaatit on nyt korjattu kohdekuvauksen tietoihin

Karlsberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion kuntakeskuksen eteläosassa. Röykkiön eteläpuolelle johtaa Kaarlentie. Peruskartan muinaisjäännösmerkin osoittamalla paikalla on kiveys, jossa on muodoltaan hajanaisesti kiviä, jotka voivat olla röykkiön pohjakiviä. Röykkiön mainitsee Erik Nylund vuoden 1927 röykkiölistassaan ja hän mainitsee myös, että röykkiöstä on viety kiviä rautatietyömaalle. Röykkiö on kuivahkolla kankaalla, sen päällä kasvaa muutamia mäntyjä.

Borgberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 1,8 km lounaaseen Siuntion rautatieasemalta, Borgbergetin laella. Kohteen eteläpuolitse kulkee Billskogintie. Borgbergetin huippu on pitkulainen pohjois-eteläsuuntainen ja etupäässä kalliota, joka on sammaleen peitossa ja paikoin kasvaa kituliasta puustoa.
Kalliolla on noin 12 metriä pitkä ja 2-3 metriä leveä kiveys. Vaikuttaa, että se on ladottu matalan kallion notkelman mukaisesti. Kiveys on matala, särmikkäistä lohkareista kasattu, kyseessä ei ole varsinaisesti röykkiö, ennemminkin latomus. Vaikuttaa, että kiveystä on pengottu, sen eteläosaan on kasattu vallimaista rakennelmaa.
Sijaintinsa ja kokonsa puolesta kyseessä voi olla pronssikautinen hautaraunio. Borgberget toisaalta sijaitsee kahden kunnan rajalla, joten ei ole täysin pois suljettua, että kiveys liittyy rajan merkintään. Toisaalta muut alueen rajamerkeistä ovat pienempiä, korkeampia, ”rajamerkkimäisempiä”.

Kyrkbyggars (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Syvä suppilomainen pyyntikuoppa Karskogin kylän eteläosassa, aivan Sjundbystä Raivioon vievän paikallistien itäreunassa, laajahkon hiekkakankaan pienellä korkeammalla lakialueella. Selviltä reunavalleita mitattuna se on halkaisijaltaan 4-5 m ja ainakin 1,5 m syvä. Kuopan kohdalla maantien vieressä on nähtävyysmerkki, jossa viitataan kuoppaan liittyvään perimätietoon. Sen mukaan kuoppaa olisi käytetty sudenpyynnissä 1800-luvulla. Pikatarkastuksessa syksyllä 2006 ympäristössä ei havaittu selviä muita kuopanteita, mutta epämääräisiä painateita voi olla alueella lännen ja lounaan suunnassa. Eteläpuolella on vanha hiekkakuoppa. On hyvin mahdollista, että lähialueella sijaitsee erilaisia muinaisjäännöksiä, kuten muita pyyntikuoppia sekä myös varhaiskivikautisia asuinpaikkoja. Lähiympäristössä on joitakin uudisrakennuksia viimeisten vuosikymmenten ajalta ja tie leikkaa mainittua kankaan lakialuetta.

Fjällskifte (Asuinpaikat)
Historiallinen; Fjällskifte on pieni keskiaikainen yksinäistalo, joka kuului Svidjan kartanolääniin. Ensimmäinen säilynyt maininta Fjällskiftestä on vuodelta 1540. Tämä kartanon maille myöhäiskeskiajalla perustettu uudistila eli torppa sijaitsi metsikköisellä rinteellä laajan Svidjaslätt-nimellä tunnetun peltoaukean pohjoislaidalla noin kilometrin kartanosta länteen. Fjällskifte siirtyi 1800-luvun lopulla Svidjan kartanolta Gårdskullan kartanolle, jonka torppana se oli itsenäisyyden ajan alkuun asti.
Fjällskiftessä asunut Svidjan lampuoti Jakob Johansson rakensi 1750-luvulla tai aivan 1760-luvun alussa tilalleen kivisen päärakennuksen. Tämä noin 8 x 13 m laajuinen rakennus on hävinnyt jo kauan sitten, mutta sen pohjakaava on hahmotettavissa kirjallisten lähteiden perusteella. Kyse on tiettävästi Suomen vanhimmasta talonpoikaistalon kivisestä päärakennuksesta.
Fjällskiften tonttimaa, jolta rakennukset ovat kadonneet tiettävästi 1960-luvulla, on osittain hakkuuaukealla, osittain tiheässä kuusimetsässä. Alarinteessä lähellä metsänreunaa erottuu pienen rakennuksen, luultavasti torpan kivijalka ja noin 3 x 3 m kokoinen tiilistä ja lohkokivistä rakennetun uunin raunio. Noin 5 m siitä pohjoiseen erottuu ojanreunassa palanutta savea ja jäänteitä vanhemmasta uunista. Metsäojitus on vahingoittanut alarinteen tonttialuetta. Tältä paikalta vajaa 100 m pohjoiseen olevan hakkuuaukean reunalla on noin 4 x 4 m kokoinen kalliopaljastuman päälle rakennettu kivilatomus. Luultavasti kyseessä on uuninperustus.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Muinaisjäännösrekisterin selostuksessa mainitussa kuusikossa havaittiin uunin jäännökset ja ympäristössä selviä merkkejä pihan raivauksesta. Hakkuuaukio kasvoi erittäin tiheää vesakkoa, heinikkoa ja horsmaa ja havaintojen teko oli mahdotonta. Kuvauksessa mainittua kalllion päällä olevaa latomusta ei löydetty.
Historiallisissa kartoissa esiintyy Fjällskifte, mutta juuri tälle kohdalle ei ole merkitty missään kartassa asutusta, lähimmät merkityt torpat 1800-luvun kartoissa ovat pari sataa metriä länteen. Kohteen pohjoispuolitse on kulkenut tie Gårdskullan kartanolta Suitian linnaan.
Muinaisjäännösalueen rajaus on tarkistettava. Sen ympäristössä lännessä ja pohjoisessa on mm. kellareiden jäännöksiä, tienpohja ja kiviröykkiöitä. Historiallisten karttojen Fjällskiften alue on lisätty omaksi alueeksi länteen. Paikalla on rakennusten jäännöksiä. Osa rakennuksista on ollut käytössä vielä 1960-luvulla

Palmby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin neljä kilometriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länteen, Lappersintien varrella. Kohde on peltojen keskellä olevalla mäellä, sen eteläosassa. Mäen lounaisosassa on uudehko omakotitalotontti ja itäosassa toinen omakotitalotontti. Vuoden 1560 asutusluettelossa on mainittu, että Palmbyssä on yksi talo. Kohteen paikannus perustunee Kuninkaan kartastossa olevaan merkintään Palmbacka nimisestä kylästä. Palmby nimitystä paikasta ei käytetä myöskään vuoden 1842 pitäjän kartassa. Paikalla on sijainnut torppa 1800-1900 –luvun alussa. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Viereiset pellot oli kynnetty, mutta niillä ei havaittu merkkejä 1800-lukua vanhemmista vaiheista. Mäessä metsän puolella on kuitenkin kivijalka, joka voi liittyä torppaan mutta sen ympäristö vaikuttaa siinä määrin koskemattomalta, että siellä voi olla säilynyt merkkejä varhaisemmistakin vaiheista. Aluerajauksena on kivijalka ympäristöineen.

Störsvik Snickars 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Störsvikin kartanosta 2,2 km etelään, Kalvösundetin rannalla. Paikalla on ollut Snickars – niminen torppa, joka on perustettu 1800-luvulla (ks. kohde Snickars 1). Torppa on merkitty historiallisiin karttoihin. Störsvik Snickars 2 – nimellä on aiemmissa inventoinneissa rekisteröity kiviröykkiö kalliolla noin 80 metriä rannasta. Röykkiötä on pidetty kummelina tai muuna merkkinä. Luultavampaa on, että röykkiö liittyy torpan aikaiseen toimintaan alueella. Vuoden 2014 inventoinnissa havaittiin kohdalla rannassa myös kivijalka, joka liittynee myös tähän aikaan. Kivijalan vierestä kulkee Kolavikenistä lähtevä luontopolku. Alue kasvaa varttunutta sekametsää

Störsvik Sjöbodudden (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Störsvikin kartanosta 2,2 km etelään, Kalvösundetin rannalla. Paikalla on ollut Snickars – niminen torppa, joka on perustettu 1800-luvulla. Torppa on merkitty historiallisiin karttoihin. Torpasta on jäljellä vankat kiviset kellarin seinät, koko noin 2,5x3 metriä. Kellaria on aiemmin virheellisesti pidetty Porkkalan vuokra-aikaan liittyvänä suojahuoneena (Moisanen 1993). Noin 100 metriä kellarista koilliseen on myös kivisen rakenteen jäännöksiä, mahdollisesti torpan pohja. Jäännös oli niin kasvillisuuden peitossa vuoden 2014 inventoinnissa, että sen muoto ja koko ei selvinnyt. Alueella on myös selvästi raivattuja alueita, vanhoja peltotilkkuja.
Kohde on varttuneessa sekametsässä ja sen läpi kulkee Kolavikeniltä lähtevä luontopolku.

Störsvik Kolaviken N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Hiilimiilu sijaitsee sekametsässä Kolavikenin perukasta 100 m pohjoiseen. Miilu erottuu hyvin matalana kumpareena, halkaisija noin 10 metriä ja sitä kiertävät kuopat. Kyseessä on tyypillinen miilunjäännös. Maaperä on nokista miilun kohdalla. .

Ålandsbergen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kolavikenin suulla sen länsipuolella oleva Ålandsbergetin eteläosassa kalliolla. Latomuksia on ainakin neljä kappaletta, rinteessä olevien osalta kiveyksen muoto ja koko on epäselvää, se näyttää rönsyävän paikoin pitkin rinnettä. Latomukset ovat sammalen peittämiä halkaisijaltaan noin 4-5 metriä. Ylin latomus on kallioharjanteen päällä ja alin siitä noin viisi metriä alempana lähes kallion juuressa. . Kiveykset eivät muodosta selviä rakenteita ainakaan päälle päin, on vaikea määritellä pitäisikö puhua röykkiöistä vai latomuksista. On mahdillista, että kyseessä on rautakautinen kalmisto, korkeutensa perusteella, 10-15 metriä mpy, kohde on ajoitettavissa myös pronssikauteen. Rautakauden alun rannan korkeus alueella on noin 6,5 metriä mpy.

Sandfjärden (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 1,4 km Störvikin kartanosta etelään, avokalliolla noin 200 metriä merenrannasta. Kohteeseen kuuluu kaksi röykkiötä, todennäköisesti pronssikautisia hautaröykkiöitä. Isompi röykkiöistä on halkaisijaltaan noin 9 metriä, Sen kiviä on levinnyt kalliota pitkin alarinteeseen. Röykkiön keskustaa on kaiveltu. Pienempi röykkiö on noin 20 metriä pohjoiseen. Halkaisijaltaan noin kuusi metriä. Molemmat röykkiöt on merkitty peruskarttaan, mutta hieman liian länteen todellisesta sijainnistaan, virhe on pieni noin 15-20 metriä.

Suitian - Svidjan pienoislinnoitus (Maarakenteet)
Historiallinen; Suitian kartanon pihalla, alueen läpi johtavan yksityistien itäpuolella, kartanosta n. 200m koilliseen, sijaitsee lajissaan ainutlaatuinen historiallisen ajan muinaisjäännös: kivestä ja maasta rakennettu tähtilinnoituksen pienoismalli. Linnoituksen kehä on kuusisakarainen ja sen läpimitta on n. 20 m. Pienoismallia on arveltu sotamarsalkka Carl Henrik Wrangelin teettämäksi tarkoituksenaan käyttää sitä havaintovälineena ajanmukaisen linnoitustaidon opetuksessa. Jäännös on nurmettunut ja vaikeasti havaittavissa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Aiempi paikkatieto sijoitti rakennelman 50 metriä liian etelään tien toiselle puolelle. Paikkatieto on nyt korjattu. Linnoituksen pienoismalli erottui maanpinnassa, mutta se oli ruohon peitossa ja muodot eivät käyneet selvästi ilmi. Rakenteen päällä oli myös muutamia puun taimia, jotka olisi poistettava kohteen päältä hoitotoimenpiteenä. Kohteelle tehtiin aluerajaus.

Tjusterbybergen 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Todennäköisesti rautakautinen hautaröykkiö Siuntion kirkon, Skällbergetin linnavuoren ja Tjusterbyn (Tyyskylän) kartanon eteläpuoleisella kallioalueella. Röykkiö on kasattu pienen pari metriä korkean kalliopaljastuman ympärille, niin että se kiertää sen pohjoiosan molemmin puolin kalliota kehämäisesti. Kiviä on noin 2-3 metriä leveänä vyöhykkeenä. Kyseessä ei ole kallionyppylän päätä purettu röykkiö, nyppylä on aivan liian pieni kivimäärään nähden. Vastaavan tyyppisiä kallionpaljastuman viereen kasattuja röykkiöitä tai ehkä pikemminkin latomuksia on lähistöllä pari muutakin. Esim. 1,3 km itäkaakkoon on Tjustträsk N ja siitä vajaa kilometri itään Klevbacka, näillä kolmella röykkiöllä voi olla ajallinen ja hautaustraditioiden mukainen yhteys toisiinsa.
Kohteen paikkatieto on aiemmin ollut väärin ja sijoittanut sen 150 metriä liian etelään, röykkiötä etsittiin ensin sieltä vuoden 2014 inventoinnissa, mutta sitä ei löytynyt. Alueelta löytyi kuitenkin tämä röykkiö, joka todennäköisesti on muinaisjäännösrekisterin kuvauksessa tarkoitettu röykkiö.

Tjusträsk N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion keskiaikaisesta kirkosta 1,3 km kaakkoon Tjusträsket –nimisen järven pohjoispäässä olevalla kalliolla. Vaikuttaa siltä, että röykkiö on kasattu kalliopaljastuman viereen, kallion rinteeseen. Kyseessä ei siis ole kekomainen röykkiö. Röykkiön kokoa oli hieman vaikea hahmottaa vuoden 2014 inventoinnissakin. Kiveys alkaa kallionyppylän huipun tuntumasta hieman sitä kiertäen ja laskeutuu alaspäin ehkä noin 10 metrin matkan. Leveyttä rakenteella on 5-6 metriä. Röykkiön yli kulkee puinen silta, joka on tehty näköalapaikalle johtavaa luontopolkua varten. Vastaavan tyyppisiä kallionpaljastuman viereen kasattuja röykkiöitä tai ehkä pikemminkin latomuksia on lähistöllä pari muutakin. Esim. 1,3 km länsiluoteeseen on Tjusterbyberget 2 ja vajaa kilometri itää Klevbacka, näillä kolmella röykkiöllä voi olla ajallinen ja hautaustraditioiden mukainen yhteys toisiinsa.

Suitian (Svidja) kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suitian tila mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1420. Ensimmäinen tunnettu omistaja oli Björn Ragvaldsson. Häneltä kartano siirtyi valtaneuvos Joakim Flemingille noin vuonna 1494. Hänen poikansa Erik Fleming rakennutti 1540-luvulla kartanon kivisen päärakennuksen, jonka kellarikerros ja ensimmäinen asuinkerros kuuluvat yhä osana nykyistä kartanolinnaa. Kartanoon kuului jo tuolloin myös nelikenttäinen puutarha, jonka maarakenteet ovat edelleen nähtävissä. Puutarha oli Suomen ensimmäisiä. Erikin poika, valtakunnanmarski Klaus Fleming peri kartanon vuonna 1560 ja piti sitä pääkartanonaan. 1600-luvun ajan kartano oli lähes asumaton lukuun ottamatta vuosia 1664-1679. rappeutunutta päärakennusta kunnostettiin 1700-luvun jälkipuoliskolla, jolloin myös sivurakennus rakennettiin. Nykyinen ulkoasu on August Wreden kaudelta 1890-luvun lopulta, jolloin päärakennuksen länsipuolelle rakennettiin keittiösiipi.
Kartanolinnan kunnostustöihin liittyen tehtiin sen pihapiirissä ja kellarissa 1990-luvun jälkipuoliskolla laajoja arkeologisia tutkimuksia. Keittiösiiven alta ja länsipuolelta löytyi ainakin kolmen puurakennuksen jäännöksiä 1400-1600-luvuilta ja on oletettavissa, että rakennusjäännöksiä on lisää keittiösiiven ympäristössä, sivurakennuksen länsipuolella sekä kartanon ja myllynraunion välisellä alueella. Myös linnan kellarissa on edelleen tutkimattomia kulttuurikerroksia. Paraatipihalla ei käytännössä ollut säilyneitä kulttuurikerroksia. Keittiösiiven tuntumasta on löytynyt myös kivikautisen asuinpaikan jäännöksiä.
Kartanon länsipuolella on kivisen myllyn raunio 1600-luvulta sekä siihen liittyvän patoaltaan jäännökset.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Suitian kartano on nykyisin Senaatti-kiinteistöjen omistuksessa ja myytävänä. Kohteesta on puuttunut aiemmin muinaisjäännösalueen aluerajaus ja se tehtiin vuoden 2014 inventoinnissa. Aiempien tutkimusraporttien ja vuonna 1996 kaivauksia johtaneen Marianna Niukkasen haastattelun perusteella, on muinaisjäännösalueeksi rajattu kartanon lisäsiiven ja lisärakennuksen välinen ja siitä länteen oleva alue. Tällä alueella on mahdollisesti säilynyt sekä kivikautisia että historiallisia kulttuurikerroksia.

Suitia mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Suitian kartanon länsi-/lounaispuolella purolaaksossa. Kohteessa on jäljellä kivisen myllyn raunioituneita rakenteita, murtunut kiviarkku ja siltarakenne yli myllypuron. Myllystä luoteeseen noin 40 m on mahdollisesti tervahauta. Luoteispuolella on myös muutamia kuoppia ja painanteita.
Tie kartanon päärakennukselle kulkee myllyalueen ohi luoteispuolelta. Puron vastakkaisella rannalla on maakellari myllyä vastapäätä. Myllyalueesta pohjoiseen sijaitsee vanha betoninen patorakenne (vanhan myllypadon kohdalla todennäköisesti).
Mylly lienee jäänyt käytöstä viimeistään 1800-luvun alkupuolella. Kohde vesijärjestelyineen ja patolampineen nähtävissä esim. Gottfried Ihnin isojakokartassa 1770-luvulta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, ja todettiin, ettei siellä ole tapahtunut muutoksia vuoden 2014 inventoinnin jälkeen. Kenttätyön tarkkuusinventointiluonteen vuoksi kentällä dokumentoitiin myös purossa myllynraunion länsipuolella sijaitseva rakennus. ks. alakohteet

Sunnanvik 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion asemalta noin 3,4 km etelään Vikträskin länsipuolella Sunnanvikissa. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan Sunnanvikissa oli 7 taloa. Kuninkaan kartaston ja 1800-luvun karttojen ja vuoden 1915 pitäjänkartan mukaan Sunnanvikin alue on pysynyt asuttuna koko ajan ja näihin päiviin asti. 1800–1900 luvun vaihteessa alueella on ollut useita rakennuksia ja torppia. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Suurimmaksi osaksi alue on rakennettua maatilakeskusta ja omakotitaloja. Ainoa vanha ajoittamaton rakenne oli kivijalka, jota kohdekuvauksen koordinaattipiste osoittaa. Ei ole täysin pois suljettua että jotain varhaisempien vaiheiden jäännöksiä olisi vielä löydettävissä nykyisin rakentamattomilta osilta, jotka on aluerajaukseen sisällytetty

Träskisbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin kilometrin Störsvikin kartanosta länsilounaaseen golf-kentän eteläpuolella mäen rinteessä. Paikalla on 1800–1900 –luvun vaihteen aikoihin perustetun torpan jäännökset, mm. kaivo ja kellari. Alue oli kasvillisuuden peittämä, kun se tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa ja rakenteita voi olla enemmänkin. Torpan nimi on Träskisbacka vuoden 1915 pitäjän kartassa.

Björkbackan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 3,5 kilometriä Siuntion rautatieasemasta koilliseen Karskogintien pohjoispuolella vanhassa metsässä. Paikalla on ollut torppa 1800–1900 –lukujen vaihteessa. Torppa on merkitty vuoden 1915 pitäjän karttaan nimellä Björkbacka. Torppa on ollut olemassa viimeistään 1700-luvun jälkipuoliskolla. Kohde inventoitiin vuonna 2014 ja sieltä löytyi jyhkeä kellarin seinäkiveys. Ympäristössä oli raivattuja alueita. Itse torpan rauniota tai kivijalkaa ei löydetty.

Nybacka (1000025991) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin kolme kilometriä Siuntion rautatieasemasta koilliseen, Karlskogintien pohjoispuolella. Paikalla on ollut vuoden 1915 pitäjän kartan mukaan Nybackan torppa. Torppa on ollut olemassa viimeistään 1700-luvun lopulla. Kohde inventoitiin vuonna 2014 ja sieltä löytyi kellarin rauniot sekä ilmeisesti torpan kivijalan jäännökset sekä merkkejä ympärillä olleista raivatuista alueista.

Störsviken (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Störsvikin kartanosta noin 800 metriä koilliseen, matkaa rantaan on noin 150 metriä. Kohteen eteläpuolitse kulkee Kotilahdentie. Aivan röykkiön pohjoispuolella on suuri hiekkakuoppa. Röykkiö on rakennettu E-W-suuntaiselle kallioharjanteelle, jonka eteläreuna viettää jyrkästi kohti merta.
Haudan ulkoreuna on ilmeisesti koostunut lappeelleen asetetuista suurista laattamaisista kivistä. Raunion keskellä on arkkumaista latomusta. Mitat 12,8 x 13,2, korkeus (1927) 3,5 m. Parin metrin päässä röykkiön pohjoispuolella on pienempi, halkaisijaltaan n. 4 m suuruinen rakennelma, joka saattaisi olla toinen hauta. Kyseessä lienee pronssikautinen hautaröykkiö.

Störsvikin Kasaberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Störsvikin kartanosta noin 500 metriä kaakkoon, melko jyrkkärinteisen kallion päällä, sen pohjoispuolelle johtaa Saunaniemenlaki –niminen tie. Röykkiön halkaisija on pari metriä ja se on tehty 30-50 cm kokoisista lohkareista. Röykkiötä on pidetty pronssikautisena hautaröykkiönä, mutta kyseessä voi olla rajamerkki.

Skatanselkä (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin itäisellä saaristoalueella Helsingin ja Sipoon rajan tuntumassa Skatanselän eteläosassa Kajuuttaluotojen ja Musta-Hevonen -saaren välillä. Paikka on Vuosaaren väylän länsipuolella noin 18 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen tasasaumaisen aluksen noin 17 metriä pitkä ja noin 5 metriä leveä hylky. Runko lepää pohjassa kölillään savipohjalla siten, että rungon alimmat osat ovat painuneet pohjasedimenttiin. Kyljet nousevat pohjan tasosta noin kaksi metriä. Rungon yläosa on kulunut ja hauras, mutta lähempänä merenpohjaa runko on paremmin säilynyt ja kylkilaudat ovat paikoillaan. Keularanka on edelleen pystyssä, mutta keulan kylkilautojen liitokset ovat revenneet irti ja keulan sisälaudoitus on näkyvissä. Keulapuu roikkuu keularangan vasemmalla puolella. Keulassa sijaitseva puinen ankkuripeli on paikoillaan. Kansi on paikoitellen pahoin hajonnut ja kansilankut ovat irronneet, mutta kannen keskellä oleva melko suurikokoinen ruumanluukku on selvästi erotettavissa. Laivan keskiosasta hieman perään päin on havaittavissa kasa tiiliä suppeahkolla alueella. Tiilet voivat kuulua keittiörakenteeseen. Hylyn luona merenpohjalla on havaittu kaksi ankkuria ja ankkurikettinkiä.
Hylky havaittiin 2008 Merenkulkulaitoksen tekemässä väylämittauksessa monikeilainluotaamalla (mittausalus M620). Luotaushavainto tarkistettiin 2008 sukeltamalla huonossa näkyväisyydessä. 2019 hylky kuului väylätyöhankkeen valmistelun yhteydessä tehtyyn inventointiin, jossa se arvioitiin yli sata vuotta sitten uponneeksi. Hylyllä tehtiin seurantaluotausta ja -kuvausta 2021 sen selvittämiseksi, onko hylyn lähistöllä tehty louhinta vaikuttanut hylkyyn. Hylyssä ei havaittu merkittäviä muutoksia.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Ison Mustasaaren itäpuolella huoltolaiturin edustan kolmen tihtaalin eteläpuolella. Hylky on keskimmäisen tihtaalin kohdalla kovalla pohjalla noin viiden metrin syvyydessä.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylyn pohjaosa, josta on pituussuunnassa säilynyt noin puolet alkuperäisestä pituudesta. Hylyn säilynyt eteläpää on jäänyt osittain louheen ja maa-aineksen alle. Ei tiedetä onko säilynyt osa hylyn keula vai perä. Hylystä on jäljellä laivan alaosa eli alimmaisia kaaria ja pohjatukkeja noin puolen metrin korkeuteen pohjasta.
Osa hylystä on ruopattu pois silloin, kun huoltolautan laituria on rakennettu. Harry Alopaeuksen mukaan Helsingin kaupungin ruoppaaja Annelilla oli (1981) ko. hylystä peräisin oleva kylkilauta, joka oli tammea. Myös myöhemmät rakennustyöt ovat vahingoittaneet hylkyä.
Hylky ilmoitettiin uudestaan kesällä 2013 tihtaalinkorjaustyön aikana. Tuolloin Museoviraston Arkeologiset kenttäpalvelut tarkasti hylyn sukeltamalla. Imeisesti juuri tästä hylystä peräisin olevia osia tuli huoltorannan ruoppauksessa esiin myös loppukesällä 2020. Osista otettiin näytteitä vuosilustoajoitusta varten. Puulaji on tammi. Puut on kaadettu aikaisintaan 1742. Koska pinnasta kuitenkin puuttuu lustoja, ei tarkkaa kaatoajankohtaa pystytä antamaan.
Laivastolla on ollut perinteenä huutokaupata vanhoja aluksiaan. Ne, jotka eivät ole kelvanneet myytäviksi, on upotettu väyläesteiden, aallonmurtajien, siltojen ja laitureiden perustoiksi. Kun Saaristolaivaston Viaporin tukikohdan toimintavalmiuksia haluttiin parantaa, rakennettiin sotasatama Ison Mustasaaren itärannalle. Sataman aallonmurtajan pohjana käytettiin Pommerin sodasta (1756–1763) saaliiksi saatuja kaljuutteja. Säilynyt hylyn pohjaosa saattaa kuulua kaljuutille nimeltään Ancklam, Prinz Wilhelm, Prinz von Preussen tai Alte Treu.

Pisinmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Lapilan kaupunginosassa. Alueella on tehty kaivauksia Jaakko Sarkamon johdolla vuosina 1962 ja 1963. Paikalla on kaksi eri aikaista asutusvaihetta, vanhempi on Suomusjärven kulttuurin aikainen ja myöhempi nuorakeraaminen. Nykyisin kohde on rivitalon pihamaata ja puistoaluetta.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Asuinpaikan keskikoordinaatti korjattiin ja lisättiin aluerajaus, lähellä sijaitsevat Hakalantie 13 ja 15 löytöpaikat sisällytettiin aluerajaukseen. Maastotarkastuksen perusteella alueen alaosassa kulkevan pyörätien ja Hakalantien välisellä puistoalueella (vanhaa peltoa) maanmuokkaus on ollut vähäistä ja on todennäköisestä että alueella on säilynyt kiinteitä esihistoriallisia rakenteita.
Vuoden 2019 tarkkuusinventointi:Syy tutkimuksiin oli Pisinmäen kivikautisen asuinpaikan sijainti Jussilantie 1 asemakaavan muutosalueella. Inventoinnilla tutkittiin, jatkuuko Pisinmäen kivikautinen asuinpaikka nykyisen aluerajauksen länsipuolelle ja samalla tarkistettiin, onko asemakaavan muutosalueelle rakennetavan kiinteistön alueella muinaisjäännöksiä. 2019 tutkitulla alueella maaperä on koekuoppien perusteella melkein koko alueella savea. Selkeä muutos maaperässä havaittiin kahdessa kuopassa (kk6 ja lp4) joissa maaperä on lähempänä silttiä kuin savea. Alueelta tehdyt irtolöydöt on löydetty alueella sijaitsevien omakotitalojen pihoilta, todennäköisesti puutarhatöiden yhteydessä. Aiemman, 2018 tutkimuksen ja tämän tutkimuksen perusteella kivikautisen asuinpaikan voi päätellä rajautuvan pääosin maaperältään hiekkaa olevalla alueelle, joka sijaitsee nykyisen aluerajauksen itäosan ja Sarkamon kaivaman alueen kohdalla. Muinaisjäännöksen länsiosan aluerajausta tarkennettiin.
VUODEN 2023 KOEKAIVAUS: Hakalantie 15 löytöpaikalla sekä Pisinmäen asuinpaikan länsireunalla suoritettiin koekaivaus syyskuussa 2023. Alueelle avattiin 5 koeojaa, joista ei löydetty kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä kulttuurikerroksia. Pihanurmen alta kaivettiin esiin paikalle tuotua multaa ja hyvin sekoittunutta tummaa hiekkaa, josta löydettiin muutamia moderneja astiansirpaleita. Pihapiiristä kaivettiin esiin myös moderni tiilirakenne sekä jätekuoppa, johon oli haudattu mm. kiukaan metallirunko. Koekaivauksen jälkeen asuinpaikan rajausta on tarkennettu.

Mikkola II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Keravan keskustasta 2 km kaakkoon, Keravanjoesta 120 m länteen aivan suuren moottoritieristeyksen itäpuolella. Löydöt kvartsi-iskoksia.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Kohde sijaitsee 320 x 110m laajuisella metsäsaarekkeella jonka etelä- ja keskiosa on peltoa. Mikkola 2:n löydöt ovat löytyneet metsäsaarekkeen eteläosan pellolta, tarkistushetkellä havainto mahdollisuudet olivat huonot koska pellon pinta oli leikatun viljan peitossa. Alueen keskivaiheella olevan pellon ympäröimä metsäsaarekkeen reuna oli ojitettu ja paikalla oli nähtävissä tuoreet leikkauspinnat, mutta näissä ei havaittu löytöjä tai värjäytynyttä maata. Rajaus lisätty.

Kivisilta (245010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee länteen viettävällä sorapohjaisella savipellolla, jossa on ollut lähde. Lännessä asuinpaikka rajoittuu Keravanjokeen. Löydöt: kvartsiesineitä, iskoksia, kiviesineiden teelmiä, hioin.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Alueen keskipistettä siirrettiin noin 20 m itään, kauemmaksi joen rannasta vanhan rantaterassin korkeudelle. Tarkistushetkellä pelto oli pois käytöstä ja paikalla kasvaa nuorta pajukkoa, pellon yläpuolinen alue on nurmikkoa, joka kuuluu ylärinteessä olevan talon pihapiiriin. Maankäytössä ei merkittäviä muutoksia. Rajaus lisätty.

Lammashaka (245010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee saven ja hiesunsekaisen pellon laella kahden mäen välissä. Löydöt: piitä, kvartsi-esineitä ja -iskoksia.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Kohde sijaitsee 320 x 110 m laajuisella metsäsaarekkeella jonka etelä- ja keskiosa on peltoa. Alueelle tehty tarkistuskäynti keskittyi alueen pohjoisosan metsäalueelle mistä etsittin mahdollisia painanteita tai muita maanpinnalle näkyviä rakenteita. Rakenteita ei kuitenkaan tarkastuksen yhteydessä havaittu. Alueen keskivaiheella olevan pellon ympäröimä metsäsaarekkeen reuna oli ojitettu ja paikalla oli nähtävissä tuoreet leikkauspinnat, mutta näissä ei havaittu löytöjä tai värjäytynyttä maata. Peltoalueet olivat tarkistuksen ajankohtana jätetty kyntämättä ja pellon pinta leikatun viljan peitossa. Rajaus lisätty

Saleniuksenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka pellon ja mäen rajalla. Löydöt tasataltta, taltan katkelma, kvartsi-iskoksia.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Kohde sijaitsee pienen metsäisen kukkulan eteläreunalla pienellä peltoterassilla, noin 250 metriä Keravanjoesta länteen. Terassi rajautuu 35 m mpy korkeuskäyrälle. Tarkistuskäynnillä pellon pinnalla havaittiin kolme kvartsi-iskosta ja niiden paikat mitattiin Gps:llä. Löytöjä ei otettu talteen. Pelto oli tarkistushetkellä niitetty, mutta ei kynnetty. Peltoalueella maaperä on savea. Kohde jatkuu mahdollisesti loivasti nousevan kukkulan puolelle. Kohteen aluerajaus tehty topografian perusteella, tarkemman rajauksen tekeminen vaatisi alueen koekuopitusta. Kohteesta noin 200 metriä luoteeseen sijaitsee Pisinmäen kivikautinen asuinpaikka.

Yli-Kerava (Öfver Kärvoby) Kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuusulan pitäjään kuuluneissa Yli- ja Ali-Keravan kylissä oli v. 1543 yhteensä 18 taloa. Yli-Keravan kylän talot ovat sijainneet 1630-luvulla muodostetun Keravan kartanon (Humleberg) mäellä, Keravanjoen länsirannalla. Kylän taloja on mahdollisesti ollut myös Kartanon lounais- ja eteläpuolella, läheisillä Heikkilän- ja Lapilanmäillä.
Ensimmäinen kartanorakennus paloi v. 1659, ja v. 1705 kartanossa riehui jälleen tulipalo. Nykyisen kartanorakennuksen pohjoispuolella on maaperässä havaittavissa palanutta savirappausta, ja perustusjäljistä päätellen aikaisemmat kartanorakennukset ovat sijainneet nykyisen päärakennuksen paikalla. Mäellä on näkyvissä myös useita perustuskiveyksiä.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Kohteen tilassa ei muutoksia. Kartano sijaitsee noin 200 m Keravan joen länsipuolella olevalla 300 x 100 m kokoisella kukkulalla. Kartanon alueella toimii tällä hetkellä kesäteatteri ja kahvila. Tarkastuksen yhteydessä kierrettiin Kartanoa ympäröiviä peltoja joiden pinnalla havaittiin palanutta savea, lasia, tiilen kappaleita ja posliiniastioiden kappaleita. Kartanon eteläpuolella kulkevan tien eteläpuolelta löytyi pintapoiminnan yhteydessä mahdollinen musketin kuula. Kartanon pohjoispuolen puistoalueella on nähtävissä kolme kellarikuoppaa sekä kivirakenteiden jäänteitä.
Vuonna 2017 tehdyssä tarkkuusinventoinnin perusteella muinaisjäännösalueen rajausta tarkennettiin koskemaan lähinnä kartanonmäkeä ja sen itäpuolista peltoa.
Keväällä 2021 tehtiin kartanon ympärillä koekaivauksia. Kohteen lounaisosasta löytyi liesikiveys sekä ohut kulttuurikerros ja palanutta savea. Yksittäiset ikkunalasi- ja keramiikkalöydöt ajoittuivat 1600-luvun lopulle tai aivan 1700-luvun alkuun. Kartanon pohjois- ja itäpuolille tehdyt koeojat olivat löydöttömiä. Kohteen rajausta muutettiin tutkimusten perusteella sen itäpuolelta.
Kesällä 2021 tutkittiin alueen lounaisosaa tutkimuskaivauksella mutta aikaisemmassa koekaivauksessa löydetyn liesikiveyksen lisäksi ei tutkimusalueelta tehty muita havaintoja. Muinaisjäännösalueen rajausta pienennettiin lounaisosastaan tutkimustulosten perusteella 09/2021.

Yli-Kerava Kartanonsilta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Keravan kartanon kaakkoispuolella Keravanjoessa, nykyisen v. 1908 valmistuneen kivisen kaarisillan paikalla ja sen eteläpuolella on ollut aikaisemmin puisia siltoja. Silta liittyy maantiehen, joka kulki Tuusulan Hämeentiensuusta Keravan kautta Sipoon kirkolle, jossa se yhtyi Suureen rantatiehen. Siltaan liittyvässä asiakirjamaininnassa v. 1671 sen mainitaan olevan hyvin vanha. Vuoden 1779 isojakokartassa silta sijaitsi nykyisen kaarisillan eteläpuolella.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Ei muutoksia maankäytössä, silta hyvässä kunnossa ikäisekseen.

Yli-Kerava Koivulan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Keravanjoen Koivulankoskessa, nykyisen Nuorisovankilan eteläpuolella on vanha myllynpaikka. Mylly oli toiminnassa ainakin jo 1650-luvulla, ja sen toiminta loppui 1750-luvulla. Kosken keskellä on näkyvissä muutamia kiviä, jotka saattavat liittyä vanhoihin myllyrakenteisiin.

Ali-Kerava Aimolanmäen mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Keravan keskustan tuntumassa, puistona olevalla mäellä on ollut tuulimylly. Mylly sijaitsi mäen korkeimmalla kohdalla, myllyrakennus purettiin 1920-luvulla. Näkyvissä on edelleen myllyn perustuskiviä.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Kallioisen kukkulan päällä on maanpinnalle näkyvissä ainoastaan muutamia suuria kiviä, jotka ovat todennäköisesti myllyn perustuksia. Näkyvissä olevat kivet (4kpl) ovat kaaressa länsireunalla ja muodostavat halkaisijaltaan n. 12-13 m pyöreän alueen. Noin 7 metrin päässä myllyn peruskivistä löytyi nelikulmaisen 3,5 x 3,5 m kokoisen rakenteen peruskiveys. Alue on edelleen puistona. Kohteen keskikoordinaatit korjattu.

Sikokorven juoksuhauta (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Keravan rautatieasemalta noin 700 metriä pohjoiseen, rautatien länsipuolella on I maailmansodan aikainen puolustusasema. Juoksuhauta on osittain sortunut ja rakenteet ovat erittäin huonokuntoisia. Taisteluhauta saattaa olla venäläisten rakentama. On myös mahdollista, että se liittyy vuoden 1918 sisällisodan tapahtumiin.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Paikalla havaittavissa erittäin heikosti erilasia painanteita ja ojia, joiden kartoittaminen olisi ilman aluskasvillisuuden raivausta hyvin tulkinnan varaista.

Ali-Kerava (Ytter Kärvoby) Jokela (Asuinpaikat)
Historiallinen; VUODEN 2013 INVENTOINTI: Vuoden 1702 kartassa on merkitty Keravanjoen varteen yksi Jokela-niminen talo. Talon/ kylän sijaintipaikaksi oli merkitty noin 250 m Keravan joesta itään oleva noin 300 x 150 m laajuinen kallioinen peltojen ympäröimä kukkula, missä nykyään sijaitsee Keravan partiolaisten talo ja eteläpäässä Jokelan maatila. Jokelan päärakennus on vuodelta 1900. Maastotarkastuksen yhteydessä paikalla havaittiin useita rakennuksen pohjia, mm. navetan kivijalka ja pienempiä rakennuksen pohjia. Alueen vähäisen maankäytön perusteella on todennäköistä, että paikalla on säilynyt nykyisiä vanhempia kerroksia ja rakenteita. Alue rajattu.
Kohteen rajaus on vielä tarkistettava.

Hangonkylä 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoisrannalla Hangonkylän venesataman itäreunassa ponttoonilaiturien alueella osaksi laiturin alla ja rannan tukimuuria vasten muta- ja hiesupohjalla.
Puurunkoisen aluksen pohjaosa mutaan hautautuneena noin 10 x 5 metrin alueella. Alus on ollut oletettavasti tasasaumainen. Kokonaisuuteen kuuluu kaaria (vahvuus noin 20 x 20 cm), suurehko peräsin, ohuehkoja lautoja sekä oletettu köli. Osa kaarista painuu syvälle mutaan ja yhdessä kaaressa on havaittavissa vertikaalinen lapaliitos ja puutappeja. Peräsimen yläosa on katkennut ja peräsimen alempi rautainen sarana on krustittuneena paikallaan. Hylyn puuaines on arvioitu havupuuksi.
Hylky löytyi 2015 venesatamatöiden yhteydessä.

Prästholmen (Taide)
Keskiaikainen; Prästholmenilla on käyty Ruotsin ja saksalaisen ritarikunnan väliset aseleponeuvottelut vuonna 1488. Alue on todennäköisimmin valittu neuvottelupaikaksi, koska se sijaitsee Raaseporinjoen suulla lähellä Raaseporin linnaa. Paikka on vielä keskiajalla ollut saari, mutta maankohoamisen vuoksi se on kuroutunut osaksi mannerta. Alueen saarimainen muoto on joen ja kosteikkojen välissä edelleen hahmotettavissa. Kohde on ilmeisesti ollut jo ennen 1400-luvun loppua satamapaikkana ja sen ohi on käyty kuljettaessa mereltä Raaseporin linnalle.
Kalliohakkaukset ovat pohjoiseen viettävällä sileällä kalliolla, joka nykyisin sijaitsee kesämökin pihassa lähellä rantaa. Yksi pihan ulkorakennuksista on rakennettu aivan kallion reunaan kiinni. Piirrosten alin sijaintikorkeus on 4,8 m mpy. Kalliolle on hakattu yhteensä kahdeksan vaakunaa ja yksi vuosiluku MCCCCLXXVIII, joka on vähän vaikeasti tulkittavissa (lähimmäksi tulisi 1378, jos C kirjainten määrä on tulkittu väärin).
Paikannimi Sundsmunnen viittaa siihen, että se sijaitsee paikassa, jossa Raaseporinjoki virtaa mereen. Vaakunoista tunnistettavia ovat ainakin allianssivaakuna Tott-Sture ja Sparre-suvun jäsenelle kuulunut vaakuna. Vaakunoiden haltijoiden historiaa seuraten ne olisi hakattu kallioon joskus 1460-1470 -luvuilla.

Suomies (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jaakkolan tilasta itään sijaitsevalla mäellä on ilmeisesti sijainnut Suomiehen kylä eli torppa- ja mäkitupa-asutus 1600-1900-luvuilla. Kylässä on ollut ilmeisesti laajimmillaan 4 torppaa ja kaksi mäkitupaa. Ei ole mahdotonta, etteikö paikalla olisi voinut olla vanhempaa, ehkä keskiaikaista asutusta.
Alueella on nyt havaittavissa ainakin 3 turpeen peittämää matalaa, kivistä rakennusten perustusta eri puolilla. Lisäksi on yksi suurempi kivistä tehty perustus lähellä tietä. Lisäksi on yksi selvä kivikellari tai kellarillisen rakennuksen perustus. Alueella on myös useita kuoppia (ainakin 10), joissa on osassa valli ympärillä. Osassa kuopista on isoja lohkareita. Mäen pohjoisreunalla on vanhaa tien pohjaa.
Vuoden 2021 tarkastuksessa kohteelta kartoitettiin 18 rakennetta (kivijalkoja, talonpohjia, kellareita). Uuninperustuksia havaittiin neljä.
Alue on luonnonsuojelualuetta ja sillä sijaitsee maakunnallisesti arvokas Jaakkolan keto, jota hoidetaan mm. laiduntamalla. Kasvillisuudessa on mm. pölkkyruohoa.

Tukikohta XXI: tie3 (Patola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kahtena osuutena säilynyttä tykkitietä Käskynhaltijantien ja Tuusulan tien risteyksessä. Ensimmäinen osa sijaitsee risteyksen sisään jäävällä viheralueella (tieosa 1). Tällä alueella on myös kaksi palteellista kuoppaa viheralueen länsireunassa kahden metrin etäisyydellä toisistaan. Toinen tykkitien osa (tieosa 2) on osa risteyksen ulkopuolelle maaleikkauksen päällä. Tykkitie näkyy Sirkku Laineen kartoissa.
Tieosa 1: risteyksessä säilynyt, kivipintainen ja turpeen peittämä tykkitie on erittäin hyväkuntoista. Siinä on noin 2,5 metriä leveä tiepohja, jonka kummallakin puolella on 0,5 metriä leveä oja. Ojien ulkopuolella on noin 1 metriä leveä palle. Tykkitie näkyy erittäin hyvin maastossa, vaikka se on vesakoitunut umpeen. Sen pohjoispää on hieman vaurioitunut ilmeisesti risteyksen maaleikkauksia tehtäessä. Tien pätkän pituus on noin 65 metriä ja se on pohjois-eteläsuuntainen.
Kuopat sijaitsevat tykkitiestä länteen lähellä Tuusulan tietä. Suurempi on halkaisijaltaan noin 2,5 m ja palteellinen.
Tieosa 2: risteyksen itäpuolella tieleikkauksen yläpuolella on säilynyt kivipintaista ja osin turpeen peittämää tykkitietä selvästi näkyen noin 30 metriä ja epämääräisemmin hahmotettavana noin 10 m. Paikoin on selvästi nähtävissä tien ojia ja palletta ojan ulkopuolella. Tie on ulkoilijoiden kulkemisen vuoksi avoin ja vesakoitumaton.
Tieosa 3: Edellisestä tieosasta 170 metriä pohjoiseen sijaitsee seuraava tieosa, jonka Helsingin kaupunginmuseon tutkija tarkasti vuonna 2013. Risupadontien länsipäästä suuntautuu luoteeseen 45 metriä pitkä ja 4,5 metriä leveä keskiosastaan kivetty tie. Tie päättyy länsipäässään Tuusulanväylään. Tie profiili on loivasti kupera. Tien eteläpuolella on valtaosaltaan oja. Tien pohjoisreunassa oli puutarhajätettä ym, joten ojaa oli vaikea havaita. Tie keskiosassa kulki ulkoilijoiden polku. Kyseistä tietä ei ole missään lähteessä mainittu tykkitienä. Tie tutkittiin vuonna 2015 kohdalle tulevan rakentamisen takia.

Varvarinsuo b (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu, jonka halkaisija on noin 15-metriä. Miilussa on noin metrin korkuiset maavallit ja keskellä oleva tasanne on alempana kuin vallien harja. Miilun ympärillä on joitakin halkaisijaltaan 2-3 –metrisiä kuoppia. Tästä kuopasta 20-30 metriä lounaaseen olevissa
koekuopissa ja maan pinnalla niiden ympärillä on runsaasti hiiliä viitaten siihen, että myös siellä on ollut miilu.
Miilu sijaitsee kivikautisen asuinpaikan Varvarinsuo keskiosassa

Tulliniemi 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen kärjessä Tulliniemen etelärannan luona noin 50 metrin etäisyydellä rantakalliosta ja noin 50 metriä ns. kaksoishylystä (id. 1396) länteen.
Kyseessä on limisaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 10 ja leveys noin 3,5 metriä. Hylyn oletettu keula on 12,6 metrin syvyydessä ylösviettävällä kalliolla ja perä 16,2 metrin syvyydessä hiekkapohjalla. Aluksesta on jäljellä pohjatukkeja, kaarien alaosia ja pohjalankkuja; hylky on ruotomainen. Peräosa on suurelta osin hautautunut hiekkaan. Pohjalankkujen leveys on 20 cm. Kaarien paksuus on 12 cm ja myös kaarivälit ovat 12 cm. Mastoa tai kansirakenteita ei ole havaittavissa. Alus on todennäköisesti ollut avokantinen. Hylyn keskellä on isohko kulmikas kivenlohkare. Hylystä koilliseen on hylyn kylkikappale, joka saattaa olla peräisin Tulliniemi 1 -hylystä (tai ns. kaksoishylyistä, nrot 1395 ja 1396).
Hylylle tehtiin tarkastussukellus vedenalaisinventoinnin yhteydessä 30.5.2015 (ks. ARK-sukelluksen Rami Kokon inventointiraportti 2015).

Solgård 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 3 kilometriä lounaaseen Suitian kartanosta, Solgårdin tilan lounaispuoleisella metsäalueella. Paikalla olevan luoteis-kaakko -suuntaisen kallion eteläpuolelta kulkee sedimenttiharjanne, jolla on kaksi lähekkäistä kuoppaa. Ympäristö on
rehevää kangasmetsää.
Toinen kuopista on osittain metsäkoneuralla, toinen tästä hiukan
lounaaseen. Kuoppien halkaisija on reilut 2 metriä vallilta vallille ja syvyys noin 0,5
metriä.
Lounaisen kuopan pohjalta löytyi kairauksessa noin 10 senttimetriä paksu nokimaa,
jossa oli erotettavissa hiilen palasia.
Koillisesta kuopasta sen sijaan ei löytynyt selkeää nokikerrosta. Vastaava yksittäinen kuoppajäännös, Solgård 4, sijaitsee kohteesta noin 180 metriä länteen suon länsireunalla.

Ekberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suitian kartanosta noin 0,87 kilometriä kaakkoon Ekberg- ja Krejansberget-nimisten mäkien välisessä solassa noin 27 metriä merenpinnan yläpuolella. Paikalla on kaksi rakennusjäännöstä. Ekbergin etelärinteen tasaisella juurella on maasta ja kivistä tehty perustus. Rakennuksen koko on ollut noin 7 x 5 metriä. Rakennuksen keskellä on syvennys, ja sen vieressä kasvaa villiintyneitä karviaispensaita. Rakennus on kuvattuna vanhoissa kartoissa. 1810-luvun kartassa paikalle on merkitty yksi rakennus. Samoin vuoden 1872 Senaatin kartastossa paikalla on yksi rakennus.
Toinen rakenne sijaitsee ylempänä rinteessä. Se on syvähkö, noin 1,5 metriä syvä kuoppa, jossa on leveät reunavallit. Kuoppa on luultavasti jäänne perunakuopasta tms. pihapiirin sivurakennuksesta. Kohteen länsipuolella kulkeva nykyinen metsäautotie seuraa vanhempaa, alueen alkuperäiseen tiestöön kuuluvaa reittiä, joka kuului alueen pääväyliin ennen tien 116 rakentamista 1980-luvun alussa.
Krejansbergetin ja Ekbergetin juurta kulkeva tie esiintyy jo vuodelta 1756 olevassa kartassa. Kyseisten mäkien välisestä solasta itään kulki myös jo tällöin reitti. Nyt reitin alkupää on havaittavissa urana maastossa. Alueelle on merkitty kartalla myös asuinrakennus tielinjan länsipuolelle. Alueella on sijainnut myöhäiskeskiajalla Keldbyn kylä, joka on kuulunut Suitian tiluksiin. Kylässä on ollut kolme tilaa 1500-luvun puolivälissä. Kylän tonttimaan tarkkaa sijaintia ei tiedetä, mutta Ekbergin aluella voi olla säilyneenä 1700-1800-lukuja vanhempiakin rakenteita, jotka liittyvät keskiaikaiseen kylätonttiin.

Svidjamalmen 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkolta noin 2,5 kilometriä pohjoisluoteeseen Lohjalle vievän 116-tien varressa sen itäpuolella. Svidjamalmen-nimisen metsikköisen mäen eteläpuolella pellon laidassa on vanha torpan paikka. Torppa on kuvattu Kuninkaan kartastossa vuosilta 1776-1805, Senaatin kartastossa vuodelta 1872 ja vuodelta 1932 peräisin olevassa kartasta.
Torpan ympärystä on edelleenkin avointa. Kuninkaan kartastossa torpan paikalle on merkitty 2-3 rakennusta, vuoden 1872 kartassa paikalta on kuvattu kolme rakennusta. Vuoden 1932 tilanteessa on esitetty viisi rakennusta. Nykyisin paikalla ei ole rakennuksia, mutta piha-alue erottuu hyvin heinittyneenä kenttänä. Maastossa dokumentoitiin neljä rakennuksen perustaa sekä betoninen valettu kellari.
Päärakennuksen perustus on havaittavissa noin 30 metriä 116-tiestä itään. Maapenkkaperustainen rakennus on ollut kooltaan noin 9 x 7 metriä. Rakennuksen keskellä on uunin perustus, joka on kooltaan noin 2 x 2 metriä.
Päärakennuksesta noin 30 metriä lounaaseen pellon laidassa on betonista valettu matala (kork. 0,2 cm) kivijalka. Se on laajuudeltaan noin 6 x 4 metriä.
Tästä parikymmentä metriä koilliseen on betonista valetun kellarin suuaukko (korkeus noin 1,5 m).
Kellarin vieressä, sen lounais- ja kaakkoispuolella, pellon laidassa on kaksi maapenkkaperustaista rakennuksenpohjaa. Nämä ovat kooltaan noin 4 x 4 metriä ja syvyydeltään noin 0,5 metriä.

Svidjamalmen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkolta noin 1,3 kilometriä pohjoisluoteeseen Lohjalle vievän 116-tien itäpuolella. Svidjamalmen-nimisen mäen pohjoispuolella on hietapohjainen kangasmetsä, jossa on yksittäinen, hyvin maatunut kuoppa, jota ympäröi kaivamisesta muodostunut valli. Kuopan koko on noin 2 metriä vallilta vallille. Kairanäyte kuopan pohjalta osoitti, että kuopassa on noin 40 senttimetriä paksu nokimaa.
Kyseessä lienee pieni kotitarvemiilu. Vuodelta 1932 peräisin olevassa kartassa kulkee polku muutaman kymmenen metriä pohjoiseen miilusta. Vastaava sijainti 1900-luvun alun polkujen läheisyydessä on myös kahdella muulla 116-tien länsipuolelta löytyneellä kuopalla, kohteilla Svidjanummi 2 ja 3. Näistä myös ainakin toinen on pieni hiilimiilu.

Svidjanummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkolta noin 3 kilometriä pohjoisluoteeseen Lohjalle vievän
116-tien länsipuolella. Eteläkaakosta pohjoiskoilliseen kulkevan mäenharjanteen länsirinteellä, kalliopaljastuman alapuolella, on jyrkästi laskevan rinteen taitekohdassa kuoppa. Paikan maaperä on hiekkaista. Nykyisin kohde sijaitsee vanhassa kuusivaltaisessa
kangasmetsässä. Kuopan halkaisija vallilta vallille on noin 2 metriä ja sen syvyys on noin 0,5 metriä. Kuopan pohjalta havaittiin kairanäytteessä noin 50 senttimetriä paksu hiiltynyt kerros. Kyseessä lienee pieni kotitarvemiilu tai vastaava.
Vuodelta 1932 peräisin olevassa kartassa on kuvattu läheiseltä Svidjanummen torpalta pohjoiseen johtava polku, joka kulkee miilun vieritse. Vastaava sijainti 1900-luvun alun polkujen läheisyydessä on myös kahdella muulla torpan lähistöltä löytyneellä ja päälle päin vastaavalla kuopalla (Svidjamalmen 3 ja Svidjanummi 3). Kuopista toinen osoittautui kairattaessa myös pieneksi hiilimiiluksi.

Mosskulla (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 2,3 kilometriä koilliseen Suitian kartanosta Storträsket-järven länsipuoleisella metsäalueella. Mosskullan tilasta noin 350 metriä kaakkoon kallioalueella
on sedimenttipohjainen mäntyä kasvava loiva rinne. Paikalle on kaivettu kuoppa, jonka halkaisija on noin 3 metriä ja syvyys 0,5 metriä. Turpeen alta tuli kaivettaessa esiin nokista maata. Nokimaakerroksen paksuudesta ei ole tietoa. Kuoppa vaikuttaa pieneltä miilulta.

Kakarila (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Hiilimiilu ja uuni sijaitsevat metsässä Metsäpeltonimisen tilan pohjoispuolella olevan pellon koillisnurkasta noin 100 metriä koilliseen. Kohde sijaitsee pienen harjanteen eteläkyljessä ja rinteellä. Harjanteen etelä- ja länsipuolella maasto on ojitettua kosteikkoa. Hiilimiilun ja uunin kohdalla kasvaa kuusimetsää ja muutamia vanhoja haapoja. Maaperä paikalla on hiekkaa.
Tarkastuksessa paikalla todettiin hiilimiilu ja kivistä tehty kylmämuurattu kiuas. Hiilimiilu sijaitsee harjanteen eteläkaakkoisreunalla ja erottuu laajana matalana kumpareena.
Miilun havaittu halkaisija on noin 15 metriä. Miilun alueella on useita mäyrän kaivamia onkaloita, joiden yhteydessä näkyi runsaasti hiiltä ja nokea. Miilun länsipuolella noin 5 metrin päässä tästä, on kivistä ladottu kekomainen kiuas aivan harjanteen jyrkemmässä kyljessä. Kiuas on kooltaan noin 2 x 2 metriä ja metrin korkea. Sen lounaispuolella on tulipesän aukko ja laella reikä. Tulipesän suuaukon eteen oli tuotu ja aseteltu
puita tukkeeksi, lisäksi rakennetta on jonkin verran pengottu. Uunin ympärillä ei havaittu jälkiä seinä- tai muista rakenteista. Mahdollisesti paikalla on ollut tilapäisasumus miilun polttoa varten. Uuni kuitenkin sijaitsee hyvin lähellä miilun reunaa, lähes tässä kiinni, joten paikka ei ole kovinkaan otollinen rakennukselle.

Rajametsä (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Paikalla sijaitsee tervahauta ja kivistä tehty kylmämuurattu kiuas. Tervahauta sijaitsee aivan polun luoteispuolella ja on hyvin matala. Paikalla on 6 x 8 metrin kokoiset ja hieman neliönmuotoiset vallit, joiden paksuus on noin 4 metriä. Vallien sisäpuolella oleva tila on tasainen. Tasaiselle alueelle tehdyssä pistossa havaittiin runsaasti nokea ja hiiltä.
Vallien luoteispuolella noin 4 metrin etäisyydellä on 3 x 2 metrin kokoinen ja 70 cm syvä kuoppa, jonka päälle on kasattu hakkuutähdettä. Kuopassa on myös suurikokoinen vanha kanto, josta puu on kaadettu jo ennen nykyisin paikalla olevan mäntymetsän istutusta. Vallien vierustoilla on myös muutamia pienempiä ja matalampia kuoppia, joista on mahdollisesti nostettu turvetta tervahaudan päälle.
Kyseessä on todennäköisesti tervahauta ja sen luoteispuolella oleva rännin/halssin kuoppa. Tervahautaa ei ole mahdollisesti avattu viimeisen polton jälkeen, mikä selittäisi sen keskustan mataluuden. On myös mahdollista, että kyseessä on hiilimiilu.
Kuopasta noin 13 metriä itään sijaitsee neliönmuotoinen kivistä ladottu kiuas. Ks. alakohde

Tarkkinen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita, joka sijaitsee vanhassa kuusivaltaisessa sekametsässä. Kiviaidan pääosa kulkee etelään viettävän kallioalueen etälaidalla, mutta sen koillispäässä siitä erkanee kaksi sivuhaaraa, joista toinen linjautuu kaakkoon ja toinen luoteeseen. Niistä varsinkin luoteeseen johtava haara on selvästi rakennettu harjanteen päälle. Haaraosat ovat hiukan päälinjaa huolimattomammin rakennettuja tai ne ovat saattaneet myös raueta jostain syystä päälinjaa enemmän. Kiviaidan alaosa on noin 1,5 m leveä ja se on selvästi hiukan kartion mallinen, sillä se on alosaa noin kolmanneksen kapeampi. Aidassa on paikoitellen kolme paikoitellen viisi kivikertaa kivien koosta riippuen. Sen korkeus on hiukan vajaa metrin.

Westerforsby (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Koskenkylän kartanosta kilometrin etelään, moottorien VT7 eteläpuolella, Koskenkylänjoen ja Gammelbyvikenin välisellä niemellä, joen puoleisella koillisrannalla. Paikalla on luode-kaakko suuntainen metsää kasvava kalliomäki, joka kaakkoiskulmassa kallion korkeimmalla kohdalla sijaitsee tarhamainen kivirakenne.
Kohde on löydetty 8.9.2012 Rautakymi-hankkeen inventoinnissa. Kolmirenkainen sarjarannerenkaan osa (KM 40731:1) löytyi metallinetsinnässä toukokuussa 2015 kivirakenteen reunasta. Sen löytösyvyys oli noin 30 cm.

Hellpottmossen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laajan ja rikkonaisen kallioalueen etelään työntyvän niemekkeen etelälaidalla sijaitsee pienen rakennuksen kiviperusta. Perustan koko on noin 5 x 3 metriä. Sen länsiseinustalla on oviaukko. Kiviperustan leveys n. 60 cm. Perustan sisällä ei ole maa- tai kivikerroksia vaan se on "tyhjä". Sen sijaan rakennuksen ympäristössä kasvaa suhteellisen nuorta sekapuustoa. Rakenteen kohdalla ei ole puuvartisia kasveja. Rakennus on sijainnut niin, että se viettää selvästi länteen.
Rakenteen sijaintipaikasta etelään noin 50 metrin päässä sijaitsee suuri voimalinja.
Inventoinnissa 2024 kohde on ennallaan. Kuvausta on tarkennettu inventointitietojen perustella.

Lehtisaari (1000026772) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lehtisaaren eteläosassa länsirannan tuntumassa sijaitseva Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) patteri. Patterin rakentaminen aloitettiin syksyllä 1855. Aseistuksena oli 4 kpl 36 naulaisia rautakarronadeja. Patteri aseistariisuttiin sodan päätyttyä.
Patteri on merkitty Lauttasaaren linnoitteita esittävässä vuoden 1855 linnoituskartassa. Patterin taustalle on merkitty kartassa ruutikellari.
Neljän tykin patteri, jonka rintasuojana on maavalli, pituus 30-40 m (h = 0,5-1,5 m, keskellä 2,2 m). Kohteeseen johtaa tieura Lehtisaarentieltä idästä. Rintasuojaa on kaiveltu. Kohteen pohjoispuolella on kallion kyljessä kivistä ladottu perusta (2 x 2 m).

Tuhkauuninmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Uuni on Tuhkauuninmäen jyrkässä länsirinteessä syrjäisessä paikassa. Uuni on n. 4 X 3 metrin kokoinen suorakulmainen kylmämuurattu kiilatomus. Seinät ovat noin 0,5 m leveät hieman ylöspäin kapenevat ja arviolta noin 0,5 -0,7 m korkeat. Uuni on päältä avoin ja sen etuseinä on sortunut. Takaseinän isommat kivet ovat haljeneet kuumuudesta. Uunissa on poltettu tuhkaa ilmeisesti potaskan valmistamista varten.

Kalvön kivipöytä (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; ote tarkastusraportista:
Kivipöytä sijaitsee sekametsän metsän ympäröimällä pyöreähköllä kallioalueella, jonka halkaisija on noin 30 metriä. Kallion korkeus merenpinnasta on 15 m ja se on lähes kokonaan mustikanvarpujen, sammalten ja jäkälän peitossa. Kalliopinnassa on luontaisesti lohjenneita kallionkappaleita ja on todennäköistä, että pöytäpaasi on peräisin samaisesta kalliosta. Kivipöydän vieressä vain 30–50 cm päässä pöydän länsireunasta, muodostaa kallio matalan, suorareunaisen korokkeen joka on 20 cm sitä kalliopintaa korkeammalla, jolle kivipöytä on pystytetty.
Kivipöytä muodostuu tasapaksusta, suorakylkisestä kivipaadesta, joka on nostettu pienempien kivien päälle vaakasuoraan asentoon. Kivipaasi on karkeasti määriteltynä epäsäännöllisen suunnikkaan muotoinen. Sen pitkittäislävistäjä on pohjois-etelä suuntainen (bussolimittauksesta saatu korjattu tosisuuntima 354–174°). Paaden eteläkärki on pohjoispäätä suipompi.
Kivipaaden koko on 215 x 130 cm ja sen paksuus 15–25 cm. Pöytäpinta on noin 55 cm ympäristöään korkeammalla. Pöydän pinnalla oli ohut, heikosti kiinnittynyt sammalkerros, joka poistettiin. Rapakivigraniittia olevan paaden yläpinta oli voimakkaasti rapautunut ilmeisesti sammalen sitoman kosteuden takia. Pinnassa ei havaittu työstämisen merkkejä, kuoppia tai kaiverruksia. Paaden pohjoispäässä on poikittaissuuntainen halkeama.
Pöytäpaasi on asetettu seitsemän jalkakiven päälle, joista osa muodostuu kahdesta päällekkäin asetetusta kivestä, jotta paasi on saatu vaakasuoraan asentoon. Jalkakivet ovat noin 30–35 cm korkeita ja ne on sijoitettu siten, että pöytälevyn alapuolella oleva matala tila on kohtalaisen tiiviisti kivien ympäröimä. Sen kohdalla kalliopintaa peittää ohut, sammaloitunut maakerros. Pöydän luoteiskulmassa on jalkakivien välissä noin 40 cm leveä aukko, josta tilaan pystyy kurkistamaan.

Stocksudden (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Olsbölen kylässä Stockuddenin talosta 260 m itä-kaakkoon, kallioisen mäen lounaiskulmassa. Röykkiöt on rakennettu pirunpeltoon, kalliopohjalle. Pohjoisemman röykkiön halkaisija on 11-12 m, ja korkeus 0,7 m. Siinä on kaksi matalaa kraatteria.
Edellisen eteläpuolella on toinen röykkiö. Sen halkaisija on 12 m, ja korkeus 0,7 m. Siinä on yksi, matala kraatteri. Röykkiöistä 40 m koilliseen on kivilouhos. Sen koko on 2x2 m ja syvyys 0,5 m.
Jussila 2015: Kalliomäen lounaiskulmassa, jyrkän kalliorinteen äärellä on kaksi isoa röykkiötä aivan kiinni toisissaan. Pohjoispuoleisesta röykkiöstä lähtee pohjoiseen leveä kivilatomus (n. 5 x 20 m) joka on tehty saman kokoisista ja hieman isommista kivistä kuin röykkiöt. Kivivalli on selvästi ihmistekoinen ja liittyy röykkiöihin.

Vikby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka, joka on tarkastettu maastoinventoinnin yhteydessä vuonna 2015. Vikbyn Storvik:in talon (nro 1) tonttimaa, nyk. Storgård. Talotontti on paikannettu v. 1761 kartalta (kylässä 2 taloa). Paikannus on tarkkaa ja topografia myös tukee sitä. Pitäjänkartalla vl. 1847 tonttimaa sama kuin 1761. Osittain koskemattomana säilynyt.
Taloluku 1560 3. 1485 Västervik.

Lappmalmen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on matala hiilimiilun pohja, pyöreä, halkaisijaltaan n 7 m. Sitä kiertävät kuopat, josta on otettu maata miilun päälle. Miilu on varvikon peitossa ja erottuu matalana, hieman ympäristöstään kohoavana kumpareena. Sitä kiertäviä ojia ei erotu silmällä - ovat tiheän mustikkavarvikon peitossa. Koekuopassa havaittu hiilikerros. Paikka erottuu myös siitä, että sen kohdalla erityisen runsaasti ja isoja mustikoita ympäristöön verrattuna.
Miilun eteläpuolella 11-15 m on kaksi kuoppaa, hieman neliömäisiä, pohjoisempi on kooltaan n. 2,5 metrinen ja melko syvä, osin sortunut. Kuopassa hyvin ohut podsoli pohjalla. Isomman kuopan eteläpuolella on noin metrinen kuoppa, jossa ohut podsoilmaannos. Alueella on siellä täällä joitain neliömäisiä ja jyrkkäseinäisiä vajaan metrin kokoisia, täsmälleen nelisivuisia kuoppia. Ne vaikuttavat moderneilta. Olisivatko ns. maankoetuskuoppia joita tehdään maanottopaikkaa etsittäessä.

Lappmalmen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on hiekkamaaperäisessä kangasmetsässä hiilihaudan pohja. Pyöreä kuoppa, jonka halkaisija 2m. Pohjalla hiiltä, mutta sen alla ohut podsolimaannos.

Vanhankaupunginselkä (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Vanhankaupunginselän itäosassa Lammassaaren pohjoisrannalta noin 700 metriä koilliseen. Sijainti saattaa ympäristöoloista johtuen (veden korkeuden vaihtelu, jäätilanne) vaihdella.
Limisaumaisen aluksen hylyn osa. Osa on peräisin laivan pohjasta ja siihen kuuluu kaaria ja kaarissa kiinni olevia pohjalankkuja. Pituus on noin 6 m ja leveys noin 3,5 m. Aluksen köli puuttuu. Pohjatukin leveys on 25 cm, paksuus 17 cm. Pohjalankut ovat noin 30 cm leveitä.
Hylyn osa havaittiin syksyllä 2015 ruovikon niiton yhteydessä vedenkorkeuden ollessa poikkeuksellisen matalalla. Kohde tarkastettiin syyskuussa 2015 sekä uudelleen vuonna 2016, kun se matalasta vedenkorkeudesta johtuen oli kokonaan näkyvillä. Vuoden 2015 käynnin jälkeen osa oli siirtynyt; 2016 se löydettiin noin 50 metrin päästä.

Bakskogen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pienessä rakkakivikossa oleva kuoppa joka on halkaisijaltaan metrin verran ja syvyydeltään noin 50 cm. Sen ympärillä oli havaittavissa vallit, jotka olivat metrin levyiset.

Tammisaari Ampumarata (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Tammisaaren ampumaradan itäpuolella nuorehkossa koivumetsäsaarekkeessa, joka kasvaa mäntymetsikön keskellä. Tervehaudan koko on valli mukaan lukien 14 m, kuopan halkaisija 12 m ja syvyys noin 50 cm. Halssia ei havaittu. Ilmeisesti tervahauta on ainakin osittain avaamaton.

Svinö Pentala (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kylmämuurattu ylöspäin suippeneva neliskanttinen pyykki, jonka pohjamitat ovat 120 x 130 sm, ja korkeus 160 sm. Pyykki ei sijaitse minkään tunnetun historiallisen rajan kohdalla, joten järkeväksi selitykseksi jää kolmiomittauspiste etäisyysmittauksesta Turusta Helsinkiin 1700-luvulla.

Kurtbacka/Kurtby (Kurttila) Malm (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kurtbackan kylässä oli vuoden 1540 maakirjan mukaan kolme taloa, joiden nimet olivat Kurtas, Smeds ja Malm. Kurtas ja Smeds sijaitsivat kylämäellä toistensa vieressä nykyisten Noiron ja Hedengrenin tehdasrakennusten välissä. Malmin talo on sijainnut hiemaan etäämmällä nykyisellä omakotitaloalueella Kurttilantien varressa, sen itäpuolella. Paikalla on nykyisin pihamaata ja puutarhaa. On mahdollista, että kohteella on säilynyt keskiaikaisia asutuskerrostumia.
Elokuussa 2018 tehdyn koekaivauksen perusteella muinaisjäännösalueen länsiosassa on paksuja 1900-luvulle ajoittuvia pintamaakerroksia, joista löytyi 1900-luvulle ajoittuvien löytöjen ohella rajallinen määrä jonkin verran vanhempia historiallisen ajan löytöjä. Rakenteita ei koekaivauksessa löytynyt, mutta luontaiseen hiekkamaahan ulottuvia kaivantoja tutkittiin kolme kappaletta. Näistä vain yksi osoittautui selvästi 1900-lukua vanhemmaksi. Historiallisen ajan löytöjen lisäksi koekuopista saatiin pieni määrä kivikautisia löytöjä, joiden perusteella lähialueella saattaa sijaita aiemmin tuntematon kivikautinen asuinpaikka. Muinaisjäännöksen rajausta on muutettu vuoden 2018 havaintojen perusteella.

Mattby (Matinkylä), Biskopsby (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Kohde on matala mäki puron vieressä. Nykyisen Tynnyripuiston kohdalla sijaitsi vielä 1939 Mattby gårdin alainen Tallbackan tila, joka näkyy 1800-luvun kartoissa. Alueen vanhimmassa kartassa vuodelta 1695 paikalla ei näy olevan asutusta, mutta matalan mäen vieressä sijaitsi autiopelto "ödess åkeren", ja paikka sopisi topografiansa vuoksi kylätontiksi.
Vuoden 1540 maakirjan mukaan Biskopsbyn kylässä oli yksi talo, joka vuonna 1605 liitettiin Mattbyn kylään, jonka myötä kaikki tiedot kylästä ovat hävinneet. Nimi: Biscopsby 1540, Biskopsby 1543, Matteby mz Biskåpsböle 1614, Matteby medh Biskåpzböle 1630. Viimeinen maininta on siis Suomen asutuksen yleisluettelossa vuodelta 1630.
Valvonnassa 2020 tuloksena saatiin selville, että Tynnyripuiston eteläpuolella ei ole enää säilynyt osia Tallbackan tilasta tai mahdollisesta vanhemmasta asutuksesta. Myöskään Tynnyripuiston uudistamisen takia tehdyssä tarkkuusinventoinnissa, jossa maalämpökentän pohjoispuolista osaa Tynnyripuistosta koekuopitettiin, ei löydetty merkkejä vanhemmista asutuskerroksista.

Briggharuna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin itäisessä ulkosaaristossa Briggharudjupetin alueella Briggharuna -luodon länsipuolella, Jussaröstä noin 7 merimailia koilliseen.
Puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky, joka on rungoltaan varsin ehjä. Hylky lepää pohjassa kölillään hieman kallistuneena styyrpuurin puoleiselle kyljelleen. Hylyn pituus on 24,7 metriä. Leveimmältä kohdaltaan runko on 6,3 metriä leveä. Korkeus pohjasta keularangan huippuun on 4,2 metriä. Peräpeilin leveys on 4,2 metriä. Peräranka on paikallaan. Kansilaudat puuttuvat kokonaan, samoin peräpeilin laudat. Kyljissä on rustirautojen jäänteitä ja metallivuorattuja läpivientejä. Alus on ollut kaksikantinen. Sisälaudoitus puuttuu suurelta osalta lukuun ottamatta rungon alaosaa. Mastoja ei ole jäljellä, mutta mastojen läpivientien kohdat ovat havaittavissa. Aluksessa vaikuttaa olleen kaksi mastoa. Aluksen lastista ei ole näkyvissä viitteitä. Styyrpuurin puoleisen laidan ulkopuolella pohjassa on kansipalkkeja, kansilaudoitusta ja takilan osia.
Hylky on löytynyt viistokaikuluotaamalla 2014. Sukellusseura H2O teki kohteella hylyn löytäjän kanssa kajoamatonta dokumentointia kesällä 2015. Laivan oletetaan olevan peräisin 1800-luvulta. Vaikuttaa siltä, että haaksirikon jälkeen laivasta on pelastettu lasti. Hylkyyn liittyvää arkistotutkimusta ei ole tehty.

Öfvergård (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde on inventoitu vuonna 2015 osana Öfvergårdin ranta-asemakaavainventointia. Inventointiaikaan kohde sijaitse rakentamattomassa luonnontilaisessa kalliomaastossa. halkaisijaltaan noin 1,5 metriä ja enimmillään noin puolen metrin korkuinen kiviröykkiö sijaitsee matalassa kallionotkemassa. Röykkiön kivet ovat sammalpeitteisiä. Pieni kallionotkelma on kiilamainen ja se nousee etelään ja laskee ja laajenee pohjoiseen. Notkelman syvyys on noin 70 cm. Röykkiö on ihmisen tekemä, mutta sen funktio ja ajoitus jäävät epäselviksi. Kyse voisi olla vanhasta rajamerkistä, mutta sen pinnalla oleva tiiliskivi voi olla viite myös suhteellisen nuoresta iästä.

Rotnäs (Kivirakenteet)
Historiallinen; n. 670 metriä pitkä kiviaita. Keskimäärinen korkeus noin 80cm. Raja seuraa tarkasti vuoden 1695 kartassa näkyvää metsänjakolinjaa. Metsänjakolinja näkyy edelleen vuoden 1784 kartassa sekä N°5 visare. Paljailla kivettömillä kallioilla linjalla ei ole kiviaitaa, vaan linja on merkitty kivilohkareilla muutaman metrin välein. Tällaisia aidattomia pätkiä on matkalla muutama kappale. Rakenneta ei ole ajoitettu, se saattaa olla jakolinjaa huomattavasti nuorempikin.
2020: Vuoden 1763 Tarkkisten kylän kartalla on täsmälleen aidan kohdalle ja mittaisena piirretty paksu rajalinja. Siihen liittyy teksti: "Skogs delnings Linia emellan Simons no 3 och Lellas hemmanen i Tarkis by" Kartan osoittaman rajapyykin kohdalla on pystykivi.

Snickars Åkerbacke (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Mickelsbölen ja Vekkosken rajalla Snickarsissa. Alueella on lisäksi toinen röykkiö noin 200 metriä kaakkoon.
Alueella on kaksi röykkiötä. Kylien rajalla oleva röykkiö on iso. Halkaisijaltaan noin 13 metriä ja korkeudeltaan reilu metri, osittain se on sammalen peittämä. Röykkiön sijaintiympäristö on poikkeuksellinen länteen viettävässä rinteessä moreenimaalla.
Röykkiön vieressä on messinkinen muinaisjäännöskyltti, joka on pystytetty vuonna 1997 tai 1998, jolloin kohde oli Museoviraston muinaisjäännösten hoitoyksikön hoidossa.
Isosta röykkiöstä noin 200 metriä kaakkoon oleva röykkiö on pienempi, halkaisija ehkä noin 5 metriä. Röykkiön muotoa ja kokoa oli vaikea hahmottaa runsaan heinikon ja horsmikon seasta. Myös tämän vieressä on muinaisjäännöskyltti.

Svartbäck Klobborna II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee aidatulla ja vartioidulla teollisuusalueella, jonne pääsemiseen vaaditaan kulkulupa. Röykkiöt ovat kalliolla, noin 50 metriä rannasta. Kallioiden päällä kasvillisuus on kuivaa mäntykangasta, kallioiden rinteellä ja alaosassa on myös kuusikkoa.
Kohteessa on kaksi röykkiötä. Toinen sijaitsee kallion päällä ja toinen on siitä noin 20 metriä lounaaseen nelisen metriä alempana. Kallion päällä oleva röykkiö on halkaisijaltaan noin 10 metriä, korkeus noin metri. Röykkiötä on kaiveltu keskeltä, siihen on muodostunut pitkänomainen kuoppa. Röykkiön ympärillä on kettinki ja vanha kuparinen muinaisjäännöskyltti. Röykkiössä kasvaa muutamia nuoria mäntyjä.
Lounaassa sijaitseva röykkiö on hieman pienempi, sen keskellä on myös kuoppa. Röykkiön halkaisija on noin 8 metriä. Siinä on myös kuparinen muinaisjäännöskyltti. Röykkiön sammaloitunut ja siinä kasvaa nuoria kuusia.

Boberget (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Kohde löytyi vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Mickelsbölessä Boberget nimisellä mäellä, Ali-Vekkoskentien ja Mickelsbölentien risteyksestä 550 metriä länteen. Rajamerkki on tehty kallion päälle, se on hieman soikea, kooltaan noin 1x1,5 metriä, korkeus vajaa metri. Sen keskelle on nostettu pystyyn kaksi lohkaretta. Rajamerkistä itäkoilliseen on kaksi ns. viisarikiveä noin 5 metrin välein osoittamassa rajan suuntaa. Ympäristö on kuivaa kangasta.
Rajamerkki on Mickelsbölen ja Ali-Vekkoskenkylien rajalla ja se voi olla alkujaan jo keskiaikainen.

Rännarsten (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Kohde on löytynyt vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Mickelsbölen ja Vekkosken kylien ja Sipoon kunnan rajalla, Rännarbergin kallioalueella. Rajamerkki koostuu isosta, noin kolme metriä korkeasta siirtolohkareesta, sen viereen on tehty kivilatomuksia ja kivikasoja viittaamaan rajan suunnasta. Heti kylien välisen rajan pohjoispuolella on pieniä kivikasoja metrin parin välein, kivikasat ovat aitatolppien paikkoja ja niitä on jonona noin 200 metriä itäkoilliseen rajamerkistä. Kivikasoja on myös muualla kallioalueella ja aluetta on ilmeisesti käytetty karjalaitumena ehkä vielä 1960-luvullakin.
Sipoon ja Porvoon välinen raja juontuu jo keskiajalta ja on todennäköistä, että rajamerkkikin on alkujaan sieltä lähtöisin. Iso siirtolohkare kivettömällä kalliolla on ollut hyvä merkki ja todennäköisesti rajamerkintä on hieman muuttunut aikojen kuluessa, esim. lisäämällä kivikasoja. Ainakin vuonna 1734 on annettu ohjeistus kyläkuntien välisistä rajapyykeistä.

Råfuruholmen (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Kohde löytyi vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Kulloon, Svartbäckin ja Sköldvikin kylien rajalla, Fågelmossenin eteläosassa. Rajamerkki on Råfuruholmen nimisellä suosaarekkeella, noin 200 metriä Pekemantiestä itään. Rajamerkki on moreenipohjalle kasattu, se koostuu erikokoisista kivistä, päällimmäisenä kehämäisesti isompia, halkaisijaltaan noin puolimetrisiä kiviä, keskellä on napakivi. Rajamerkin halkaisija on pari metriä. Ympäristö on kosteahkoa kangasta. Rajan suuntaisesti kulkee sähkölinja.
Rajan käyntiä on tehty ainakin vuonna 1771 juuri tällä kohden, sillä siitä on olemassa kartta, jonka mukaan rajaa on muutettu merkistä etelään. On mahdollista, että raja on määritelty muilta osin jo aiemmin ja rajamerkkikin on vanhempaa perua, mahdollisesti jo keskiajalta.

Snickars, torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde löytyi inventoinnissa vuonna 2015. Se sijaitsee Mickelsbölen Snickarsissa, Nuottaniityn tien varrella. Torppa on merkitty 1840-luvun pitäjänkarttaan. Paikka on peltoaukean pohjoislaidalla, mäen syrjässä. Inventoinnissa havaittiin kaksi rakennetta: torpan kivijalka ja kellarikuoppa. Torppa on ilmeisesti perustettu 1800-luvulla, 1700-luvun kartoissa siitä ei näy merkintöjä. Kohde on säilynyt hyvin autioitumisen jälkeen.

Storjätun (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde löytyi ”uudelleen” vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Storjätun nimisellä kalliolla, noin 500 metriä Kullovikenistä pohjoiseen. Paikalla on ollut pronssikautinen hautaröykkiö, joka vuoden 1933 inventoinnissa todettiin tuhoutuneeksi. Paikalliset olivat rakentaneet röykkiön kivistä poteron kallion kylkeen. Potero on kooltaan noin 3x1,5 metriä ja sen reunat ovat noin metrin korkeat. Röykkiöstä purettua kiveystä on paksulti muutaman metrin säteellä poterosta. Kallion päällä on vielä nähtävissä parin neliön alalla kiveystä, joka voi olla röykkiön alimmaista pohjakiveystä, ne ovat matalassa kallion painanteessa.
Alue on kuivaa, kallioista kangasmaastoa.

Åminneby Mickos (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde löytyi vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Mustijoen (Svartsån) länsirannalla Åminsbyntien länsipuolella olevassa peltosaarekkeessa. Paikalta löytyi rakennuksen pohjakiveys kooltaan noin 3x4 metriä, vieressä voi olla toinen rakennuksen pohja, mutta se erottui hyvin heikosti ja epämääräisesti tiheän kasvillisuuden seasta. Rakennuksen pohjasta noin 10 metriä itään on ainakin osittain kivetyn kellarin jäännökset. Historiallisista kartoista ei löytynyt merkintää, joka olisi osoittanut asutusta juuri tällä kohdin, joten rakenteiden ikä on epäselvä. Timoth Winterin karttaan vuodelta 1784 paikalle on merkitty Mickos, Grinds ja Jofs nimiset talot, jotka sijaisevat noin 150 metriä pohjoiseen. Nykyisessä peruskartassa on edelleen Mickos ja Grindas ja kohde on Mickoksen tilan maalla. Paikkaa tarkastettaessa vuoden 2015 inventoinnissa ympäröivät pellot olivat kyntämättä, joten niillä ei ollut mahdollisuutta tehdä lisähavaintoja. Kohde on nyt arvioitu kiinteäksi muinaisjäännökseksi, alue rajaus käsittää peltosaarekkeen eteläosan. Kohteen ajoitus, luonne ja laajuus selviävät tarkemmin vain koekaivauksella.

Malmen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuonna 2015. Se on muinaisjäännösrekisterin mukaisessa kunnossa, mutta röykkiön sijaintitieto on ollut hieman virheellinen. Röykkiö sijaitsee noin 30 metriä peruskartan muinaisjäännösmerkistä koilliseen. Röykkiön on halkaisijaltaan noin 5 metriä ja se on puolisen metriä korkea ja se on sammalen peitossa. Röykkiö poikkeaa pronssikautisesta hautaröykkiöstä, koska sitä ei ole koottu näkyvälle paikalle kallion päälle, vaan hieman alempaan maastonkohtaan moreenipohjalle. Röykkiön koko on myös melko pieni verrattuna alueen pronssikautisiin röykkiöihin. Sijainti korkealla mäen päällä viittaa sen sijaan pronssikauteen. Röykkiön ajoitus ja luonne selviävät vain kaivaustutkimuksin.

Telegrafberget (613010065) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Kilpilahdentien eteläpuolella olevalla Telegrafbergetillä. Mäen laki osa on kallioista ja röykkiöt sijaitsevat siellä jonossa lounas-koillinen suuntaisesti noin 150 metrin matkalla. Röykkiöitä on neljä kappaletta. Niistä kolme on halkaisijaltaan noin metrin ja korkeudeltaan vajaa metri, ne ovat kekomaisia ja vaikuttavat lähinnä rajamerkeiltä, ne ovat linjassa nykyisen tilarajan kanssa. Yksi matalampi röykkiö on kallionotkelmassa, se on halkaisijaltaan noin kolme metriä ja korkeus on alle puoli metriä. Vuoden 1991 tarkastuksessa pidettiin mahdollisena, että kyseessä on venäläisten 1850-luvulla rakentaman lennätinketjun jäännös, tälle tiedolle ei saatu vahvistusta vuoden 2015 inventoinnissa ainakaan vanhojen karttojen perusteella.

Kullo Grejus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Kulloossa Grejuksentien itäpuolella olevalla mäenkumpareella, joka on Byängen-nimisen peltoalueen länsiosassa. Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla.Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68), näihin karttoihin on merkitty Grejuksen talo. Kohde oli ennen vuoden 2015 inventointia muinaisjäännösrekisterissä Backas nimisenä, kyseessä on kuitenkin Grejus-niminen talo, Backas on pari kilometriä lännempänä ja se on myös samalla 1700-luvun kartalla ja se on omalla nimellään rekisterissä.
Kylätontti on nykyisin rakentamaton. Vuoden tarkastuksen yhteydessä siellä havaittiin 2 rakennuksen kivijalkaa. Kivijaloista toinen on tehty hieman rinteeseen ja siinä on osittain käytetty kookkaita 1x0,5x0,5 metrin kokoisia graniittilohkareita. Toinen kivijalka on pienemmistä peruskivistä. Lisäksi havaittiin mahdollinen kivikasa, joka voi olla uunikiveys. Kohde on pusikoitunut, mutta rakentamattomana kohteena, joka todennäköisesti sisältää jo 1750-lukua vanhempia kerroksia, se on määritelty kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Kohteen aluerajaus käsittää kumpareen. Ympäröivät pellot olivat kyntämättä inventointiajankohtana eikä niillä voitu tehdä pintapoimintaa tai muita havaintoja.

Kullo torpat 3-4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Kulloossa Grejuksentien länsipuolella olevassa metsässä, Byängen-nimisen peltoalueen länsiosassa. Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla.Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68), näihin karttoihin on merkitty alueen talot ja torpat. Vuoden 2015 inventoinnissa jäi epäselväksi missä kartassa torpat 3-4 esiintyvät, sillä em. karttoihin ei ole merkitty torppia tälle alueelle.
Inventoinnissa tarkastettiin aluetta Grejuksentien länsipuolella ja alueelta löytyi kellarinpohja ja rakennuksen kivijalka. Kellari on jykevä, kiviseinäinen, kooltaan noin 2x3,5 metriä, seinien korkeus on noin 1,5 metriä. Noin 10 metriä kellarin länsipuolella on rakennuksen kivijalka, kooltaan noin 6x8 metriä. Sen koko oli vaikea hahmottaa kasvillisuuden takia. Voi olla että rakenteen liittyvät toisiinsa, on myös mahdollista, että kellari on kuulunut tien toisella puolella olevalle Grejaksen talolle 1700-luvulla. Tien länsipuolisella alueella on ollut rakennuksia myös 1800-luvun karttojen mukaan, mutta ne eivät ainakaan karttojen perusteella osuisi juuri tähän. Kivijalka voi liittyä torppaankin, torpaksi se on kuitenkin aika kookas. Kohde on luokiteltu kiinteäksi muinaisjäännökseksi, sen tarkempi ajoitus, laajuus ja luonne selviää vain kaivaustutkimuksin.

Pedarsändan 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Painanteet sijaitsevat Pedarsändanin kaakkoisrannan tuntumassa 40 metrin päässä toisistaan. Painanne 1 sijaitsee mökistä itään olevan kalliopaljastuman pohjoispuolella. Painanteen halkaisija on noin 2,5 metriä ja sen keskelle on kivistä kasattu ns. ryssänuuni, halkaisijaltaan noin puoli metriä. Painanne kivineen on vihreän sammalen peitossa. Tästä 40 metriä lounaaseen, mökin pihamaalla on toinen painanne, jonka halkaisija on pari metriä. Aiemmissa paikkatiedoissa oli hieman virhettä, tähän kuvaukseen ne on oikaistu.

Nällkärr (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde löytyi inventoinnissa vuonna 2015. Se sijaitsee Mickelsbölen Snickarsissa, Nuottaniityn tien varrella, melko tiheässä nuoressa sekametsässä. Torppa on merkitty 1840-luvun pitäjänkarttaan. Paikka on Nällkärr nimisen peltoaukean etelälaidalla, mäen syrjässä. Inventoinnissa havaittiin kaksi rakennetta: torpan kivijalka, jossa kekomainen uunin paikka. Kivijalan koko on noin 5x8 metriä, lisäksi havaittiin kivijalasta noin 50 metriä lounaaseen kellarikuoppa. Torppa on ilmeisesti perustettu 1800-luvulla, 1700-luvun kartoissa siitä ei näy merkintöjä. Kohde on säilynyt hyvin autioitumisen jälkeen.

Iso Leikosaari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin itäisessä saaristossa Villingistä koilliseen Iso Leikosaaren eteläosan itärannalla.
Puurunkoisen aluksen hylky. Kaaret nousevat pohjasta. Runko on suurelta osalta sedimenttiin painuneena. Hylyn päällä on vanha kalaverkko.
Hylky havaittiin sattumalta vedenalaisen luontokartoituksen yhteydessä. Hylkyä ei ole dokumentoitu eikä tutkittu.

Källudden (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Lapinjärven kirkosta noin 12,5 km kaakkoon, Taasianjoen itäpuolisella suoalueella, Källudden-nimisellä hiekkaharjanteella, 420 metriä pohjoiskoilliseen Petjärventien ja sähkölinjan ristyskohdasta. Löytöpaikan ohi kulkee nimeämätön metsäautotie. Löytöpaikka on muinainen rantatörmä ja sen eteläpuolella on suo. Toukokuussa 2015 löytyi voimalinjapylvään juurelta tieuran pohjoispuolelta varhaiskampakeramiikkaa, kvartsia ja palanutta luuta KM 40727:1-7. Löytösyvyys on 0-30 cm. Löytöjen perusteella paikalla on kivikautinen asuinpaikka. Sen laajuus on tuntematon. Långbromossenin kivikautinen asuinpaikka 1000016970 sijaitsee löytöpaikasta kilometrin eteläkaakkoon.

Rundkärret 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Loviisan kirkosta 7,2 km pohjoisluoteeseen, moottoritien VT7 eteläpuolella, noin 80 metriä tiestä etelään, Ängeskärrsbergetin hiekkakuopan itäpuolella kulkevan tien varressa. Tien reunaojista on löytynyt (2015?) kvartsia ja palanutta luuta KM 40729:1-2. Löytöalueen laajuus on tuntematon. Paikalla on löytöjen peusteella kivikautinen asuinpaikka. Lähin tunnettu kohde on moottoritien pohjoispuolella oleva Rundkärret kivikautinen asuinpaikka 1000012262 noin 200 metrin päässä (samalla rantatörmällä?). Tarkastamaton löytöpaikka.

Spångkärret (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lapinjärven ja Loviisan rajalla, molempien kuntien alueella, Taasianjoen ja Harsbölentien/Skogbyntien (11915) länsipuolella, Harsbölestä noin 2 km eteläkaakkoon. Maasto on hiekkaharjua.
Asuinpaikalla on havaittu 11 erillistä asumuspainannetta sekä yksi kolmihuoneinen rivitalopainanne. Painanteet 4-6 sijaitsevat Lapinjärven puolella, loput Loviisassa. Ne kaikki on löytöjen perusteella varmistettu asumuspainanteiksi. Asumuspainanteista osa on halkaisijaltaan jopa kymmenmetrisiä, osa pienempiä, halkaisijaltaan noin kuusimetrisiä. Rivitalopainanne on mitoiltaan noin 5 x 15 metriä.
Asumuspainanteet sijoittuvat harjanteelle neljään eri kokonaisuuteen, joista eteläkärjen neljä suurta painannetta lienevät selvimmät (painanteet 1-4). Näistä pohjoiseen, matalan kumpareen takana on rivitalopainanne ja tästä edelleen luoteeseen, Spångkärretin suuntaan on kolmen asumuspainanteen ryhmä (painanteet 9-11). Loput asumuspainanteet ovat asuinpaikan pohjoisosassa, tasaisella kankaalla, Lapinjärven ja Loviisan rajan molemmin puolin. Näistä vielä pohjoiseen on irtolöytöjä tien penkasta (löytöpaikat 3-4). Irtolöytöjä on myös asuinpaikan eteläosasta, harjanteen kaakkoispuolella olevalta metsä-äestetyltä tasangolta(löytöpaikat 1-2).
Spångkärretin harjuasuinpaikan rannankorkeuden voi arvioida olleen noin 19-20 mmpy painanteiden käyttöaikana. Loviisan seudun rannansiirtymiskäyrän mukaan tämä vastaa aikatasoa n. 5000-4500 ennen nykyhetkeä, eli noin 3000-2500 eKr. Asuinpaikalta löydetty keramiikka on yleisesti määriteltävissä myöhäiskivikautiseksi. Ottaen huomioon todennäköisen aikatason ja keramiikan orgaanisen sekoitteen, se voitaneen määritellä parhaiten Pyheensillan ryhmään kuuluvaksi. Rivitalopainanteeseen tehdystä koekuopasta löydetyn ison nisäkkään luun radiohiiliajoituksen mukaan kohde olisi kuitenkin selvästi vanhempi, ajoittuen tyypillisen kampakeramiikan aikaan (Ua-72797, 5124±37 BP, kalibroituna 3975-3811 calBC 68,2% varmuudella). Ajoituksissa on huomattava ristiriita, joka vaatii lisäselvityksiä. Mahdollisesti asuinpaikka on kuitenkin ollut käytössä hieman korkeammalla vedenpinnan tasolla, mikä mahdollistaa aiemman ajoituksen myös rannansiirtymisen perusteella. Keramiikan tyylimääritelmä kaipaa myös tarkastusta ja laajempaa aineistoa kohteelta.

Spångkärret 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Hiili- ja tiilimiilualue, joka sijaitsee Loviisan Skogbyn kylästä 2,7 km luoteeseen, Lapinjärven ja Loviisan rajalla, Taasianjoen ja Harsbölentien/Skogbyntien (11915) länsipuolella. Pääosin Loviisan puolella, mahdollisesti myös Lapinjärven puolella rajaa. Alueen laajuus on noin 120x180 metriä (kartta verifikaatissa). Maasto on hiekkaharjua. Kuopat erottuvat Lidar-kuvissa. Samalla alueella on myös kivikautisia asuinpainanteita ks. Spångkärret 1000027878.
Lähistöllä on sijainnut Harsbölen tiilitehdas, joka on ollut käytössä ainakin 1700-luvun puolessavälissä.

Hevossaari 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Painanneryhmä Hevossaaren pohjoiskärjessä. Kohdetta ei ole tarkastettu.

Engelsmansbrotten 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Jussaröstä noin 5 km itään, nk. Engelsmansbrottenin Länsikarin pohjoispuolella 27 metrin syvyydessä.
Paikalla on puurunkoisen purjelaivan hylyn keulaosa, jossa on ankkuripeli paikoillaan. 5,5 m pitkästä ankkuripelistä lähtee kaksi ankkurikettinkiä, jotka ovat yli sadan metrin mittaiset ja kulkevat meren pohjassa keulaosasta etelään päin. Kettinkien päättymiskohdassa on hylkytavaraa, mm. takilan osia sekä mastonkappaleita esseleineen. Keulaosasta itäkaakkoon olevalta karikolta löytyi myös hylkytavaraa, mm. mahdollinen ankkurin tukki.
Engelsmansbrottenin aluetta on kartoitettu useana vuonna 2000- ja 2010-luvuilla muun muassa sukellusseurojen H2O ja Kupla toimesta. Myös muut tahot ovat tehneet viistokaikuluotauksia alueella, ja ainakin kuusi erillistä hylyn osaa on havaittu (ks. muinaisjäännösrekisterin kohteet 100022184 ja 1000027949). Kerrotaan, että Engelsmansbrottenin alueelle on haaksirikkoutunut englantilainen kauppalaiva. Alueeseen on yhdistetty myös venäläisen sotalaivan, priki Fenixin haaksirikko 1831. Metallinen kyltti, jossa on nimi Fenix on löytynyt Jussarön itäpuolelta (ks. muinaisjäännösrekisterin kohde 1489), mutta kyltin löytöpaikka tuntuu olevan melko kaukana Engelsmansbrottenin alueella olevista hylyn osista.

Vanhankylänniemi (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Vanhankylän kartanon lounaispuolella Vanhankylänniemeen vievän tien eteläpuolella. Tie kääntyy etelään jatkuen rantaan huoltotienä ja tien vieressä on muutama pieni parkkialue. Parkkipaikkojen sekä tien vieressä sijaitsevan frisbeegolfradan vieressä on puita kasvava heinittynyt saareke. Sen korkeimmalla kohdalla pilkistää kallio. Samuel Broteruksen laatimassa kartassa vuodelta 1697 paikalla on peltojen luoteis- ja pohjoispuolella tyhjä alue, joka osuu kyseiselle alueelle. Saarekkeen vierestä on löydetty vuonna 2015 metallinetsimellä pienikokoinen hevosenkenkäsolki (ks. alakohde), ja vuoden 2017 inventoinnissa paikalla havaittiin jälkiä, joiden perusteella paikalla on käyty myös äskettäin metallinilmaisimen kanssa. Mahdollisista löydöistä ei ole kuitenkaan toistaiseksi tietoa.
Vuoden 2017 inventoinnissa saareketta käytiin läpi maakairan avulla ja sen yhteydessä alueella todettiin paikoin hiilen tai noen värjäämää likamaata. Lisäksi lähellä frisbeegolf-radan nurmialuetta havaittiin alueella lähes kokonaan mullan ja heinän peittämä koillis-lounaissuuntainen kivirivi, joka voisi liittyä johonkin rakennuksen pohjaan. Paikalla on todennäköisesti ollut Vanhaankylään liittyvä tonttimaa ennen Vanhankylän kartanon perustamista 1600-luvun alussa.

Wasa (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoon vesialueella avomerellä noin 21 km Inkoon keskustasta etelään noin 47 metrin syvyydessä.
Paikalla on noin 58 metriä pitkä ja noin 7 metriä leveä aluksen hylky, joka kohoaa pohjasta noin 6 metriä. Kyseessä on todennäköisesti höyrylaiva Wasa, jonka taustasta kerrotaan www.hylyt.netissä (ks. Wasa). Wasa oli Vasa Nordsjö -yhtiön rahtialus, joka oli rakennettu 1882 ja joka upposi 16.2.1923 ollessaan matkalla Helsingistä Kööpenhaminaan. Alus oli kappaletavaralastissa. Se joutui jäiden puristuksiin ja upposi. Laivaväki pelastettiin jäänmurtaja Sampoon.
Hylky paikannettiin Merenkulkulaitoksen järjestämässä luotauskartoituksessa 2009. www.hylyt.netissä on videokuvaa hylyltä.

Jussarö Västergruvorna (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Jussarön kallioinen luoteiskärki.
Alueella on erotettu 18 erillistä kohdetta. Se käsittää vuosina 1834-1861 toimineen rautakaivoksen läntisimmät kuilut, hevosvintturien ja rakennuksen jäännökset, tien, kallioon hakatut merkit ja louhekasat. Kuilut on nimetty Fredrik Tengströmin vuonna 1843 laatiman kartan mukaan kirjaimin A (Västra strandgruvan), B (Västra mellangruvan), C (Västra djupgruvan), D (Västra smedjegruvan), E (Hamn-gruvan) ja K (Västra sjögruvan).

Västra gruvan 1 (Taide)
Historiallinen; Christoffer H. Ericsson osoitti piirtokirjoituksen FST:n televisiodokumentissa Jussarö förr och nu 14.7.1980, mutta paikan sijaintia ei kerrottu. Jussarön matkailuyrittäjä Jan-Peter Kivelä osoitti paikan inventoijalle 24.5.2011. Valaistuksesta riippuen merkkejä voi olla vaikea löytää.
K-kuilun hevosvintturin SW-puolella länteen laskevassa kallionrinteessä. 62x41 cm2:n alueella merkit MATS.RAJALA (/) W1858, merkkien päällä kaksi kaariviivaa.
Mats Rajala -nimisen vangin tekemä piirtokirjoitus, joka mahdollisesti liittyy vankien vapauttamiseen. Vuosiluku 1858 saattaa viitata 17 vangin vapauttamiseen sinä vuonna (Siren, Jussarö, s. 33).

Västra gruvan kuilu K (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kuilu K (Västra sjögruvan). Pituus 9.5 m, leveys 3.0 m, syvyys mittaushetken veden-pinnasta E-reunassa 25.8 m. Aidattu lukuun ottamatta rannan puoleista päätä, jossa kuilu on kuitenkin syvä.

Västergruvorna 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksenjäännös. Kivijalka kylmämuurattu särmikkäistä lohkareista, joiden vä-lissä pienempiä kiilakiviä. Materiaali on kaivoskuilun louhetta, todennäköisesti B- ja C-kuilujen pohjoispuolen louhekasasta, joka on merkitty Tengströmin karttaan 1843. Ulkomitat 7.0 m (N-S) ja 9.9 m (W-E). Seinien paksuus 1.0-1.2 m, korkeimmillaan 1.3 m. N-seinää vasten on särmikkäistä lohkareista kylmämuurattu romahtaneen suurikokoisen tulisijan jäännös, joka tulee N-seinästä ulos 1.6 m. Leveys on 2.9 m. Tulisijan jäännöksessä ei päältäpäin tarkastellen näy tiiltä, joten sikäli kuin tulisijassa on ollut savuhormi, se lienee ollut luonnonkiveä. E-seinästä tulee sisäpuolelle 1.5 m pitkä, 0.8 m leveä ja 0.6-0.7 m korkea lohkareista ladottu kieleke, joka näyttää pri-maariselta, vaikka E-seinästä on romahtanut lohkareita sisäpuolelle. Ilmeistä ovi-aukon paikkaa ei näyttäisi olevan; E-seinän keskellä on kuitenkin matala kohta, joka lienee ollut oviaukko. Kaikista seinistä on romahtanut lohkareita lattiatasolle. Seinien ulkopuolella W-seinää lukuun ottamatta on paljon romahtaneita lohkareita, mikä osoittaa kivijalkaosan olleen nykyistä korkeampi, ehkä 1.6-2.0 m.
Rakennusta ei ole Tengströmin kartassa 1843, joten sen on oltava karttaa myöhäisempi, joka tapauksessa vankila-ajalta. Kysymyksessä saattaa olla 1857 rakennettu paja tai sauna, joka mainitaan huutokauppainventaariossa 1861 ja joka tuli puretuksi kuten muutkin rakennukset.

Tullisaaren - Turholmin louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Laajasalossa, Tullisaaren kartanopuiston pohjoisosassa. Louhoskuoppa tunnetaan nykyisin Aino Acten ankkalammikkona, mutta vielä 1940-luvulla se toimi lähiseudun epävirallisena kaatopaikkana. Kalkkia mainitaan paikalta louhitun jo ainakin vuonna 1550, joten Turholmin louhos on Suomen vanhin nimeltä mainittu kaivos. Louhoksen myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa, mutta koko 30 m x 10 m louhos tuskin on kokonaisuudessaan 1500-luvulla syntynyt. Vuonna 1858 kohteesta käytetään nimitystä "vanha kalkkilouhos", mutta louhinnan ajankohdasta ei ole mitään mainintaa. Vuonna 1881 louhoksen sanotaan olevan autio ja veden täyttämä. (Saltikoff et al. 1994:49.)

Jussarö Östergruvorna (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jussarön koillisosassa. Vyöhyke kalliomännikköä Jussarön itärannalta saaren keskiosaan. Alueelta on erotettu 20 erillistä kulttuuriperintökohdetta. Se käsittää vuosina 1834-1861 toimineen rautakaivoksen itäisimmät kuilut, hevosvintturien ja rakennuksen jäännökset ja louhekasat.
Paikalla on yhdeksän kaivoskuilua itä-länsisuuntaisessa rivissä. Kuiluista kuusi on nimetty nimetty Fredrik Tengströmin vuonna 1843 laatiman kartan mukaan kirjaimin G (Kärrgruvan), H (Östra djupgruvan), I (Östra strandgruvan), L (Östra nygruvan), M (Östra lillgruvan) ja N (Östra mellangruvan).
Alueen yhteispituus on 120 metriä. Kuilujen pituudet ovat 8 - 22 metriä ja leveydet 2 - 5 metriä. Syvimmän kuiluista kerrotaan olevan 48 metriä syvä. Kuilujen kerrotaan myös oleva toisiinsa liitoksissa tunneleilla. Nykyään kaikki kuilut ovat veden täyttämiä.
Kuilujen pohjois- ja itäpuolella on suuria jätekivikasoja. Jokaisen kuilun eteläpuolella on jätekivistä rakennettu tasomainen rakenne. Lisäksi alueella on rakennusen pohja, kellari, ja louhekasoja sekä hevosvintturitasanteita.
Kohde on osa valtakunnallisesti merkittävää kulttuurihistoriallista ympäristöä, johon kaivosmuistojen lisäksi sisältyy merenkulun historiaa (Rakennettu kulttuuriympäristö 1993).

Malmikuja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Karjaan vanhasta kirkosta 1,1 km eteläkaakkoon, Ensitien pohjoispuolella ja Malmikujan lounaispuolella, Malmkullankadun päästä 120 m koilliseen.
Loivan metsärinteen tasanteella on hiilimiilun jäänne, jonka halkaisija on 14 m. Miilu näkyy matalana, pyöreänä kohumana, jota ympäröi oja. Miilun itäkupeessa on tieura, joka on hieman leikannut miilun reunaa. Miilu on nuoren metsän ja varpukasvillisuuden peittämä. Miilunpohja on muutoin ehjä. Sen keskelle tehdyssä koekuopassa on pintamaassa runsaasti hiiltä ja kekäleitä. Maaperä alueella on sorainen hiekka

Långkärrsmarken E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kalliomäen laen eteläpuolella on hiekkamaaperäinen tasanne, jonka koillislaidalla on laakea ja matala painanne - oletettavasti kivikautinen ns. asumuspainanne, talon pohja. Painanteeseen tehdystä koekuopasta tuli kvartsi-iskos. Painanteen luoteispuolelle tehdystä koekuopasta tuli pieniä palaneen luun muruja, jokunen kvartsi-iskos ja saviastian pala. Noin 10-15 cm syvyydestä mineraalimaan pinnasta alkaa vahva kulttuurikerros joka jatkuu n. 30 cm syvyyteen - löydöt koekuopasta tulivat n. 25 cm syvyydestä.
Hiekkamaaperäinen ja kivetön tasanne on kooltaan n 60 x 25 m. Löydöt ja painanne ovat tasanteen itäosasta. Tasanteen eteläpuolella on loivahko muinainen rantatörmä, jonka juuri on n. 17,5 m tasolla. Rannansiirtymiskronologian perusteella paikka olisi voinut olla asuttuina n. 3100-3600 eKr. aikavälillä. Löytynyt keramiikan pala on lähes sekoitteetonta ja koristeeton ja siinä on ehkä chamottea - savimassa vaikuttaa epähomogeeniselta. Siinä lienee ollut orgaanista sekoitetta joka on jättänyt koloja pintaan. Sekoitteena on myös vähäisenä määränä kiillettä. Saviastian pala viittaa myöhäisempään neolitikumiin ja ajoitus voisi olla lähempänä 3100 eKr. kuin 3600 eKr.

Långkärrsmarken W (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiekkakuopan pohjoispuolella on hiilimiilun pohja, jonka halkaisija on noin 9 m. Kyseessä on pyöreä matala maakumpu. Kumpua kiertää ojat, joista on nostettu maata, jolla hiileksi poltettavat puut on peitetty.

Båtsmansängarna (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Etelään menevän metsätien ja sen länsipuolella olevan kallion välillä on n. 20-30 m levyinen hiekkainen ja loivasti sen länsipuolella olevaa kalliota kohden kohoava tasanne. Tasanteella on pienen hiilimiilun pohja, jonka halkaisija on n. 8 m. Miilu on matala ja sen erottaa paremmin sitä kiertävistä ojista. Tien laidan ojassa erottuu tällä kohden palaneita kiviä ja nokista maata. Miilun itäreuna on pari metriä tiestä.

Tornberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tornberget nimellä tunnetun kalliovuoren korkeimmalla kohdalla, joka on laen pohjoispäässä, on laaja (n 40 x40 m) kivikkoalue - "pirunpelto". Laki on kohdalla n. 38 m korkeustasolla. Kivikko on luontaisena matala ja sammalpeitteinen, koostuen n.60x50 - 20x20 cm kokoisista pyöristyneistä lohkareista. Korkeimmalla kohdalla kivikko nousee matalaksi ja laakeaksi röykkiöksi, joka on sammalpeitteetön. Avoimen ja röykkiömäisen kivikon ala on n. 20 x 20 m. Sen yli menee sähkölinja.
Kivikko on luontainen sellainen, joita usein esiintyy litorinatransgression aikaisella, pitkäaikaisella rantatasolla. Tällä alueella se on n. 30 m korkeustasolla. Tämä kivikko on "väärällä" korkeustasolla - jos se olisi jäiden kasaama niin se olisi syntynyt nopean vedenlaskun aikaan Itämeren Ancylusjärvivaiheessa, mikä vaikuttaa hieman oudolta. Kivikon korkein keskiosa ei vaikuta luontaiselta vaan ihmisen kasaamalta, tai "parantelemalta".
Paikallinen asukas kertoi, että kivikon kohdalla, vuoren korkeimmalla kohdalla on ollut ns. "ryssäntorni", josta mäki on saanut paikallisten käyttämän nimensä. Torni on hänen mukaansa purettu 1930 -luvulla. Kivikon ihmistekoisuuden vaikutelma saattaa myös johtua tornin tukirakenteista tms.
Luontaisen kivikon keskellä oleva avoin röykkiömäinen kivikko voi olla paikalla olleen kivikkoon rakennetun tornin rakentamisessa tai purkamisessa muotoutunut. Voi olla mahdollista että paikalla on kivikkoon kasatun pronssikautisen röykkiön jäännökset. Luontaisuuskaan ei ole täysin poissuljettu.

Brinkas NW (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Fagerstassa, Barnens Byn eteläpuolella on rannassa järeä, kivistä tehdyn rakennuksen perusta. Rakennuksen perusta on ja on ollut paikallisille vahoille asukkaille arvoitus ja sitä on kutsuttu "dum Kalles varviksi".
Rakennuksen perusta on kooltaan n. 15 x 25 m. Sen pohjoisosa on tehty järeistä, lohkotuista kivistä "kuin linnan muuriksi". Eteläosan perusta on matalampi eikä aivan niin järeä kuin pohjoisosa, jossa perusta myös syvempi, kellarimainen. Pohjoisella seinällä on oviaukko rakennukseen (kellariin?) jossa on kapea rakennuksen levyinen tila ja sen keskellä pieni järeillä kivillä sisemmästä perustusmuurista erkaneva huoneen tapainen. Tästä tilassa on myös "ikkuna-aukot" länsi ja itäseinissä.
Vanhoissa kartoissa (v. 1790-luvulta kolme yleiskarttaa, 1841, 1855, 1873, 1886, 1920, 1962) ei paikalle tai lähistölle ole merkitty rakennuksia. Rakentamistapansa perusteella rakennuksen perusta voisi olla 1800-1900 -luvuilta, tuskin 1800-lukua vanhempi. Koska siitä ei ole mitään muistitietoa viime vuosisadalla eläneillä ihmisillä, ajoittuu rakenne ilmeisesti 1800-luvun puolen välin tienoille. Voiko kyseessä olla jokin sotilaallinen rakennus (sen järeyden takia), esim. Kriminsodan aikainen?

Långmalm Rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ison maakiven päälle on kasattu neliönmuotoinen rajamerkki, kooltaan n. 1,5 x 1,5 m - maakiven kokoinen. Kivien päällä on sammalta, mutta jotkut kivet vaikuttavat hiljattain asetetuilta. Rajamerkin yli on tehty vuosi tai muutama sitten sähkölinja, jolloin merkki on ehkä saattanut vaurioitua ja sitä on paikattu, mikä selittäisi sen joidenkin kivien "tuoreuden" vaikutelman. Rajamerkistä n. 12 m länteen on viisarikivi. Rajamerkki on merkattu v. 1775 Vålaxin ja Gäddragin karttoihin nimellä Långmalms rå. Raja on kohdalla myös v. 1710 kartalla. Kyseessä on kolmen kylän välinen rajamerkki (Pirlax, Vålax ja Gäddrag). Raja on edelleen samalla paikalla.

Storbrinc Rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on kivistä kasattu rajamerkki, neliön muotoinen, kooltaan n. 1,5 x 1,5 m. Paikalle on merkitty v. 1775 isojakokartalle "Storbrinc rå" - nimen loppuosa ”brinc” on tulkinnanvarainen. Rajapiste on merkitty myös v. 1710 kartalle. Kyseessä on Vålaxin ja Fagerstan kylien välinen rajamerkki. Raja on edelleen samalla paikalla.

Skedbergs Rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mäen länsilaidalla, kalliokielekkeellä on vanha rajamerkki, ristin muotoinen ja siinä iso keskuskivi. Rajamerkistä 20 m luoteeseen on viisarikivi, samoin 5 m itä-kaakkoon ja 6 ja 16 m kaakkoon viisarikivet sekä 4 m etelälounaaseen. Raja on merkitty v. 1710 Vålaxin ja Fagerstan karttaan sekä v. 1775 Vålaxin karttaan nimellä Skedbergs rå. Kyseessä on viiden kylän (Fagersta, Vålax, Seitlax, Pirlax ja Ebbo) välinen rajamerkki. Tekotavasta päätellen se on vanha, isojakoa vanhempi. Raja on edelleen samalla paikalla.

Kihlbergs Rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallion juurella, sen pohjoispuolella on vanha rajamerkki, joka on merkitty v. 1775 Gäddragin isojakokartalle nimellä "Kihlbergs rå". Rajamerkki on huolellisesti kivistä ladottu, melko matala neliö, kooltaan n. 1,5 x 1,5 m, jonka keskellä on iso keskuskivi. Merkki on sammaleen ja varpujen peitossa. Kyseessä on vanha Gäddragin ja Kardragin kylien välinen raja. Raja on edelleen samalla paikalla.

Fikukärrs Rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on pohjoiseen laskevan kallion rinteessä kivistä ladottu rajamerkki, kooltaan n. 1,2 x 1,2 m ja metrin korkea. Laella on pystyssä keskuskivi. Rajapiste on merkitty v. 1775 Gäddragin isojakokarttaan nimellä "Fikukärrs rå". Kyseessä on Grännäsin ja Gäddragin kylien välinen rajamerkki. Raja on edelleen samalla paikalla.

Ängkärrs Rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mäen länsirinteen alaosassa on paksun sammaleen peittämä vanha rajamerkki, kivistä ladottu ja kooltaan n. 1,5 x 1,5 m. Rajapiste on merkitty v. 1775 Gäddragin isojakokarttaan nimellä "Ängkärrs rå". Kyseessä on Grännäsin ja Gäddragin kylien välinen rajamerkki. Raja on edelleen samalla paikalla.

Nurmiluoto (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Lauttasaaren länsipuolella olevasta Koivusaaresta noin 250 metriä lounaaseen Nurmiluoto -luotoryhmän itäisimmän pikkusaaren pohjoisosan länsipuolella noin neljän metrin syvyydessä kallion juurella.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka päämitat ovat noin 17 x 7 metriä. Pahoin hajonnut hylky makaa pohjassa kölillään oletettu keula kohti pohjoiskoillista. Alus vaikuttaa olleen tasasaumainen. Hylyn päällä on runsaasti irtonaisia rakenneosia. Jonkin verran osia on myös hylyn ympäristössä osittain sedimenttiin hautautuneina. Hylyn rakenneosat ovat melko massiivisia. Ehjiä kylkirakenteita on havaittavissa, samoin sisälaudoitusta sekä yksi lastiluukku. Alus vaikuttaa olleen kannellinen. Mastoja tai takilan osia ei ole havaittu.
Hylyn oletetun paapuurin puolen lähellä on kokonaisuudesta irronnut kyljen osa, joka koostuu kylkilaudoista ja kaarista.
Hylky löytyi arkeologisessa vedenalaisinventoinnissa 2016. Hylyn ajoituksesta ja taustasta ei ole toistaiseksi tietoa.

Kalkkivuori (1000028558) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalkkivuorelle kulkevan metsäautotien eteläpuolella sijaitseva kalkkilouhos kuuluu Kalkkilammi - Sääksjärvi -Natura-alueeseen. Kalkkivuorentien varressa itä-länsisuunnassa sijaitseva louhos on osin peittynyt kasvillisuuden alle, mutta se on edelleen hyvin hahmotettavissa. Se on tiensuuntaisesti noin 200 metriä pitkä, suurin louhosleveys noin 5,5 metriä ja korkeus noin 5 metriä. Avolouhoksen pohjoispuolella sijaitsee kaksi kalkkiuunia, joista toinen on metsästysmajan pihapiirissä. Lisäksi pihalla sijaitsee kaksi kuopparakennetta, joiden ikä ja tarkoitus ovat epäselviä. Louhoksen välittömässä läheisyydessä sijaitsee Kalkkivuoren metsästysmaja, jonka päärakennus on alkujaan 1780-luvulta.
Vanhimmat kirjalliset maininnat Kalkkivuoresta ovat 1500-luvulta, jolloin Kytäjärven talonpojilta perittiin kalkkiveroa. Vuonna 1780 suoritetussa maanmittaustoimituksessa kaivosalueen vahvistetiin kuuluvan Kytäjärven puolelle. Vuonna 1781 Kytäjän kartanon omistaja Carl Armfelt teki sopimuksen, että kruunu sai louhia kalkkia ja ottaa polttopuuta kalkin polttamiseksi Hämeen linnan linnoitustöitä varten. Myöhemmin 1800-luvulla kalkkia on louhittu ja poltettu kartanon kotitarpeiksi.
Kalkkivuoren ympäristössä tehtiin suuret metsähakkuut 1910-luvulla, jolloin rakennettiin ns. hevosvetoinen rillirata Rajamäen asemalle saakka. Rata purettiin 1. ms. aikana.

Nyrödjebergen (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Inventointialueen pohjoiskulmassa, Nyrödjebergenin laen pohjoispuolella sijaitsee vuoden 1777 isojakokartalta paikannettu rajamerkki. Mainitulla kartalla rajamerkin nimeä ei pystytty varmuudella tulkitsemaan, karttaan kohdalle on merkattu epäselvä teksti stens Rå n:4. . Rajamerkki on kolmen kylän rajalla (Smedsby, Ingwalsby ja Qwis).
Rajamerkki sijaitsee edelleen olemassa olevien kiinteistörajojen leikkauspisteessä. Paikalla on noin 2 x 2,5 metrin kokoinen paksun sammalkerroksen peittämä kiviröykkiö. Rajamerkki sijaitsee loivasti itäkaakkoon laskevan rinteen päällä: röykkiön korkeus sen luoteislaidalla on noin 40 cm ja kaakkoislaidalla noin 1,2 m. Rajamerkin päällä on noin 40 cm:n korkuinen viisarikivi, minkä päällä ei ole sammalta. Viisarikivessä on hakkaus ”45”. Viisarikivi on mitä ilmeisimmin myöhempää tekoa kuin itse röykkiö.

Grubolsstens Rå (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Gruvbölebergenin länsilaidalla sijaitsee vuoden 1777 isojakokartalta paikannettu rajamerkki Grubolsstens Rå. Rajamerkki sijaitsee kolmen kylän rajalla (Qwis, Smedsby ja Gillubacka). Paikalla on edelleen kiinteistörajojen leikkauspiste.
Lounaaseen laskevalla rinteellä sijaitsee siirtolohkare, jonka halkaisija on noin 2,5 metriä. Lohkareen korkeus alarinteen puolella on noin 1,6 metriä ja ylärinteen puolella noin 1 metri. Lohkareen reunoilla tai laella ei tosin havaittu kaiverruksia.

Enighetsrå (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Enighetsrå. Rajamerkki on kahden kylän (Gillubacka ja Qwis) välisellä rajalla, nykyisellä kiinteistörajalla. Hyvin loivasti koilliseen laskevan kallion päällä sijaitsee noin 1 x 1 x 1 metrin kokoinen kiviröykkiö. Röykkiössä ei ole viisarikiveä, eikä kivissä havaittu hakkauksia. Rajamerkin ympärillä, muuten varsin kivettömän kallion päällä, on paljon kiviä noin kymmenen metrin alalla, painottuen rajamerkin länsipuolelle.

Kåbben (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Historiallisen ajan rajamerkki pienen kallion päällä. Rajan merkkinä on kaiverrus kalliossa: ympyrä ja siitä lähtevä viiva/nuoli, ympyrän keskellä on kalliossa kuoppa, nuoli osoittaa koilliseen. Raja on merkittynä vuoden 1777 (B21a:5/1-3) Inkilä kartalle nimellä Kåbben. Raja on Kvisin, Jorvaksen, Nägelsin ja Invalsin kylien rajalla, nykyisellä kiinteistörajalla.

Kavelbro Rå (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Rajamerkki sijaitsee Masalantien pohjoispuolella, Autioniityntien ja Kolmenkyläntien risteyksen lounaispuolella. Vanhojen Kvisin, Nägelsin ja Invalsin kylien rajalla. Rajamerkissä on kolme suurta kiveä, suuremmat pituudeltaan noin 100 cm, pienempi 50 cm, korkein noin 60 cm. Rajamerkki on merkitty vuoden 1777 (B21a:5/1-3 Inkilä) kartalle nimellä Kavelbro, sekä vuosina 1778–1779 laaditulle isokartalle (B20:14/3-7 Kvis): Kalvelbro rå.

Kuninkaantie (Kvis) (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Vuoden 1777 isojakokartassa ja vuoden 1933 topografisessa kartassa tielinjaus on ollut alueen päätie. Nykyisin liikenne alueella kulkee vanhan tielinjauksen eteläpuolella tiellä, joka paikallisen asukkaan mukaan on rakennettu 1930-luvun lopussa.
Käytöstä pois jääneestä Suuren Rantatien osuudesta on jäljellä 80 metrin pituinen, keskimäärin noin 9 metrin levyinen matala ura (alle 50 cm). Vanha tie sijoittuu omakotitalon pihan pohjoislaidalle, sekä piha-alueen koillispuolelle. Tieuralle ei tehty koekuoppia tai kairauksia. Suuri Rantatie on ylittänyt muinaisjäännökseksi tulkitun tien osan länsipuolella puron, joskaan vanhasta sillasta ei havaittu jälkiä. Nykyinen silta on tehty betonista ja sillan kohdalla on viereisen taloyhtiön roskakatos. Peruskartan mukaan myös sillan länsipuolella olevan mäen kohdalla vanha tielinja on jäänyt pois käytöstä. Käytännössä kyseinen tienpätkä on täysin ajokelpoinen, sitä hoidetaan ja käytetään omakotitalojen pihateinä.

Gunnarsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuosien 1765, 1774 ja 1780 karttojen perusteella paikannettu kahden talon kylätontti sijoittuu Finnäsin tilan pohjoisosaan ja Ängsdalin tilan eteläosaan. Finnäsin tila on edelleen asuttu eteläosastaan, samoin kuin Ängsdalin tila kokoinaisuudessaan. Tilojen väliin jää noin 40 x 70 metrin kokoinen heinittynyt ja pusikoitunut alue.
Heinittyneellä alueella sijaitsee itä-länsi suuntainen, noin 20 x 8 metrin kokoinen rakennuksen kivijalka (keskipiste N 6665535 E 360297). Kivijalan länsipää on matala ja heinän peitossa – kohdalla voi olla myös kaksi vierekkäistä rakennusta tai kyseessä voi olla kaksihuoneisen talon jäännös. Kivijalan itäpää on noin 1,2 metriä korkea, useasta kivikerrasta tehty ja laastilla sidottu. Rakennuksen pitkän eteläseinän edustalla on betonista tehdyt raput.
Rakentamattoman alueen itälaidalta havaittiin N-S suuntainen, noin 1 x 4 metrin kokoinen matala kiviaita tai valli (keskipiste N 6665517 E 360339). Kyseessä voi olla myös lännestä, ylempää rinteestä, työnnetyt kivet. Matala (alle 50 cm) kivirakenne sijoittuu 1700-luvun kartoilta paikannettujen kylätonttien itäreunaan. Nykyiseen pellonlaitaan kivirakenteesta on matkaa noin 11 metriä.
Paikalta havaittujen rakennuksen kivijalan tai pienen kiviaidan/-vallin ikää ei inventoinnin perusteella pysty määrittelemään. Kokonaisuutena rakentamaton, noin 40 x 70 metrin kokoinen, alue vaikuttaa säästyneen nykyaikaiselta maankäytöltä. Alue on kauttaaltaan tasaista, todennäköisesti vanhaa pihamaata. On perusteltua olettaa, että kyseisellä alueella on säilyneitä, vähintään 1700-luvulle periytyviä, kylätonttikerroksia.

Fagersta Backas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on rakennuksen kiviperusta. Paikka on tiheää pusikkoa. Paikallisen asukkaan mukaan kyseessä on 1920-luvun alussa puretun Backaksen talon perustukset (tuolloin kylän kaikki tilat yhdistettiin yhdeksi taloksi). Isojakokartan v. 1775 mukaan silloinen Backaksen talo olisi sijainnut 40-50 m etelämpänä (jossa ei mitään merkkejä talosta). Kyseessä oleva talonpaikka on varmuudella peräisin 1800-luvulta, mutta ei ole mahdotonta etteikö paikalla olisi voinut olla talo aikaisemminkin. Talonpaikka lähiympäristöineen on arkeologisessa mielessä hyvin säilynyt ja ehjä kokonaisuus - joskin vahvasti pusikoitunut. Kohteen ikä ja suojeluarvo on mahdollista selvittää vasta tarkemmissa tutkimuksissa.

Björkdalberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Björkdalbergin laen etelälaidalla sijaitsee noin 30 metriä pitkä SSE-NNW suuntainen kiviaita. Kylmämuurattu kiviaita on osin laonnut, mutta on pääosin ehjä. Korkeimmillaan kiviaita on noin 0,8 m ja sen leveys on hieman yli metri.
Kiviaita ei sijaitse nykyisellä kiinteistörajalla, eikä myöskään vanhojen karttojen mukaisilla rajoilla. Kiviaidan ikä ei selvinnyt inventoinnin yhteydessä.

Hällängen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Högbergetin pohjoispuolella, kapean peltokannaksen takana, sijaitsevalla mäellä havaittiin hiilihauta. Hiilihauta sijaitsee mäen länsilaidan tasaisella kohtaa, korkeudella noin 20,5 m mpy. Hiilihaudan koko on noin 1,1 x 2,1 m, syvyys hieman alle puoli metriä. Haudan keskelle tehtiin koekuoppa: maa-aines oli noin 20 cm:n syvyyteen saakka noen ja hiilien sekaista, jonka alapuolella maa muuttui vaaleaksi kiviseksi hiekaksi.
Hiilihaudasta noin 22 metriä itään havaittiin kuoppa. Kuoppa on pyöreähkö, noin 4 x 4 metrin kokoinen (syvimmillään noin 1,4 m). Kuoppaan tehdyssä koekuopassa ei havaittu maannosta, nokea tai hiiltä. Kyseessä on todennäköisesti maanotossa syntynyt kuoppa, muttei ole täysin poissuljettua, että kuoppa on parenteesin aikaisia kaivantoja.

Jordebros Rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nykyiselläkin kiinteistörajalla sijaitseva rajamerkki paikannettiin vuoden 1774 kartalta. Rajamerkki on merkattu karttaan nimellä ”no 2 Jordebros Rå”. Rajamerkki sijaitsee Långstrandin ja Gunnarsbyn kylien rajalla.
Rajamerkki koostuu todennäköisesti neljästä kivestä, paksua sammalkerrosta ei poistettu matalien kivien päältä. Se sijaitsee matalan kalliopaljastuman laen N-puolella. Rajamerkin koko on noin 1 x 1,5 metriä, korkeus on noin 0,5 m. Kolmionmuotoinen viisarikivi on notkahtanut länteen. Viisarikiven piiloon jääneellä sivulla on hakkaus ”9”.
Nykyisellä kiinteistörajalla sijaitsevan rajamerkin iästä ei inventoinnin keinoin voi saada varmuutta. Paikalla on kuitenkin ainakin 1700-luvulle periytyvä kylien välinen rajapiste, joten paikalla sijaitseva kivistä koottu rajamerkki on kiinteä muinaisjäännös.

Ilomaa (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee 600 m luoteeseen Ilomaan tilan päärakennuksesta soiden ja peltojen ympäröimän mäkialueen itälaidalla, pellolle viettävän mäen rinteessä. Röykkiön koko on 2 x 2 m.
Tiainen 2015: Röykkiö sijaitsee vahvasti heinittyneellä vanhalla hakkuuaukealla ja oli inventoinnin hetkellä vaikeasti löydettävissä ja havaittavissa. Aluetta tarkasteltiin tarkoin ja laajasti. Ainoa röykkiöksi katsottava rakenne havaittiin muutaman kymmenen metriä muinaisjäännösrekisterissä olleista koordinaateista (N: 6723 295 E: 403 956) etelään. Nyt havaitun röykkiön maanpäällinen laajuus on n. 1 x 1 m. Kohdetiedoissa on tässä inventoinnissa mitattu röykkiön koordinaatti.
Vuoden 2019 inventoinnissa kohde ei löytynyt tiheän kasvillisuuden seasta.

Grännäs Rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on rajamerkki, kivistä ladottu ja kooltaan n. 1,2 x 1,2 m. Rajapiste on merkitty Gäddragin v. 1775 karttaan nimellä "Grännäs rå". Kyseessä on Grännäsin ja Gäddragin kylien välinen rajamerkki. Raja on edelleen samalla paikalla.

Onas eteläranta (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijantipaikka on Porvoon sisäsaaristossa Onaksen eteläpuolella, Höghällen -saaresta länteen.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 15-20 metriä, leveys noin 4 metriä ja korkeus pohjasta 1,5 metriä.
Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1970-luvulla. Sen on paikantanut 2014 viistokaikuluotaamalla meriarkeologian harrastaja.

Östergård miilu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sipoon Kaunissaaressa, nykyään kahvilana toimivan Östergårdin päärakennuksesta noin 260 m lounaaseen, metsäpolun varressa. Paikalla kasvaa kuusivaltaista sekametsää, aluskasvillisuutena on mustikkaa. Lähellä polun reunaa on halkaisijaltaan noin 3 m laaja kuoppa, jonka syvyys on noin 60 cm (Kuva 12). Paikoin kuopan ympärillä on havaittavissa valleja. Kuopan reunaa kairatessa havaittiin musta hiiltynyt kerros, mikä viittaa hiilimiiluun.
Miilun ajoittaminen on hyvin vaikeaa, mutta todennäköisimmin se on peräisin 1700- tai 1800-luvulta.

Bastuhamn (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suur-Pellingin pohjoisosassa, Hagnäsuddenin itäpuolella olevan lahden itäosassa, noin 20 metrin päässä rannasta kallion kohdalla. Paikalliset asukkaat kutsuvat lahtea Bastuhamniksi.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 15 metriä. Koko hylkyalueen koko on noin 20 x 6 metriä. Runko on pohjois-eteläsuunnassa siten, että keula on pohjoisessa. Alus on ollut limisaumainen ja rakennettu havupuusta. Runko on kallistuneena styyrpuurin puolelle. Hylyn perän korkeus pohjasta on noin 2 metriä. Hylky on melko hajonnut siten, että perä on muita osia ehjempi. Perässä on havaittavissa pohjatukkeja ja muutamia kaaria osittain paikallaan ja pystyssä. Hylyn keula on hajonnut. Osa rakenneosista vaikuttaa palaneilta. Hylystä on löydetty tiiliä sekä mahdollisesti painolastikiviä ja öljylampun lasinen säiliö.
Hylyn viereistä kalliota on kutsuttu nimillä Skeppberget ja Vrakberget. Museovirasto tarkisti hylyn 2016. Suomen meriarkeologinen seura ry kuvasi ja 3D-mallinsi hylyn 2024. 3D-malli on osoitteessa https://sketchfab.com/mas-fi ks. Shipwreck Bastuhamn (Pellinki).

Vallisaari Kukisalmi 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Kuninkaansaaren länsirannassa (noin 10 -20 metrin etäisyydellä rannasta) ja Kukisalmen itäreunalla Vallisaaren ja Kuninkaansaaren välisen sillan pohjoispuolella.
Noin 16 metriä pitkä ja 6 metriä leveä puurunkoisen aluksen hylky, joka makaa pohjassa keula kohti Kuninkaansaaren rantaa. Runko on ruotomainen, kylkilaudat ovat irronneet ja kaaret erottuvat selvästi viistokaikukuvassa. Runko näyttää haljenneen keskeltä pituussuunnassa kahteen osaan.
Hylky havaittiin Metsähallituksen tilaamassa merenpohjan luotauksessa 2014 (Meritaito Oy) venesatamahankkeen valmistelun yhteydessä. Kohdetta on viistokaikuluodattu myös 2018 Metsähallituksen työnä. Tarkastussukellusta ei ole tehty.

Östergård (1000028673) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sipoon Kaunissaaressa, nykyään kahvilana toimivan Östergårdin päärakennuksen itäpuolella, saunarantaan johtavan polun pohjoisreunalla.
Alue on multapitoista kumparetta ja sillä kasvaa kookas saarni ja matalampaa pensaskasvullisuutta (Kuva 10). Maan pinnalla erottuu kiviä, joista osa saattaa liittyä paikalla aikoinaan sijainneen rakennuksen perustaan. Rikkoutuneessa maanpinnassa havaittiin runsaasti historiallisen ajan löytöaineistoa; punasavikeramiikkaa, liitupiipun katkelmia, piitä, vihreää tasolasia, fajanssia ja palanutta luuta (Kuva 11). Löydöt jätettiin paikoilleen.
Alueella on myös halkaisijaltaan noin 3 m oleva matala kumpare, joka saattaa olla uunin jäännös. Maaperässä paikalla on runsaasti tiiltä, palanutta savea ja hiiliä. Löytöaineiston perusteella kohde ja siihen liittyvät rakenteet ovat ilmeisesti peräisin 1700-luvulta. Kohteen rajaus on vain arvio ja sen todellinen luonne ja laajuus voidaan todeta vain arkeologisin koekaivauksin.

Älgsjöskatan (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ilmoituksen perusteella Älgsjölandetin itäkärjessä sijaitsevalla Älgsjöskatanilla kalliojyrkänteen päällä on sijainnut pieni ruotsalaisten linnake, jonka Venäjän laivasto tuhosi vuonna 1789 ja rakensi viereen oman linnakkeensa. Kohde ja sotahistorialliset tapahtumat tunnetaan historiallisista lähteistä. Ilmoittajan mukaan saaren pelloista on löytynyt tykinkuulia yms. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Ilmoittajan mukaan siitä ei ole juuri mitään nähtävissä.
Älgsjöskatanin niemen itäkärjessä olevalla Kämpe-nimisellä tilalla asuva Göran Österholm kertoi, että muinaisjäännösrekisterin sijaintitieto (hänen talostaan n. 400 m luoteeseen) on väärä, ja että todellisuudessa linnake on sijainnut lähellä niemen kärkeä (ylle merkityt koordinaatit). Topografian perusteella tämä sijainti onkin muinaisjäännösrekisterin merkintää huomattavasti loogisempi. Österholm vahvisti muinaisjäännösrekisterin maininnan, jonka mukaan alueella käyneet metallinilmaisinharrastajat ovat löytäneet runsaasti kuulia, jotka ovat vieneet.
Tarkastimme perusteellisesti ja laajasti niemen kärkiosaa, mutta mitään linnakkeeseen viittaavia rakenteita emme todenneet. Tarkastimme myös muinaisjäännösrekisteriin merkittyä sijaintialuetta, mutta täälläkään ei todettu mitään erikoista. Lienee mahdollista, että puolustusvarustukset ovat olleet puisia.
Niemen itäosassa todettiin kolmessa kohdassa N 6652990 E 332666 (P 6655784 I 3332767, toinen siitä pari metriä pohjoiseen, kolmas: N 6653018 E 332673 (P 6655812 I 3332774 kalliopohjalla olevia, selvästi ihmistekoisia mutta epämääräisiä ja matalia kiveyksiä, joiden halkaisija oli 1-2 m. Ne muistuttivat lähinnä nuotionpohjia. Viimeksi mainitun kivet eivät juuri olleet sammaloituneet, ja muutkin rakenteet voivat olla varsin nuoria. Niiden liittymistä sotilaalliseen toimintaan ei voi maastohavaintojen nojalla perustella.
Mainittakoon vielä, että Göran Österholm kertoi perimätiedon, jonka mukaan ”venäläisiä tutkijoita” olisi (tiettävästi tuloksetta) käynyt 1800-1900-lukujen vaihteessa Älgsjöskatanilla etsimässä paikalla käydyssä taistelussa kuolleita ja johonkin lähistölle haudattuja maanmiehiään. Hautoja olisi etsitty ainakin Kämpen tilan länsipuolelta, jossa pitäisi Österholmin mukaan olla näkyvissä pari kyseisiin kaiveluihin liittyvää kuoppaa. Ainoat kyseiseltä alueelta inventoinnissa tavatut kuopat olivat kohdassa N 6653160 E 332526(P 6655954 I 3332627) (±100 m) todetut 4-5 luontaisilta vaikuttanutta kuoppaa, joiden halkaisija on 3-5 m.

Hamnsundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Helsingin edustalla, Kruunuvuorenselän eteläosassa sijaitsee Kuninkaansaaren ja Santahaminan välisen Hamnsundetin eli Haminansalmen sulkenut väyläestekokonaisuus. Kokonaisuuteen kuuluu alun perin yhtenäinen hirsiarkkupato (Haminansalmi 1), sen eteläpuoleinen seitsemän vierekkäisen hirsiarkun rivi (Haminansalmi 2), eteläisimpänä kaksi väyläesteeksi upotettua alusta (Hamnsundet 1 ja 2) sekä salmen sulkenutta kettinkiä (ks. alakohteet).
Rakennelman tehtävä on ollut sulkea Santahaminan ja Kuninkaansaaren välinen väyläosa. Väylä on todennäköisesti suljettu ainakin kolmessa eri vaiheessa: ensimmäisen kerran noin vuonna 1720, jolloin venäläiset isovihaan liittyen sulkivat salmen Englannin laivaston aiheuttaman uhan vuoksi, toisen kerran Krimin sodan aikana ja kolmannen kerran Krimin sodan ja vuoden 1904 välillä.
Tarkemmat sijaintitiedot otettu Wellamon plotterilla (WGS84) 26.10.2020.
Väyläestehylkyjen keskipisteet:
Länsihylky WGS84 P 60°08.280′ E 25°01.609′ syvyys 6 m, 40 m pituus
Väyläestearkut
Pitkä hirsiarkku
Hirsiarkkua on raivattu pois väylältä, irto-osia levinneenä pohjaan 50 m säteellä, keskipisteenä:

Isosaari 9 (Hautapaikat)
Historiallinen; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren itärannalla, Peninniemen eteläpuolella on Krimin sodassa kaatuneen englantilaisen hauta. Paikalla sijaitsee hautakivi, joka on ympäröity kivipaasein ja rautaketjulla. Hautakiveen on hakattu seuraava teksti:
Sacred to the memory / of / George Quinnett / L.S. / Aged 35 years / H.B.M.S. / Amphion / Killed June 22 / 1855.
Krimin sodassa englantilainen laivasto-osasto käytti Isosaarta tähystyspaikkana pommittaessaan Viaporia ja Santahaminaa. George Quinnett (tai Quinnell) sai surmansa 22.6.1855 Santahaminan patterin tulittaessa englantilaisia laivoja. Quinnett palveli englantilaisella fregatti Amphionilla.

Isosaari 22 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren keskellä kulkevan tien pohjoispuolella, nykyisten asuintalojen eteläpuolella aivan tienpenkassa. Kivijalasta on näkyvissä vain yksi kulma ja siitä muutaman metrin matkalla näkyvä pienistä kivistä tehty reunus/kivijalka. Mitattu piste on mitä ilmeisimmin rakennuksen lounaiskulmasta. Rakennuksen loppuosa näyttää hävinneen, sillä kulmauksen koillispuolella on ollut läheisen koulun leikkipiha jota varten maastoa on tasoitettu. Rakennus on identifioitavissa Mannisen kartan (2000:67) perusteella tallirakennukseksi. Rakennus on kuulunut linnoituksen vanhempaan rakennuskantaan.

Historiallinen; Isosaaren tykkitien läntinen haara sijaitsee saaren keskeisen rakennusryhmän ja vanhan kasarmin välillä. Tien itäinen pää erottuu lähinnä notkelmana maastossa, nykyisellä nurmikentällä. Tämän risteyksen ympärillä on ollut runsaasti vuonna 1918 saarella olleita
rakennuksia ja tien linjaus on rekonstruoitu Mannisen kartalle (2000:67). Notkelman länsipuolella on uudempi talo, joka katkaisee tykkitien noin 37 metrin osuuden jälkeen. Tie jatkuu jälleen talon länsipuolella nurmialueella matalana penkereenä, kunnes se yhtyy nykyiseen tiehen jatkuen samalla linjalla kuin nykyinen tieura. Vanhan kasarmin (Isosaari 13) itäpuolella linjaus lienee kuitenkin ollut nykyistä suorempi, sillä ilmalaserkeilausaineistossa erottuu selvä harjanne tien merkkinä.

Isosaari 24 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isosaaren päätien ja läntisen tykkitien risteyskohdassa on ollut saaren merkittävin rakennuskeskittymä. Nykyinen risteys on vanhasta vuoden 1918 kartalle (Manninen 2000:67) merkitystä risteyksestä koilliseen. Isosaari 24 on rajattu uuden ja vanhan risteyksen väliseksi alueeksi, jossa on ollut ainakin kolme suurempaa ja yksi pienempi rakennus. Nykyään tällä alueella on yksi rakennus, joka ei edusta vanhaa rakennuskantaa. Alueella on saattanut säilyä joitakin osia alkuperäiseen rakennuskantaan kuuluneiden rakennuksien perustuksista. Alueella on ollut ainakin ruokala ja keittiö. Ruokala on joko palanut vuonna 1933 tai se on purettu samoihin aikoihin (Vuorinen 2011:20). Aluerajauksen eteläpuolella, aivan tykkitien läntisen haaran (Isosaari 23) pohjoispenkassa on mahdollinen porraskivi, ehkä jostakin puretuista rakennuksista peräisin.

Isosaari 25 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isosaaren läntisen tykkitien eteläpuolella olevan nurmikentän (golf-kenttä) keskellä on isoista graniittikivistä muurattu kivijalka, joka erottuu ilmalaserkeilausaineistossa mutta ei ilmakuvassa. Kivijalan päällä kasvaa runsaasti lehtipuita. Kivijalka on kooltaan 19 x 12 metriä ja se on identifioitavissa Mannisen (2000:67) kartan perusteella vanhaan rakennuskantaan kuuluneeksi kansliaksi.

Historiallinen; Isosaaren päätien ja läntisen tykkitien uudenristeyksen pohjoispuolella oleva alue, jolla on Mannisen (2000:67) kartan mukaan ollut useita pienempiä ja yksi suurempi varuskuntarakennus. Alue on nyt golf-kenttänä olevaa nurmikenttää, jossa on harvakseltaan lehtipuita. Alueen keskellä on viisi metriä leveän ja ainakin kuusi metriä pitkän rakennuksen kivijalan fragmentti, joka on todennäköisesti identifioitavissa yhden pienen rakennuksen luoteiskulmaksi. Alueella on voinut hyvinkin säilyä myös muita Isosaaren vanhaan varuskuntaan kuuluneiden rakennusten pohjia ja muuta aineistoa. Läntisin alueella olleista rakennuksista on ollut pesutupa.

Historiallinen; Isosaaren pohjoisessa lauttarannassa on jo vuoden 1918 kartalla (Manninen 2000:67) veturitalli, josta on nykyään jäljellä enää betonilaattalattia ja sen keskellä olevat rautatiekiskot. Veturitallissa on vielä aiemman inventoinnin aikana säilytetty saarella käytettyä veturia.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren lounaisosassa. Tykkipatterille a johtava tykkitie on pengerretty tukevasti kivillä. Tie johtaa tykkipatterin a keskelle, kun Isosaaren päätie johtaa
tykkipatterin länsipäähän. Pengertie on todennäköisesti osa varhaisempaa tiestöverkkoa, jolloin se saattaa olla peräisin 1910-luvulta.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren lounaisosassa, saaren halki kulkevan päätien eteläpuolella tiheässä metsikössä. Paikalla on noin 4 x 9 metrin kokoinen betonilaatta, joka voisi olla Mannisen kartan (2000:67) mukaan jompikumpi kivimurskaamon (rakennus 29) lounaispuolella olevista rakennuksista. Kohde lienee joka tapauksessa saaren vanhaan rakennuskantaan kuuluvan rakennuksen jäännös.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren lounaisosassa olevan suuren tulenjohtotornin eteläpuolella kalliolla. Tulenjohtotorni ja sen ympärille rakennettu käytävistö ja bunkkerit lienevät 1930-1940 –luvulta, mutta betoninen konekivääriasema- ja varastorakennus on rakennustavaltaan vanhempi ja se lienee 1910-luvulta kuuluen saaren vanhempaan rakennuskantaan. Umpinaisen varastorakennuksen pohjoisseinustalla on puolikaaren muotoinen ampumapesäke, todennäköisesti konekivääriä varten. Rakennus on varsin hyvässä kunnossa. Kohde mainitaan K.-E. Löfgrenin inventointiraportissa (kohde Iso 5).

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren kaakkoisosassa olevan pienen, kallioisen niemen tyvellä olevassa notkossa pienen länteen työntyvän lahden rannalla. Paikalla on jokseenkin selvästi erottuva
rakennuksen kivijalka, jonka seinät ovat osittain kivimuuria, osittain betonia. Myös betonilattiaa on jonkin verran rakennuksen sisällä. Kivijalan reunuksilla kasvaa muutamia isoja koivuja. Kivijalan eteläpuolella on ampuma-asemia ja tykkiasema (Isosaari 37). Kivijalka on identifioitavissa Mannisen kartan (2000:67) perusteella konehuoneen paikaksi, joka kuuluu saaren vanhempaan rakennuskantaan. Sen vieressä on ollut toinenkin rakennus, mutta siitä ei havaittu jälkiä.

Isosaari 38 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren kaakkoisosassa, koillisesta lounaaseen kulkevan kävelypolun eteläpuolella. Muuri on kaakko-luode –suuntainen ja noin 11 metriä pitkä suuntautuen polulta eteläpuolella olevalle lahdelle. Muurin reunat on koottu suureksi osaksi isoista kivistä ja sisäosaa on täytetty pienillä kivillä. Muuri ei vaikuta liittyvän puolustusvarustuksiin ja onkin todennäköistä, että se on niitä varhaisempi. Mahdollisesti muuri on saarella 1700-1800 –luvuilla asuneiden kalastajien rakentama.

Historiallinen; Isosaaren päätien ja itäisen tykkitien haaran risteyksen pohjoispuolella olevalla alueella
on Mannisen (2000:67) kartan mukaan ollut kolme varuskuntarakennusta. Alue on nyt golf-kentän vieressä olevaa vatukkoa, ja siellä on tunnustelemalla erotettavissa betonilaattoja ja kiviä, mutta rakennusten muotoa ei pysty hahmottamaan kasvillisuuden takia. Alueella on voinut hyvinkin säilyä Isosaaren vanhaan varuskuntaan kuuluneiden rakennusten pohjia ja muuta aineistoa. Betonikasematti on säilynyt (Isosaari 3 alueen pohjoislaidalla).

Historiallinen; Vuoden 1780 karttaan ja myös vuoden 1872 Senaatin karttaan on merkitty asutusta Peninniemen länsipuolella olevan niemen tyveen. Inventointiajankohtana alue kasvoi korkeaa ruohikkoa ja muuta kasvillisuutta, joten havaintojen teko liittyen mahdollisiin rakenteisiin oli mahdotonta.
Alue on rajattu historiallisten karttamerkintöjen pohjalta. Huom. raportissa 2015 virheellinen P-koordinaatti.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren keskellä kulkevan tien pohjoispuolella, nykyisten asuintalojen lounaispuolella melkein kiinni eteläisimmän rivitalon seinässä. Kivijalka näkyy ilmalaserkeilausaineistossa ja se erottuu myös maastossa hyvin. Kivijalka on muurattu kivistä laastia käyttäen ja siinä on betonilaattalattia. Kivijalan sisällä kasvaa jo kohtalaisen isoja puita. Kivijalka on identifioitavissa kasarmiksi Mannisen (2000:67) kartan perusteella. Rakennus on kuulunut linnoituksen vanhempaan rakennuskantaan.
Rakennus näkyy vielä vuoden 1949 peruskartalla, muttei enää vuonna 1974.
Huom. Raportissa I-koordinaatti väärin

Näse (1000029516) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Näsen kylä on ollut yhden talon kylä asutuksen yleisluettelossa v. 1580. Vuoden 1704 kartalla Näse by jossa yksi talo. Vuoden 1782 kartalla Näse Skattehemman jossa tontti ja maat on jaettu kahteen osaan, taloihin A ja B.
Aiemman, 1704 ja 1782 kylätontin kohdalla on v. 18342 kartalla A 27 Smidje kyan (sepän pelto?) ja A 27a ödehemmanets humlegård ja A 19 Hemåker sekä siihen on merkitty uksi pieni rakennus (paja tai sepän tölli?). Talot A ja B ovat siirtyneet vanhasta 1700-luvun tontista pohjoiseen (A) ja koilliseen (B). B-talo, nykyinen Övergård on edelleen samalla paikalla missä nytkin vanha talo. A:n, nykyisen Nedergårdin paikalla on sen sijaan nyt puisto ja kartanorakennus heti 1800-luvun talonpaikan pohjoispuolella. Vuoden 1942 ja 1872 kartoilla talot ovat samoilla kohdin kuin v. 1843 kartalla, joten B:n nykyinen talo on rakennettu aiemman pohjoispuolelle v. 1872 jälkeen. Peruskartoilla 1959-1975 talot ovat Nedergård (A) ja Övergård (B).
Alkuperäinen yhden ja sittemmin kahden talon kylätontti on siis nyt autio. Se on autioitunut ennen v. 1842, jolloin siis A talo siirtynyt hieman pohjoisemmaksi ja B talo koilliseen. A talon paikka on sitten autioitunut uudestaan joskus v. 1872 jälkeen kun nykyinen kartanorakennus on tehty.
Näsen vanhan tonttimaan paikannus vanhoilta kartoilta on melko tarkka (alle 10 m tarkkuus). Tontti on täysin autio eikä siellä ole rakennuksia. Tonttimaan halki on rakennuttu rantaan menevä mökkitie ja sen kaakkoiskulmassa on sähkölinja ja sen pylväs. Tonttimaata ei ole tarkemmin maastossa tarkastettu – kuin katsomalla sitä sen reunoilta. Pintapuolisen tarkastelun mukaan tilan 1:15 puolella ei vaikuttaisi olevan maanpäällisiä rakenteita.

Näse 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsäisellä kalliomäellä, sen pohjoisreunamilla, maapohjalla on sammaloitunut ja kasvillisuuden peittämä vanha, kivistä ladottu rajamerkki. Sen koko on n. 1,7 x 1,7 m ja korkeus n puolen metriä. Keskuskivi on kaatuneena sen päällä. Missään vanhassa kartassa (tarkat isojakokartat 1782 ja 1842, yleiskartat ja peruskartat 1959-1975) ei kohdalle osu lähellekään rajaa. Rajamerkin ikä on siten tuntematon.

Pulkbacka sotilastorppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gammelgårdista Pulkbackaan vievän tien pohjoispuolella ja Pulkbackan pellon itäpuolella sijaitsevassa loivasti länteen viettävässä rinteessä on matalia ja vaihtelevan kokoisista kivistä koottuja kiviröykkiöitä. Mahdollisesti röykkiöt ovat osittain maansekaisia. Ne ovat lehtien ja humuskerroksen peitossa, ja paikoin vaikeasti havaittavissa. Röykkiöt vaikuttavat halkaisijaltaan noin 1-1.5 metrin kokoisilta, pyöreähköiltä kasoilta. Röykkiöitä on todennäköisesti enemmän. Maastossa on lisäksi havaittavissa vanhaa, metsittynyttä peltoa ojineen röykkiöiden länsipuolen ja nykypellon välissä. Röykkiöt vaikuttavat sijoittuvan vanhan pellon itäpuolelle. 1700-luvun puolivälin kartan mukaan alueella on Pulkbackan sotilastorppa peltoineen, joka on autioitunut 1700-luvun loppuun mennessä. Rakennuksen perustuksia tai pihapiiriä ei ole tarkemmin paikannettu maastossa. Röykkiöt vaikuttavat sijaitsevan jokseenkin sillä alueella, jonka torppa peltoineen muodostavat. Torpanpaikasta eteläkaakkoon sijaitsee kohde Gammelgård solatie (alakohteena, minkä yhteydessä kohteen kuvaus).

Alku (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen lounaispuolella Stora Träskön (Storlandet) -saaren pohjoislahden edustalla.
Kyseessä on tasasaumaisen puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 15 metriä ja leveys 5 metriä. Hylky on pahoin hajonnut erityisesti peräosasta, joka on rantaan päin. Sukellustoiminta ja ankkuroiminen on vahingoittanut hylkyä. Ankkuripeli on revennyt irti ja raahautunut keulasta perään ilmeisesti ankkuroinnin seurauksena.
Hylyn oletetaan olevan Alku -niminen alus, joka sai vuodon ja upposi vuonna 1880 tai 1879 matkalla Paraisilta Helsinkiin. Kapteenina oli Johan Karlsson. Aluksen lastina oli kalkkia.
Hylky kuuluu 2018 avatun Porkkalan hylkypuiston kohteisiin. Se poijutettiin sukeltamisen helpottamiseksi ja hylyn turvaamiseksi 2018.

Tamundin torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Myransin pohjoispuolella Lill Dansbackaan vievän tien varressa sen länsipuolella sijaitsee yksittäinen peltosaareke. Paikalta avautuu laaja näkymä länteen Myrslättenille. Peltosaarekkeesta on otettu maata ja sen kaakkoisosa on liki kokonaan kaivettu pois. Maanottokuopassa ja sen reunamilla kasvaa runsaasti ukontulikukkaa (Verbascum thapsus). Maanottokuopan luoteispuolella on kalliopaljastuma ja sen ympärillä mineraalimaita. Tällä alueella on havaittavissa jonkinlaisia rakennejäännöksiä. Ne voivat liittyä mahdollisesti tuulimyllyyn ja asutukseen paikalla. Saarekkeen reunat ovat leikkautuneet peltoviljelyn vuoksi. Pääosa kohteesta on tuhoutunut maankaivun yhteydessä
Dansbackan ja Myransin raja on kulkenut peltosaarekkeen läpi viimeistään 1780-luvulla. Vuoden 1764 kartalla paikalle on merkitty torppa ja Kuninkaan kartastossa 1776-1805 punaisella asutusta. Myös venäläisellä topografikartalla (1870-1871) on merkitty asutusta paikalle, ja lisäksi sille on merkitty ilmeisesti tuulimylly. Kohde on nimetty sen länsipuolisen pellon nimen mukaan (vuoden 1764 karttamerkinnän selostus).

Bäcksin torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Myrbergetin koillispuolella sijaitsee loivasti etelään ja lounaaseen viettävä heinäinen ja kallioinen keto- ja niittyalue, joka on lounaisimmilta osiltaan metsittynyt kuuselle. Alueella on joitakin kiviröykkiöitä, kuopanteita ja mahdollisesti yksi rakennuksen perustuskuoppa. Lounaisimmassa osassa on mahdollisesti lähteen paikka. Pitkä heinäkasvillisuus haittaa jäännösten havainnointia kasvuaikaan.
Bäcksin torpan seudulla näkyy jo vuoden 1764 kartalla torppa peltoineen. Torppa on ollut mahdollisesti Bäcksiin liittyvä, jonka perusteella kohde on nimetty. Sittemmin alueella on useita torppia esimerkiksi Kuninkaan kartastossa 1776-1805 ja venäläisessä topografikartassa. Viimemainitun perusteella paikalla on voinut olla mäkitupa-asutusta 1800-luvun loppupuolella.

Stubb (Asuinpaikat)
Historiallinen; Myrbergetin pohjoispuolella olevan peltoaukean eteläreunassa on kaksi rakennuksen perustusta. Itäpuolinen perustus on kuusimetsässä ja kooltaan noin 17 x 8 metriä. Siinä on ilmeisesti kaksi uunin jäännöstä vierekkäin ja niihin liittyviä perustuskiviä. Uunit ovat suurikokoisia, korkeita (toinen noin 1,5 m ja toinen 2 m korkea) ja rauenneita. Perustuksessa on isot perustuskivet, ja sen päällä kasvaa suurikokoisia lehtipuita ja pienempiä havupuita. Ikää ja luonnetta on vaikea arvioida luotettavasti. Kyseessä voi olla ehkä kaksoisriihen perustus, jollaisia on voinut olla paljon viljaa tuottavilla tiloilla. On myös mahdollista, että kyseessä olisi 1600-luvulle ajoittuva suuritulisijainen rakennus. Rakennuksen ympäristö vaikuttaa tasatulta ja raivatulta. Siitä pohjoiseen on ilmeisesti vanhaa peltoa. Perustuksesta länteen noin 70 metrin päässä on nelisivuinen rakennuksen perustus (ks. alakohde).
1600-1700-luvun historiallisissa kartoilla seutuvilla ei ole merkintöjä asutuksesta tai rakennuksista. Kartoissa on kuitenkin viittaus jonkinlaiseen kivestä tehtyyn rakennelmaan selitysosissa. Venäläisillä topografikartalla (1870-1871) on pellon reunassa näkyvissä ilmeisesti suorakaiteen muotoinen rakennus ja pieni neliönmuotoinen rakennus harmaalla maastossa olevilla rakennusten paikoilla. On siten mahdollista, että havaitut rakennelmat ovat viimeistään 1800-luvulta.
Kohteen tarkemman luonteen ja ajoituksen selvittäminen edellyttää parempaa maastossa tehtyä tarkastelua. Kohde nimettiin Stubbiksi vuoden 1764 kartalla seudulla olevan pellon nimen mukaan.
Bäcksin ja Myransin kylien 1760-luvun karttojen perusteella paikalla on sijainnut kivistä ladottu rajamerkki (Ängshörn rå).

Haruna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Upinniemen lounaispuolella, Upinniemen selän itälaidalla Haruna- nimisten luotojen luona. Pohjoisin luodoista on nimeltään Norrharun. Hylky on sen länsipuolella noin 50 metrin päässä rannasta.
Puurunkoisen aluksen hylky on noin 20 metriä pitkä ja 5 metriä leveä. Rakennusmateriaali on mahdollisesti tammea. Alus on ollut tasasaumainen. Hylyssä on havaittu yksi mastonkenkä, josta on löytynyt huonokuntoinen venäläinen raha. Museoviraston rahakammio tunnisti rahan viiden pennin kolikoksi Aleksanteri II:n ja Aleksanteri III:n ajalta. Raha on lyöty joko vuosina 1872-75 tai 1888-92.
Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1992. 1993 harrastajasukeltajaryhmä dokumentoi hylkyä Museoviraston luvalla. Hylky kuvattiin 3D-mallintamista varten 2020.

Mustion vanha voimalaitos (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mustion vanhan voimalaitoksen yläpuolella joen itärannalla. Paikalla on massiivisista luonnonkivistä ladottu rakennuksen perustus, jonka päälle on kasvanut isoja puita. Rakenne katoaa paikoin maan sisään ja se vaikuttaa olleen monitahoinen. Perustus sijaitsee joen varressa noin 20 x 20 metrin alueella, matalalla niemekkeellä.
Kyseessä on luultavasti vuoden 1877 tienoilla rakennetun kattopaanutehtaan jäännökset. Tehdas rakennettiin sahan läheisyyteen, joen vastarannalle. Tehtaan voimanlähteenä käytettiin vesiturbiinia, joka tuotti energiaa sirkkelille, höyläkoneelle, ponttikoneelle ja sorville. Tehdas oli toiminnassa 1900-luvun alkuun saakka, jolloin koskeen rakennettiin nk. Mustion vanha voimalaitos vuonna 1903. Tällöin sekä saha, että kattopaanutehdas menettivät käyttövoimansa lähteen ja saha siirrettiin ylemmäs virtaan ja paanutehdas lopetti toimintansa.

Elginmäki (Marjala) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Mäntsälän pohjoisesta moottoritieliittymästä noin 1,8 km koilliseen moottoritien E75 ja maantie 140 välissä, noin 600 metrin päässä länteen Mäntsälänjoesta. Peltojen keskellä sijaitsevasta Elginmäestä työntyy lounaaseen pellolle pieni, kapea ja maastoltaan tasainen nurmea ja nuorta lehtipuuta kasvava niemeke. Kaksi röykkiötä on niemekkeen koillisosassa aivan sähkölinjan alla.
Röykkiö 1 sijaitsee niemekkeen itälaidasta noin 1,5 m länteen. Se on koottu laakean maakiven varaan, kiven länsipuolelle. Röykkiö on muodoltaan epämääräisen soikea ja kooltaan n. 1 x 1,5 metriä. Se on matala ja voimakkaasti sammaloitunut.
Röykkiö 2 sijaitsee edellisestä metri länteen ja on edellistä pienempi, matala ja pyöreähkö, halkaisijaltaan n. 1 m. Röykkiön kivet ovat sammaloituneita. Osa kivistä vaikuttaa palaneilta.
Röykkiöistä noin 100 m itäkoilliseen, pellon laidalla on kaksi suurta kivikasaa, jotka ovat selkeitä raivausröykkiöitä. Sijainniltaan, kooltaan ja muodoltaan röykkiöt 1 ja 2 eroavat näistä ja muistuttavat ulkoisesti rautakautisia hautaröykkiöitä.
Mäntsälän Saaren yleiskaava-alueen inventoinnissa 1.11.2016 havaittiin heikosti heinien alla erottuva kiviröykkiö, joka oli halkaisijaltaan noin viisi metriä. Röykkiön päällä oli risuja. Heinikon vuoksi ei maastosta erottunut kahta erillistä röykkiöitä.

Avojärvenoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde löytyi Mäntsälän Saaren yleiskaava-alueen inventoinnin yhteydessä 1.11.2016. Asuinpaikka sijaitsee Hunttijärveen lännestä laskevan Avojärvenojan eteläpuolisella peltoalueella, jossa on myös hieman hiljakkoin pelloksi raivattua osaa. Asuinpaikka on loivalla kumpareella, jossa maaperä on hiekkaa ja kohde erottuu ympäröivästä savisesta pellosta hiekkalinssinä. Löytöjä havaittiin kynnetyn pellon pinnalla noin 40 x 30 metrin laajuisella alueella ja muinaisjäännösalue on rajattu tämän löytöalueen ympärille. Löydöt ovat nuorakeramiikkaa ja kvartsia. Pellon pinnalla havaittiin myös hiiltä ja nokea. Läheinen Maatalousoppilaitoksen pellolta löydetty nelisivuinen poikkikirves (KM 16282) saattaa liittyä samaan asutukseen.

Heponiemi (1000030296) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde löytyi Mäntsälän Saaren yleiskaava-alueen inventoinnin yhteydessä 1.11.2016. Asuinpaikka sijaitsee Hunttijärven Heponiemen etelärannalla, jossa on Saaren kylän uimaranta. Heponiemen hiekkaista törmää on leikattu uimarantaa varten ja tässä leikkauksessa oli kvartsilöytöjä noin 20 metrin matkalla näkyvissä. Löytöalue jatkuu lähes niemen itäkärjessä olevalle nuotiopaikalle saakka. Löytöjä oli valunut myös törmän rinteeseen. Asuinpaikka on rajattu noin 45 x 25 metrin suuruiseksi alueeksi löytöjen ympärille.

Hirviniemi (1000030297) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde löytyi Mäntsälän Saaren yleiskaava-alueen inventoinnin yhteydessä 1.11.2016. Asuinpaikka sijaitsee Hunttijärven eteläpäässä olevan Hirviniemen tyvessä, kannaksen luoteisrannalla, vastapäätä toista kivikautista asuinpaikkaa Saaren kylän uimarannalla (Heponiemi). Paikka on hiekkapohjaisessa mäntymetsässä. Kannakselle on tehty hiekkakuoppa, jonka lounaisreunaan tehdystä ruopaisusta löytyi runsaasti kvartsia likaisenruskeasta hiekasta. Heti löytöpaikan eteläpuolella on kalliota. Hiekkakuoppa lienee tuhonnut osan asuinpaikasta, mutta on sitä varmasti jonkin verran myös jäljellä ehjällä kankaalla. Asuinpaikka on rajattu noin 55 x 25 metrin laajuiseksi alueeksi.

Hautjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhin maininta Hautjärvestä on vuodelta 1484, jolloin Tennilän käräjillä käsiteltiin omistusriitaa jonka yhtenä katselmusmiehenä oli Lauri Martinpoika Hautajärveltä. Kaksi vuotta myöhemmin käräjillä mainittiin taas hautjärveläinen katselmusmies, nimeltään Sipi, luultavasti Sipi Jussinpoika. Seuraavat asiakirjatiedot ovat vasta vuoden 1539 maakirjassa, jolloin Hautjärvi kuului Hämeen linnaläänin Tennilän hallintopitäjän Käikälän neljänneskuntaan.
Karttojen ja verotietojen perusteella Hautjärven vanhimpina asuinpaikkoina voidaan pitää vanhaa kyläkeskusta Latolan kohdalla, Henrichsdalin vanhaa paikkaa Sahajärven itärannalla, Hietasen kartanonpaikkaa sekä mahdollisesti erillään ollutta Ylöstaloa, jonka tarkasta sijainnista ei kuitenkaan ole tietoa. Kylässä on 1700-luvulla ollut useita torppia, joista osa voitaneen paikallistaa. Ainakin Rantalan ja Ruokolan torppien sijainti on jokseenkin selvä kylän pohjoisosassa ja Anttilan torppa kylän itäpuolella. Todennäköisesti myös vuoden 1782 peltojen vierelle ja keskelle piirretyt pienet tyhjät alueet kuvastavat myös torppien paikkoja. Näitä on Sahajärven itärannalla entisen Henrichsdalin kartanon ympärillä mm. Haapaniemen talon kohdalla, Pirttiniemessä ja kartanon molemmin puolin. Keskuskylän luona tällaisia kohtia ovat ainakin Tuomimäki, Purola, Paavola ja Mattila ja Hietasen kartanon luona Maijala. Osa näistä mainitaan edellä torppaluetteloissa 1780-luvulla. Torppien paikoilla on hyvin voinut olla asutusta jo aiemminkin.
Kyläasutukseen liittyviä rakenteita on säilynyt pääasiassa nykyisten rakennusten pohjois- ja koillispuolella, nykyisten rakennusten, tien 11770 ja joen välisellä alueella. Laidunalueen länsiosassa näkyi osittain maan-pinnalle kiviä, jotka saattaisivat olla kivijalkojen osia. Näiden koillispuolella rinteen reunalla erottui n. 2 x 3 m kokoinen ja n. 1 m korkuinen kivien sekainen maakasa, joka lienee peräisin puretusta rakenteesta. Latolan tilan alueelta suurin osa vanhasta kyläasutuksesta on tuhoutunut tilan rakennustöiden yhteydessä. Joitakin maakiviä, jotka voivat olla peräisin kivijalasta oli havaittavissa tonttialueen eteläosassa, Hietasen kartanolle menevän tien länsipuolella. Kylän alue on ilmeisesti jatkunut Pyssymäkeen asti tien 1633 lounaispuolella. Pyssymäen alue kasvoi suurelta osin korkeaakin heinikkoa joten tarkemmat havainnot alueelta jäivät vähäisiksi. Vanha tienpohja erottui selvästi, aina joen rannassa olleelle hylätylle kesämökkirakennukselle asti. Mäen luoteispuolella heinikossa erottui joitakin kumpuja, mutta selkeitä rakenteita tässäkään alueella ei havaittu. Alueen luoteisosan poikki kulkee maakaasulinja länsilounaasta itäkoilliseen. Pyssymäen ja Latolan tilan väliin jäi myös pieni metsäsaareke, jolla on voinut säilyä vanhemman kyläasutuksen jälkiä.

Rantalan torppa (1000030302) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rantalan alue Sahajärven pohjoisrannalla näkyy asutettuna torpan paikkana jo Kuninkaan kartastossa (1780) ja isojakokartassa (1782). Asukkaiden (Taka-Rantala) mukaan alueella on ollut 1800- ja 1900-luvuilla kaksi torppaa: Etu- ja Taka-Rantala sekä mäkitupa näiden itäpuolella.
Etu-Rantalan alueella oli käytöstä jäänyt kellari (Rantalan)tien ja pihatien kulmauksessa. Kellari oli osittain tukkikasan alla. Kellari oli maanomistajan mukaan toiminut perunakellarina. Uudisrakentaminen on tuhonnut tontin keskiosasta kaikki mahdolliset varhaisemman asutuksen jäljet, mutta tontin reunoilla voi olla säilynyt kellarin lisäksi muitakin rakenteita, mutta niitä ei inventoinnissa havaittu.
Taka-Rantalan pihapiiri ei ole yhtä muokattu, mutta aivan pihapiirissä ei havaittu vanhempien rakennusten jälkiä. Sen sijaan pihan länsipuolella, istutetun lehtikuusimetsän takana, itäsisimmästä piharakennuksesta n. 30 m lounaaseen oli kivijalka. Rakenne näytti olevan n. 6 x 5 m kokoinen ja jotakuinkin koillinen-lounas-suuntainen. Nurkkakivet näyttivät muuta kivijalkaa kookkaammilta. Alueen ympäristöön oli muutama vuosi sitten istutettu koivua ja myös rakenteen ympärillä ja päällä kasvoi runsaasti heinää ja vesakkoa. Kivijalka erottui huonosti heinikossa, mutta maanomistajan muisteli, että kivijalassa erottui aiemmin kaksi huonetta ja uuni. Maanomistaja kertoi, että kyseisellä paikalla ei ole ollut rakennusta ainakaan 1870-luvun jälkeen. Maanomistaja kertoi, että läheisellä miilumäellä on hiilimiilu (ei tarkastettu), jota ilmeisesti on käytetty vielä 1900-luvun alkupuolella.
Rantalan kyläalueen kolmas vanha tontti sijaitsee Etu-Rantalan kaakkoispuolella. Taka-Rantalan maanomistajien mukaan tontti oli vielä 1900-luvun alussa mäkitupa. Tontilla ollut vanha asuinrakennus on purettu joitakin vuosia sitten ja paikalle on rakennettu hirsinen vapaa-ajan asunto. Aivan tien vieressä näkyi sammaloitunut kivirivi n. 5 m matkalla tien suuntaisesti. Kyse voi olla vanhan kiviaidan pohjasta tairakennuksen kivijalan osasta. Tonttia rajaa kaakossa n. 80 cm korkea sammaloitunut, vanha kiviaita. Piha-alueella voi olla säilynyt muitakin vanhempien rakenteiden osia.

Heikkilän torppa (1000030307) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastossa torpan paikaksi merkitty tontti. Tontti sijaitsee metsäsaarekkeella peltojen keskellä. Tontille menee käytöstä jäänyt kulku-ura nykyiseltä tielinjalta. Tontin länsiosassa näkyi erillisistä kivistä muodostuva jotakuinkin itä-länsi-suuntainen kivijalka, koko n. 6-7 x 5 m. Rakennuksen kaakkoiskulmassa oli pienehkö, n. 1 x 1 m laajuinen kivikasa, mahdollisesti uunin pohja. Rakenteen koillispuolella rinteessä oli yksi soikea kuoppa n. 1 x 2 m, jonka reunoilla erottui muutama kivi, mahdollinen kellarikuoppa. Lisäksi rinteessä oli pienempi kuoppa, jonka reunoilla ei ollut mitään merkkejä rakenteesta. Alue oli suurimmalta osalta metsittynyt ja kasvoi kuusta ja lehtipuita.

Saari (1000030308) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saari mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1539 maakirjassa, jolloin sen nimenä on Rautasaari ja se kuului Tennilän pitäjään. Vuonna 1539 kylässä oli vain kaksi isäntää: Mikko Olavinpoika ja Hemmi Olavinpoika. Tilat jakautuivat kahtia ajan mittaan, mutta 1500-luvun sotavuodet tuottivat ongelmia. Vuoden 1571 hopeaveroluettelon mukaan kylässä oli neljä taloa. Vuoden 1607 maakirjassa kylän kolmesta tilasta kaikki olivat olleet autiona jo useita vuosia. 1620-luvulta lähtien tilojen verot määrättiin armeijan alipäällystön palkkoihin. Yrjö Heikinpojan tilasta tuli ratsutila ja kahdesta muusta talosta tuli ratsutilan aputiloja. Saaren kantatilat ovat Perhe (myöhempi ratsutila ja kartano), siihen liitetty Mattila sekä aputiloiksi määrätyt Yllyllä ja Sihvola. Ratsutilan omistaja osti Yllyllän pian itselleen mutta Sihvola jäi sukuoikeustilaksi. Vuonna 1680 Saaren ratsutilan maat ja mannut todettiin heikkotuottoisiksi ja itse kylänkin sanottiin tuhoutuneen jokin vuosi sitten tulipalossa. Saaren ratsutilaa alettiin 1600-luvun lopulla ja 1700-luvun alussa kutsua Saaren kartanoksi, kun sen omistajiksi tuli säätyläisiä.
Isojako toimitettiin Saaren kylässä vuonna 1786. Kylän liikamaille muodostettiin Jerusalem-niminen uudistila. Juho Sihvola määrättiin muuttamaan pois kantakylästä, koska hänen tonttinsa oli hyvin vesiperäinen. Vuonna 1809 Saaren kylässä oli viisi tilaa ja 11 torppaa. Itsenäiset tilat olivat Sihvola (Juho Sihvola), Sipilä (2 tilallista ja 1 torppa), Jerusalem (1 tilallinen). Saaren ratsutilalla oli 10 torpparia.
Saarella toimi Saaren Tulitikkutehdas vuosina 1905-1935 ja Saaren kartanolle perustettiin myös tiilitehdas vuonna 1917.
Vanhoista kartoista Kuninkaankartastolla Saaren kylä on merkitty tiiviihkönä talokeskittymänä Saaren kartanon kohdalle. Vuoden 1786 isojakokartalla Saaren kylän tilat on merkitty vanhan maantien risteyksen ympärille ja toisaalta Saarenjokeen laskevan pienen ojan itäpuolelle, jossa on nykyään ammattioppilaitoksen rakennuksia. Jerusalemin uudistilan maat on merkitty Vähä-Matjärven ympäristöön, mutta itse tilan paikkaa ei ole piirretty. Senaatin kartastosta Jerusalem kuitenkin löytyy Niemenkylästä, nähtävästi myöhemmän Niemelän tilan paikalla. Kalmbergin kartastossa myös Niemenkylän Löfkulla ja Stenbacka on merkitty taloiksi. Sihvolasta on kartta vuodelta 1910, jossa se on siirretty nykyiselle paikalleen Pohjoisen Pikatien varteen etelämmäs keskuskylästä.
Saaren vanhin asutus on kartanon ydinalueella olevalla mäellä sekä siitä länteen olevalla rinteellä, jossa on nykyään ammattioppilaitoksen rakennuksia. Saarella ei ole ollut useita torppia ja nähtävästi myöskään vanhempaa syrjäasutusta ei ole juuri ollut keskuskylän ulkopuolella. Kartanonmäen eteläpuoli ja joen rannalla olevat alueet ovat rakentamattomia ja siellä saattaa olla säilyneenä vanhan kylän kulttuurikerrosta ja rakenteita

Hunttijärven mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin Mäntsälän Saaren ym. kylien osayleiskaava-alueen arkeologisessa inventoinnissa 31.10.2016. Paikka sijaitsee Hunttijärveen koillisrannalle idästä laskevan pienen puron varrella noin 65 metriä järven rannasta itään ja lähellä etelään johtavaa Takarannantietä. Paikalla havaittiin kivilatomus- tai kasa, joka voi olla puronuoman virtausta patoamaan tarkoitettua rakennetta. Hunttijärven mylly on merkitty vuoden 1786 isojakokarttaan ja 1840-luvun pitäjänkarttaan

Sahajärven saha ja mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Saha ja mylly on merkitty Sahajärven eteläpäädystä lähtevän joen varrelle koskipaikkaan jo isojakokartassa 1782. Kuninkaankartaston (1776-1805) kartassa saha on merkitty joen keskelle, mutta myllyä ei ole merkitty. Mylly on joissain 1800-luvun kartoissa on merkitty sahan viereen ja toisissa sen eteläpuolelle. Saha jatkoi toimintaansa ilmeisesti aina 1900-luvun puolivälin tienoille asti. Sahan paikalla, joen itäpuolella on edelleen olemassa rakennus, mahdollisesti 1900-luvun puolivälin tienoilta. Myös joen länsipuolella on moderni käytöstä jäänyt rakennus, jonka käyttötarkoitus on epävarma, sekin lienee liittynyt sahan myöhäisempään toimintaan. Koko rantapenkka etenkin joen länsipuolella on täynnä kiviä, joita lienee nostettu joesta/koskesta eri vaiheissa. Joen molemmin puolin yläjuoksulla rantapenkkoja on muokattu aina Sahajärven rantaan asti, joten rannoilla sijainneet rakenteet ovat todennäköisesti suurelta osin peittyneet kasatun maan alle. Sillan eteläpuolella on n 2 x 2,5 m kokoinen, n. 4 m korkuinen betonirakenne, joka liittynee sahan myöhempiin vaiheisiin. Joen penkat ovat täynnä kookkaita, raivattuja kiviä, joista osa kuuluu todennäköisesti sahan vanhempiin rakenteisiin.
Sahan länsipuolinen tonttialue
Tonttimaa näkyy 1840-luvun Kalmbergin kartastossa, pitäjänkartoissa ja vuoden 1852 tiluskartassa. Tila on Kalmbergin kartassa ja pitäjänkartassa nimetty Alastalon tilaksi. Havaitut rakenteet sijaitsevat sahasta n. 100 m länteen. Mäen itäreunalla on näkyvillä kellarin raunio, sekä osa kivijalkaa. Kellari on n. 3 x 1,5 m kokoinen luode-kaakko -suuntainen hajonnut rakenne. Sen vieressä oli näkyvissä kivijalkaa n. 6 m pituudelta. Myös nykyisellä kesämökkitontilla mäen päällä oli kasattuja kivirivejä, jotka voivat olla peräisin varhaisemmista rakennuksista tai kiviaidoista. Muun muassa pieni huvimaja on rakennettu tällaisen päälle.
Vuoden 2017 tarkastuksessa voitiin todeta että myöhempi sahatoiminta ja kanavan ruoppaus ovat hävittäneet merkit varhaisemmasta sahatoiminnasta.

Myllypellon mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Etolan länsipuolella olevan Myllypellon halki kulkevassa puronuomassa on ollut vesimylly, joka on merkitty useisiin karttoihin 1700-luvun lopulta lähtien, ensimmäisenä se on vuoden 1786 isojakokartassa. Puro laskee Mäntsälänjokeen Kaukalammen pohjoispuolella. Myllypellon kapeimmassa kohdassa olevan metsäniemekkeen ”kärjessä” on puron varressa pieni sivukaivanto, joka saattaisi olla myllyä varten tehtyä lisäuomaa.

Fridhem (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Fridhemin asuinpaikka sijaitsee Ylästöntien eteläpuolella, Vantaanjoen, Itäpellontien ja Tolkinkyläntien välissä. Asuinpaikka on lounaaseen viettävällä peltorinteellä, jossa kasvaa heinää ja ruohoa. Mäenlaella on omakotitaloja ja metsää. Kivikaudella asuinpaikka on ollut pienen lahden itärannalla suojaisella paikalla. Asuinpaikalta on löytynyt kaksi kivikirvestä KM 11686 ja 13377. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka vaikuttaa hyvin säilyneeltä lukuunottamatta peltotöistä aiheutunutta tuhoa.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Veikkolan keskustassa Lamminjärven ja Kaljärven välisellä kannaksella, Vanhatien ja Hyvänmielentien risteyksestä koilliseen. Paikalla on uuden asuinalueen itäpuolelle jäänyt villiintynyt puistoalue, jota halkoo lounais-koillissuuntainen kivimuuri. Kuninkaan kartaston vuonna 1780 kylän kokoluokka on 1. Vuoden 1782 C. P. Hagströmin kartassa inventoinnissa havaittujen rakenteiden kohdalle on merkitty rakennus.
Vuoden 2012 inventoinnissa mäeltä löytyi kivirakenteita, kellarikuoppa, kaivantoja ja mahdollinen uuninperusta. Vuonna 2016 tehdyssä tarkkuusinventoinnissa todettiin kuitenkin, että alueen länsiosan mäellä sijaitsevat rakenteet ajoittuisivat vasta 1900-luvun alkupuolelle. Myös länsiosan löydöt vaikuttaisivat ajoittuvan 1800-1900-luvuille. Sigurdsbergin piha-alueella näyttäisi sen sijaan olevan löytöjen perusteella viitteitä mahdollisesti jopa keskiajasta.
Sigurdsbergin eli läntisemmän parantolarakennuksen länsipuolella olevan leikkikentän pohjoisosaa ei ole tutkittu tarkemmin.
Kohteen rajaus ja keskipiste on siirretty vastaamaan vuoden 2016 tutkimusten tuloksia.

Rövars Övergård (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat 2 km Porkkalan kylästä lounaaseen, Tullandetiin johtavan tien länsipuolella, Byviksholmenin kohdalla niemen poikki kulkevasta metsälinjasta hieman etelään. Kapealla harjanteella, noin 100 m merenrannasta kaakkoon on viisi röykkiötä. Röykkiöiden läpimitat vaihtelevat 7–10 metriin ja kaikissa on aarteenkaivajankuoppa.
Röykkiö 1 noin 15 m metsälinjasta, harjanteen itälaidassa, tiheässä metsikössä.
Röykkiö 2 noin 20 m edellisestä etelälounaaseen, harjanteen itälaidassa, tiheässä metsässä.
Röykkiö 3 noin 20 m edellisestä etelälounaaseen, tiheässä metsässä.
Röykkiö 4 noin 70 m edellisestä etelälounaaseen.
Röykkiö 5 noin 100 m edellisestä etelälounaaseen, metsäautotien vieressä, sen koillispuolella. Tarkemmat tiedot katso alakohteet.

Träskön 1 (1000007269) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Träskön saari sijaitsee Porkkalanniemen etelälounais-puolella. Röykkiö on saaren koilliskärjessä, kallioharjanteen korkeimman kohdan itälaidalla. Röykkiöstä n. 15 m pohjoisluoteeseen sijaitsee pirunpelto.
Muodoltaan röykkiö on pohjois–eteläsuuntainen, pitkulainen latomus. Sen mitat ovat 15,9 x 4,3 x 0,4 m. Latomuksen kivet ovat 0,3–0,4 m kokoisia. Kivikerroksia on enimmillään kaksi. Kohteen pohjoisluode-puolella on pirunpelto. Samanlaisia pitkiä latomuksia on löydetty muualtakin Uudenmaan saaristosta.

Träskön 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Träskön saari sijaitsee Porkkalanniemen etelälounaispuolella. Matala röykkiö on saaren pohjoisosassa, saaren korkeimmalla kohdalla, niemekkeen rantakalliolla. Röykkiö on nykyään kaksiosainen, mutta vaikuttaa kuitenkin siltä, että paikalla on alun perin ollut yksi, soikea tai nelisivuinen röykkiö, joka on rakennettu luonnonmuovaamista pyöreistä kivistä.
Röykkiön pohjoispuoleisen osan mitat ovat 3,4 x 3,5 m ja eteläpuoleisen osan 3,4 x 3,8. Molempien korkeus on 0,4 m.
Saarella on paljon 1900-luvun puolustusvarustuksia, joista kohde erottuu selvästi. Se muistuttaa muodoltaan ja sijainniltaan alueen rautakautisia röykkiöitä.

Träskön 2 tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tykkipatteri sijaitsee Saaren NE-osassa, kallioharjanteen korkeimman kohdan E-laidalla. Kuivaa kalliomännikköä.
Inventointi 2016: Kustaa III sodan aikainen venäläinen tykkipatteri, joka liittyy kesän 1789 meritaisteluihin Träskön edustalla. Puolikaaren muotoon ladottu kylmämuuraus, jossa on seinämät merelle päin eli lännen, pohjoisen ja idän puolelle. Merelle avautuu esteetön näkyvyys. Pohjoisen muurin korkeus sisä- ja ulkopuolelta 1.1 m ja paksuus 1.0-1.1 m. Läntisen ja itäisen muurin korkeudet ovat epämääräiset osittaisen sortumisen vuoksi. Permantotaso on muutamia sortuneita kiviä lukuun ottamatta tasainen ja sammaleen peitossa. Kivet ja lohkareet ovat pyöristyneitä ja särmikkäitä ja tasakokoisia (noin 1-50 kg). Sisäpuolella SW-kulmassa on yksittäinen pystyssä seisova 100-kiloinen säännöllisen kuusi-tahokkaan muotoinen lohkare, joka on saattanut toimia istuimena. N-ulkoseinän ylä-osa on ladottu särmikkäistä lohkareista huolellisesti yhteensovittaen siten, että kiven tasainen tahko on ulospäin. Yhteensovittamisella on saatu aikaan suuri mekaaninen lujuus tykinammuksen osuman varalta. Kiviaines poikkeaa saaren 1900-luvun puolustusvarustuksista siinä, että rakentamiseen on käytetty luonnonkiviä sellaisinaan (ei porausjälkiä). Jäkäläpinnat ovat eheät paitsi E-ulkoseinässä, jossa näkyy resentti sortuma. Merkillepantavaa on se, että 40 metriä etelään sijaitsevasta metallikautisesta hautarauniosta (Träskön 1) ei ole haettu ainakaan kaikkia lohkareita. Aivan lähellä on pienialainen pirunpelto, josta lienee haettu kiviä.

Träskön 4 tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Inventointi 2016: Tykkipatteri sijaitsee Engelsmans Batterigrundetin huipulla, josta näköalaa kaikkiin suuntiin. Tuhottu venäläinen tykkipatteri, joka liittyy Kustaa III:n sodan meritaisteluihin kesällä 1789. Christoffer H. Ericssonin mukaan patteri liittyy Krimin sotaan: ”Engelsmans-kobben nordost på St. Träskö sannolikt återgår på Krimkrigets fridfullt kryssande eller ångande fregatter och korvetter” (Ericsson 1971: 50).
Suuren katajan alla on paljon kiviä ja lohkareita, jotka voivat alunperin olla rantakivikkoa, koska kalliopohjassa on rantakivien liikkumisen pysäyttävä kynnys, ”toppari”. Pyöristyneiden kivien ja lohkareiden joukossa on kuitenkin särmikkäitä, mikä viittaa siihen, että paikalle on tuotu kiviä. Myös laen pinnalla on kiviä, joiden täytyy olla ihmisen sijoittamia. Katajan E-puolella on SE-NW-suuntainen neljän lohkareen jata. Paikalla on luodon laeksi epätavallisen paljon irtomaata ja ruohovartista kasvustoa kivien päällä. Maastossa erottuvan paikan läpimitta on noin 10 m.

Träskön 14 tykkitie (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Inventointi 2016: Tie alkaa rannasta tasanteelta, joka on noin 3 metrin korkeudella mpy. Kallioon räjäytetyn tien leveys 4-5 m. Alkupää rannasta länteen päin on suora, tiepohja sammaleen peitossa ja tasainen. Tie kaartuu loivasti etelään päin. Tie yhtyy mahdollisesti toiseen tykkitiehen, mutta jäljet maastossa ovat heikot. Tietä on näkyvissä 134 metrin matkalla. Venäläinen tykkitie 1. maailmansodan linnoitustöiden ajalta.
Maastotarkastuksessa havaitusta mahdollisesta etelän suunnalla olevasta toisesta tykkitiestä näkyy viitteitä myös Lidar 5p -korkeusmallissa.

Träskön 15 tykkitie (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Inventointi 2016: Tykkitien alkupää rannassa on kallioon louhittu ja noin 5 m leveä. Pohjoinen haara jatkuu loivasti itään kaartuen. Paikoin sen varrella on tietä leveämpää louhekenttää. Pinta paikoin tasainen, paikoin louhetta. Peruskartan tiemerkintä noudattelee pohjoista haaraa. Itäinen haara erkanee rannan suuntaiseksi ja lähestyy itäpäässä tykkitietä Träskö 14. Itäinen haara on 4-5 m leveä. Pinta on paikoin tasainen, paikoin louheinen. Paikoin maassa punatiiltä. Tien pituus on 672 m, josta itäisen haaran osuus 325 m. Venäläinen tykkitie 1. maailmansodan linnoitustöiden ajalta.

Träskön 16 tykkitie (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Inventointi 2016: Tykkitie, joka johtaa etelärannalta saaren sisäosaan. Lyhyt sivuhaara länteen. Pengerretyt osat suurikokoista louhetta. Leveys 4-5 m. Tie kulkee 150 m rannasta kallioiden välisessä orossa, jota ei ole tarvinnut räjäyttää. Maassa lojuu putkia, ratakiskoa, pullolasia, rautalankaa ym. esineistöä. 310 m rannasta tie haaraantuu kohdassa, jossa on paljon louhetta. Tienhaarasta pohjoiseen päin alkupää on suurikokoista louhetta, sitten pinta muuttuu tasaiseksi. Järven rantaa lähestyttäessä tiestä erkanee koilliseen metrin levyiseksi räjäytetty louheella täytetty kaivanto, todennäköisesti puhelinkaapeli, joka johtaa tykkiasemalle Träskö 5. Tien pituus 547 m, josta läntisen sivuhaaran osuus 53 m. Venäläinen tykkitie I maailmansodan linnoitustöiden ajalta.

Träskön 17 pengerrys (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Inventointi 2016: Rantaa on täytetty louheella, joka koostuu suurimmillaan yli tonnin painoisista särmikkäistä lohkareista. Arviolta 300 m² louhetta. Louheen edessä noin 2 m syvä vesi. Lahden sisääntulo (inlopp) on suunnilleen yhtä syvä, mutta ahdas. Rantautumispaikka ei ole soveltunut suurille aluksille. Täyttölouhetta on rannalla myös idempänä. Puisia rakenteita ei ole näkyvissä penkereessä. Likimäärin paikassa i 3353202 p 6651253 (ykj) on vedenalainen laituriarkku, joka voi liittyä rantautumispaikkaan. Rantautumispaikka, pengerretty möljä. Pekka Silvastin mukaan paikalla on ollut suomalaisten laituri. Gunnar Takolanderin vuonna 1930 julkaisemassa valokuvassa paikalla näkyy louhetta, laituri ja kaksi palaneen rakennuksen jäännöstä, joiden savupiiput ovat pystyssä (Takolander 1930: 195).

Pampskatan 3 tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Inventointi 2016: Sijainti on kallioinen niemi Pampskatanin lännen puolella. Rantakallio, jolta näköala merelle W. Heinikkoiseen turpeeseen ja katajaan peittynyt röykkiö enimmäkseen pyöristyneitä kiviä ja lohkareita. Kivien lisäksi paljon pyöristyneitä pikkukiviä ja soraa. Paksuin vallimainen kivikerros W-laidassa. Rakennetta ja ainesta ei voi oikein määrittää peitteisyyden vuoksi. Pituus 13 m (SW-NE), leveys 4 m. S-osassa kuoppa. Trigonometrisesti mitattu korkeus 5.8 m N60. Tykkipatteri Kustaa III:n sodan ajalta.

Pampskatan 4 kivirakenne (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2016: Sijainti on näköalapaikka rantakallion laella noin 15 m merenpinnasta. Vallimainen latomus kaltevalla tasaisella kallionpinnalla. Erikokoisia pyöristyneitä ja särmikkäitä kiviä ja lohkareita sekä pikkukiviä, soraa ja hiekkaa. Pituus 15 m (SW-NE), leveys 4 m. E-puoleinen reuna selvärajainen. Ei näkyviä rakenteita. Latomuksen W-puolella kalliolla tasaisena ohuena peitteenä kiviä sekä katajan peitossa vallimainen epäselvä rakenne. Rakennelma saattaa olla Jonas Hahnin merikartassa 1751 Papskatanin (Pampskatan) laelle merkitty rakennelma, todennäköisesti kaksi merelle näkyvää kummelia (Ehrensvärd & Zilliacus 1997: 68). Rakenne voi olla nuorempi ja liittyä patteristoon, jonka venäläiset rakensivat Pampskataniin vuonna 1789 Kustaa III:n sodan aikana.

Pampskatan 5 tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Inventointi 2016: Massiivinen pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä ja lohkareista (0-50 kg, yksittäisiä suurempia) kasattu puolikaaren muotoinen valli, josta näköalaa idän ja lännen välille merelle. Pituus 35 m, leveys 6 m. Puolikaaren sisäpuolella 1.5 m syvä kuoppa, jonka pohja lohkareinen. Ruotsalainen tykkipatteri Suuren Pohjan sodan ajalta tai venäläinen tykkipatteri vuodelta 1789 (Kustaa III:n sota).

Pampskatan 9 hautaraunio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Inventointi 2016: Röykkiö löytyi inventoinnissa. Vaakasuoralla tasaisella silokalliolla on matala latomus pyöristyneistä ja särmikkäistä melko tasakokoisista kivistä ja lohkareista (noin 2-30 kg). Pyöreä muoto. Pituus 5.0 m (N-S), leveys 4.0 m, korkeus 0.4 m.

Rövars Nedergård (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Byvikenistä etelälounaaseen olevan kallioylänteen keskiharjanteen pohjoispäässä, hieman harjanteen keskiosasta länteen. Röykkiö on suurikokoinen, läpimitaltaan noin 22 m ja varsin korkea, noin 3 m. Röykkiössä on useita kuoppia, jotka muodostavat yhden suuren, pohjaltaan epätasaisen itä–länsisuuntaisen kraaterin. Lisäksi röykkiön eteläneljänneksellä on kaksi pientä kuoppaa.
Melkein välittömästi röykkiön länsipuolella on kalliolla arkunmuotoinen, toisesta päästä avoin kivilatomus. Aarne Äyräpää pitänyt rakennetta ns. ryssänuunina

Byviken 2 hautaraunio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Inventointi 2016: Löytyi inventoinnissa. Tasaisella vaakasuoralla silokalliolla on hajanainen ryhmä pääosin pyöristyneitä kiviä ja lohkareita (noin 1-100 kg). Ne muodostavat kehämäisen rakenteen, jossa eniten kiviä puolikuun muotoisena ryhmänä W-reunassa. Muut kivet harvana puolikaarena. Rakenteen läpimitta 4 m, korkeus 0.4 m.

Koverhar Miilu 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 420 m itäkoilliseen Viskontien ja Koveraharintien risteyksestä hiekkapohjaisessa sekametsässä, rannan tuntumassa. Hiilimiilun ympäristöön on kaivettu 1940–41 Neuvostoliiton Hangon´tukikohdan puolustamiseen liittyviä yhdyshautoja sekä panssarivaunun kaivantoeste (kohde: Koverhar 28). Kohteesta 160 m luoteeseen on kaksi muuta hiilimiilua (kohteet: Koverhar miilu 2 ja 3).
Hiilimiilu on rakenteeltaan pystymiilu. Sen pohja nousee kumpuna noin puoli metriä muuta ympäristöä korkeammalle ja sen halkaisija on 12 m. Kummun yläpinta on tasainen. Kumpua kiertää toisen maailmansodan aikainen yhdyshauta, joka sekoittuu miilun pohjaa ympäröiviin rakenteisiin.

Koverhar Miilu 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on hiilimiilu, joka sijaitsee noin 500 m koilliseen Viskontien ja Koveraharintien risteyksestä, hiekkapohjaisessa kangasmetsässä. Kohteesta 40 m luoteeseen sijaitsee toinen samanlainen hiilimiilu
Kohteen länsipuolelle on kaivettu 1940–41 Neuvostoliiton Hangon tukikohdan
puolustamiseen liittyvä panssarivaunun kaivantoeste. Hiilimiilu on rakenteeltaan pystymiilu. Sen pohja nousee kumpuna noin puolitoista metriä muuta ympäristöä korkeammalle ja sen halkaisija on 15 m. Kummun yläpinta on tasainen. Kumpua kiertää 10–12 kuopasta muodostuva kehä, jonka kuoppien syvyys on noin 1 m.

Koverhar Miilu 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 500 m koilliseen Viskontien ja Koveraharintien risteyksestä, hiekkapohjaisessa kangasmetsässä. Kohteesta 40 m kaakkoon sijaitsee toinen samanlainen hiilimiilu. Kohteen itäpuolelle on kaivettu 1940–41 Neuvostoliiton Hangon tukikohdan puolustamiseen liittyvä panssarivaunun kaivantoeste.
Hiilimiilu on rakenteeltaan pystymiilu. Sen pohja nousee kumpuna noin puolitoista metriä muuta ympäristöä korkeammalle ja sen halkaisija on 13 m. Kummun yläpinta on tasainen. Kumpua kiertää 12–15 kuopasta muodostuva kehä, jonka kuoppien syvyys on noin 1 m.

Gumböle Norrberget (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vantaan kaupunginmuseon arkeologit Tuuli Heinonen, Andreas Koivisto ja Riikka Väisänen tekivät vuonna 2011 Museoviraston Veli-Pekka Suhosen ehdotuksesta tarkastuskäynnin Helsingin Gumbölen historiallisen kyläpaikan ja Porvoon moottoritien pohjoispuolelle Gumbölen Norrbergetin ennestään tuntemattomalle arkeologiselle kohteelle. Vanhojen karttojen perusteella paikalla saattaa sijaita autioitunut keskiaikainen kylätontti.
Tarkastuskäynnin perusteella Norrbergetin etelä- ja länsipuolisilla pelloilla havaittiin runsaasti kvartsia ja mahdollinen kivitaltan katkelma. Paikalla sijaitsee siis mitä todennäköisimmin kivikautinen asuinpaikka.
Pellosta, eritoten Norrbergetin länsipuolisesta pellosta, löytyi myös paljon viimeisten
vuosisatojen fajanssia ja lasia, mutta nämä ovat todennäköisesti päätyneet peltoihin
maanviljelijöiden levittäessä kaupungin käymälöistä tuotua tavaraa peltoihinsa.
Pellon pohjoispuolella sijaitsevalla Norrbergetin eteläisellä rinteellä, heti
muinaisjäännösalueen itäisen reunan muodostavan puron länsipuolella havaittiin jonkinlainen suurista lohkokivistä ladottu kivirakennelma ja hiekkaan kaivettu kuoppa. Kivirakenne oli noin 5-10 metriä halkaisijaltaan ja siitä lähti ikään kuin säteinä kiviriviä moneen suuntaan. Kivirakenne ja hiekkakuoppa vaikuttivat aika nuorilta kohteilta. Keskiaikaisia rakenteita, kuten uuniraunioita, paikalta ei havaittu. Sen sijaan rinteessä kasvoi kulttuurikasveja, kuten ruusupensaita, jotka antavat viitteitä ihmisasutuksesta.
Gumbölen kylässä oli näin ollen 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa jäljellä enää kaksi tilaa, nimittäin Kusas ja Mutars.
Helsingin kaupunginmuseo kävi tarkastamassa kivikautisen asuinpaikkakohteen Östersundomin inventoinnissa 2022-23 ja havaitsi Norrbergetin eteläpuoleisella pellolla joitakin kvartsi-iskoksia. Kohteen rajausta muutettiin pois avokallioalueelta. Asuinpaikkakohteen aluerajauksen koillislaidalla havaittiin kaksi nuorelta vaikuttavaa kuoppaa/painannetta, joita ei aiemmassa tarkastuksessa ole mainittu. Asuinpaikkakohteen pohjoispuolella kallioharjanteen itälaidalla havaittiin kivirakenne, joka on määritelty uudeksi kiinteäksi muinaisjäännökseksi nimellä Gumböle Norrberget kivirakenne.

Vanha Kirkkopuisto (Hautapaikat)
Historiallinen; Kampissa Vanhassa Kirkkopuistossa, sen ympärillä katualueilla ja kortteleissa on sijainnut vuosien 1695-1829 aikana useita hautausmaita. Vuosien 1695-1697 nälkävuosien aikana haudattiin ensimmäiset vainajat tänne Bulevardin ja Fredrikinkadun risteyksen tiennoille tai idemmäksi. Helsinkiä kohdanneen suuren vuoden 1710 syksyn ruttoepidemian aikana, lokakuun huippukauden ja sen jälkeen, kaikki kuolleet haudattiin edellisen hautausmaan itäpuolelle Annankadun tienoille. Toisen tulkinnan mukaan hautaukset tapahtuivat Fredrikinkadun kohdalle. Fredrikinkadun ja Annankadun risteyksen pohjoispuolelle haudattiin Hattujen sodan vainajia ja siitä tuli 1700-puolivälissä luvulla tykistön hautausmaa.
Kaupungin hautausmaa perustettiin alueelle vuonna 1790 keskustan hautausmaan täytyttyä. Se sijaitsi Vanhan Kirkkopuiston itäosassa ja Yrjönkadun kohdalla. Kaupunki laajeni alueelle vuoden 1817 asemakaavassa, jolloin hautausmaa sai nykyiset rajansa. Hautaaminen lopetettiin alueelle vuonna 1829 Hietaniemen hautausmaan valmistuttua. Alue muutettiin puistoksi.

Haltialan louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalkkilouhos. Haltiala, Haltiavuoren huipusta 300 m koilliseen ulkoiluväylän pohjoispuolella. Yksi pitkänomainen kaivanto. Koko: 3-4 m x 30 m, syvyys 3 m. Muuta: Kalkkikiveä vain vähän jäljellä seinämissä ja lohkareissa. Tiedot Helsingin kaupunginympäristökeskus.
Helsingin kaupungin ympäristökeskuksen julkaisu Haltialan metsäalueen luonto ( 2006, toim. Jarmo Honkanen ) kertoo louhoksen olleen karsikivilouhos. Karsikivi on kalkkikivien reunoilla esiintyvä kalkkisilikaattikivi, joka sisältää runsaasti kalsium- ja magnesiumpitoisia silikaatteja. Kiveä on louhittu Suomessa kalkinpolttoon 1700-luvulta alkaen 1800-luvun puoliväliin saakka. Haltialan louhoksen tarkempaa käyttöaikaa ei tässä mainita.

Siilitie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Siilintien metroaseman pohjoispuolisen parkkialueen yläpuolella lounaassa sijaitsee lyhyt (n. 40 m) katkelma historiallisesta kivetystä tiestä, joka on tullut Herttoniemen kartanosta ja jatkuen Suurelle rantatielle Malmin suuntaan. Tie näkyy 1700-luvun kartoissa ja on siten peräisin ainakin 1600-luvulta.
Tie on ollut käytössä vielä myöhään. Tie on ylittänyt sillalla itään johtavan maantien vuoden 1932 ilmakuvassa, mutta vuoden 1943 kuvassa tie ei enää yhdy maantiehen. Tielinja on tuhoutunut pohjoisen suunnassa Herttoniemen rakentamisessa 1950-luvulla ja etelässä myöhemmin Itäväylän leventämisessä ja metroradan rakentamisessa. Vuonna 2014 metroaseman parkkipaikan rakentamisessa parkkialueen korkea betoninen tukiseinä tuli aivan tien viereen.

Vattuniemen puisto (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lauttasaaren vuoden 1885 linnoitusten inventointikartassa kohtaan on merkitty Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) jalkaväen rintasuoja Rv1. Paikalla on kaareva suurista kivistä ja maasta koottu valli, jonka torjuntasuunta on ollut itä. Sen päädyt ovat noin 27 metrin päässä toisistaan. Valli on leveydeltään noin viisi metriä ja vuoden 2005 inventoinnin aikana noin 0.8-1 metriä korkea. Kaaren sisäosassa on esillä isot kivet. Vallin ympäristössä on myöhempinä aikoina suoritettu maan tasoitusta, joten vallin takana mahdollisesti ollut kaivanto on täyttynyt. Kohde on sijainnut Rakennusviraston alueella 2000-luvun alkuun saakka. Vuosina 2016-2017 aluetta rakennetaan puistoksi.
Rv1 eteläpuolella on sijainnut 450 metrin päässä Purjeentekijänkuja 3:ssa rannan tuntumassa nykyisin tuhoutunut jalkaväen rintasuoja Rv2 ennen Veijarivuorenniemen säilyneitä linnoitteita.

Veijarivuorenniemi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Veijarivuorenniemellä sijaitsee kaksi 1800-luvun jälkipuoliskon tykkipatteria, joista vanhempi itäinen on nimetty venäläisessä Lauttasaaren linnoitteiden inventointikartassa vuonna 1885 patteri 1:ksi ja uudempi läntinen on jäänyt numeroimattomaksi. Vuoden 1855 kartassa vanhempi itäinen patteri oli patteri 4 ja viimeisessä venäläisten patterien numeroinissa 1A. Patteri on rakennettu Itämaisen sodan (1853-1856) aikana. Se muodostuu maavallista, jonka taakse on pengerretty tykkiasemia. Sen aseistuksena oli vuonna 1856 10 kpl 24 naulan kanuunoita, jotka poistettiin sodan jälkeen. Uusien sotien uhan takia se uudistettiin vuonna 1878 ja kunnostettiin vuonna 1885. Vuonna 1885 aseistuksena oli 5 kpl 6 tuuman mörssäreitä ja 6 kpl 9 naulan kenttätykkejä. Se on riisuttiin aseista vuonna 1895. Pattereista on tarkempia tietoja alakohdesivulla.
2. maailmansodan aikana patterin 1A:n päälle kaivettiin Veijarivuorenniemessä sijainneen it-patterin "Puiston" tulenjohtotutkan ja Lambda-laskimen asemat. Patterin keskikohdalle on sijoitettu muistomerkiksi 2. ms aikainen ilmatorjuntatykki.
Uudempi läntinen patteri 1B (viimeisen numeroinnin mukaan) on rakennettu vuonna 1885. Se muodostuu kolmesta maavallien erottamasta tykkiasemasta, joiden rintasuoja on ladottu suurista kivenlohkareista. Patteri on suojattu rintamapuolelta maavallilla. Se varustettiin vuonna 1885 seitsemällä rihlatulla mörssärillä. Patteri riisuttiin aseista vuonna 1895.
Patteri 1 aseistettiin vuonna 1904 uudelleen neljällä tai kuudella 9 naulan pronssitykillä.
Läntisen patterin 1B:n kummassakin päässä sijaitsi 2. maailmansodan aikana it-tykit. Yksi it-tykki sijaitsi patterin pohjoispuolella ja kolme patterin ja meren välissä. Molempien patterien päällä ja ympäristössä oli myös rakennuksia.
Patterien taustalla kulkee ulkoilutie, entinen tykkitie, jolle on paikoin louhittu kulkuväylää kallioon.
Patterien ja rannan välissä sijaitsi 5-6 kpl maasta ja kivestä Itämaisen sodan aikana rakennetut jalkaväen rintavarustukset Rv3-6. Tarkemmat tiedot niistä ovat alakohdesivulla.

Särkiniemi (1000030664) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Särkiniemessä sijaitsee kolme 1800-luvun jälkipuoliskon tykkipatteria. Niistä toinen vanha on itäisen patterin läntinen osa, patteri 2A, joka rakennettiin Itämaisen sodan aikana (1853-1856). Se oli vuoden 1855 linnoituskartassa patteri 3 ja viimeisessä venäläisten käyttämässä numeroinissa 2. Seitsemän tykin patteri valmistui 1856. Sodan jälkeen pattereista 2A:sta ja 3B:sta poistettiin tykit. Sodanuhkien takia patteri uudistettiin vuonna 1879 ja kunnostettiin vuonna 1885, jolloin valmistui myös patterin itäosa patteri 2B. Jälkimmäisen itäpäässä on kallioon louhittu ammusvarasto.
Patteri 3B (viimeisen numerointijärjestelmän mukaan) sijaitsee läntisimpänä. Se oli vuoden 1855 kartassa patteri 2. Tämäkin alun perin seitsemän tykin patteri valmistui vuonna 1856. Patteri rakennettiin uudelleen vuonna 1879 ja kunnostettiin vuonna 1885.
Patteri 3A (viimeisen numerointijärjestelmän mukaan) sijaitsee edellisten välissä. Se on uusi vuonna 1885 rakennettu. Tykkipatteri muodostuu kahdesta maavallin erottamasta tykkiasemasta. Edellisen poikkivallin kohdalla on etäisyysmittaustornin jäännökset.
Tykkipatterit aseistariisuttiin vuonna 1895. Niistä on tarkemmat kuvaillut alakohteissa.
Tykkipattereiden takana on ollut runsaasti pattereihin kuuluneita rakennuksia, jotka ovat tuhoutuneet yhtä lukuun ottamatta.
Särkiniemen rannoilla on tykkipattereiden ja rannan välissä 12 maasta ja kivistä koottua erikokoista jalkaväen rintavarustusta Rv7-18 Itämaisen sodan ajalta (1853-1856). Näistä on tarkat kuvaillut alakohdesivuilla.
Puistoalueella sijaitsevat ulkoilutiet ovat pääosin peräisin linnoitteiden rakentamisajalta. Tiestössä on monin paikoin havaittavissa reunakiviä ja pengerryksiä. Nykyisin tiet ovat pääosin hiekkapintaisia. Alkuperäisimmässä kunnossa olevaa tietä on näkyvissä patteri 3B:lta rantaan johtavalla pätkällä.

Hevosenkenkälahden pohjoisranta 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lauttasaaren linnoitteita esittävään vuoden 1885 inventointikarttaan kohdalle on merkitty Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) jalkaväen rintavarustus Rv23. Paikalla on kivistä ja maasta koottu kaareva valli, korkeus noin 0,5-0,8 metriä, pituus noin 20 metriä. Kohde sijaitsee hevosenkenkälahden pohjoisrannalla noin 50 metriä länteen uimarannasta Villa Salinin aidatulla pihamaalla. Pihalta on johtanut betonista ja kivestä rakennettu laituripolku kohti rantaa. Vallin ja rannan välissä kulkee nyt ulkoilutie.

Hevosenkenkälahden pohjoisranta 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lauttasaaren linnoitteita esittävään vuoden 1885 inventointikarttaan kohdalle on merkitty Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) jalkaväen rintavarustus Rv25. Takaniemen kärjessä on maasta ja suurista kivistä koottu valli, pituus noin 25 metriä, korkeus noin 1 metri. Vallin takana on matala kaivanto, leveys noin 2-3 metriä. Valli on kooltaan samaa luokkaa kuin kohteet Rv14 ja Rv26. Vallin länsipäässä on jonkin verran eroosiovaurioita. Länsipäässä on myös mahdollisesti myöhemmin tehdyn rakenteen (betonilaatan) jäänteitä, mahdollisesti kellarin tms.
Vallin luo johtaa pohjoisesta tie, ilmeisesti entinen yhdystie.
Vallin länsipuolella on rannassa laiturin raunio ja kalliopiirroksia.

Länsiulapanniemi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Länsiulapanniemellä sijaitsee kaksi tykkipatteria, patterit 4A ja 4B. Läntinen patteri 4B on vanhempi Itämaisen sodan aikana (1853-1856) rakennettu patteri, josta poistettiin tykit sodan jälkeen. Se oli vuoden 1855 linnoituskartassa patteri 1 ja viimeisessä venäläisten käyttämässsä numeroinissa patteri 4B. Se uudistettiin vuonna 1878 ja kunnostettiin vuonna 1885 uusien sotien uhan takia. Patteri 4A (viimeiseisessä venäläisten käyttämässä numeroinnissa) on rakennettu vuonna 1885. Patterit aseistariisuttiin vuonna 1895. Pattereista on tarkempaa tietoa alakohdesivulla.
Itäisen patterin ja länsipuolisen rakennuksen välissä on etäisyydenmittaustornin jäännökset. Vuosina 1878, 1885 ja 1916 mainitaan valonheitinasema niemen länsirannalla. Itämaisen sodan ajalta (1853-1856) on jalkaväen rintavarustuksia (Rv26-29) rannoilla neljä kappaletta, joista on tarkempaa tietoa alakohdesivulla. Patterin muista rakennuksista ei vuoden 2005 inventoinnissa tehty havaintoja.
Puistoalueella sijaitsevat tiet ovat pääosin peräisin linnoitteiden rakentamisajalta. Tiestössä on paikoin havaittavissa reunakiviä ja pengerryksiä. Nykyisin tiet ovat pääosin hiekkapintaisia, paikoin levennetty autolla ajettavaksi. Alkuperäisimmässä kunnossa olevaa tietä on näkyvissä patteri 4A:n itäpuolella rantaan johtavalla pätkällä.

Tykkipatteri 116 (Vaskiniemi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Vaskiniemessä sijainneen 1800-luvun jälkipuoliskon patterin V:n luokse rakennettiin 1. maailmansodan aikana vuoden 1915 syksyyn mennessä maarintaman patteri no 116. Patteri aseistettiin maaliskuussa 1915 neljällä 9”:n kanuunalla m/67. Maa-. hirsi- ja osaksi betonirakenteinen patteri kuului eteläisessä Espoossa, Tapiolan ja Otaniemen alueella sijainneeseen maarintaman tukikohtaan XXXVII. Patterin luokse rakennettiin hirsistä kasarmi ja ammuskellari, kaksi konekivääripesäkettä sekä taisteluhautoja. Tykkipatteri sijaitsee helppokulkuisessa metsikössä.
Neljän tykin patteri, jonka rintasuojana on maavalli. Kolme betonista tykinperustaa on jäljellä. Patterin eteläpään suojahuoneen ulkoseinä on rakennettu betonista. Eteläisimmän tykkiaseman kummallakin puolella on suojahuoneiden savupiiput/tuuletushormit näkyvissä.
Toinen tykkiasema pohjoisesta lukien on jäänyt Vaskiniementien alle. Pohjoisin tykkiasema on myös osittain jäänyt toisen tien alle.
Patterin pohjoispuolella sijaitsee betoninen suojahuone, jonka erottaa patterin vallista myöhemmin rakennettu tie. Katto puuttuu, savupiippu/hormi on jäljellä. Eräiden tietojen mukaan suojahuonetta olisi käytetty sidontapaikkana.
Patterin taustalla idässä alle 30 metrin päässä on suurikokoinen suojahuoneen maakumpu, jossa on muuratuista kivistä rakennettu sisäänkäynti. Suojahuoneen kumpu on muuttanut muotoaan ilmeisesti maanoton yhteydessä, eikä sen muodosta tai yksityiskohdista pysty saamaan selvyyttä maastossa.
Vaskiniementie on lohkaissut ilmeisesti pois osan suojahuoneen kummusta. Tien vieressä erottuu kummussa kivilatomusta, joka saattaa olla suojahuoneeseen liittyvä rakenne.
Alueella on säilynyt joitakin jäänteitä kivetyistä tykkiteistä. Alueen rakenteista osa saattaa olla aiemmalta ajalta.

Kaivopuisto 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Itämaisen sodan eli Krimin sodan aikainen (1853-1856) kymmenen tykin tykkipatteri, joka poistettiin pian sodan jälkeen aktiivikäytöstä. Ampumasuunta oli ollut etelä. Kaivopuiston eteläosassa korkealla kalliolla Ursan tähtitornin vieressä sijaitseva V-muotoinen patteri on kunnostettu viimeksi vuonna 2010. Kohde (Ullanlinnanniemen patteri) näkyy venäläisessä kartassa, jossa esitetään Helsinginniemen rannikkopatterit 8. kesäkuuta 1855.
Itämaisen sodan aikana rakennettiin Espoon Karhusaaresta Santahaminan itäpuolelle tykkipattereita suojaamaan Helsingin sisääntuloväyliä ja torjumaan maihinnousuyritykset. Pattereita rakennettiin Karhusaareen, Lauttasaareen, Ruoholahteen, Hietaniemeen, Punavuoreen, Jätkäsaareen, Kaivopuistoon, Nuottasaareen, Santahaminaan, Lehmäsaareen, Matosaaren ja Villinkiin. Useita pattereita on säilynyt nykyaikaan mm. Lauttasaaressa ja Lehtisaaressa, mutta vain pieni osa alkuperäisessä asussaan. Lauttasaaren patterit on rakennettu vasta Viaporin pommituksen jälkeen. Helsinginniemen patterit poistettiin käytöstä pian sodan jälkeen ja nämä patterit ovat tuhoutuneet rakentamisessa Kaivopuiston patteri 2:ta lukuun ottamatta. Lauttasaaren patterit uudistettiin 1800-luvun jälkipuoliskolla.

Luola G 23 (Länsi-Pasila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Arkistolähteiden perusteella vuonna 2015 löydetty aiemmin tuntematon 1. maailmansodan luola.
Kohde on kallioon louhittu, suorakaiteen muotoinen luola, joka on varustettu eteisellä. Luolan koko on noin 25 x 5 m. Sisätilojen koko on 2 x 4,15 m (eteinen) ja 21 x 4,15 m (varastotila). Sisäkorkeus on lakipisteessä 3 m. Rakennusajankohta sijoittuu todennäköisimmin vuosiin 1915–1917. Luola sijaitsee Ilmalan mäen etelärinteellä. Sisäänkäyntiin johtanut kalliorotko on jäänyt MTV Oy:n paikoitusalueen alle, mutta luola
ja sen sisäänkäynti ovat edelleen jäljellä Ilmalankadun ajoradan ja pientareen alapuolella. Sisäänkäyntiin johtaa 1960-luvun lopulla rakennetut betoniportaat ja luolan oviaukko sijaitsee noin 6 m nykyisen paikoitusalueen tason alapuolella. Luolassa on betoniset seinät
ja lattia. Alkuperäinen aaltopellistä rakennettu sisäkatto on varastotilassa vielä paikoillaan. Sisäänkäynnin teräsovet ovat alkuperäiset ja edelleen paikoillaan. Luolassa on MTV Oy:n (entinen Mainostelevisio) kuvanauhavarasto, jona se on toiminut jo 1960-luvun lopusta lähtien. Kohde on sisätiloiltaan yksi parhaimmassa kunnossa säilyneistä ensimmäisen maailmansodan aikaisista luolista pääkaupunkiseudulla.

Urheilupuisto 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikan kaivaus vuonna 2017 kuntopolun itäpuolella: Kaikkiaan alueella on ollut 14 liettä, halkaisijaltaan (laajin koko) n. 0,7 – 1,5 m. Liedet olivat maljamaisia, usein keskiosiltaan nelisivuisia. Liesien pohjalla oli paksu, vahva ja ”rasvainen” noki-hiilikerros. Muita rakenteita olivat palo-maaläikkä, syvälle ulottuvia nokimaaläikkiä ja kivirykelmiä (5-10 kiveä) joissa ei ollut hiiltä tai nokea lainkaan. Kulttuurikerros oli kaikkialla heikko. Tosin alueen etelä-osassa oli vahvasti ja yhtenäisesti värjääntynyt maa-alue, mutta se saattaa liittyä kohdalla olleen kalliopinnan läheisyyteen.
Löytöjä laajalta alueelta tuli suhteellisen vähän ja lähes yksinomaan kvartseja joiden joukossa on esineen katkelmia. Kivilaji-iskoksia löytyi viisi kpl, sekä yksi hioimen katkelma. Palanutta luuta tuli hyvin vähän ja suppealta alalta joka oli n. 20 cm halkaisijaltaan. Kaikki löydöt tulivat 1-15 cm syvyydeltä, pääosin 1-10 cm syvyydeltä. Liesistä löytöjä tuli hyvin vähän – muutamia kvartseja.
Edellä kuvatut löytötiedot ovat alustavia - löytöjä ei ole vielä käyty läpi – ja tiedot perustuvat kentällä saatuun käsitykseen. Mitattuja löytöpaikkoja oli 511 mutta samaan löytöpaikkaan voi sisältyä useampi kvartsi. Karkea arvio löytöjen määrästä on n. 800-1000 kpl.
Nyt kaivettu muinaisjäännös liesineen on tyypiltään varsin harvinainen, ja ainoa laatuaan Espoossa. Muutamia vastineita tiedetään. Niistä yhtenevin on Euran Kauttuan Tyttöpuisto. Urheilupuisto 2:n ajoituskin lienee liki sama kuin Eurassa, rannansiirtymiskronologisen ajoituksen perusteella (Urheilupuisto 2:n alaraja on n. 26,5 m tasolla). Kyseessä on kenttähavaintojen perusteella ilmeisesti ”hylkeenrasvatehdas”, paikka missä hylkeiden ruhot on jalostettu keittämällä rasvaksi, mm. rasvalamppujen polttoaineeksi ja nahkojen käsittelyyn.
Osa asuinpaikasta on tutkittu pois. Rajaus kuntopolun länsipuolella perustuu osin koekuopitukseen, mutta alueen länsiraja ei ole tiedossa ja voi olla tunnettua laajempi.
Vuoden 2018 tutkimusten tulokset vahvistivat aiemmat epäilykset. Kyseessä on kivikautinen pyyntiin liittyvä kausileiri, jonka kaivauksissa löydetty yhteensä 22 kuoppaliettä. Liesityypin on aiemmin oletettu liittyvän hylkeiden rasvan eli traanin prosessointiin. Urheilupuiston liesien luonnontieteelliset analyysit todistavat tämän oletuksen ensimmäistä kertaa: liesissä on prosessoitu merieläimien rasvoja. Hylkeenpyytäjien kausileiri ajoittuu 4200 – 3700 eaa. Löytöinä pieni määrä kiviesineiden työstöjätettä ja muutama saviastian pala. Leiri on sijainnut kallioharjanteiden välisessä hiekkataskussa merenlahden reunalla rantaviivan läheisyydessä.

Ollas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueelle on merkitty kaksi tilaa Sarvilahden kartanon vuoden 1772 kartalle. Paikka peltoineen on metsittynyt. Alueella on rakennusten pohjia tulisijoineen, mahdollinen mäkitupa ja fossiloituneita peltoja.

Laihalampi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaksi rakennuksen perustaa, joista isommassa on tulisijanpaikka luoteisnurkassa. Isomman perustan koko noin 6 x 5,5 m pienemmän noin 4 x 4 m. Lisäksi alueella on kaksi kivikellarin perustoiksi sopivaa kivirakennetta, muutama kuopanne sekä kymmenkunta röykkiötä, joiden halkaiaija vaihtelee puolestatoista metristä 3-4 metriin. Rakenteet ovat vahvasti sammaloituneet, mutt selvästi havaittavissa. Alueella on vanhaa kuusimetsää.
Rakenteet sijaitsevat laaksomaisessa maastokohdassa kivikkoisten rinteiden keskellä, maasto viettää sekä etelään että pohjoiseen rakenteiden kohdalta. Paikka on aikoinaan ollut saari, johon kulku on ilmeisesti tapahtunut vesitse. Se on nykyisinkin niemenkärki, jota vesi rajaa pohjoisessa, lännessä ja etelässä, sen itäpuolella on Laihalampi ja suomaisia alueita.
Metsärakenteesta päätellen ympäristöä - erityisesti etelässä - on ollut jossain vaiheessa laidunnettu karjaa.

Pappilannotko (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ainakin 12 raivausröykkiön tyyppistä röykkiötä kuusimetsässä kivikkoisessa maastossa. Röykkiöiden koot ovat noin 1,5 m - 4 m välillä ja ne ovat vaihtelevan muotoisia.
Vuoden 1958 peruskartassa (MML/vanhat kartat) paikalle on merkitty pelto.

Leppäsuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pienellä moreenikumpareella, sen laen kaakkoisreunalla on kivistä tehdyn rajamerkin jäännökset. Kohdalla on kolmen vanhan kylän rajapiste: Tuusulan Ruotsinkylä, Vantaan Kirkonkylä (enklaavi) ja Tikkurila. Kohdalla on edelleen kylien ja kuntien raja. Rajamerkin jäännös on kooltaan n. 2 x 1,5 m, matala kivikasa, joka osin sammaleen ja kuntan peitossa. Keskuskivi vaikuttaa kaatuneen kasan laidalle. Rajamerkin jäännös on aivan polun laidalla ja myös sähkölinjan käytävän laidalla.

Svidiby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Svidiby mainitaan lähteissä 1500-luvun lopulla. Se on mahdollisesti Bölen kylään liitetty keskiaikainen kylä Stubby. Stubbyssä oli kolme talonpoikaa vuonna 1540. Bölen vuoden 1754 kartalle on merkitty kumpare, jonka ympärillä on Svidiby-nimisiä peltoja. Senaatinkartalla on kumpareen kaakkoispäässä rakennus.
Peltojen keskellä olevalla kumpareella on rakennusten, tulisijojen ja muiden rakenteiden jäännöksiä. Osa kyläpaikasta on mahdollisesti raivattu pelloksi.

Bölsberget (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhoille kartoille merkitsemätön tonttimaa. Alueella kaksi kiviperustaista rakennusta, kiviraunioita, tienpohja ja mahdollinen kaivo. Kyseessä on mahdollisesti torppa tai mäkitupa.

Lempans (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kylässä oli 1540-luvulla kuusi veronmaksajaa. Vuodelta 1693 olevalle kartalle on merkitty kolme taloa.
Paikalla on vanhaan kylään liittyviä rakenteita.
Kohteen rajaus on tarkistettava

Harakka (1000030742) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Harakan saaressa sijaitsi Suomen sodan aikana venäläisten kuuden tykin tilapäinen tykkipatteri Viaporia pommittamassa.
Harakan saareen pohjoisosaan rakennettiin Itämaisen sodan eli Krimin sodan aikana elokuussa 1855 kuudentoista tykin kenttälinnoitettu Nikolain patteri (patteri I). Patterin nykyinen asu on 1870-luvun lopussa ja 1880-luvun alussa suoritetuista uudistuksista. Lähes 200 metriä pitkän patterin päihin rakennettiin kaksi kivi- ja tiilirakenteista ruutikellaria sekä holvattu suojakäytävä ja tiiliset ammuskomerot. Muuten maarakenteisessa patterissa oli aseistuksena kuusi 9":n kanuunaa ja kaksi 24 naulan tykkiä. Patteri uudistettiin aseistuksen osalta 1890-luvulla ja 1900-luvun alussa. Rintamasuunta oli lounas.
Nikolain patterin pohjoispuolelle rakennettiin 1800-luvun lopun uudistamisen yhteydessä mörssäripatteri (patteri II), jossa oli kivinen rintavarustus ja ruutikellari. Patterissa oli viisi 9":n mörssäriä. Mörssäripatterin eteen rakennettiin vuonna 1906 kenttälinnoitettu patteri neljälle neljän naulan kenttätykille. Patterien rintamasuunta oli länsi.
Harakan eteläpäähän rakennettiin 1. maailmansodan alettua neljän pikatykin kenttälinnoitettu patteri, jonka rintamasuunta oli kaakko. Saaressa oli sodan aikana Viaporin ensimmäiset ilmatorjuntatykit ja valonheitin. Saaressa on säilynyt venäläiseltä ajalta vielä puiset kasarmi, lennätintalo, vartiotalo, jääkellari ja laituri. Muut rakennukset ovat tuhoutuneet.
Saarella on joitakin uudempia rakennuksia kuten vuonna 1928 valmistunut suuri kemian koelaboratorio ja lounaisrannalla 1950-luvulla rakennettu betoninen räjäytysbunkkeri.
(Lähde: Markus Manninen: Viapori: Merilinnoitus ensimmäisessä maailmansodassa 1914-1918).

Itäinen Pihlajasaari (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; 1. maailmansodan aikana Itäiseen Pihlajasaareen rakennettiin kesällä 1916 väliaikainen neljän 75 mm:n tykin ilmatorjuntapatteri. Elokuusta lähtien sen tilalle rakennettiin neljän ilmatorjuntatykin betoniset tykkiasemat hajautetussa, suorakulmaisen kolmion muotoisessa muodostelmassa kallion laelle. Tykkiasemien väli oli 40 metriä. Niistä yksi on louhittu kallioon. Muiden rintavaristus on vahvistettu etupuolelta kivimuurauksella. Puolikaarenmuotoisten rintavarusten reunaa kiertää betoninen katos.
Niiden alapuolelle kallioon louhittiin kaksi tunnelia, jotka ovat melko alkuperäisessä kunnossa. Itäisessä ruutikellarissa on kaksi huonetta (30 neliömetriä) ja läntisessä miehistösuojassa viisi huonetta (70 neliömetriä). Tunneleiden edustalta nousevat ylös pattereille jyrkät betoniset portaat.
Saarelle rakennettiin linnoittamisen aikana runsaasti rakennuksia ym., joista on jäljellä vain maakellari ja saaren itäosassa kuutiomainen betoninen kaapelisuoja, josta on lähtenyt kaapeli kohti keskuslinnoitusta Suomenlinnaa.
(Lähde: Markus Manninen: Viapori: Merilinnoitus ensimmäisessä maailmansodassa 1914-1918).

Vasikkasaari (1000030744) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Vasikkasaarta on käytetty venäjän armeijan varastosaarena jo Krimin sodan aikana. 1860-luvulla saaren keskiosaan rakennettiin hirsisiä varastorakennuksia ja ne ympäröitiin epäsäännöllisen muotoisella kiviaidalla, jonka päällä oli puinen vartiosilta. Saaren länsirannalle valmistui vuonna 1870 nykyisin rauniona oleva tiilinen vartiotalo. Saaren pohjoisosan vanhat varastorakennukset purettiin vuonna 1874, jolloin rakennettiin Pieneen Vasikkasaareen johtava silta ja saareen uusi varastorakennus.
1. maailmansodan aikana saaren keskiosan varastoalueella oli kahdeksan varastomakasiinia, joissa oli tykistön aseita, ammuksia, ladattuja miinoja ja torpedoita. Varastoihin johti rautatie saaren itärannan päälaiturilta. Saareen itäosaan rannan tuntumaan varastoalueen ulkopuolelle rakennettiin laivaston kolme isoa polttoainesäiliöitä, joista eteläisimmässä on yhä jäljellä rautalevyistä kokoonpantu säiliö. Muissa on enää kivibetonimuurit jäljellä. Saaren koillisnurkkaan rannan tuntumaan tuli kaksi pienempää nafta-säiliötä ja kaikille säiliölle yhteinen höyrykäyttöinen pumppuhuone, jonne johti säiliöistä suora putkilinja itärannan suuntaisesti. Pumppaamon perustan luona on säilynyt toisen pienen säiliön betoniperusta.
1. maailmansodan aikana saaren länsiosaan kalliolle tehtiin neljän pikatykin patteri ja myöhemmin niiden tilalle ilmatorjuntapatteri. Valonheitin sijaitsi vartiorakennuksen luona. Edellisistä ei ole säilynyt jäännöksiä. Vasikkasaareen rakennuskanta tuhoutui 1919 suuressa räjähdysonnettomuudessa. Varastoalueen kiviaidan lisäksi rakennuksista jäi pystyy vain raunioina olevat vartiorakennus ja kivirakenteinen maakellari saaren länsireunalla. Lisäksi suurempia raunioita ovat polttoainesäiliöt. Eteläisimmän polttoainesäiliön koillispuolella on ison betonisen varastorakennuksen raunio, jonka tarkka rakentamisajankohta ei ole tiedossa. Se on ollut olemassa 1930-luvulla. Rakennusten kivijalkoja on kivimuurin sisäpuolella, mutta kivijalkoja ja betoniperustuksia on myös muualla, mm. katoksen perustus sataman sulkupuomeille saaren pohjoisrannalla. Saaressa on lisäksi mukulakivettyjä teitä ja kahden laiturin jäännöstä.
(Lähde: Markus Manninen: Viapori: Merilinnoitus ensimmäisessä maailmansodassa 1914-1918).

Kruunuvuori (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kallioon louhittu luola, joka sijaitsee Kruunuvuoren itäreunan juurella. Luola on varustettu
betonisella ulkoseinällä, jossa on lukittu ovi. Kohde saattaa liittyä ensimmäisen
maailmansodan aikana Kruunuvuorelle rakennettuun ilmatorjuntapatteriin, jonka
aseistuksena oli 4 kpl 76 mm:n kenttätykkiä ja jonka yhteyteen rakennettiin kallioon louhittu ammuskellari. Luolassa on betoniseinät, lattia ja holvattu betoninen sisäkatto, jotka vaikuttavat myöhemmin rakennetuilta. Oviaukko on suljettu nykyisin kivenlohkareilla.
250 metriä itälounaaseen on kallion huipulla 11 tuuman tykinammus nykyisin tasokiintopisteenä, joka liittynee luultavasti 1800-1900-luvun vaihteessa alueelle suunnitellun linnoitteen mittaamiseen (P 6672004/389968). Vastaava on ollut aiemmin Vasikkasaaressa.

Tukikohta 1914:59 (Vanhakaupunki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kenttälinnoitettu varustus, joka sijaitsee Kustaa Aadolfin puistossa, Kellomäellä. Mäen huippua kiertää hiekasta ja maasta ja kivestä rakennettu valli, joka muodostaa umpivarustuksen eli redutin. Vallien päälle on tehty polku ja redutin sisäosia on täytynyt vallien yläosista valuneista maa-aineksista.

Tukikohta 1914:rata (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde on ensimmäisen maailmansodan aikaisen kapearaiteisen radan penger, joka on alkanut lännessä Fastholmassa Vanhankaupunginlahden rannasta ja on jatkunut noin 560 metrin matkan itään Rajakallion eteläpuolelle, pohjois-etelä-suuntaisen tien vierelle. Penger on rakennettu metsää kasvavan ja usein tulvivan kosteikkoalueen poikki. Sen eteläpuolella sijaitsee lumen läjitysalue.
Suullisen tiedon mukaan Fastholman rannassa on ollut laituri, jolta on rakennettu ensimmäisen maailmansodan aikana kapearaiteinen rautatie Rajakallion varustukselle 1914:62 rakennusmateriaalien kuljettamista varten.
Kiskot on poistettu. Ratapenger erottuu edelleen maastossa ympäristöään noin 0,5 m korkeampana, 3 m leveänä, suorana penkereenä. Sen keskiosa on jäänyt täyttömaan alle ja keskiosan poikki on kaivettu myöhemmin oja. Radan penger erottuu selkeästi mm. vuoden 1932 ilmakuvassa sekä laserkeilausaineistossa. Muinaisjäännöksen rajausta tarkennettiin 2024 ilmakuvien ja laserkeilausaineiston perusteella.

Tukikohta 1914:22 (Ruskeasuo) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Mäen luoteisreunalla sijaitseva varustus 22 on maalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 40 m. Valli jatkuu idässä luonnonkallioseinämänä. Vallin länsi ja pohjoisnurkkiin on rakennettu tuliasemasyvennykset. Torjuntasuunta luode.
Aseman länsipuolella on pohjois-etelä -suuntainen ulkoilureitti, joka on entinen yhdystie. Se johtaa koilliseen tukikohtiin 1914:23a ja c.

Tukikohta 1914:23 (Ruskeasuo) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Varustus 23 on maalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 50 m. Torjuntasuuntina ovat pohjoinen ja länsi. Traversseja 5 kpl. Vallin keskiosaan on kaivettu tuliasemasyvennys. Kohteen halkaisee ulkoilutie, joka johtaa koilliseen tukikohtiin 1914:23a ja c. Kyseessä on vanha yhdystie. Itäpäässään valli jatkuu maahan kaivettuna hautana 25 metrin matkan. Hautaa suojaa kaksi erillistä maavallia. Varustuksen itäpäähän on kaivettu maahan matalia, laakeita, säännöllisiä kuoppia.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Varustus 21 on maalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 50 m. Ruskeasuon siirtolapuutarhan ja Kiskotien pohjoispään itäpuolella mäen luoteisreunalla sijaitsevan aseman torjuntasuuntina oli pohjoinen ja länsi. Vallin länsipäässä on tuliasemasyvennys. Itäosassa on erillinen, matala, säännöllisen muotoinen maavalli.

Tukikohta 1914:23c (Länsi-Pasila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoite. Rakennusajankohta 1914. Varustus 23c sijaitsee Ilmalantien ja Hakamäentien risteyksen lounaispuolella olevalla kalliolla. Se on maalla suojattu, 15 m pitkä kivivalli. Torjuntasuuntina ovat pohjoinen ja luode. Koillisosassa on konekivääriasema. Sen länsipuolella on tukikohta 1914:23a.
Aseman ympärillä on useampia yhdysteitä. Läntinen johtaa kohti tukikohtia 20-23 ulkoilureitin linjalla. Yksi linja menee lyhyen matkaa etelään ja toinen koilliseen.

Tukikohta 1914:35b (Käpylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakentamisajankohta 1914. Varustus nro 35b sijaitsee Ilmattarentien ja Louhenkujan risteyksestä 115 metriä luoteeseen mäenrinteen pohjoisrinteessä. Se on yksittäinen 13 metriä pitkä ampumavalli.Torjuntasuunta pohjoinen.

Tukikohta 1914:43a (Patola) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Varustus nro 43 sijaitsee avokalliolla, Tuusulantien länsipuolella Tuusulantien rampin ja Asesepäntien rajaamalla alueella. Se on maalla peitetty kaareva kivivalli, josta oli jäljellä n. 25 m. Muutama travessi. Torjuntasuuntana on pohjoinen ja koillinen. Lännessä se loppuun korkeaan kallioon. Kohteen itäpuolisko on jäänyt Tuusulantien alle.
Varustukset 40-43a on Sirkku Laineen inventoinnissa asemoitu väärin, josta johtuu ristiriidat myöhäisemmissä selvityksissä.

Tukikohta 1914:46 (Käpylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia puolustusasemia. Rakennusajankohta 1914. Kohteet sijaitsevat Taivaskallion pohjoispuolella.
Varustus 46 on hiekalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 70 metriä ja korkeus 1,5 m. Yksi selkeä traverssi. Torjuntasuuntana ovat pohjoinen ja luode. Vallin itäosassa on laaja yli 200 m² suuruinen maatunut kumpu, jonka länsipuolella kulkee maahan kaivettu hauta, joka on lähes täytetty. Kumpu on joko romahtanut suojahuone tai jokin myöhemmin tehty rakenne.
Varustus 46a on maalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 13 m ja korkeus 1 m. Torjuntasuunta pohjoinen. Vallin keskiosa on sortunut.
Varustus 46b on maalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 17 m ja korkeus 0,2 - 1 m. Kolme traverssia. Torjuntasuunta itään.

Historiallinen; Varustus 47 on laajan kaaren muotoinen varustus, joka kiertää koko rinteen itäreunaa. Pohjoisosan muodostaa 90 metriä pitkä hiekalla peitetty kivivalli, jossa on vielä näkyvissä viisi traverssia. Pieniä osia vallista on vaurioitunut. Torjuntasuuntina ovat pohjoinen ja itä. Varustuksen eteläosan muodostaa 0,5 m korkea maavalli, jonka pituus on 40 m.

Tukikohta 1914:51 (Koskela) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde kuuluu Vanhankaupungin vesilaitoksen länsipuolella sijaitseviin varustusten keskittymään. Ne sijaitsevat korkean kallion huipulla ja juurella. Kohde muodostuu 14:stä varustuksesta, joista vallit nro 48, 49, ja 50 ovat tuhoutuneet.
Varustus nro 51 sijaitsee kallion luoteisnurkassa. Se on laakean avokallion itä- ja pohjoisreunaa kiertänyt hiekkavalli, joka on kulunut miltei näkymättömiin. Selkeimpiä jälkiä näkyy etelä- ja pohjoisosassa. Mahdollisesti yksi traverssi. Torjuntasuunta on luode.

Tukikohta 1914:52 (Koskela) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde kuuluu Vanhankaupungin vesilaitoksen länsipuolella sijaitseviin varustusten keskittymään. Ne sijaitsevat korkean kallion huipulla ja juurella. Kohde muodostuu 14:stä varustuksesta, joista vallit nro 48, 49, ja 50 ovat tuhoutuneet.
Varustuksessa nro 52 on kallion huippua kiertäviä, hiekalla päällystettyjä kivivalleja, joita on yhteensä 120 metriä. Torjuntasuuntina ovat kaikki ilmansuunnat.

Tukikohta 1914:53b (Koskela) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohteet 53, 53a, 53b, 54 , 55 ja 55a kuuluvat Vanhankaupungin vesilaitoksen länsipuolella sijaitseviin varustusten keskittymään. Ne sijaitsevat korkean kallion huipulla ja juurella. Tukikohta on muodostunut 14:stä varustuksesta, joista vallit nro 48, 49, ja 50 ovat tuhoutuneet.
Varustus 53b sijaitsee pohjoisimpana kallioalueen koillisnurkassa, Jokiniementien reunalla. Sen pohjoisosassa on maalla ja hiekalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 20 metriä ja korkeus 1 m. Yksi traverssi on näkyvissä. Torjuntasuunta on pohjoinen. Eteläosan valli on 35 m pitkä ja korkeimmillaan yli 2 m. Valli on tehty kivestä ja se on peitetty maalla ja hiekalla. Yksi traverssi. Torjuntasuuntana on länsi.

Tukikohta 1914:56 (Koskela) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914.
Varustus sijaitsee kallion reunalla, Jokiniementiestä jatkuvan kävelytien länsipuolella ja Juhana-Herttuantien itäpuolella, Koskelan korkeimmasta kallioalueesta kaakkoon. Kyseessä on hiekasta ja kivestä rakennettu valli, jossa erottuu selkeästi kolme traverssia. Vallin leveys on noin 2-2,5 m, korkeus 1 m ja pituus 30 m. Saattaa olla, että valli jatkuu etelässä olevan pensaan alle, jossa voisi olla neljäs traverssi. Siinä tapauksessa valli on osittain tuhoutunut eteläosasta, kolmannen ja neljännen traverssin välistä ja vallin kokonaispituus olisi noin 50 m. Torjuntasuunta pääosin itä, osittain myös kaakko.
Vallin pohjoisosan länsipuolella on luonnonkivistä kylmämuurattu, suoran kulman muodostava mahdollinen rakenteen perustus.
Kohde kuuluu Vanhankaupungin vesilaitoksen länsipuolella sijaitseviin varustusten keskittymään. Ne sijaitsevat korkean kallion huipulla ja juurella. Kohde muodostuu neljästätoista varustuksesta, joista vallit nro 48, 49, ja 50 ovat tuhoutuneet.

Tukikohta 1914:56a (Koskela) (Puolustusvarustukset)
Varustus 56a sijaitsee Juhana-Herttuantie 7:n ja Katarina Stenbockin kadun välissä, kerrostaloalueen itäpuolella. Varustus on kallion reunalla kulkeva kiven ja hiekan sekainen valli, jonka leveys on n. 2- 2,5 m ja pituus reilu 40 m. Valli on saattanut jatkua 10 m pohjoisemmaksi, mutta pohjoisosassa vallia ei näy avokallion päällä. Avokalliokohdan pohjoispuolella vaikuttaisi olevan kohta, jossa kallion reunaa on louhittu, joten saattaa olla, että valli on aikoinaan tulkittu jatkuvan tänne saakka. Valli kulunut melko matalaksi ja sen päällä kulkee polku. Varustuksen torjuntasuunta on itä.
Kohde kuuluu Vanhankaupungin vesilaitoksen länsipuolella sijaitseviin varustusten keskittymään. Ne sijaitsevat korkean kallion huipulla ja juurella. Kohde muodostuu neljästätoista varustuksesta, joista vallit nro 48, 49, ja 50 ovat tuhoutuneet.

Tukikohta 1914:tie 0/1-5 (Koskela) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Yhdysteitä, jotka sijaitsevat Vanhankaupungin vedenpuhdistuslaitoksen lounaispuolella olevalla mäellä tukikohtien 1914:48-59 kohdilla. Kallion huipulla on pääosin koillinen-lounassuuntaisena kulkeva pengerretty yhdystie, jonka pinta on peitetty makadamilla. Tie haarautuu useisiin kapeampiin haaroihin, jotka johtavat kalliolla olevien varustusten taustoille. Tie on useissa kohdissa kasvanut lähes umpeen siten, että ainoastaan sen keskiosa on näkyvissä kapeana polkuna. Osa teistä on peitetty myöhemmin hiekalla. Osa teistä on mitattu vuonna 1995.
Kohteen rajausta on korjattu 10/2022 maastotarkastuksen perusteella.

Tukikohta 1914:67 (Roihupellon teollisuusalue) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde 67 muodostaa kohteiden 64-66 ja 68 kanssa kokonaisuuden Laippapuiston mäellä, Roihupellon teollisuusalueen ja Viikintien välissä. Alueen länsiosassa on entinen paloasema sekä rauniokoirien koulutusrata. Kohde muodostuu viidestä erillisestä varustuksesta, jotka sijaitsevat mäen pohjoislaidalla ja itäpäässä.
Varustus 67 on hiekalla peitetty, pitkä kivivalli. Torjuntasuuntana on koillinen. Eräissä kohdissa on vielä näkyvissä ampumakorokkeita. Selustassa on maahan kaivettu 4 kpl nelikulmaisia, eri kokoisia kuoppia, joiden syvyys on 0,5 m. Kuoppia yhdistää kapeat kulkuaukot. Mahdollisesti parakkien pohjia.

Tukikohta 1914:66 (Roihupellon teollisuusalue) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde 66 muodostaa kohteiden 64-65 ja 67-68 kanssa kokonaisuuden Laippapuiston mäellä, Roihupellon teollisuusalueen ja Viikintien välissä. Alueen länsiosassa on entinen paloasema sekä rauniokoirien koulutusrata. Kohde muodostuu viidestä erillisestä varustuksesta, jotka sijaitsevat mäen pohjoislaidalla ja itäpäässä.
Varustus 66 on hiekalla ja maalla peitetty lyhyt kivivalli. Torjuntasuuntana pohjoinen.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde 65 muodostaa kohteiden 64 ja 66-68 kanssa kokonaisuuden Laippapuiston mäellä, Roihupellon teollisuusalueen ja Viikintien välissä. Alueen länsiosassa on entinen paloasema sekä rauniokoirien koulutusrata. Kohde muodostuu viidestä erillisestä varustuksesta, jotka sijaitsevat mäen pohjoislaidalla ja itäpäässä.
Varustus 65 on hiekalla peitetty kivivalli. Torjuntasuuntana on pohjoinen. Länsiosa on jäänyt rauniokoirien koulutusalueen laitteiden alle ja tuhoutunut.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde 68 muodostaa kohteiden 64-67 kanssa kokonaisuuden Laippapuiston mäellä, Roihupellon teollisuusalueen ja Viikintien välissä. Alueen länsiosassa on entinen paloasema sekä rauniokoirien koulutusrata. Kohde muodostuu viidestä erillisestä varustuksesta, jotka sijaitsevat mäen pohjoislaidalla ja itäpäässä.
Varustus 68 muodostuu kahdesta vallista, joista läntinen on rakennettu suurista kivenlohkareista, jotka on suojattu hiekalla. Yksi traverssi. Torjuntasuunta on länteen. Eteläpää on tuhoutunut Viikintien alle. Vallin keskiosasta lähtee torjuntasuuntaan 15 metriä pitkä, kapea kaivanto joka päättyy matalaan nelikulmaiseen kuoppaan. Kuopassa on saattanut olla parakki tai vaja. Kuopan poikki on rakennettu tie. Toinen valli kiertää mäen itäpäätä. Se on rakennettu kivistä, jotka on peitetty hiekalla. Torjuntasuuntana on pohjoinen ja itä. Neljä traverssia ja kaksi konekivääriaseman kuoppaa. Vallin eteläpää on tuhoutunut Viikintien kallioleikkauksen rakennustöiden yhteydessä.
Kohteen rajausta tarkennettiin 05/2023 tarkemman pohjakartta- ja laserkeilausaineiston perusteella.

Tukikohta 1914:74 (Roihuvuori) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde sijaitsee Mustapuron länsipuolella kohoavan rinteen reunoilla.
Varustus 74 sijaitsee Stömsinlahdenkujan eteläpuolella, puistoalueella. Se on maavalli, jonka pituus on 20 metriä. Vallin korkeus on rintamapuolelta 1,5 m ja suojan puolelta 0,5 - 0,7 metriä.
Strömsinlahden puistossa on ollut asemien edessä itään johtava mukulakivettyä yhdystie, joka jäi 2010-luvun alussa puistoa rakennettaessa raitin uusien hiekkojen alle.

Lehtisaari 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Lehtisaaren röykkiö 2 (Hukkinen: röykkiö I; Lehtosalo nro 193 ja Jansson B) sijaitsee noin 250 m itäkaakkoon röykkiö 2:sta. Kalliotasanteella oleva röykkiö on tutkittu vuonna 1949 ja siitä poistetut kivet on jätetty kohteen itäpuolelle. Röykkiön kivipeitteen alta paljastui kaivauksessa kaksi isohkoista kivistä tehtyä saman keskeistä kivikehää ja keskeltä kivilatomus. Latomuksen ja sisemmän kivikehän väli oli täytetty pienillä, nyrkinkokoisilla kivillä. Ulkokehän halkaisija on noin 7 metriä. Keskustasta löydettiin palaneita luita. Röykkiön kivikehät, latomus ja niiden väliset pikku kivet entisöitiin paikollensa kaivausten jälkeen.

Lehtisaari 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Lehtisaaren kolmannen röykkiön jäänteet (Hukkinen: Röykkiö II; Lehtosalo nro 194) sijaitsevat röykkiöstä 2 60 metriä itään saman kallion itäosassa Lehtisaaren röykkiötä 1 alemmalla tasolla. Vuonna 1949 tutkittu röykkiö muodostui suoraan kallion päällä asetuista pienistä kivistä. Epäsäännöllisen muotoinen röykkiö oli hajonnut. Röykkiöstä ei löytynyt hautaukseen viittaavia palaneita luita tai nokea. Entisöity kaivauksen jälkeen.
Vuoden 2004 tarkastuksessa havaittiin sen olevan erittäin huonossa kunnossa.

Tukikohta 1914:53-53a (Koskela) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohteet 53, 53a, 53b, 54 , 55 ja 55a kuuluvat Vanhankaupungin vesilaitoksen länsipuolella sijaitseviin varustusten keskittymään. Ne sijaitsevat korkean kallion huipulla ja juurella. Tukikohta on muodostunut 14:stä varustuksesta, joista vallit nro 48, 49, ja 50 ovat tuhoutuneet.
Varustus nro 53 sijaitsee kallion jyrkällä itäreunalla. Eteläosassa on hiekalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 45 m ja korkeus 1-1,5 m. Kolme traverssia. Vallin pohjoiskärki päättyy kiviröykkiöön. Pohjoisosan muodostaa kallion päällä sijaitseva hiekkavalli, jonka pituus on 30 metriä. Valli on kulunut osittain miltei näkymättömiin mutta parhaimmin säilyneessä kohdassa sen korkeus on 1,5 m. Torjuntasuunta on länsi.
Koordinaatit ovat linnoitustutkimusten karttojen ja vanhojen ilmakuvien perusteella sijainnut kallioalueen korkean rinteen yläosassa. Sirkku Laineella lyhyt varustus 53 sijaitseen noin 40 metriä länteen näistä seuraavalla rinteellä.
Edellisen varustuksen eteläpuolella, jyrkällä kallioseinämällä on valli 53a, joka on hiekalla päällystetty kivivalli, jonka pituus on 25 m ja korkeus 1-1,5 m. Yksi traverssi. Torjuntasuunta itä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohteet 53, 53a, 53b, 54 , 55 ja 55a kuuluvat Vanhankaupungin vesilaitoksen länsipuolella sijaitseviin varustusten keskittymään. Ne sijaitsevat korkean kallion huipulla ja juurella. Tukikohta on muodostunut 14:stä varustuksesta, joista vallit nro 48, 49, ja 50 ovat tuhoutuneet.
Varustus 54 on kallion laella varustusten keskiosassa. Itäosassa on hiekalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 30 m ja korkeus 0,3 -1 m. Kaksi traverssia. Valli jatkuu varustuksen keskiosassa lähes näkymättömiin kuluneena hiekkavallina. Länsiosassa päävallin edestä jatkuu toinen, 16 metriä pitkä valli, jossa erottuu yksi traverssi. Näiden kahden vallin väliin jää n. 10 m pitkä kaivanto, joka muodostuu osaksi luonnonkalliosta. Vallien torjuntasuuntana on pohjoinen.
Varustuksen sijainti vaihtelee eri tutkimuksissa. Koordinaatit ovat Sirkku Laineen ja ilmakuvien perusteella. Varustuksia on sijoitettu lännemmäksi ja lounaaseen lähemmäksi teitä.

Tukikohta 1914:55-55a (Koskela) (Puolustusvarustukset)
Varustus 55 on jyrkän kallion itäreunalla. Se on hiekalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 50 metriä ja korkeus 1,5 m. Kaksi selkeää traverssia. Torjuntasuunnat ovat itään.
Edellisen lounaispuolella on varustus 55a, joka on hiekalla peitetty kivivalli, jonka pituus on 10 m ja korkeus 2 m. Torjuntasuunta on etelään.

Tukikohta XIX:5 (Kannelmäki) (Puolustusvarustukset)
Puolustusasema, jonka länsipää on jäänyt Kanneltie 7:n pohjoisemman rakennuksen alle. Kohteen itäpää on piha-alueella mutta täytetty. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.
Sirkku Laineen Kannelmäen vuoden 1995 inventoinnissa on tapahtunut karttavirhe, joka on vienyt aseman väärään kohtaan liian pienenä. Koordinaatit korjattu vanhassa asemakaavassa näkyvien asemien mukaan.

Tukikohta XIX:6 (Kannelmäki) (Puolustusvarustukset)
Kaponieeri eli sivustatuliasema, joka on jäänyt länsipäästään Kanneltie 7:n pohjoisemman rakennuksen alle. Itäpää on piha-alueella mutta täytetty. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita.
Sirkku Laineen Kannelmäen vuoden 1995 inventoinnissa on tapahtunut karttavirhe, joka on vienyt aseman väärään kohtaan liian pienenä. Koordinaatit korjattu vanhassa asemakaavassa näkyvien asemien mukaan.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Maununnevantien itäpuolen ja Vuorilinnakkeentien tonttialueiden alle. Kohteesta saattaa olla jäljellä fragmentteja ja maanpinnan alapuolella on voinut säilyä rakenteita.

Tukikohta XXVII:este1 (Konala) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Piikkilankaeste, joka sijaitsee puolustusaseman XXVII:5 pohjoispuolella. Kohteessa on jäljellä 95 metriä esteen suojavallia, jonka länsiosaas on rakennettu betoninen tuliasema, Kohteen länsipää on Espoon puolella.

Vanhankylän kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vanhankylän Kartanon päärakennuksen itä- ja pohjoispuolella. Kartanon nykyisen päärakennuksen vieressä sijaitsevan ns. yläpytingin kaakkoispuolella on sijainnut kartanon entinen, ilmeisesti jo 1600-luvulla rakennettu, päärakennus, joka on purettu 1900-luvun alussa. Osa rakennuksen paikasta on todennäköisesti jäänyt myöhemmin tien alle, mutta osa on säilynyt piha-alueen reunassa. Yläpytinki sijaitsee terassimaisella niemekkeellä, joka on säilynyt luultavasti melko muokkaamattomana pihan pintakerroksia lukuun ottamatta. Tällä alueella on voinut säilyä myös 1600-luvun tai tätä vanhempia rakenteita tai muita kerrostumia.
Nykyisen päärakennuksen pohjoispuolella olevan parkkialueen takan olevalla mäkisellä puistoalueella on voinut myös säilyä merkkejä alueen aikaisemmasta toiminnasta. Maanpinnalle paikalla erottuu heti parkkialueen vieressä sijaitseva koillis-lounaissuuntainen 7–8 metrin pituinen kivirivi. Kyseessä voi olla jokin 1800-lukua vanhemman rakennuksen kivijalka tai 1800-luvulla alueella sijainneen pitkän ruoka-aitan eli pitkän puodin perustus. Ylempänä rinteessä on lohkotuista kivistä ladottu kivijalka, jossa on käytetty myös laastia. Rakenne liittynee paikalla ainakin 1800-luvulla sijainneeseen rakennukseen.
Piha-alueen kaakkoisosassa vuonna 2017 toteutetussa koekaivauksessa ei havaittu mitään kiinteään rakenteeseen viittaavaa, mutta sen sijaan lähes koko alueella havaittiin pihamaakerrosta, joka todennäköisesti on kertynyt alueelle muutaman vuosisadan aikana 1600-luvulta 1800-luvun lopulle.

Vanhakylä Myllymäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vanhankartanon päärakennuksen pohjoispuolella nousevalla kallioisella mäellä, jossa on sijainnut viimeistään 1690-luvulta lähtien tuulimylly. Vuoden 1697 karttaan tuulimylly on merkitty Myllymäen kaakkoisosaan, kun taas myöhemmin se on sijannut mäen keskiosassa muonamiesten talojen lähettyvillä. Kallioalueen kaakkoisosassa todettiin halkaisijaltaan 70–80 cm kokoinen pyöreäksi lohkottu myllynkiveä muistuttava kivi. Sen keskellä ei ollut reikää, kuten kartanon alueella sijaitsevissa muissa myllynkivissä, ja se oli myös kooltaan näitä pienempi. Puun juurella sijaitseva kivi oli sammaloitunut ja osittain maan peitossa. Tämän lähellä kallion päällä todettiin kivistä ladottu hieman kalteva tasanne, jonka leveys oli noin 3 metriä (ks. alakohde). Kyseessä voisi olla myllyn alle tehty tasanne, mutta on myös mahdollista, että kivet liittyvät muonamiesten talolle vievän polun tasoittamiseen.

Vanhakylä Myllymäki 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vanhankylän kartanon pohjoispuolella sijaitsevalla kallioisella mäellä, jossa on ollut myös kartanon tuulimyllyt. Kallion kaakkoispäässä sijaitsee kaksi pientä kallioon tehtyä kivilouhosta (alakohteet 1 ja 2) ja myös kallion keskiosassa muonamiesten talon tienoilla on kaksi louhosta (alakohteet 3 ja 4). Aivan Myllymäen luoteispäässä, mäen koillisrinteessä on yksi laajempi louhos (alakohde 5) sekä sen pohjoispuolella pieni alue, josta on louhittu kiviä (alakohde 6). Suurimman louhoksen pituus on noin 30 metriä, ja paikalla on vielä kalliosta louhittuja kiviä, jotka ovat sammaloituneet. Louhoksen pohjoispuolella on pienen louhoksen vieressä kaksi maavallin ympäröimää kuoppaa, joiden reunoilta on kaadettu paksuja puita (alakohde 7). Louhoksissa on paikoin nähtävissä porausjälkiä. Ainakin pienemmistä louhoksista on luultavasti otettu kiviä kartanon omiin tarpeisiin, mutta Myllymäen luoteispään isommasta louhoksesta on saatettu ottaa kiviä myös muuhun käyttöön. Louhokset ajoittuvat luultavasti 1700-luvulta 1900-luvun alkuun.

Vanhakylä Myllymäki 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vanhankylän kartanon pohjoispuolella olevan Myllymäen koillisrinteessä. Kallion kaakkoisosassa on metsäisen rinteen yläosassa seitsemän kellarikuoppaa, jotka liittyvät kartanon vaiheisiin. Kaksi kuopista ovat hieman muita ylempänä, kun muut ovat melko tasaisessa rivissä. Kuopissa ei ole nähtävissä kivirakenteita, mutta on mahdollista, että maapenkkojen alla on kiinteitä rakenteita. Suurin osa kuopista on kooltaan noin 3 x 4–5 metriä, mutta joukossa on myös pari pienempää säilytyskuoppaa. Rakenteiden reunoilla on nähtävissä muutamia paksuja lahoja kantoja ja yhden päällä kasvaa paksu kuusi. Kellarien ajoittaminen on hankalaa, mutta ainakin jo 1800-luvun lopulla on kartanon päärakennuksen sekä sen vieressä olevan ns. yläpytingin edustalla ollut jo kiviset kellarit, jotka ovat nykyisin muussa käytössä.

Järvenpää (Träskända) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tuusulanjärven koillispäässä, järven itärannalla ja Järvenpään rantapuiston eteläpuolella Tervanokka-nimisellä alueella. Paikalla sijainneella niemekkeellä on ollut Järvenpään kylä, johon on kuulunut jo 1500-luvulla kahdeksan taloa. Samuel Broteruksen laatimaan vuoden 1697 karttaan kyseiselle paikalle on merkitty viisi taloa, joista osa näyttäisi sijainneen nykyisen Tervanokantien itäpuolella olevalla puistoalueella, joka on ollut viimeistään 1800-luvun alkupuolelta lähtien autiona. Tällä alueella on todennäköisesti säilynyt vanhaan kylätonttiin liittyviä kerrostumia. Sen sijaan Tervanokantien länsipuoli on rakennettua, eikä ole luultavaa, että tällä alueella on säilynyt vanhoja rakenteita tai kulttuurikerroksia. Niistä ei ole myöskään havaintoja nykyisin autiona olevalta Valkamantien viereiseltä tontilta, jonne on tehty koekuoppia vuonna 2014.

Kattula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sipoontien eteläpuolella vastapäätä Juholan koulua ja urheilukenttää. Lähellä tietä sijaitsee pellon reunassa kallioinen kumpu, jonka päällä on vielä 1930-luvulla sijainnut asuinrakennus sekä piharakennuksia. Paikka on autioitunut viimeistään 1950-luvulla. Mäen päällä on kolme kellari- tai muuta kuoppaa, jotka on täytetty kivillä. Lisäksi kallion pohjoisosassa on muutamia kiviä, jotka ovat luultavasti päärakennuksen nurkkakiviä.
Talon tai torpan vaiheista ei ole säilynyt tietoa. Vuoden 1840 pitäjänkartassa kutakuinkin tälle kohdalle on merkitty peltojen keskelle viljelemätön alue, joka on mahdollisesti kyseinen tontti. On mahdollista, että kyseisellä alueella tai sen läheisyydessä on sijainnut jo tätä aiemmin talonpaikka. Vuoden 1697 karttaan on näille main merkitty Kattula-nimeen viittaavia peltoja. Kalliokumpareen ympäristön pellolla tehdyn pintapoiminnan yhteydessä ei vanhemmasta asutuksesta saatu kuitenkaan havaintoja, sillä maa-aines on hyvin sekoittunutta.

Tukikohta XXIV:este2 (Lassila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Puolustusaseman XXIV:7 pohjoispuolelta lähtee n. 100 metriä pitkä pohjois-etelä suuntainen piikkilankaesteen valli, joka kääntyy pohjoiskärjessään 90° ja päättyy kallion kylkeen, jonka huipulla on puolustusasema XXIV:6.
Piikkilankaeste on jatkunut koilliseen tukikohta XXIV:5:n pohjoispuolitse (tukikohta XXIV:este1) tukikohdan XXIII pohjoispuolelle (tukikohta XXIII:este2).

Tukikohta XXIV:este1 (Lassila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Puolustusaseman XXIV:5 luoteispuolella on ulkoilutien vieressä vähäisiä jälkiä piikkilankaesteen maavallista. Kohteesta noin 100 metrin päässä päiväkodin pohjoispuolella on 30 metrin mittainen piikkilankaesteen maavalli. Este on jatkunut puolustusaseman XXIII:5 pohjoispuolella tukikohta XXIII:este2:na.

Tukikohta XVII:este1 (Itä-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Puolustusaseman XVII:13 pohjoispuolella on ollut piikkilankaeste, joka on jatkunut nykyisen Tuusulanväylän itäpuolelle. Piikkilankaesteen suojavallit olivat säilyneet lähes kokonaan puolustusaseman edustalla 400 metrin matkalla. Puolustusaseman länsiosan edustalla oli piikkilankaesteen matalaan kaivantoon rakennettu ulkoilutie, mutta esteen suojavalli oli vielä näkyvissä tien pohjoisreunalla. Vuosien 2014-2015 ilmakuva-aineiston perusteella esteen kohdalle päälle on rakennettu uusia taloja. Vallia on saattanut säilyä aluerajauksen länsipäässä ja lännempänä.

Barösund Verkviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoon sisäsaaristossa Barösundin itäpuolella Verkvikenin eteläpuolella olevan merenlahden pohjukan itärannassa.
Rantaviivan tuntumassa mutapohjassa on puisen aluksen kuluneita osia, muun muassa noin 30 cm:n levyisiä kylkilautoja, kaaren osia ja pohjatukki. Alus on ollut limisaumainen suurehko vene. Löytö tehtiin toukokuussa 2017 veden ollessa poikkeuksellisen kirkasta ja matalalla. Museoviraston teki tarkastussukelluksen hylylle kesällä 2017. Teetettyjen radiohiiliajoitusten mukaan kyseessä on todennäköisesti 1400- tai 1500 -luvulla valmistetun aluksen jäänteet.
Kuninkaan kartaston mukaan Verkvikeniin oli vielä 1700-1800 -lukujen vaihteessa salmen kautta vesiyhteys (Kuninkaan kartasto Suomesta 1776-1805, s. 12, SKS 1989).

Tukikohta IV:este2 (Jakomäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Piikkilankaesteen suojavalli, joka sijaitsee Kaivantopuistossa, Lahdenväylän ja Porvoonväylän risteyksen
koillispuolella Kohteessa on säilynyt piikkilankaesteen koillinen-lounassuuntaista suojavallia noin 30 metriä. Valli on noin koillinen‐lounas‐suuntainen. Vallin kaakkoisreuna on
noin metrin korkuinen ja jyrkkä, luoteisreuna on loiva. Koko vallin leveys on noin 4–5 metriä ja se madaltuu kaakkoispäässä maantasalle. Vallin koillispää laajenee
noin 10 metriä leveäksi maakasaksi, todennäköisesti siihen on kasattu maa‐ainesta viereisen kevyenliikenteen väylän ojan kohdalta tms. Muilta osin este on tuhoutunut.

Tukikohta V:este2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Piikkilankaeste, joka sijaitsee Riskutien ja Linnanherrantien risteyksen kaakkoispuolella.
Esteestä on jäljellä 40 metriä pitkä, maasta kasattu suojavalli, jonka kummatkin päät ovat
jääneet teiden alle.

Tukikohta VI:este1 (Kontula) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan varustus. Piikkilankaeste, joka sijaitsee ulkoilutien ja Kultakummuntie 2–4 tonttialueiden välissä. Esteestä on jäljellä osa piikkilankaesteen kaakko - luode -suuntaista suojavallia. Valli on kahdessa osassa: 50 + 20 m. Vallin leveys on 4 m ja korkeus jyrkältä sivultaan (kontreskarppi) 1,5 m.

Tukikohta IX:este1 (Malmin lentokenttä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan puolustusasema. Piikkilankaesteen valli, joka sijaitsee Tattariharjuntien ja Hyttitien risteyksen länsipuolella. Esteestä on jäljellä 18 m osuus suojavallia, jonka korkeus on jyrkältä reunaltaan (kontreskarppi) 1 m. Vallin luoteispää ja eteläosa ovat tuhoutuneet. Vallin luoteispäässä on iso kivilohkare. Vuoden 2020 kartoituksessa havaittiin, että piikkilankaesteen vallin länsipuolella on myös valleja, jotka ovat ilmeisesti peräisin tasoitetulta varastointialueelta.

Kaikukallio (1000031061) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Kvartsisuonikalliossa. Pituus noin 2,5 metriä leveys noin 20 cm. Uran syvyys noin 10 cm. sijaitsee itä-länsisuuntaisen akllion itäreunassa. Piha-alueella aivan rakennuksen vieressä. Tullut esiin, kun sammalt aon poistettu kallion päältä.

Kalliomäki (1000031062) (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee laajan kallioalueen korkeimmalla kohdalla, paikassa, josta maasto lähtee viettämään länttä kohti. Röykkiö on noin 7 x 4 metrin laajuinen ja noin 60 cm korkea. Mahdollisesti sen eteläpuolella sijaitsee toinen matalampi ja pienempi ja sammaloitunut röykkiö.
Röykkiön itäpuolella on sähkölinja.

Syskoppi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pienikokoisen rakennuksen pohja. Ulkomitoiltaankin rakenne on vain noin 3,5 metriä. Rakennuksen sisällä on ollut tulisija.

Hemängsberget 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Espoon Mynttilässä, Gumbölenjoen pohjoisrannalla, golfkentän pohjoisreunaa noudattelevan Vanhan Myntintien varressa. Paikalla kasvaa tiheähköä sekametsää. Metsässä läheltä tien reunaa, noin 70 m etäisyydellä toisistaan, löytyi kaksi pitkänomaista ja yksi nelikulmainen kivirakenne. Läntinen röykkiöistä on matala, osin sammalen ja kasvillisuuden peittämä, kooltaan noin 4 x 2,5 m ja korkeudeltaan noin 30 cm. Idässä olevasta kahden kivirakenteen ryhmästä läntisempi on pohjois-eteläsuuntainen röykkiö, noin 4 x 1,5 m laaja ja 30–40 cm korkea. Toinen, osin hajonnut kivirakenne on edellisen itäpuolella ja sen reunoilla on kaksi tuoretta tuulenkaatoa. Kivirakenne on ollut ilmeisesti nelikulmainen, kooltaan noin 3 x 3 m ja korkeudeltaan 50 cm. Se ympärillä on joitain irtokiviä. Läheisissä tuulenkaadoissa ei havaittu mitään röykkiöiden funktiota tai ajoitusta valottavaa. Kaikki kivirakenteet on tehty suurehkoista, hieman teräväsärmäisistä kivistä.
Gumbölen ja Myntbölen historiallinen kylänraja on leikannut Vanhan Myntintien pohjois-eteläsuunnassa Hemängsbergetin länsireunan läheisyydessä ja kyseen voivat tulla rajamerkit. Kohteesta noin 670 m koilliseen sijaitsee aiemmin tunnettu röykkiökohde (Vanha Myntintie 9), jonka oletetaan liittyvän historiallisen ajan viljelyyn tai metallikauden hautauksiin. Paikalla on vielä 1900-luvun alussa ollut Söderkullan torppa ja kivirakenteet voivat liittyä senkin toimintaan. Muina lähikohteina 2017 inventoinnissa löytyi historiallisen ajan miiluhauta sekä esihistoriallinen, ilmeisesti nuorakeraaminen asuinpaikka.
Senaatin kartan ja Kuninkaan kartaston mukaan tällä paikalla on sijainnut torppa.

Hemängsberget 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Espoon Mynttilässä, Gumbölenjoen pohjoisrannalla, golfkentän pohjoisreunaa noudattelevan Vanhan Myntintien luoteisreunalla. Paikalla kasvaa tiheähköä sekametsää. Metsästä, läheltä Vanhan Myntintien pohjoisreunaa, pohjoiseen johtavan polku-uran länsipuolelta, löytyi 2017 inventoinnissa koekuopista kivikautisia asuinpaikkalöytöjä; kvartsia, palanutta luuta ja palanen ilmeisesti nuorakeramiikkaa. Paikalla on loiva, eteläkaakkoon laskeutuva terassi, jolla maalaji on hiekkaa. Paikalla ei havaittu mitään maanpinnalle erottuvia ilmiöitä, kuten asumuspainanteita. Koepistoja alueelle kaivettiin yhteensä noin 20 kpl. Myös Hemängsbergetin lounais- ja eteläreunalle kaivettiin yhteensä noin 20 koepistoa, mutta sieltä ei saatu arkeologisesti mielenkiintoisia havaintoja. Kohteen läheisyydessä sijaitsee historiallisen ajan miiluhauta ja kivirakenteita.

Hevoshaanpelto 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lohjan Karnaisissa, noin 60 metriä Turun moottoritien koillispuolella Hevoshaanmäen lounaiskulmassa. Pari metriä pellolta kohoaa jyrkkä kallio, jonka alaosassa on uunin jäännökset. Kyseessä on todennäköisesti kalkinpolttoon tarkoitettu uuni. Uunin kohta on sammaloitunut ja siinä kasvaa muutamia puita. Uunin takaseinänä on toiminut kallio, molemmin puolin on puolisen metriä korkeat vallit, jotka erkanevat kalliosta noin 4-5 metrin matkan ja joiden päässä vaikuttaisi olevan oviaukko. Vallien päältä mitattuna rakenteen leveys on noin 6 metriä. Uunin kohdalla näkyy palanutta kiveä ja myös sinttaantunutta kiveä melko paljon, myös kallio vaikuttaa lohkeilleen kuumuuden voimasta. Palaneita kiviä löytyy myös pellon laidasta. Karnaisten alueella on ollut kalkinpoltto ja tiilenvalmistusta historiallisena aikana, joka puoltaa kohteen tulkintaa kalkkiuuniksi. Vuonna 2003 tutkittiin Karnaisten Setolassa kalkkiuunin jäänteitä (Petro Pesonen 2003), jotka ajoittuvat todennäköisesti keskiaikaan.
Tarkkuusmittaus 2023:
Vallien mukaan mitattu uunin laajuus on 8 x 6 metriä. Uunista purettua kiveä on levinnyt laajemmallekin.

Lempoonlammit (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lohjan Vaanilassa, Turunväylästä noin 680 m pohjoiseen, Lempoonlampien ja Lempoonsuon laajan kosteikkoalueen itäreunalla olevalla metsäisellä harjanteella. Harjanteen koillisreunalla on itään, kohti Lehmijoen peltoaukeaa laskeutuva rinne, jonka reunalle on rakennettu kivistä säännöllinen latomus. Sammalpeitteinen latomus on nelikulmainen ja kuperapintainen, halkaisijaltaan noin 1,5 m ja korkeudeltaan noin 60 cm. Sen reunalla olevat kivet on huolellisesti ladottu muodostelmaksi ja sen keskellä on pystyssä korkeampi kivi. Latomuksen ympärillä kasvaa harvahkoa kuusimetsää. Historiallisen ajan karttojen perusteella paikalla on kulkenut vanha Lehmijärven ja Laakspohjan (Laxpojo) kartanon rajalinja.
Paikkaa ei tarkastettu vuoden 2019 inventoinnissa.

Nälköönsuo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lohjan Kolkylässä, Turunväylästä noin 80 m etelään, Nälköönjärven ja Nälköönsuon laajan kosteikkoalueen keskelle kohti lounasta työntyvällä metsäisellä niemekkeellä. Niemekkeen lounaispäässä on muutamia kallioisia kohoumia, joista yhdellä on rakennettu kivistä säännöllinen latomus. Sammalpeitteinen latomus on pyöreähkö ja kuperapintainen, halkaisijaltaan noin 2,5 m ja korkeudeltaan noin 80 cm, ja sen ympärillä kasvaa heinikkoa ja harvahkoa puustoa. Latomuksen koillispuolella avautuu laaja mäntytaimikko. Historiallisen ajan karttojen perusteella latomuksen kohdalla ei ole kulkenut vanhoja kylän- tai tilanrajoja, mutta muodoltaan ja sijainniltaan se muistuttaa historiallisen ajan rajalatomuksia.

Orslandet Oxnäs (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallion laella on ihmisen toimintaan viittaavaa kasvillisuutta ja erikokoisia kiviröykkiöitä. Osa raivausröykkiöitä, osa mahdollisia rakennuksen paikkoja ja osa luonnonmuodostelmia. Kohde ajoittuu mahdollisesti historialliselle ajalle. Sitä ei kuitenkaan ole merkitty millekään kartalle tai mainita historiallisissa lähteissä.

Länsilahden itäranta (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lauttasaaren linnoitteita esittävään vuoden 1885 inventointikarttaan kohdalle on merkitty Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) jalkaväen rintavarustus Rv19. Kohde sijaitsee puistomaisella ranta-alueella. Matala, suuista kivistä ja maasta koottu kaareva valli, korkeus noin 0,5 metriä, pituus 6-8 metriä. Vallin takana erottuu matala kaivanto. Valli on mahdollisesti vaurioitunut päästään taustalla kulkevan ulkoilutien rakentamisen yhteydessä.
Tämän vallin pohjoispuolelle Länsilahden itärannalla on sijainnut 300 metrin etäisyydellä kolme muuta Itämaisen sodan aikaista jalkaväen rintasuojaa Rv 20-22, jotka ovat tuhoutuneet.

Skogby Kuopat 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Neljän nelisivuisen kuopan ryhmä, joka on mahdollisesti osa Krimin sodan aikaista sotilasleiriä.
Kohde on paikannettu alun perin vuoden 2017 inventoinnissa, jossa kohde tulkittiin ajoitukseltaan moderniksi. Paikalta myöhemmin löytyneiden Krimin sodan aikaiset napit liittävät kohteen kuitenkin huomattavasti varhaisempaan vaiheeseen.
Kuopat ovat aivan vierekkäin ja ne ovat matalia, 0,5-0,8 m.
a) N 6648965 E 292637, nelisiv, matala valli, 6 x 3 m

Lammasjärvi (Taide)
Kivikautinen; Kalliomaalaus pystysuorassa suoraan järveen rajautuvassa kalliossa, joka sijaitsee Lammsjärven pohjoisosassa. Maalaus on tehty hieman sisäänpäin kaareutuvaan kallion pintaan. Kuvakentässä voi erottaa kymmenkunta yksittäistä osaa, mutta ainoastaan ylinnä oleva erottuu selvästi hirvieläimeksi. Siitä seuraava alaspäin on ilmeisesti myös hirvi. Yksi värialueista on heikosti erotettavissa käden tai tassun kuvaksi. Maalauksia on noin 120 cm korkuisella ja vajaan metrin levyisellä alueella. Hirvet ovat ns. täytettyjä eli eivät ole ääriviivapiirroksia.

Sandön 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon sisäsaaristossa Pellingin kaakkoispuolella Sandön -saaren pohjoisrannan tuntumassa.
Puurunkoisen aluksen hylyn osa, jonka pituus on karkeasti arvioituna noin 10 metriä. Kyseessä on ehkä laivan kyljen osa. Hylky lepää pohjassa rannan suuntaisesti 2 - 5 metrin syvyydessä. Osan päällä on irtonaisia lankkuja ja polvia. Irtonaisia osia on myös hylyn ympärillä suppealla alueella. Hylyssä on havaittu osia, joissa on hiiltymisen merkkejä.
Hylyt.net -tietokannassa kerrotaan Sandön -saaren lähellä olevasta Rhea -nimisen aluksen hylystä. Ei ole tietoa mihin tämä perustuu ja liittyykö tieto Sandön 1 (nro 1028) vai Sandön 2 -hylkyyn.

Lukubergs rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapyykin Lukubergs rå erottaa säännöllisenä latomuksena kallion päällä jossa se on yli 300 vuotta ollut kolmen kylän: Mankkaan, Kockbyn ja Gräsabyn rajapisteenä. Rajamerkki esiintyy Kockby kartassa vuodelta 1694 (Broterus) nimellä Luku Back Råån ja Gräsabyn kartassa vuodelta 1773 (Hagström) nimellä Lukubergs rå nro 1. Tämä sijaitsee samassa paikassa tänäkin päivänä, rajapyykkinä nro 1.

Tervik Snickars & Backas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tervikin asema yhtenä Pernajan pitäjän neljänneskunnan nimikkokylänä sekä sen suomenkielinen nimi saattavat viitata sen kuuluvan alueen vanhimpiin kyliin. Tervejoche eli Tervajoki ilmestyy lähteisiin vuonna 1421, kun paikalla pidettiin käräjät. Tervikin kylässä oli vuonna 1543 kuusi talonpoikaa, jotka maksoivat yhteensä kuusi veromarkkaa. Vuonna 1547 kylään laskettiin Tervikin neljänneskuntaan kuudelle tilalle viisi veromarkkaa ja Idlaxin neljänneskuntaan kahdelle tilalle veromarkka.
Tervikin vanhin kartta on vuodelta 1694. Kylän keskustontille on merkitty kahdeksan taloa. Erillään siitä ovat kartano, torppa ja Sunden-niminen talo. Kartalta puuttuu kaksi tuon aikaista torppaa tai tilaa. Timothy Winterin vuonna 1767 laatimalla Tervikin isojakokartalla on kantatilojen lisäksi 17 torppaa (Bäckas, Samels, Krogars, Storjontas, Lilljontas, Förars, Nybondas, Krabbas, Lerbäckas, Skarask, Backas, Snickars, Skomars, Ollas, Wäfwars, Smeds, Malmas).
Vuoden 1767 isojakokartalle merkityn Snickarsin torpan paikka on nykyään autiona. Alueella on useita rakennuksen pohjia. Torpan viereisessä koskipaikassa on myllyn ja sillan jäännöksiä. Vastarannalla on Backasin torppa ja historiallinen tie, joka näkyy penkereenä ja solatienä. Isojakokartalle ei ole merkitty myllyä, mutta sen olemassa olosta kertoo pellon nimi Qvarn åker. Vuoden 1694 kartan selostuksen mukaan kylässä ei ole myllyä. Myllyä ja torppaa ei ole merkitty 1800-luvun puolivälin pitäjän karttaan. Vuoden 1873 mittauksiin perustuvalla senaatinkartalla on torppa, mutta ei myllyä.

Tervik Sivalds (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut tilanpaikka. Paikalla on ainakin yksi selvä rakennuksen pohja ja kellarin jäännös.

Klippskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen itäsaaristossa Porkkalanniemen itäpuolella olevien Ängeslandet - ja Tavasten -saarien itäpuolella, Klippskärin länsipuolella.
Paikalla on puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä. Hylyn voi olettaa yli sata vuotta sitten uponneeksi. Hylyn rungon ylärakenteet ovat hajonneet ja hylyn sisällä ja ympärillä on paljon irrallisia rakenneosia, mutta rungon muoto on kuitenkin hahmotettavissa. Alus on ollut pyöreäkeulainen. Noin 4,5 metriä korkea keularanka on pystyssä ja peräranka on kaatunut pohjalle. Kylkikaarien alaosat ovat paikoillaan kuten myös kylkien alimmat laitalautakerrokset. Puinen ankkuripelin tukki on hylyn sisällä. Mastoja ei ole havaittavissa, ei myöskään ankkureita.
www.hylyt.netin mukaan hylyn on paikantanut viistokaikuluotaamalla Sami Sallinen.

Piiparkallio (1000031607) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Piiparkallion asuinpaikka sijaitsee aivan Loviisan ja Kouvolan rajalla, Piiparkallion länsipuolella olevalla muinaisrantatörmällä, peltoauken yläpuolella. Paikalla on varsin selvä 12 x 10 metrin laajuinen asumuspainanne, jonka keskellä näkyy pieni metsänäestyslaikku ja siinä hiekkamaata. Muuten maasto on ehjää mäntykangasta. Aivan ison asumuspainanteen vieressä on halkaisijaltaan kaksi metriä oleva kuoppa, joka liittynee asuinpaikkaan ja mahdollisesti itse asumuspainanteeseen. Painanteesta länteen, polun varrella on luontaiselta vaikuttava painauma, mutta siihenkin on syytä suhtautua positiivisella varauksella.

Sandforsmalmen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee lähellä Loviisan ja Lapinjärven rajaa, Taasianjoen eli Tesjoen Pitkäkosken itäpuolella olevalla harjulla, harjua pitkin kulkevan tien molemmin puolin. Paikalla on havaittu 11 asumuspainannetta. Alue on pääasiassa mäntytaimikkoa ja maaperä on hiekkaa. Harjun reunoilla ja päällä on jonkin verran kiviä.

Silvola 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanlaaksossa, Vantaanjoen itärannalla, joen ja Silvolan tekojärven välissä, lounaaseen suuntautuvalla peltorinteellä/peltoterassilla. Löydöt on kerätty pääasiassa selvästi pellolla erottuvalta tasalakiselta tasanteelta, mutta myös taustan peltorinteeltä noin 200 x 100 m kokoiselta alueelta. Pellon koillispuolella oleva mäki on hiekkamäki, siellä on mm. paljon ketunkoloja. Muinaisjäännöksen rajaus onkin ulotettava metsään asti, koska todennäköisesti siellä on lisää säilynyttä muinaisjäännöstä. Vain osa kvartseista kerättiin talteen.

Silvola 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen itärannalla, joen ja Silvolan tekojärven välissä, Silvolan talon etelä- ja lounaispuolella olevalla jyrkähköllä peltorinteellä. Pellossa havaittiin kvartseja kahdessa kohdassa: 1) Silvolan talon kaakkoispuolella ylös mäelle nousevalla peltolohkolla noin 50 x 25 m kokoisella alueella ja 2) Silvolan talosta 70 m länsilounaaseen olevalla peltorinteellä noin 25 x 20 m kokoisella alueella. Suurella todennäköisyydellä kivikautista asuinpaikkaa on myös välissä olevalla metsärinteellä.

Vantaanlaakso 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanlaaksossa, Ylästöntien eteläpuolella olevalla peltoalueella, maatalousmuseosta 225 metriä kaakkoon. Paikalta on löytynyt asuinpaikan merkkinä joitakin kvartsi-iskoksia kynnetyltä hiekkaiselta peltorinteeltä. Asuinpaikan eteläpuolella on uutta omakotiasutusta.

Vantaanlaakso 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanlaaksossa, Ylästöntien pohjoispuolella ja Vantaanjoen länsi-/eteläpuolella vanhan Martinkylän kylätontin kumpareen kaakkoispäässä peltoalueella. Pelto on hiekkamaata ja ylhäällä kylätontin reunalla maa on mustaa ja nokista. Löytöjä oli pellolla noin 130 x 50 m kokoisella alueella.

Vantaanlaakso 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanlaaksossa, Vantaankosken eteläpuolella peltoalueella. Muutamia kvartseja on löytynyt hieman hajallaan 70 x 25 metrin kokoiselta alueelta, pellon pohjoisreunan tuntumasta noin 120 metriä joesta etelään sekä lisäksi yksittäinen kvartsi-iskos muista löydöistä 120 m etelään (alakohde). Peltomaa on hiekka-/hiesumultaa.

Tolkinkylä kiviaita (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita sijaitsee metsäalueella Tolkinkylän ja Ylästön rekisterikylien rajalla, Itäpellontien pohjoispuolella olevassa pienessä metsikössä. Metsikön lounaispuolella on Vantaanjokeen laskeva pieni puro, jonka varrella on sijainnut Ylästön kylän mylly. Kylien raja ei ole ollut purossa, vaan juuri tällä metsäalueella. Rajan molemmin puolin on ollut kylien peltopalstoja v. 1699 kartalla (Samuel Broterus). Mahdollisesti kyseinen kiviaita on erottanut kylien palstoja toisistaan.

Kallbådan koillispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Porkkalanselällä noin 900 m Kallbådanin luodosta koilliseen. Paikalla on pahoin hajonneen puisen purjealuksen hylky noin 20 metrin syvyydessä. Hylystä on säilynyt keula sekä osa kylkiä, perä sen sijaan puuttuu. Laivan lastina on ollut nahkarullia, mahdollisesti Venäjältä tuotua juhtinahkaa. Vuonna 1770 Mäkiluodon eteläpuolelle Kallbådanin luokse kerrotaan haaksirikkoutuneen hollantilaisen, Pietarista Amsterdamiin matkalla olleen fregatin.
Muutama sata metriä etelämpänä, Kallbådanin matalikolla sijaitsee puuhylyn osia laajalla alueella. Nekin saattavat liittyä Kallbådanin koillispuolelle haaksirikkoutuneeseen alukseen.

Pikku Kullaanjärvi (Taide)
Kivikautinen; Pikku Kullaanjärven keskiosan koillisrannalla kohoaa pystysuora kallio pari – kolme metriä leveän, matalan, pääasiassa pajua, leppää ja haapaa kasvavan rantakaistaleen takana. Kallioseinämä osoittaa lounaaseen. Kalliopinnassa on useita punaisia kohtia, jotka lienevät pääosin luontaista väriä. Kallion keskivaiheella seinämä kallistuu eteenpäin.
Maan pinnasta noin 2,7 - 3,1 metrin korkeudella on heikoksi kuluneita punaisia jälkiä noin 40 x 40 cm:n alalla. Kohdalla on 10 - 20 cm järven pintaa ylempänä oleva maasärkkä. Jäljet ovat varsin heikkoja, mutta melko terävärajaisia.
Muutama metri tämän maalauskohdalta vasemmalle (luoteispuolelle) kohoaa noin kahden metrin korkuinen maaterassi, jolla kasvaa täysikasvuisia kuusia ja muuta puustoa. Tällä alueella on edellisistä jäljistä noin kymmenen metriä vasemmalle (luoteiseen) toinen, todennäköinen, joskin varmistamaton kalliomaalausalue. Maanpinnasta 165 – 230 cm korkeudella, noin 65 cm korkealla ja 20 cm levyisellä alueella on selvää punaväriä, joka ei vaikuta olevan kallion luontaista väriä.

Kytäjän kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kytäjärven kylä muodostui 1500-luvulla kolmesta taloryhmästä. 1530-luvulta lähtien se oli Tott-suvun omistuksessa oleva rälssitila. Kytäjän kartanon perusti sotamarsalkka Åke Henrikinpoika Tott vuonna 1634. Nykyinen päärakennus on vuodelta 1882.
Päärakennus on vanhan kartta-aineiston perusteella sijainnut aina samalla tienoolla kuin nykyinen päärakennus. Paikalle tehdyssä koekuopituksessa saatiin viitteitä siitä, että kartanon eteläpuolella, jossa maa viettää loivasti Kytäjärveä kohti, on vielä säilyneenä kiinteän muinaisjäännökseen kuuluvia kerrostumia. Mikäli alueelle suunnitellaan muuttuvaa maankäyttöä, tulee alueella vielä tehdä tarkemmat tutkimukset.
Vuoden 2018 tarkkuusinventoinnin perusteella muinaisjäännöstä on säilynyt alueella pirstaleisena mutta sen sijainti ja laajuus voitiin tarkentaa koillis-itäreunaa lukuun ottamatta. Kohteen ajoitus tarkentui historialliseksi, joskin esiin tullut liesi voi olla rakenteeltaan myös esihistoriallinen.

Kalkutu NW (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalkutujärven luoteispuolella, laajan mäen kaakkoisrinteessä olevalla tasanteella, on rakennuksen pohja, jossa näkyy kiukaan raunio. Kivijalan koko on n. 4 x 6 m ja kiuas on sen keskellä pohjoislaidalla. Rakennuksen perusta on sammaloitunut. Lähialueen metsä on harvempaa, mutta mitään muita merkkejä tai modernimpaa jätettä ei paikalla ole, ei myöskään puutarhakasvillisuutta.
Isojakokartassa v. 1832 on rakennuksenjäänteen länsipuolelle, 32 m etäisyydelle merkitty nimetön ja numeroton talo ja sen ympärille pieni peltolohko. Isojakokartan paikannustarkkuus nykykartoille on hyvä, mutta siihen piirretty rakennus on saatettu merkitä hieman liian kauas länteen. Rakennuksen länsipuolella oleva raja on edelleen olemassa ja sen mukaan kartan rakennus olisi havaitusta perustasta lännempänä. Myöhemmissä kartoissa ei alueella ole mitään nähtävissä (pitäjänkartta 1840-luvulta, senaatinkartta 1871, 1945 topografikartta ja peruskartta 1961). Talo on ilmeisesti autioitunut jo ennen 1800-luvun puoliväliä. Jäänteiden säilyneisyysaste voisi viitata samaan ajoitukseen

Hjerpbacka torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nykyiselle kartalle paikalle on merkitty Erkulla -niminen talo. 1700-luvun lopun ns. kuninkaankartalla paikalla on torppa, samoin 1832 isojakokartalla. V. 1871 senaatinkartalla paikka on nimetty Hjerpbackaksi. Vuonna 1919 torppa on erotettu Erkullan taloksi.
Paikalla on nykyisin asumaton ja rapistuva vanha talo ja pihapiiri. Päärakennuksen länsipuolella pihamaa vaikuttaa koskemattomalta. Siellä voisi olla jäljellä ehjiä kerrostumia vanhemmasta asutuksesta. Tie on alun perin mennyt tonttimaan keskeltä (v. 1832 kartalla) ja vanha tie on pihan läpi kulkevana tienä jäljellä. Nykyiset rakennukset ovat tämän vanhan tien länsireunamilla.

Laitamaa (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kalliolaen itäpuolella on loivasti itään laskeva tasanne, jossa on n. 30 x 30 m laajuinen pirunpelto (kivikko) Kivikko on osin paljaana osin ohuen sammaleen peitossa. Kivikosssa on kolme ihmisen tekemää kuoppaa, jonka kaltaisia Pohjanmaalla ja Lapissa kutsutaan rakkakuopiksi.
Itäisin kuoppa on n. 40 cm syvä ja jyrkkäseinäinen, kooltaan n. 80 x 70 cm. Luoteisosassa on kallioseinämän kupeessa matala kuoppa, jonka ympärille on tehty kivistä matala valli. Kuoppa on kooltaan n. 1,5 x 70 cm. Eteläisin kuoppa on soikeahko ja matala, kivistä sen ympärille on kasattu matala valli. Se on kooltaan n. 1 x 1 m. Kaikki kuopat ovat noin alle 10 m etäisyydellä toisistaan.
Kuoppien ajoitus ja funktio ovat tuntemattomat. Samantapaisia kuoppia on useissa Uudenmaan rannikon pirunpelloissa, lähin vastaava tästä sijaitsee n. 1,4 km pohjoiseen (mjrek 1000005358).

Själbådan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen saaristossa Porkkalanniemen itäpuolella Mickelskärsfjärdenillä Själbådan -luodon pohjois- ja luoteispuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on hajonnut useaan osaan. Laajahkolla alueella on kaksi isompaa hylyn osaa, jotka on arvioitu pohjan ja keulan osaksi. Lisäksi löytöalueella on noin 9 metriä pitkä puinen peräsin ja runsaasti erilaisia pienempiä rakenneosia rinteessä. Alus vaikuttaa olleen iso purjelaiva. Rakenneosat ovat järeitä ja keulaosan klyyssinreijät ovat suuret. Keulaosa on kovalla sorapohjalla ja muut osat ovat hiekkapohjalla, jonka päällä on ohut kerros pöllyävää mutaa. Keulasta etelään päin on runsaasti kalkkikiveä, joka saattaa olla aluksen lastia.
Hylky on löytynyt 2015 tienoilla. Hylyn osia on kuvattu ja niistä on tehty 3D-malleja.

Galgbacken (Hirttomäki) (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Suuren rantatien varrella Morbyn ja Fannsbyn kylien rajalla sijaitsee Espoon pitäjän virallinen mestauspaikka. Paikan todistaa oikeudenkäyntiin liittyvä rajakäynnin pöytäkirja, johon on liitetty karttaskissi, joka osoittaa, että mäellä on toimeenpantu kuolemantuomioita molemmin puolin kylän rajaa. Mäelle on piirretty hirttopuu, jossa roikkuu ihmishahmo, ja siihen liitettynä teksti "Här hänger tjufven på sin spik, en Cherubin alldeles lik.".
Morbyn kylän puolelle rajaa, vanhan mestauspaikan päällä, on nyttemmin Sirukujan asuinalue. Fannsbyn puoleinen osa hirttomäkeä on edelleen rakentamaton, ja hyvä esimerkki entisaikojen mestauspaikkojen sijainnista lähellä pitäjän rajaa, yleisen maantien varrella hyvin näkyvällä paikalla.

Gransbacken (Gransinmäki) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Gransbackenilla yhdistyy monien vuosisatojen ihmistoiminnan jäljet. Mäellä on sijainnut Kilon kartanon tuulimylly, josta nimi Kvarnberget. 1832 mäelle rakennettiin edelleen pystyssä oleva Gransin kievarirakennus, 1911 Thorstorpin seurantalo. 1915 lisättiin Helsingin maalinnoituksen tukikohta XXIX suunnitelmiin, ja Gransinmäelle rakennettiin puolustusvarustuksia. Mäellä on myös kivijalkoja ja uuninpohjia, jotka liittynevät paikalla sijainneeseen sotilastorppaan.
Aktiivisen malminetsintäkauden aikana 1700-luvulla louhittiin kokeeksi rautamalmia myös Gransbackenilla, josta näkyy jälkiä malminottokuoppina, ja malmisuoni (magnetiitti) näkyy erityisen hyvin Gransinmäenpolun mutkassa. Malmia on louhittu käyttäen "tillmakning"-metodia, eli tulilouhintaa.

Suuri Rantatie, Brudbrinkenin haara (Kulkuväylät)
Historiallinen; Suuren Rantatien vuonna 1780 käytöstä pois jäänyt linjaus, joka kulkee jyrkän Brudbrinkenin kautta mäen itäpuolella olevan suon laidalle ja siitä pohjoiseen yhtyen lähellä Myrasta nykyiseen Suuren Rantatien perilliseen. Tiestä on jäljellä useita solautuneita uria Brudbrinkenin mäessä sekä tasainen tieura pengerryksineen suon länsilaidalla.

Köpbacka (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vanha Valkontien länsipuolella rinteen yläosassa, vanhan sorakuopan itäpuolella. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta. Juoksuhauta on noin 25–30 metriä pitkä, noin metrin leveä mutkitteleva kaivanto, jossa on pari tulipesäkettä. Juoksuhauta on ollut pidempi mutta tuhoutunut soranotossa. Todennäköisesti se on kaivettu tarkoituksena vartioida ja puolustaa satamaan kulkevaa tietä. On vaikea sanoa, onko juoksuhauta ensimmäisen vai toisen maailmansodan aikainen.

Vårdö (1000032379) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vårdön saaren itäosassa on neljä tilapäiseen yöpymiseen rakennettua asumusta, ns. tomtningia. Niistä kolme on tehty ison kiven viereen ja yksi rantakallion taakse. Kivi on toiminut asumuksen yhtenä seinänä ja muut seinät muodostuvat matalasta kivivallista. Näihin tukien on rakennelman päälle voitu virittää katos, mahdollisesti nahoista tai muusta materiaalista. Sisällä tai tomtningin vieressä on voitu pitää tulisijaa. Tomtningit ovat kooltaan noin 1x2 metriä, ne ovat peräkkäin noin 60 metrin matkalla. Alue on kuivahkoa kangasmetsää.

Knappelbackarna 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Fantsnäsin pohjoispuolella olevalla mäntykankaalla. Aivan nykyisen kuntopolun vieressä on hiilimiilu, jonka halkaisija on noin 15 metriä. Miilua kiertää kuopparivi, josta on lapioitu miilulle katteita. Miilu erottuu matalana kumpareena maastossa. Miilusta noin 50-70 metriä länteen oli myllätyllä hakkuuaukealla myös runsaasti hiiltä, mutta selkeää rakennetta ei voinut havaita. Luultavasti kohdalla on myös sijainnut miilu. Ylempän rinteessä maaperä muuttuu lohkareiseksi moreeniksi, joten hiilimiiluja on voitu kaivaa rinteen alaosaan, jossa maaperä on hiekkaa tai vähäkivistä hiekkamoreenia.

Knappelbackarna 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee mäntykankaalla Fantsnäsin pohjoispuolella, Knappelbackarna nimisellä alueella. Alue on pääosin lohkareista moreenia, mutta paikoin siinä on hiekkaisia harjanteita. Yhden tällaisen harjanteen pohjoisrinteeseen on tehty pienehkö tervahauta. Tervahaudan leveys on noin 4-5 metriä, syvyys noin 1,5 metriä. Haudasta johtaa juoksutusränni alarinteeseen, rännikaivanto on noin 2 metriä pitkä.

Kråkholmen (1000032383) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kråkholmenin saaren pohjoisosassa. Rannan lähellä on laiturimainen kiveys, inventointihetkellä vuonna 2018 se oli kokonaan kuivalla maalla noin 5 metriä rannasta. Kiveys on noin 2 metriä leveä ja metrin korkea rannan puoleisesta päästä. Kiveys on ladottu parista kerroksesta isoja kiviä, välissä pienempiä. Se ulottuu noin 10 metriä ylärinteeseen madaltuvana ja lopulta rinteeseen sulautuvana. Kiveys on sammaleen peittämä. Ylempänä kalliolla on louhittuja kiviä sekä kallion päällä, että sitä ympäröivässä metsässä. Osassa kiviä näkyy poran jälkiä. Kyseessä on historiallisen ajan pieni louhos, jossa on lohkottu lähinnä maan pinnalla olevia siirtolohkareita.
Edellä mainittu kiveys voisi olla laiturin tai lastauslaiturin kiveys. Laituriksi, se on kuitenkin melko kaukana rannasta ja sen alaosa on noin puoli metriä nykyisen veden pinnan yläpuolella. Mikäli ajatellaan, että se olisi ollut veden äärellä niin, että siltä käsin olisi kyetty lastaamaan louhittuja kiviä, sen täytyisi olla useita satoja vuosia vanha. Maankohoamisen nopeus alueella on vain noin 2-3 mm vuodessa, joten sadassa vuodessa maa kohoaa noin 20–30 cm. Poranjäljet viittaavat kuitenkin siihen, että louhintaa on tehty todennäköisesti 1800-luvulla tai 1900-luvun alkupuolella

Bredvik, Bruksstranden (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Albergan omistaja Carl Tersmeden perusti tiilitehtaan kartanon maille lähelle Suurhuopalahden yhteislaituria 1750-luvulla tuottaakseen tiiliä Viaporin rakennustyömaalle. Erik Adolf Schenbom sai privilegion perustaa saviastia- ja fajanssitehtaan Albergan tiilitehtaan yhteydessä vuonna 1798. Majuri Fredrik August von Zansen käynnisti fajanssitehtaan toiminnan uudelleen 13.5.1812 uusitun privilegion myötä. Näin ollen Alberga on Suomen toiseksi vanhin fajanssitehdas.
Tiilitehdas on merkitty kuninkaan kartastoon ja merikartastoon 1700-luvun lopulla, ja pitäjänkartassa vuodelta 1840, sekä Helsingin kartoissa 1838 ja 1859. Tarkin sijainti näkyy Carl Hagbomin laatimassa kartassa Suurhuopalahden kylän metsistä vuodelta 1775.
Espoon kaupunginmuseo teki paikalla arkeologisia tutkimuksia vuonna 1987.
Paikalla on nykyään näkyvissä rakennuksen kivijalka ja uunin pohja kohdassa, joka vastaa vuoden 1775 kartan merkintä. Lisäksi paikalla on edelleen näkyvissä savenottokuoppia ja tiilijätekasoja. 1700-luvun lastauslaituri on edelleen näkyvissä, vaikka se on myöhemmin korotettu ja parannettu eri tavoin. Tiilitehtaan jäänteitä uhkaavat ulkoilupolkujen rakentaminen ja venesataman toiminnan laajentuminen.

Nätikärr (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki, joka on aikoinaan ollut Karubyn ja Rådbäckin kylien rajalla. Merkki on noin 1 -1,5 metriä halkaisijaltaan ja se on kahden-kolmen kivikerran korkuinen. Tasaisen kiviröykkiön keskellä on kolme pystykiveä. Kallioon on hakattu teksti: 14/5 1778 Hassel. Viitannee Isojakoon ja maanmittari H.I. Hasseliin.

Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee peltoalueella Seutulan kappelista 250 m kaakkoon ja Konigstedtin koulusta 300 m etelään. Vantaanjoen rantaan on matkaa 40-70 metriä. Pellon maaperä on hiekkaa/hiesua. Tarkastushetkellä alueen itäpuoli oli kynnetty ja länsipuoli oli kesannolla. Molemmilla alueilla oli hyvät havainto-olosuhteet. Asuinpaikka on törmän päällä. Asuinpaikan pohjoispuolen metsäsaarekkeessa on iso, vanha hiekkakuoppa.

Saaristo (1000032474) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Seutulassa, Riipiläntien ja Suosaarentien välisellä alueella, Saariston talosta 320 m kaakkoon, peltoalueella moreenikumpareen kynnetyllä koillisreunalla. Maaperä on pellolla hiekkaa/soraa. Asuinpaikka on varsin runsaslöytöinen ja ajoittunee löytökorkeutensa perusteella mesoliittiseksi.

Koivumäki (1000032476) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin Vantaan inventoinnissa 11.4.2018. Asuinpaikka sijaitsee selvästi erottuvalla peltokumpareella Koivumäen tilasta noin 100 metriä lounaaseen, muinaisella niemen eteläreunalla. Asuinpaikkalöytöjä on saatu hiekkaiselta/hietaiselta kynnetyltä pellolta noin 31-36 m mpy korkeustasolta. Jyrkähkön peltorinteen alaosa indikoinee asuinpaikan aikaista veden pintaa noin 30 m mpy korkeudella. Asuinpaikkalöytöjä on noin 75 x 35 metrin laajuiselta alueelta.

Idrottsvägen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Jussila 2016:
Kalliomäkien välisessä laaksossa kallioiden etelä- ja pohjoispuolella on n. 70 x 60 m laajuinen tasanne, jossa maaperä on lajittunutta hiekkaa ja lähes
kivetöntä. Tasanteen länsipuolella on jyrkempi törmä länteen, jossa suolaakso. Idässä maasto laskee loivasti. Tasanteen eteläreunalla kulkee tie. Sen pohjoisreunalla, tasanteen länsitörmällä on moderni pyöreä maarakenne (halk n. 7 m) - kuoppa. Tasanteella on traktoriuria jossa havaitsin muutaman selvän kvartsiiskoksen ja fragmentin palanutta luuta. Tasanne on sijainniltaan ja, maaperältään ja topografialtaan tyypillinen paikka kivikautiselle asuinpaikalle. Koska paikka ei kuulunut varsinaiseen tutkimusalueeseen ja paikalla ollessani satoi rankasti, en jäänyt tutkimaan paikkaa tarkemmin.
Paikka sijaitsee Inkoon kirkosta 1,2 km koilliseen, Koulun urheilukentän länsipuolella olevien omakotitalojen länsipuolella, Idrottsvägenin pään pohjoispuolella olevalla hiekkamaaperäisellä tasanteella.
Koskinen 2023:
Asuinpaikan maasto on hiekkapohjaista mäntykangasta, normaa-
leine podsolimaannoksineen, joka viettää melko loivana länteen, eli suolaaksoon
päin. Suolaakson jyrkkä reuna alkaa alueen läpi pohjoiseen kulkevan polun tasalta.
Polun korkeus on noin 27 m mpy. Muinaisen Itämeren ranta on ollut sen kohdilla
noin 3850–3650 eKr. Asuinpaikka on hyvin säilynyt, vaikka sen pohjoisosan läpi kulkeekin noin lounas-koillinen suuntainen oja ja paikoin on koneuria.
Muinaisjäännöskerros alkoi noin 15–40 kivennäismaan pinnasta laskien, eli melko
syvältä. Pääosin muinaisjäännöskerros todettiin puhtaassa hiekkamaassa olleina,
melko harvoina, kvartsi-iskoksina. Heikkoa nokimaata oli kahdessa ja vahvaa noki-
maata yhdessä koekuopassa, jossa oli myös todennäköisen liesikiveyksen reuna.
Nokimaat ja liesikiveys sijaitsevat tarkkuusinventoinnin tuloksena rajatun muinais-
jäännöksen pohjoispäässä, alueen halki noin lounas-koillinen-suunnassa kulkevan
ojan pohjoispuolella. Kolmessa koekuopassa nokimaata kaivettiin pois, ennen kuin
se varmistui osaksi muinaisjäännöstä, kulttuurikerroksen paksuus oli niillä kohdin
ainakin 15–25 cm. Siitä ei ole tietoa, kuinka paljon syvemmälle kulttuurikerros koh-
dalla jatkuu.
Kvartsi-iskokset olivat pääasiassa pieniä ja monet niistä vaikuttivat tasoiskennän
tuloksilta. Myös kaksi isoa ja hyvin huonolaatuista iskosta löytyi, minkä perusteella
voidaan vaikuttaa, että todennäköisesti asuinpaikalla on hyödynnetty lähiympäris-
tössä olevaa kvartsilähdettä. Kvartsi-iskosten lisäksi löytyi vain 1 palaneen luun hip-
punen, yllämainitun liesikiveyksen juurelta.

Hemåkersbergen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; 2012:
Alueella runsaasti kvartseja metsänlaikutusvaoissa. Muutoin ehjä.

Klevberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; 2012:
Kalliovuoren laella, pirunpellossa ns. "rakkakuoppa" - kivipeltoon raivattu pyöreä kuopanne.

Kusans (Asuinpaikat)
Kivikautinen; 2012:
Koekuopista kvartseja. Rajaus on arvio. Ehjää metsämaata - hiekkaa.

Fremböle 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; 2012:
Kolme sammalpeitteistä kiviröykkiötä
Röykkiöistä 35 m etelään koekuopista varhaismetallikautista (rautakautista) keramiikkaa (Fremböle 2). Maasto kuusivaltaista sekametsää. Täysin ehjä paikka.
2023: Kohde tarkastettiin metsänkäyttöilmoituksen vuoksi ja aluerajattiin. Aluerajauksen perusteena käytettiin vuoden 2012 inventointiraportin tietoja ja maastohavaintoja. Kahdesta röykkiöstä saatiin tallennettua koordinaattitiedot matkapuhelimella, mikä auttoi alueen pohjois- ja itäreunan määrittämisessä. Röykkiöt olivat paksulti sammalen peitossa mutta vaikuttivat yhä koskemattomilta.

Fremböle 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; 2012:
Koekuopista keramiikkaa, joka vaikuttaa varhaisrautakautiselta. Pohjoispuolella kolme röykkiötä (Fremböle 1). Kuusimetsää, hiekkaista moreenia. Täysin ehjä paikka
2023: Tarkastus metsänkäyttöilmoituksen vuoksi aluerajauksen tekemiseksi. Aluerajaus tehtiin lopulta vuoden 2012 inventointiraportin ja topografian perusteella, koordinaattipisteiden tallennus matkapuhelimella osoittautui liian epätarkaksi. Rinteessä on melko tasainen osa, joka voisi soveltua asuinpaikaksi. Inventoinnin aikana tehtyjen koekuoppien paikka ei ole tiedossa. Alueelta tarkastettiin kaksi tuulenkaatoa, joiden kivennäisvoittoisessa maannoksessa ei ollut löytöjä eikä esimerkiksi hiiltä. Tarkempi aluerajaus vaatisi uuden koekuopituksen.

Fremböle 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; 2012:
Paikalla, matalan kallion päällä on kaksi röykkiötä, itäisempi halkaisija n. 6 m, läntisempi, joka oli keskeltä pengottu, n. 5 x 4 m
Kohde tarkastettiin metsänkäyttöilmoituksen vuoksi ja kohteelle tehtiin aluerajaus vuoden 2012 inventointiraportin ja maastohavaintojen perusteella. Röykkiöt vaikuttivat olevan samassa kunnossa kuin vuoden 2012 inventointiraportin kuvissa. Pengottu röykkiö koostui lähinnä reunakivistä.

Björnviken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 2012:
Paikalla on iso hiilimiilu, halkaisija 10 m. Ehjä. Tasaista ja hiekkaista metsämaata rannan tuntumassa, suon reunalla.

Stormossen NW 1 (1000032491) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 2012:
Hiilimiilu, halk 10 m. Hiekkakankaalla, loiva etelään laskeva rinne. Pusikkoa.

Linnan kartano 4 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Seutulassa Linnan kartanon koillispuolella olevalla mäenkumpareella, jolla kasvaa nuorta taimikkoa. Paikalla havaittiin kolme maakuoppaa, joista yksi halkaisijaltaan 2,5 metriä, toinen mitoiltaan 5 x 3 metriä ja kolmas 6 x 4 metriä. Mäellä on paljon roskaa ja "kaatopaikkatavaraa". Kuoppien ympärillä on valleja, joten hiekanottokuoppia ne tuskin ovat. Vanhoilla kartoilla ei näy mitään kohteen luonnetta valaisevaa.

Stormossen NW 2 (1000032506) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on hiilimiilu, jonka halkaisija on 12 m.

Gruvviken (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Vanha hopeakaivos. Kaivoskuoppia kalliossa 3 kpl. Alueella on kaivoksen rakennusten perustuksia.
Kaivokset:
Louhoskuoppa 1 12*3 m, kalliossa
Pieni louhoskuoppa, kallion laella.
Louhoskuoppa 2 11*3 m, kalliossa
Rakennuksen perustat:
Rakennuksen perusta 14 x 6 m, 2 uunin jäännöstä
Kuoppa
Rakennuksen perusta 7 x 7 m ei uunia, kivijalka.
Kuoppia:
Kellarikuoppa 4*3 m
Kuoppa 2*2 m

Flatbergen 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Matala, nelisivuiselta vaikuttava röykkiö, ohuen maan ja sammaleen peittämän kallion päällä, rantaan laskevassa loivassa rinteessä. Koko 3 x 2 m.

Villkärr (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Jussila & Sepänmaa 2012:
Pellossa kvartseja.

Brödkyan (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Jussila & Sepänmaa 2012:
Kvartseja pellosta.

Klevberget W (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Jussila & Sepänmaa 2012:
Kalliovuoren laella, pirunpellossa ns. rakkakuoppia:
kuoppa 2 m
Kuoppa 3 m
Kuoppa 1 m
Kuoppa 2,5 * 3,5 m

Bolekärrskogen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Jussila & Sepänmaa 2012:
Keramiikkaa koekuopasta (kampa). Vieressä tekolampi, kapean suon itälaidalla. Suon länsipuolella kohde 183. Ehjä kohde metsässä
2023: Lisätty aluerajaus inventointiraportin perusteella. Aluerajaus tarkastettava maastossa.

Bolekärrskogen 2 (Asuinpaikat)
Koekuopista keramiikkaa, palanutta luuta ja kvartseja sekä palanutta savea. Ehjä kohde metsämaastossa
Löytöjä:
palanutta savea
Kvartsia luuta keramiikkaa
kvartseja 2 kpl
2023: Lisätty aluerajaus inventointiraportin perusteella. Aluerajaus tarkastettava maastossa.

Ängelandet 1 (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Jussila & Sepänmaa 2012: Keramiikkaa ja palanutta savea koekuopasta, vaikuttaa varhaismetallikautiselta. Lähellä röykkiö, mäen laella. (kohde 185 ). Ehjä asuinpaikka metsämaastossa
Ei havaittu muutoksia muinaisjäännösrekisterin tietoihin.

Ängelandet 2 (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Jussila & Sepänmaa 2012:
Matala röykkiö, 1,5 x 2,5 m, suorakaiteen muotoinen. Mäen laella. Kaakkoispuolella esihistoriallinen asuinpaikka.
Ei havaittu muutoksia muinaisjäännösrekisterin tietoihin.

Torpskogen NE (Asuinpaikat)
Kvartsia ja palanutta luuta. Rajaus epäselvä. Kuntopolku ja raivattua maata vieressä. paikalla hiekkamaassa tekolampi tms. sen itäreunamilta ja itäpuolelta löydöt.

Skvatterbäcken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Jussila & Sepänmaa 2012:
Paikalla on ehjä tervahauta purolaaksossa puron länsirannalla. Merkitty maastokartalle.

Breds torp 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jussila & al 2017:
Torppa Öfverbyn ja Bredsin isojakokartalla 1757 (KA B12:10/8-9). Saattaa olla osin jäänyt tien alle, mutta muutoin nyt autiona tien ja kalliorinteen välissä. Ei tarkastettu maastossa.
Paikalla ulkorakennus v. 1967 peruskartalla. Pitäjänkartalla v. 1842 tyhjä. Senaatinkartalla v. 1872 tyhjä. Periaatteessa muinaisjäännöskelpoinen kohde, vaikka tarkastamatta. Ilmakuvassa harvaa metsää.
2023 tarkastus: Ei maastohavaintoja, jotka olisivat voineet viitata 1700-luvun torppaan, mutta asiasta varmistuminen vaatisi lisätutkimuksia. Tien laidasta puretun ulkorakennuksen paikalle kasaantunut puutarha- ja purkujätettä. Vuoden 1956 ilmakuvassa näkyneiden rakennusten pohjat jääneet todennäköisesti aluetta nykyisin lounaasta koilliseen halkovan kaasulinjan alle. Tarkastuksessa löytyi alueen itäreunalta ylärinteestä kuoppa, mahdollinen kellarikuoppa, josta tehtiin alakohde.

Bolstad Nyby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jussila & al 2017:
V. 1768 isojakokartalla paikalle merkitty "Nyby" ja kolme rakennusta joista yksi punaisella värjätty. Onko paikalla yksi talo vaiko kolme? Kaikki ovat kuitenkin lähekkäin.
Koskinen 2018:
Vain tien pohjoispuolella on jäljellä näkyviä kivirakenteita. Ne ovat isoja, osittain betonisia ja vaikuttavat 1900-luvun alkupuolen jäännöksiltä. Tien eteläpuolen asukkaan mukaan siellä on sijainnut taloja ja navetta. Tutkitun alueen itäpäässä, rajauksen alueella, on rakentamiselta välttänyttä niittyä. Siellä ei havaittu myöskään maanpäällisiä rakenteita, mutta laonnut kasvusto oli hyvin peittävää maastotarkastuksen aikana.
Vuoden 1768 isojakokartalle on merkittynä yksi päätalo ulkorakennuksineen, joka lienee sijainnut tällä rakentamattomalla osalla. Sama talo ilmenee myös 1842 pitäjänkartalla sekä 1872 senaatin- ja topografisella kartalla. 1967 peruskartalla sitä ei enää näy.

Bolstad Bäckströms (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jussila & Sepänmaa 2012:
V. 1767 Bolstadin kylän isojakokartalla "Bäckströms" niminen talo, joka sijainnut kylän itärajalla (hieman ulkopuolella) paikantuu nykyiseen peltoon ja kallioiseen peltosaarekkeeseen.
Paikalla pellossa on vanhaan asutukseen viittavia merkkejä. Vieressä kivikautinen asuinpaikka (kohde nro 56), jonka eteläreuna osuu vanhalle tontille. Peruskartalla 1967 paikka on peltona ja peltosaareke. Senaatinkartalla v. 1872 alue tyhjä, Pitäjänkartalla 1842 vaikuttaisi olevan talon merkki juuri tällä kohdalla. Ilmeisesti varhain autioitunut talotontti

Dals soldat torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jussila & al 2017:
Paikalla sijaitsee kuusen juurella harvapuisella niityllä yksi pienehkö kivijalka, joka voisi hyvin olla torpan kivijalka sekä olemuksensa että sijaintinsa perusteella. Alue on välttynyt hyvin maankäytöltä ja rakentamisilta, mutta läheisyyteen on hiljattain rakennettu uusia omakotitaloja. Varhaisin merkintä torpasta on vuoden 1767 isojakokartassa. Se näkyy edelleen myös 1870 ja 1871 vuoden mittauksiin perustuvassa senaatinkartassa sekä 1872 vuoden topografisessa kartassa. 1961 peruskartassa alueella ei enää ole rakennuksia

Böhle soldattorp (Asuinpaikat)
Vuosien 1867 Dalsin ja 1771 Böhlen kartoilta paikannettu sotilastorppa - hyvin tarkasti - kallioiden väliselle peltoharjanteelle. Peltoa ei ole päästy tarkemmin katsomaan. Pitäjänkartalla v. 1842 paikka on tyhjä. Senaatinkartalla v. 1872 samoin tyhjä. Paikka on pelloksi raivattuna v. 1961 peruskartalla ja talo vanhan torpanpaikan luoteispuolella. Varhain autioitunut sotilastorpan paikka. Voisi olla alustavasti muinaisjäännös vaikkakaan pellosta ei ole voitu selvittää, mitä siitä on jäljellä.

Maggböle 1 (Asuinpaikat)
Maggböle 1: Paikalla havaittiin n. 4 rakennetta: 1 kellarikuoppa, maansekainen kivikasa sekä mahdollisia kivijalkoja. Kohteen läpi menee tie, joka ei näy nykyisessä peruskartassa, mutta 1767 isojakokartassa se on merkittynä, kuten myös vielä 1961 peruskartassa. Tämän tien vierustoilla on paljon nykyaikaista romua, ja tietä lienee paranneltu myös koneellisesti. Muutoin alue on säilynyt ilman modernia maanrakennusta. Paremmin säilyneellä alalla on myös melko myöhäisen pihapiirin vaikutelmia, kuten esimerkiksi omenapuu kivijalan vieressä. Toisaalta tämä kivijalka sijaitsee siinä kohtaa, jossa 1767 kartassa näkyy rakennuksia. Samassa kohtaa näkyy 1842 pitäjänkartassa kaksi rakennusta. Ne ovat näkyvillä myös 1872 vuoden senaatinkartassa. Yksi pitkänomainen rakennus näkyy edelleen 1961 peruskartassa. Se saattaa olla siis sama rakennus, joka on näkyvillä jo 1767, mutta nykyisin siitä on jäljellä enää perustukset.

Tvära 2 (Asuinpaikat)
Kohde on hyvin säilynyt. Siellä on havaittavissa arviolta 20 kivistä rakennetta; kuoppia, ilmavia kivikasoja sekä maansekaisia kivikasoja. Ne vaikuttavat kellareilta, uunien jäännöksiltä ja osa perustuksiltakin. Rakennuskivet lienee otettu kalliokumpareen juurelta luontaisesta louhikosta. Toisaalta louhikko voi ainakin osittain olla myös ihmistoiminnan tulosta. Rakenteiden kivissä ei ole poranjälkiä, mutta niiden kulmikas muoto vaikuttaa louhinnan tulokselta. Kiviä ei ole myöskään leikattu säännöllisiksi. Paikka on säästynyt miltei kokonaan koneelliselta maankäytöltä ja rakentamiselta. Yhdessä kivikokonaisuudessa on silti yksi betoninen paasi, joka viittaa siihen, että osaa paikan rakenteista on muokattu 1800-lopun jälkeen.
Tvära 2 näkyy 1768 isojakokartassa, jossa siihen kuuluu päärakennuksen lisäksi kolme ulkorakennusta. 1862 Raaseporin läntisen kihlakunnan kartassa mainitaan vielä Tväran kylä. 1961 vuoden peruskartassa paikka on autio. 1975 peruskartassa alueen louhikolle, johtaa katkoviivalla merkitty ura, mutta muutoin se on autiona. Ura myötäilee osittain 1768 kartan pihatien merkintää. 1990 peruskartassa paikka on jälleen täysin autio. Tästä huolimatta katkoviivalla merkitty ura on edelleen olemassa maastossa.

Stormora 1 (Asuinpaikat)
Kyseessä on Strormoran kylän talon nro 1 tonttimaa paikannettuna v. 1767 isojakokartalta. V. 1842 kartalla samalla paikalla mutta 1870 senaatinkartalla paikka on selkeästi jo autiona. V. 1967 kartalla pusikkoa/metsää.
Koskinen 2018:
Paikalla ei havaittu vanhan kulttuuriperinnön merkkejä silmänvaraisesti. Maastotyön aikana alkanut lumisade verhosi maastoa, joten olosuhteet havainnointiin olivat huonot. Paikalle ei menty enää myöhemmin. Tästä huolimatta maastotarkastuksen perusteella voitiin todeta, että paikka on arkeologisessa mielessä säästynyt nykyaikaiselta rakentamiselta.

Östersolberg 2 (Asuinpaikat)
Talotontti v. 1767 kartalla. Talo nro 2. Talo v. 1842 pitäjänkartalla ja 1872 senaatinkartalla. Autiona eli metsää v. 1961 peruskartalla. Jäänyt ehkä osaksi radanoikaisun alle. Nyt on rakentamatonta aluetta ja vaikuttaa arkeologisesti ehjältä ilmakuvista katsottuna. Voisi olla muinaisjäännös ainakin alustavasti, vaikka ei ole paikalla tarkastettu.

Östersolberg soldats torp (Asuinpaikat)
Torppa 1767 kartalla. Paikannus ehkä hieman epätarkka. Paikalla torppa 1842 kartalla mutta selvästi lännempänä 1872 senaatinkartalla. Peruskartoilla ei mitään. Nyt metsämaata. mahdollisesti jo 1800 luvun alkupuolella tai 1700 luvulla autioitunut paikka. Alustavasti muinaisjäännös. Ei tarkastettu maastossa.

Hovgård Krouvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Dalsin 1767 ja Hovgårdin 1747 kartoille kohdalle on merkitty talo. Pitäjänkartalla "Krouvi". Senaatinkartalla v. 1872 paikka autio, samoin myöhemmillä kartoilla. Nyt paikalla on kallioinen ja metsäinen peltosaareke. Vaikuttaa arkeologisesti täysin ehjältä. Vaikka paikkaa ei ole tarkoin paikanpäällä maastossa tarkastettu, syytä pitää muinaisjäännöksenä. On kuitenkin mahdollista että Krouvi olisi voinut sijaita nykyisessä pellossa kumpareen ja tien välissä.

Predium (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on hiilimiilu, joka sijaitsee noin 15 metriä itään Skogbyn sahalle johtavan tien reunasta, hiekkapohjaisessa mäntymetsässä.
Hiilimiilu on rakenteeltaan pystymiilu. Sen pohja nousee kumpuna noin 0,3 metriä muuta ympäristöä korkeammalle ja sen halkaisija on 18 m. Kummun yläpinta on tasainen. Kumpua kiertää kehänä seitsemän kuoppaa/lyhyttä ojaa, joiden leveys on 1 m ja syvyys 0,4 m.

Sepänmäki (1000032697) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sepänmäen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Sotungin Sepänmäen hiekkaisella kaakkoisrinteellä. Löytöjä on kerätty kynnökseltä runsaasti sekä tasaiselta peltoalueen huipulta että kaakkoon suuntautuvilta rinteiltä. Runsaiten löytöjä oli pellon laelta ja heti sen alapuoliselta rinteeltä. Välillä on 35 metrin levyinen löydötön alue ja sitten taas muutamia kvartsi-iskoksia alemmalla peltotasanteella 6-7 metriä alemmalla tasolla kuin ylemmät löydöt. Kyseessä saattaa olla kaksi eri-ikäistä asuinpaikkaa. Koska löytöjä oli niin lähellä tien reunaa, on syytä olettaa että asuinpaikka jatkuu lounaassa tien toisella puolella.

Königsberg 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Seutulassa, Vantaanjoen eteläpuolella peltoaukealla. Löydöt on kerätty peltokumpareelta, pääasiassa sen tasaiselta laelta. Tarkastushetkellä pelto oli kuiva ja kynnetty. Maaperä on hiesua. Asuinpaikka on Ahoniityntien länsipuolella, ladon kaakkoispuolella. Löytöjä on kerätty noin 60 x 40 metrin laajuiselta alueelta.

Ali-Kistola 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Ali-Kistolan itäpuolella ja Königstedtin kartanon länsipuolella olevilla pelloilla. Paikalla on havaittu kolme löytökeskittymää, joista keskeinen on lähempänä Königstedtiä, peltotörmällä. Tarkastushetkellä pelto oli kynnetty ja kuiva, maaperältään hiesua. Topografialtaan kohde on varsin tyypillinen ja asuinpaikalle sopiva vaikka löytöjä olikin lähes pelkästään rinteessä ja vain muutamia törmän päällä mahdollisen kyntöeroosin seurauksena. Toinen löytökohta on tästä 150 metriä luoteeseen pellon keskellä ja kolmas lähellä Ali-Kistolaa pellon reunassa. Löytöalueet on merkitty omiksi alakohteiksiin. Todennäköisesti koko pelto on kuitenkin kivikautista asuinpaikkaa joka jatkuu myös tien pohjoispuolella Ali-Kistolan (ja Riipilän kylätontin) luoteispuolella kuten itse kylätontin kohdallakin. Tien pohjoispuolen asuinpaikat on nimetty Ali-Kistola 2:ksi ja 3:ksi ja alueelta on aiempi irtolöytö, joka on rekisterissä nimellä Kistola.

Ali-Kistola 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vantaan Seutulassa, Ali-Kistolan talosta vajaa 100 metriä luoteeseen olevalla peltorinteellä, josta kvartsi-iskoksia on kerätty sekä törmän päältä että rinteestä kyntöpellolta. Maaperä on paikalla hiekkaa/hiesua. Asuinpaikka on Kotamäen lounaiskärjen kaakkoispuolella ja toinen asuinpaikka, Ali-Kistola 3, puolestaan saman mäen kärjen luoteispuolella. Myös asuinpaikka Ali-Kistola 1 on samalla peltoalueella idempänä. Löytöalueen laajuus on noin 60 x 35 m.

Ali-Kistola 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Seutulan Kotamäen lounaisen kärjen luoteispuolella, länteen suuntautuvalla peltorinteellä, Ali-Kistolan talosta 220 metriä luoteeseen. Paikalta on kerätty kvartsia kyntöpellolta noin 40 x 40 m laajuiselta alueelta topografisesti selvästi erottuvan niemekkeen alueelta. Kotamäen kaakkoisrinteellä on asuinpaikka Ali-Kistola 2. Asuinpaikan rajaus on ulotettu metsään, koska on todennäköistä että asuinpaikka jatkuu myös metsäalueella.

Ripuby (Riipilä) Kotamäen torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Seutulan Kotamäen lounaisrinteellä, Ali-Kistolan talosta noin 170-200 metriä pohjoiseen mäellä olevan huvilan/talon pihapiirissä. Paikalla on kivistä ladottu kellari, peittynyt talonpohja/multapenkka, mahdollinen liesikumpu sekä solaksi kulunut vanhan tien pohja. Kohteen iästä ei ole arviota, mutta 1800-1900 -lukujen yleiskartoilla tässä ei ole taloja.
Vuoden 1764 Riipilän kartalla Kotamäellä on neljä torppaa, joista lounaisin näyttää osuvan hyvin havaittuihin jäännöksiin.

Ulko-Hannula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Riipilän Luhtaanmäessä, Ulko-Hannulan tilan eteläpuolella olevalla pellolla. Paikalta on löytynyt kynnetystä hiekkamultaisesta pellosta kvartsia noin 90 x 40 metrin laajuiselta alueelta. Löytöalue on tasannetta loivan törmän päällä.

Sepänniitty 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Riipilän Luhtaanmäessä, Luhtaanmäenjokeen laskevan Luhtajoen varressa, sen länsipuolella ja Tammion talolle johtavan tien itäpuolella olevalla pellolla. Tarkastushetkellä hiekkamultainen, loivasti jokeen laskeva pelto oli kynnetty. Paikalla oli kvartsia suhteellisen tasaisesti pitkin tien vartta kahdessa erillisessä keskittymässä, joista eteläisemmän laajuus 85 x 25 m ja pohjoisemman 30 x 20 m. Keskittymät on merkitty omiksi alakohteiksiin.

Sepänniitty 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Luhtaanmäessä, Luhtaanmäenjokeen laskevan Luhtajoen länsipuolella, Tammion talolle johtavan tien itäpuolella, peltoalueella Tammion talosta noin 100 m kaakkoon. Asuinpaikkalöytöjä on kerätty kynnökseltä hiekkapohjaiselta pellolta noin 85 x 55 m kokoiselta alueelta läheltä metsän reunaa. Paikalla oli hyvin runsaasti löytöjä eikä kaikkia näkyviä kvartseja ole kerätty tarkastuksen yhteydessä talteen. Asuinpaikka jatkunee metsäalueella pellon pohjois- ja koillispuolella.

Sepänniitty 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Luhtaanmäessä, Luhtaanmäenjokeen laskevan Luhtajoen länsipuolella ja Tammion talosta noin 50 m länsiluoteeseen hiekkapellolla, josta tarkastuksessa kerättiin löytöjä noin 30 x 15 m kokoiselta alueelta kynnöstä. Tammion vasarakirveen löytöpaikka on jossain talon liepeillä ja on hyvin mahdollista että se on peräisin tältä samalta asuinpaikalta. Talon pihapiiri on hiekkamaata ja talon luoteispuolella oleva rakennus näyttää rakennetun hiekkakuoppaan. Kenties vasarakirves on löydetty täältä. Asuinpaikan rajaus on ulotettu talon pihamaalle, koska on todennäköistä että asuinpaikka jatkuu myös sinne.

Simonsilta 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Simonsillan harjanteen länsireunalla, Kylmäojan itärannalla olevalla metsäalueella. Asuinpaikka on ehjässä maastossa havumetsässä. Paikalla on länteen suuntautuva korkeampien harjanteiden reunustama kattilamainen laakso, ja asuinpaikka on laaksossa vanhan rantatörmän päällä. Samalla törmällä ja sen rinteellä on myös historiallisen ajan asutusta (Simonsilta 2). Paikalle kaivetuissa koekuopissa oli tummanruskeaa hiekkaa ja niissä löytöjä, koekuopassa 1 kvartsia ja palanutta luuta, koekuopassa 2 palanutta luuta. Asuinpaikka on pyritty rajaamaan topografian mukaan ja rajaus menee päällekkäin Simonsilta 2:n kanssa.

Simonsilta 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan talonpohja ja maakuopat sijaitsevat Simonsillan harjanteen länsipäässä, Kylmäojan itärannalla kahden harjukukkukalan välisessä kattilamaisessa laaksossa samalla alueella kuin kivikautinen asuinpaikka Simonsilta 1. Kivijalka on mitoiltaan noin 6 x 8 metriä, se on vahvasti sammaloitunut ja siinä on nurkkaliesikumpu. Liesikummun kivien joukossa ei näy ainoatakaan tiiltä. Toisessa päädyssä on mahdollinen kellarikuoppa. Rinteessä, talonpohjasta noin 25 metriä länteen on kaksi vierekkäistä kuoppaa joista toinen mitoiltaan n. 6 x 6 m ja sen ympärillä hieman valleja, toinen noij 6 x 3 m ja siinä selvät vallit. Koepistossa oli tummanruskeaa maata pinnassa. Kuopat saattavat olla kellarikuoppia tai jotain valmistuspaikkoja. Todennäköisesti kivijalka ja kuopat liittyvät toisiinsa. Ympäristö on ehjää sekametsää. Samassa metsässä, kivijalasta noin 60 m pohjoiseen suuren kuusen alla on mahdollinen liesikumpu, halkaisijaltaan noin 4 metriä ja sen lähellä matala, vallillinen kuoppa, halkaisijaltaan noin 5 metriä. Rakenteet ovat 5 metrin päässä toisistaan harvassa kuusimetsässä. Lähellä rinteessä on vielä pari muuta kuoppaa.

Simonsilta 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Simonsillan harjun pohjoisreunalla, ulkoilupolun vieressä, metsäalueella, aika lähellä täyttömäen alareunaa. Asuinpaikka on selvästi erottuvalla törmällä, pohjoiseen/pohjoiskoilliseen avautuvalla rinteellä kuusimetsässä. Samalla alueella on kaksi hiilihaudaksi tulkittavaa kuoppaa (Simonsilta 3). Paikalle tehtiin kaksi koekuoppaa, joista kummastakin löytyi yksi kvartsi-iskos ruskean hiekan seasta. Asuinpaikan laajuusarvio perustuu topografiaan.

Peräjänkulma 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Riipilän Peräjänkulmalla, pellolla Peräjäntien ja Solbackantien risteyksestä 225 metriä luoteeseen, pihatien länsipuolella pellon ja metsän reunassa. Tarkastushetkellä pelto oli kuivaa kynnöstä, hiekkaa/hietaa. Löytöjä on kerätty n. 25 x 100 metrin kokoiselta alueelta, eniten löytöalueen itäpäästä.

Kuusitupa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Reunan alueella, Kuusituvan ja Välimaan talojen välisellä peltoalueella, Kuusitupa on kumpareella, jossa maaperä on hiekkamultaa. Löytöjä oli varsin runsaasti kynnetyllä pellolla Kuusituvan talosta 65 m kaakkoon. Täällä asuinpaikka jatkuu todennäköisesti ehjässä maastossa löytöalueen pohjoispuolella, talon pihamaalla. Toinen löytöalue on matalamman laakson eteläpuolella, päälöytöalueesta 90 m etelään, Välimaahan johtavan tien varrella. Alueet on merkitty omiksi alakohteiksiin.

Välimaa 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Reunan alueella, pellolla, Välimaan talosta 100 metriä lounaaseen, jyrkän peltotörmän päällä. Tarkastusajankohtana tämä peltolohko oli kynnettynä ja siitä kerättiin kvartsia noin 35 x 30 metrin alueelta, Välimaahan johtavan tien luoteispuolelta. Tien toisella puolella peltoa ei voinut tarkastaa, koska se oli vihreänä. Todennäköisesti asuinpaikka jatkuu kuitenkin siellä.

Välimaa 2 (1000032739) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Reunan alueella, Välimaan talosta 180 m itään, peltoalueella. Maaperä on alueella hiekkaa ja löydöt on kerätty kuivalta kyntöpellolta noin 20 x 15 metrin kokoiselta alueelta.

Strandkulla 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Reunan peltoalueella, peltojen keskellä olevan mäen lounaisreunalla, Strandkullan talosta 250 m etelään, pellon ja metsän rajalla. Paikalta on kerätty kynnöspellolta kvartsia noin 40 x 30 metrin laajuiselta alueelta. Pellon maaperä on hiekkamultaa. Hyvin todennäköisesti asuinpaikka jatkuu metsän puolella, jossa näkyy vanhoja hiekkakuoppia.

Strandkulla 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Reunan peltoalueella, Strandkullan mäen itälaidalla, Vantaanjoen länsirannalla. Paikalta on löydetty harvakseltaan kvartseja kyntäpellolta, hiekkamultaisesta pellosta noin 300 metrin matkalta. Löydöt ovat yksittäisiä, mutta aluetta ei ole tarkastettu kovin kattavasti.

Kivistön päiväkoti (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen kuppikallio sijaitsee Vantaan Kivistössä, Kivistön päiväkodin leikkipihassa, osoitteessa Moreenitie 39. Kalliossa on viisi kuppia leikkipihan ylälaidalla rinteessä, päiväkodin eteläpuolella, talosta 35 metrin päässä. Kallion vieressä on kivikkoa. Pihan tämä puoli on täysin rakentamaton. Kupit ovat hierrettyjä ja aidon oloisia. Päiväkodin aidan eteläpuolella oleva tontti on metsäinen ja rakentamaton. Tätä tonttia tutkittiin metallinpaljastimilla, mutta alueelta paljastui vain runsaasti modernia rojua.

Katinmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Seutulassa, Katriinantien ja Pärehöyläntien välisellä kapealla peltoalueella. Tarkastettaessa pelto oli kynnetty, mutta erittäin kuiva, joten havainnointi oli tuolloin hankalaa eikä asuinpaikan koko laajuudesta ole tarkempaa tietoa. Toistaiseksi pellolta on löytynyt vain kaksi kvartsi-iskosta pieneltä alueelta 100 m em teiden risteyksestä itäkoilliseen.

Rauhala 2 (1000032744) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vantaan Seutulassa, Katriinantien pohjoispuolella ja Kuusistontien itäpuolella, pellolla. Tarkastushetkellä pelto oli hyvin kuiva ja havaintoja vaikea tehdä. Lisäksi pellossa oli paljon sepeliä. Silti löydetyt kaksi kvartsia ovat selkeitä iskoksia, joista toinen löytyi törmän päältä, toinen sen rinteestä. Löytöpaikka on 70 metriä Katriinan- ja Kuusistontien risteyksestä koilliseen.

Simonsilta 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilihaudat sijaitsevat Simonsillan harjun pohjoisreunalla, täyttömäen luoteisen rinteen alapuolella, rinteessä olevalla tasanteella kuusimetsässä. Samalla tasanteella on myös kivikautinen asuinpaikka Simonsilta 4, joka löytyi samassa yhteydessä. Paikalla on havaittu kaksi halkaisijaltaan kolmimetristä kuoppaa, joissa oli koepistossa hiilistä hiekkamaata. Lisäksi tasanteella oli muitakin kuoppia.

Kurki (1000032746) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vantaan Vestrassa, Kurki-nimisen peltoalueen luoteisreunalla metsätörmällä. Pellon yläpuolella olevaan koivutaimikkoon, törmälle, niemennokareelle, tehdyssä koepistossa oli peltomultaa ja siinä yksi kvartsi-iskos. Maaperä on hiesumaata. Paikalle tehtiin enemmänkin koepistoja, mutta löytöjen tekeminen vanhasta peltomullasta on hyvin vaikeaa. Oletettavasti paikalla on kuitenkin kivikautinen asuinpaikka, jonka laajuus on arvioitu topografian perusteella.

Kuninkaanmäki Solbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Erittäin metsittynyt, noin 5 x 8 metrin laajuinen kivijalka sijaitsee Kuninkaanmäen laidalla, Solbackan talosta noin 200 metriä pohjoiseen. Kivet ovat osittain turpeen peitossa ja sisällä kasvaa iso mänty. Lähellä on hiekkakuoppa. Kivijalan sisällä ei näy liesikumpua. Historiallisten karttojen perusteella lähellä ei ole ollut taloja. Mahdollisesti kyseessä on vanha torpan paikka tai sitten nuorempi talousrakennus, joka vain on jäänyt kartoittamatta.

Kullobacka kalkkiuuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kullobackan kylämäen kaakkoisrinteellä on kalkkiuunin jäännös. Rinteeseen kaivettu uuni on pohjakaavaltaan hevosenkengänmuotoinen. Uunin vallien leveydet ovat noin kaksi metriä. Uunin sisätilan syvyys on noin neljä metriä. Vallien laelta on uunin pohjalle noin 1,5 metrin matka. Uunilla on kivetyt seinät. Uunin etuseinä on kiinni. Maassa on jonkin verran tiiliä ja kalkkikiviä.

Biskopsböle (Lapinkylä) Åby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Piispankylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1509 (FMU 5388). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan Biskopsbölessä oli kaksi taloa. Biskopsbölen Åbyn tontti on merkitty Adam Giökerin vuonna 1732 piirtämälle kartalle.
Vantaanjoen läntisellä rantaterassilla sijainnut tonttimaa on nykyään täysin autio. Tontti on ollut käytössä lähes nykyaikaan saakka, ja siellä on äskettäin palaneen 1800-luvun alussa rakennetun luutnantin puustellin eli virkatalon rauniot (VKY, s. 102). Maastossa päärakennuksen luoteispuolella on havaittavissa roskan ja aluskasvillisuuden peitossa oleva noin 12 x 10 metriä laaja navetan pohja ja navettaan johtava lohkokivinen 4 x 4 metriä laaja ja 0,5 metriä korkea ramppi. Lohkokivissä on poranjälkiä.
Tonttimaa on alkanut hylkäämisensä jälkeen metsittyä. Tontin pohjoispuoli on edelleen niittynä. Etelässä sijainneelle pellolle on sen sijaan istutettu metsää. Tontti rajautuu lännestä Åbyn teollisuusalueeseen ja idästä Vantaanjokeen. Joenrannassa on vanhan laiturin kohdalla jäljellä betoniluiska. Aution kylätontin kaavamerkintä on sm-1.

Gloviken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Glovikenin pohjoispuolella ja Stormossenin eteläpuolella melko tasaisella ja kuivahkolla kankaalla hiekkaisella alueella. Paikka vaikuttaa kohtalaisen suojaiselta ja se on kivikaudella sijainnut länteen työntyvässä niemekkeessä. Nykyinen Stormossen on ollut meriyhteydessä lounaan kautta ja ilmeisesti asuinpaikka on ollut kahden veden välissä. Maaperä on moreenia digitaalisen maaperäkartan mukaan.
Kohteesta on löytöinä 7 saviastianpalaa, 1 savitiivisteen? pala, 1 poraustapin katkelma, 2 kivilaji-iskosta, 28 kvartsia (iskoksia ja kappaleita). Saviastianpalat ovat suhteellisen hyvälaatuista ohutseinäistä keramiikkaa, jossa on sekoitteena ainakin kvartsimurskaa. Yhdessä palassa on selkeitä kampaleimakoristeita ja sisäpuolella mustaa karstaa. Yhdessä palassa on naarmutettu sisäpinta. Löydöt ajoittuvat neoliittiselle kivikaudelle, mahdollisesti tyypillisen kampakeramiikan loppuun ja/tai myöhäiskampakeramiikan aikaan.
Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä on molemmin puolin paikan läpi menevän metsätien varrella.
Asuinpaikkalöytöjä on löytyny metsäautotien leikkauksista sekä metsäauratulta alueelta noin 300 neliömetrin alalta, mutta asuinpaikka on varmuudella tätä laajempi. Muinaisjäännöksen tarkempi rajaaminen edellyttää lisäselvityksiä maastossa.
Asuinpaikka on osittain tuhoutunut metsäautotien rakentamisen ja metsänuudistamisen yhteydessä tehdyn äestyksen takia. Asuinpaikka on löydetty ilmeisesti metsäautotien ja äestyksen jälkeen.

Martinlaakso miilu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Martinlaakson teollisuusalueella, pienen mäenkumpareen pohjoisosassa Martinkyläntien eteläpuolella sekametsässä. Halkaisijaltaan kolmimetrinen kuoppamiilu on tasanteella. Siihen tehdyssä koepistossa oli runsaasti hiiltä ja nokea turpeen alla. Toinen, halkaisijaltaan nelimetrinen mahdollinen kuoppamiilu sijaitsee ensimmäisestä miilusta noin 5 m alarinteeseen ison kuusen alla.

Friimetsä 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Friimetsän metsäalueella Vihdintien koillispuolella ja Friimetsän asutusalueen eteläpuolella. Alue on kuusivaltaista sekametsää. Hiilimiilu on halkaisijaltaan noin 10 m, donitsinmallinen ja maatunut. Koepistossa oli runsaasti hiiliä. Miilusta hieman etelään on n. 4 x 6 m kokoinen multapenkillinen tupasija, jonka nurkassa on liesikumpu ja kummussa isoja kiviä. Multapenkan tukena ei näyttäisi olevan kulmakiviä. Tupasijan ympäriltä on kaivettu maata penkaksi, ja ympärille on muodostunut siten matala oja kuten miilussakin.

Odensö by (etelä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ödensön saaren eteläosassa lähellä merentaa 6.7 km Tammisaaren kirkosta lounaaseen ja Bredvikistä itäkoilliseen. Se on historiallisen ajan asuinpaikka, josta on löytynyt esinelöytöjä (mm. keramiikkaa, rautaesineen katkelmia, rahoja ja palanutta savea). Kohteessa on havaittavissa useita ihmisen asutus- ja viljelytoiminnasta syntyneitä jäännöksiä, kuten asumuksen perustus, kivikasoja, kuopanteita ja kivistä muodostettuja rivejä.
Tarkastuksessa vuonna 2019 jäännösten havaittiin keskittyvän kolmelle eri alueelle. Alueella A on historiallisen ajan asutuksen jäännöksiä, jotka sijoittuvat pellon vieressä koillinen-kaakko-suuntaisesti kulkevan vanhan tien varteen. Asuinpaikka on ilmeisesti länsireunastaan kynnetty pelloksi tien länsipuolella. Tien itäpuolella jäännökset sijoittuvat välittömästi tien viereen ja hieman ylemmäs rinteeseen. Pellon ja tien välissä on paikoin raivauskivivallia. Alue on ilmeisesti historiallisen Odensön byn eteläisempi tontti. Alueella oleva selvempi rakennusperustus tiilijäänöksineen voi liittyä 1700-1800-luvun asutukseen. Todennäköisesti paikka on ollut asuttu aiemminkin, mahdollisesti esim. 1570-luvulla, jolloin Odensöhön on merkitty 5 talonpoikaa.
Alue B on alueen A luoteispuolella metsämaastossa ja siellä eri kokoisia, turpeen voimakkaasti peittämiä kiviröykkiöitä- ja kasoja. Ainakin osa jäännöksistä on selvästi raivauksen tuloksena syntyneitä. Röykkiöt liittyvät selvästi eri-ikäiseen alueella olleeseen asutukseen. Ne voivat olla pellon, mutta myös laitumen raivaukseen liittyviä.
Alueella C muinaisjäännösalueen itäosassa välittömästi Eteläisen Odensön tien varrella on erillinen asutusjäännösten kokonaisuus, jossa on kiviaitaa, raivauskiviröykkiöitä ja kuoppa, joka on kellari tai asumuksen perustus. Alueen jäännökset liittyvät ilmeisesti 1800-luvun merikartalle merkittyyn torppaan. Asuinpaikka on 1700-1800-luvun taitteen Kuninkaankartaston mukaan eteläisempi Odensö by:n asutuspisteistä. 1800-luvun merikartalla asuinpaikan tienovilla on merkintä T eli torppaa osoittava merkintä.
Vaikuttaa siltä, että tarkastettu kohde on ilmeisesti Odensön kylän eteläisempi tontti ja 1700-1800-luvun torpan paikka, joka on autioitunut jossakin vaiheessa 1800-luvun lopulla tai 1900-luvulla. Maastohavaintojen perusteella paikalla on ollut todennäköisesti vanhempaakin asutusta, mahdollisesti jo 1500-luvulla, koska se on saariston asuinpaikaksi sijainniltaan suhteellisen hyvin soveltuva. Asutus on liittynyt saariston pyyntiä, maataloutta ja purjehdusta yhdistäneeseen elämäntapaan.

Hakkilankallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden moottoritien länsipuolella ja Honkanummen hautausmaan kaakkoispuolella, Hakkilankallion laen lähes korkeimmalla kohdalla. Paikalla on soikeahko, noin 2 x 3 metrin kiveys, jossa on suhteellisen vähän kiviä. Joitakin kiviä on lisäksi tämän rakennelman ympärillä. Kyseessä saattaisi olla esim. vanhan rajamerkin pohja. Paikalla ei ole rajalinjaa vanhoilla peruskartoilla. Kylänraja kulkee samalla kalliolla, mutta hieman idempänä.

Kanervanummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mahdollinen tervahauta sijaitsee Kuninkaalan ja Maarinkunnaan itäpuolella Kanervan harjun rinteellä, metsäalueella. Paikalla on 12-13 m halkaisijaltaan oleva vallillilnen kuoppa, jossa selvä aukko (halssi) alarinteen suunnassa. Koepistossa oli hiiltä ja mustaa maata. Lähistöllä on vanha Kuninkaalan ja Hakkilan välinen tielinjaus (Fastböle-Haxböle). Tervahaudasta 50-70 m etelään kallion päällä ja 50 m pohjoiseen on kiviaitoja. Kalliolla on ollut taloja vielä 1960-luvulla.

Kvarnbacken 2 (1000032797) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Västerkullan kartanon länsipuolella olevalla kalliomäellä, päärakennuksesta 140 m länsilounaaseen. Kalliossa on porausjälkiä ja kiveä on otettu kalliosta matala kerros noin 40 x 40 metrin alueelta. Historiallisissa kartoissa paikalla ei näy louhosta, mutta se saattaa silti olla suhteellisen uusi. Kohdasta joitakin kymmeniä metrejä itään on betonilaatta jäljellä talonpaikasta, joka näkyy vielä v. 1967 peruskartalla.

Gubbmossen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Gubbmossenin suon pohjoispuolella, Hämevaaran kuusimetsässä, aivan luonnonsuojelualueen rajalla. Paikalta on löytynyt kuusen tuulenkaadosta pala keramiikkaa ja kvartsia, sekä koekuopasta pala kvartsia. Paikalla on varsin todennäköisesti kivikautinen asuinpaikka. Maaperä alueella on hiekkaa, maasto kumpuilevaa ja loivaa.

Koivukylän risteys (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Koivukylänväylän ja Asolanväylän risteyksen koillispuolella, Rekolanojan länsirannalla. Paikalla on mäntyä kasvava hiekka-/soraharjun jäänne, joka on jäänyt liikenteen ja asutuksen keskelle. Mäki on koekuoppien perusteella kauttaaltaan hiekka- tai soramaata. Kahdesta mäen länsilaidan koekuopasta löytyi molemmista yksi kvartsi-iskos. Asuinpaikka on kuitenkin rajattu koko mäen kattavaksi, sillä on todennäköistä että se ei rajoitu mäen länsilaidalle.

Hiekkaharjun asema (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hiekkaharjun asemalta 430 m pohjoiskoilliseen, radan molemmin puolin, näkyvät rakenteet radan länsipuolella. Kullerontien ja Tarhurintien risteyksen luoteispuolella olevassa pienessä metsikössä, harjanteella on tien ja talojen välissä säilynyt kaksi noin metrin syvää ja kymmenisen metriä pitkää kaivantoa. Nämä lienevät vuoden 1918 Tikkurilan radan taisteluihin liittyviä kaivantoja, todennäköisesti saksalaisten maihinnousujoukkojen tekemiä taisteluhautoja, joista käsin torjuttiin punaisten rataa pitkin tekemiä hyökkäyksiä. Hiekkaharjun pohjoispuolella on ollut myös karttoihin merkitsemätön sivuraide, jota pitkin punaiset myös yrittivät hyökkäystä. Tämän tarkka paikka ei ole tiedossa, mutta ehkä se on ollut Tarhurintien edustalla. Radan itäpuolella on ollut myös piikkilankaestettä nykyisen golf-kentän vieressä, mutta siitäkään ei ole maastossa jälkiä. Taisteluhaudat on rajattu muinaisjäännösalueeksi.

Viherkumpu (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vantaanlaaksossa, Vantaanlaaksontien ja Vanhan Nurmijärventien välissä olevalla kalliomäellä, jolla pitäisi olla myös historiallinen Martinlaakson kaivos. Kallioisen mäen laen eteläpäässä havaittiin kvartsijuoni, jonka päältä paljastui multaa raaputtamalla irrallisia kvartsin paloja. Paikalla saattaa olla kivikautinen kvartsilouhos.

Myllymäki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kalkinpolttouuni sijaitsi Övre Månsaksen tilan luoteispuolella olevassa metsäisessä rinteessä. Uuni erottui maastosta rinteestä ulospäin työntäytyvänä kumpareena. Uuni oli otettu uusiokäyttöön, sillä uunin keskustaa oli käytetty saostuskaivona. Jäänteenä saostuskaivosta uunin keskustan syvennyksestä erottui kolme kaivonrengasta. Lisäksi uuniin oli heitetty tiiliä ja muuta romua. Kalkinpolttouunista noin 50 m koilliseen löytyi rakennuksen perustus. Perustus koostui suurista kivistä, jotka olivat ladottu suorakaiteen muotoiseksi alueeksi. Rakenteen ympärillä kasvavat puut olivat osittain tuhonneet rakennetta.

Nystuga 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen itärannalla, Katariinantien ja Pohjois-Viinikkalan tien risteyksen pohjoispuolella, peltoalueella ja metsässä. Paikalta on kerätty viljelyksessä olleen pellon laidalta kvartsia, pellon alarinteestä sekä myöhemmin kynnetyltä pellolta kvartsia myös ylärinteestä. Lisäksi yksi kvartsi löytyi koekuopasta pellon länsipuolella olevasta metsästä, kiviseltä tasanteelta. Maaperä on metsäalueella hiekkaa ja ympäristö kielosekametsää.

Kormuniitynoja 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Hakunilassa, Kormuniitynojan itäpuolella, puutarhapalstojen yläpuolella olevan mäen rinteessä. Halkaisijaltaan viisimetrinen kuoppa on tammien ja vaahteroiden keskellä. Siitä lähtee oja alarinteeseen. Koepistossa oli hiiliä. Rinne on multainen ja hiekkainen.

Storpetas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Päiväkummun ja Sahamäen asutusalueiden eteläpuolella, Storpetaksen talosta 350 m itään hiekkaisen kaurapellon rinteessä. Paikalta on löydetty kvartseja loivasti laskevan rinteen yläosasta, pellon laidalta. Löytöjä oli kapealla kaistalla sekä pellon että penkan puolella. Asuinpaikka on oletettavasti huomattavasti laajempi sekä pellon että metsän puolella. Rinne laskee lähes pohjoiseen, mutta paikka on silti varsin suojainen.

Blåbärkärrsbergen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Blåbärkärrsbergenin eteläosassa, luonnonsuojelualueen reunalla ja lähellä Ylästön asuinaluetta. Asuinpaikka on mäntykankaalla, jossa on hiekkainen maaperä, muinainen merenranta joka suuntautuu lähinnä etelään. Paikalta on löytynyt useita kvartseja tuulenkaadosta aivan luonnonsuojelualueen rajalta. Topografian ja maaperän perusteella asuinpaikka voi ulottua huomattavasti laajemmaksikin. Lähellä löytöpaikkaa on vanhoja hiekkakuoppia, joiden perusteella maaperä on samanlaista laajemmallakin alueella. Muinaisjäännöksen rajaus on tehty topografian mukaisesti.

Krakanoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Mahdollinen kalastuspaikka sijaitsee Krakanojassa, joka laskee Vantaanjokeen Backaksen kartanon länsipuolella. Puurakenteet sijaitsevat mutkaisen ojan yhdessä mutkassa Ylästöntiestä 320 m luoteeseen. Paikalla on noin kolme metriä pitkä rivi pystyssä olevia noin 5 cm halkaisijaltaan olevia puupaaluja, osin kahdessa rivissä. Joukossa on muutama 2 x 4 tuuman lankku myös pystyssä, mutta kuitenkin hieman paalurivistä syrjässä. Törmässä näkyy myös sahattu halkaisijaltaan noin 10-senttinen pyöröhirrren pää. Puurakenteet ovat ojan itäpenkalla. On mahdollista myös, että puurakenteet liittyvät myllyyn, joka on ollut Krakanojassa ilmeisesti 1700-luvun loppupuolella. Vuoden 1778 Tolkinkylän kartassa ojan itäpuolella on myllypeltoja ja myllyniitty, mutta itse myllyä ei ole karttaan merkitty.

Hanaböle (Rekola) Lillpetas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Läntisin Hanabölen tonttimaista vuosien 1768-1769 kartalla. Vanhaa rakennuskantaa lukuunottamatta tontin länsipuolella olevia talousrakennuksia.

Blåbärkärrsbergen 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 15 metriä pitkä pohjois-eteläsuuntainen kiviaita sijaitsee Blåbärkärrsbergenin mäen länsilaidalla, lähellä Mustikkasuontien päätä. Kiviaita on kallion reunalla. Se on noin metrin leveä ja korkea ja tehty tasaseinäiseksi molemmilta sivuiltaan. Väliin on aseteltu pienempiä kiviä. Kivet ovat jäkälöityneet. Poranjälkiä ei kivissä ole näkyvissä. Kiviaidan ympäristöä on tutkittu metallinilmaisimilla, mutta löytöinä saatiin vain modernia esineistöä.

Blåbärkärrsbergen 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita sijaitsee Blåbärkärrskogenin kallioalueen kaakkoisessa osassa, kallion reunan edustalla. Kallion edustalle on ladottu puolikaaren muotoinen kiviaita tai -muuri, pituudeltaan noin 3,5 metriä jolloin hieman yli metrin korkuisen kallioseinämän ja aidan väliin jää noin 3,5 x 1,5 kokoinen tasainen alue, kuin majan- tai muun suojan pohja. Paikalle on tehty muutamia tuloksettomia koekuoppia ja lisäksi ympäristöä on prospektoitu metallinpaljastimilla, jolloin löytyi vain pienoiskiväärin litistynyt luoti kallion päältä.

Österbackenin kivilouhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Österbackenin kivilouhos sijaitsee Uudenkyläntien pohjoispuolella olevan kallion itäreunalla. Kallion reunaa on louhittu ainakin 30 x 20 metrin alalta ja louhitussa seinämässä näkyy porausjälkiä. Louhoksen pohjalla näkyy jonkin verran isoja lohkareita ja myös louhoksen edustalla on louhoskivikasa isoista kivenjärkäleistä. Louhoksen edustalla lojuu myös jo muotoiltuja pitkänomaisia kiviä. Louhokselle johtaa varsin selkeä tienpohja, joka hyvin todennäköisesti liittyy louhokseen. Leveiden porausjälkien (noin 4 cm) perusteella louhos saattaisia ajoittua 1700-luvun lopulle tai 1800-luvun alkuun ja liittyä esim. Hämeenkylän kartanon rakentamiseen. Kartanolle on matkaa Uudenkyläntietä ja vanhaa Vanhankyläntietä pitkin noin 1,4 km ja lähes koko matka on alamäkeä.

Stampforsen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lähellä Vadspångia Kvarnträsk-joen itäpäästä alkavassa purossa Stampforsenin koskessa on vanha myllynpaikka. Jo Fonseenin kartassa 1750 paikalla on puromylly. Saman vuosisadan lopulla, 1778 laaditun kartan mukaan kosken etelärannalla oli myllyn lisäksi suurehko tamppilaitos. Laitoksilla oli yhteinen pato ja kummallakin oli oma ränninsä. Myllypaikasta on käytetty nimeä Trollkvarn. Jokimaisema on huomattavasti muuttunut alkuperäisestä, kun myllypaikan alapuolella padottiin 1950-luvulla Dämman-niminen lampi.
Vuonna 1820 perustettiin Espoonkartanon maalle 3 1/4 peninkulmaa Helsingistä pieni verkatehdas, jota 1840 laaditussa Suomen manufaktuurilaitosten luettelossa kuvataan seuraavasti: "Wadspång klädesfabrik äges af Coopvaerdie skepparen Myhrberg, hvilken på obestämd tid utarrenderat fabriken till Färgare Gesällen Carl Fredrik Drusenius. Der tillverkas af vanlig finsk ull, på en väfstol, 100 alnar kläde för ett pris af 500 Rubel Banco Assignationer. Beredningen sker med handkraft af en spinnare och spinnerska. Privilegium utfärdades 1820."
Tarkastuskäynnillä 19.4.2023 todettiin, että paikalla on säilyneitä jäännöksiä myllystä tai tamppilaitoksesta. Jäännöksiä on kosken kalliokynnyksestä kaakkoon, rantaviivan läheisyydessä. Kallion kohdalla on porausjälkiä ja metallitappeja. Rantaviivassa on havaittavissa haljenneita myllynkiviä tai akselikiviä. Lisäksi rantaviivassa on mahdollisesti nähtävissä kiviperustuksen jäännökset. Dämmanin patoamisen vuoksi osa rakenteista saattaa olla veden alla. Nämä rakenteet tulevat mahdollisesti esiin, sillä pato on tarkoitus purkaa lähivuosina.

Lohiapajanlahti 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Lauttasaaressa itärannalla Lohiapajanlahdessa Pajalahden venesatamassa, sen pohjoisosassa aallonmurtajan vieressä.
Isikokoisen puurunkoisen aluksen hylky, joka on jäänyt osittain aallonmurtajan kivilouheen alle. Aluksesta on jäljellä pohjaosaa ja kylkirakenteita. Paapuurin puoleinen kylki on paremmin säilynyt, ja järeät parikaaret nousevat korkeimmillaan noin 1,5 metriä pohjasta. Alus on tasasaumainen ja sisäkarneerattu. Keularangan tyviosa on edelleen pystyssä. Hylyn keskiosa on kokonaan sedimentin peitossa. Hylyssä ei ole havaittavissa irrallisia rakenneosia tai esineitä. On mahdollista, että hylkyä on purettu sen jäätyä matalan rantaveteen. Arviolta noin 10 metriä aluksen peräosaa on jäänyt aallonmurtajan louheen alle. Aallonmurtaja on ilmeisesti rakennettu 1960- tai 1970-luvulla.
Kohde havaittiin vedenalaisinventointiin kuuluneessa viistokaikuluotauksessa 2017 ja tunnistettiin hylyksi 2018 tarkistussukelluksessa.

Koivurinne (1000034174) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Pyymosasta Pikkujärveen laskevan purolaakson länsireunalla, Nybacka-nimisen talon eteläpuolella olevalla pellolla. Paikalla pelto muodostaa etelään pistävän niemenkärjen useita metrejä laakson pohjan yläpuolella. Hiesuisella kyntöpellolla oli kvartseja noin 30 x 50 m laajuisella alueella.

Högkopplan 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Espoo Suvisaaristossa olevan Högkopplan saaren lounaispuolella olevan pienemmän Tobakspungen -luodon länsipuolella.
Puurunkoisen purjelaivan hylky. Aluksessa on ollut kaksi mastoa. Kansi puuttuu, sitä ei ole ehkä ollutkaan tai se on purettu pois. Aluksen taustasta ei ole tietoa.
Hylystä on tehty 3D-mallinnus 2018.

Hakkilan puusilta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Ennen Hakkilan kivisiltaa, Keravanjoen ylitti Hakkilassa puinen silta, joka oli jonkin aikaa olemassa myös yhtä aikaa kivisillan kanssa 1800-luvun lopulla. Puusillasta on jäljellä kivituet molemmin puolin Keravanjoen rantaa kivisillan ja nykyisen autotiesillan välissä.

Viinikanmetsä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Viinikanmetsän länsipuolella, jokilaakson itäreunalla. Paikalta on löytynyt kvartsia ja kiviesineen katkelma kynnetyltä hiesusavipellolta läheltä metsänreunassa kulkevaa tietä olevalta kumpareelta. Maasto viettää paikalla lounaaseen. Pellon yläosassa maa muuttuu hiekkaisemmaksi ja metsäalueella olevista tuulenkaadoista päätellen maa onkin siellä hiekkaa. Asuinpaikka jatkuu erittäin potentiaalisesti metsäalueelle ja rajaus on tehty topografisen arvion mukaan.

Jäppilä (1000034196) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Riipilän Kotamäen luoteisrinteellä, Jäppilän tilasta n. 225 metriä länteen olevalla peltorinteellä, muutaman metrin laakson pinnan tason yläpuolella olevalla törmällä. Törmällä on hiekkaista maata ja löytöjä oli peltokynnössä näkyvillä noin 50 x 40 m kokoisella alueella.

Männikkö (1000034197) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vantaan Riipilässä, Vantaanjoen pohjoispuolella olevan Männikön mäen etelärinteellä olevalla pellolla, lähellä laakson pohjaa muutamia metrejä sen yläpuolella olevalla törmällä. Paikalta löytyi kvartsikaavin ja muutama iskos n. 20 x 20 m kokoiselta alueelta kynnetyltä hiesupellolta.

Ytterhylta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kyseessä on avohakkuualue, josta arkeologian harrastaja oli löytänyt kvartsi-iskoksia ja pari palaa keramiikkaa. Tarkastuksessa havaittiin noin 20 x 20 metrin alalta paikoitellen kvartsia sekä mahdollista kulttuurikerrosta metsäkoneiden rikkomassa maan pinnassa.

Hasselholmen (1000034207) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella on runsaasti merkkejä historiallisesta viljelystä ja laiduntamisesta. Kohteessa on kiviaitoja ja arviolta kymmeniä eri kokoisia raivausröykkiöitä. 1700-luvun lopun kartalla kohteen alueella on yksinomaan metsää. Kohteen ajoittaminen ja luonteen määrittäminen vaatisi tarkempia tutkimuksia. Kohde kuitenkin muistuttaa keskiajalla autioituneita ja metsittyneitä kyliä. Merkkejä asuinpaikasta ei ole vielä havaittu.
Metsikön eteläosassa on kahtena rykelmänä raivausröykkiöitä. Pohjoisempi röykkiöalue (A) koostuu röykkiöistä jotka ovat selvästikin kivistä raivatun alueen länsi- ja eteläreunamilla ja pari keskellä. Ilmeinen pieni peltolohko. Mitään rakennuksen jälkiä ei alueella ole. Liittyisikö peltolohko mäen länsipuolella olleeseen, oletettavasti 1900-luvun torppaan tai taloon?
Alue B: Röykkiöt ovat 1900 luvun alun Hongan (Hongas) talon kiinteistöllä, kun pohjoisempi röykkiöalue on ollut Staffansin maita. Eteläisempi röykkiöalue on rykelmä röykkiöitä ilman mitään järjestystä. Vaikuttaa vanhalta pellolta, joka on kivetty ja kivet kasattu röykkiöiksi pellon alueelle. Se viittaisi 1900-luvun alkupuolta vanhempaan, suhteellisen alkeelliseen viljelyyn. V. 1783 kartalla täsmälleen röykkiöiden alueella on talon E (Humlas) peltolohko.
Alueiden A ja B välillä on kaksi erillistä raivausröykkiötä ja hiilimiilun pohja (Alue C).
Koska röykkiöryhmä B on selkeästi muinaisjäännös, on alueen röykkiöitä hyvä kuitenkin suojella yhtenä kokonaisuutena ja muinaisjäännöksenä.

Tapolan tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tapolan tervahauta esiintyy vuoden 1764 Riipilän kartassa siten, että pienen niittykuvion nimi on "Terwan Hautan koppeli". Vantaanjoen sillalle kulkeva tie menee aivan tämän vierestä. Myös vuoden 1780 kartalla on "Tervan hauta peldo".
Kohteen koordinaattien kohdalla metsärinteessä on loiva painauma, jonka ympärillä on valleja, halkaisijaltaan noin 8-10 m. Painauman pohjoisseinämään on tehty hiekkakuoppa. Maasto on multavaa hiekkamaata, jossa kasvaa nuorta haapaa ja kuusta. Tästä paikasta 30-40 m etelälounaaseen pellon ja metsän reunatörmässä on hiilensekaista mustaa maata. Alueella on havaintojen perusteella ollut todennäköisesti tervahauta tai kaksi tervahautaa.

Kobben koillinen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hankoniemen kärjen lähellä, Tullholmenin pohjoisosan itäpuolella, Hauensuolen salmen koillispuolella sijaitsee suurikokoisen puusta rakennetun aluksen osa, mahdollisesti perän kappale. Hylyn osa on Kaapelihylyn (1392) ja Kobbenin itäpuolen hylyn (2586) välisellä, opasköydellä ohjatulla sukellusreitillä.
Hylyn osan pituus on noin 10 metriä ja korkeus noin 5 metriä. Osan toisella puolella näkyy kaaria ja sisäkarneerausta.
Kyseinen mahdollinen laivanhylyn kappale saattaa olla vuoden 2007 inventointiraportissa mainittu anomalia Kobbenin pohjoiskärjen itäpuolella (Kokko 2007, s. 13.). Kyseistä kohdetta ei tuolloin ehditty tarkastaa sukeltamalla. Valitettavasti viistokaiun kuva on huonoista luotausolosuhteista johtuen varsin epätarkka. Tavoitteena on luodata kyseinen alue uudelleen paremmissa olosuhteissa ja saada kohteelle tarkka sijaintitieto.

Skedekulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Vuonna 1540 yksi veronmaksaja 1 1/2, 1/6 veromarkkaa (KA 2948 f. 79). Mainitaan asuttuna vain 1540-luvun alun maakirjoissa. Kylä on autioitunut vuosien 1544 ja 1589 väliltä. Veromarkkaluku kertoo siitä, että kylä toinen talo on autioitunut jo ennen vuotta 1540. 1590-luvulla koko kylä on naapurikylissä asuvien ulkokylänmiesten (Gunnarskulla, Bondarby, Vårnäs, Hirfsala) hallussa (KA 3470, f.15). Paikalla on mahdollisesti ollut lyhytaikainen torppa 1600-luvulla. Vårnäsin vuoden 1778 kartalla paikka on autio, ympärillä Skyttkulla-nimisiä peltoja (MH B19:2/1-5).
Maastossa on tienpohja, useita rakennuksen paikkoja ja tulisijoja.

Lövkärr (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee välittömästi tien vieressä tien ja Lammansmossenin suoalueen välissä avohakatulla, hienoa hiekkaa olevalla tasaisella mäntykankaalla. Kangas muodostaa suhteellisen kapean kaistaleen Lammasmossenin ja tien väliin.
Alueen läpi kulkee suolta vettä tuova uoma, joka on ollut alun perin puro ja joka on nyt osin kaivettu suon kuivatusojituksen osaksi. Maaperää ei ole ilmeisesti muokattu ainakaan voimakkaasti hakkuun jälkeen (kevyt laikutus) ja alue on istutettu männylle. Kankaalla kasvaa nuorta mäntyä, nuorta kuusta, lehtipuuvesakkoa ja se on hyvin heinävaltainen.
Kohteessa on useita matalia kuopanteita ja kumpuja, joista ainakin osa on raudanvalmistustoimintaan liittyviä jäännöksiä. Osa kuopanteista voi liittyä muuhunkin toimintaan ja osa saattaa olla luontaisiakin. Suurimmat ja selkeimmät jäännökset sijoittuvat tien viereen ja osa niistä on vaurioitunut tien kunnostamisen ja metsänhakkuun yhteydessä.
Maaperässä on useassa paikassa hyvin voimakkaasti punaiseksi värjäytyneitä kerrostumia ilmeisesti kuumuuden vaikutuksesta. Lisäksi maaperässä on nokisia ja hiilisiä alueita. Eri tavoin värjääntyneitä kohtia voi havainnoida laajalla alueella laikutuksen takia. Luontainen hiekka on alueella erittäin vaaleaa tai kellanvaaleaa.
Tien vieressä muinaisjäännöksen profiili on rikkoutunut ja tarkasteltavissa usean kymmenen metrin pituudelta. Maaperässä ei havaittu mitään ikääviä löytöjä, kuten keramiikkaa tai muita esinelöytöjä tai esineen kappaleita tarkastuksessa 2019. Löytöinä saatiin yksi kappale voimakkaasti palanutta savea, jossa on karkeita maasälvän muruja seassa (paksuus noin 1 cm, koko noin 6,5 cm x 4,5 cm), sileähkö pinta ja sisäpuolella murrospinta. Kyseessä on mahdollisesti palanen raudansulatusuunin savisilauksesta tai jostakin savesta muovatusta rakenneosasta.
Historiallisten lähteiden ja karttojen antaman tiedon perusteella vaikuttaa siltä, että kyseessä voisi olla 1500-lukuun ja/tai 1600-lukuun ajoittuva Osmundsbyn ja Gebbelbyn kylien rajalle sijoittuva historiallisen ajan raudanvalmistuspaikka. Osmundsbyn sepät tekevät rautaesineitä 1540-1570-luvuilla Raaseporin linnalle ja kuninkaankartanolle. Ei ole poissuljettua, etteikö kyseessä voi olla myös rautakauteenkin ajoittuva kohde.
Maaperäkartan (1:20 000) perustella Lövkärr ja Lammansmossen sijaitsevat samalla hiekkamuodostumalla kuin kohde Raasepori Krogarbacken (1000034418) koillisessa lähellä Läppträsketiä. Krogarbackenin maaperässä havaittiin maastotarkastuksessa 24.4.2019 runsaasti rautasaostumia. On mahdollista, että myös Lammansmossenin ja sen ympäristön maat ovat rautapitoisia ja siten esim. Lammansmossenista on voitu saada riittävän rautapitoista materiaalia eli suomalmia raudan tuotantoa varten.

Vallisaari Kukisalmi 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Vallisaaren itäpuolella Kukisalmessa eli Kuggsundetissa, Vallisaaren ja Kuninkaansaaren välillä.
Viisi erillistä muodostelmaa veden pohjassa, joiden oletetaan olevan jäännöksiä 1700-luvun väyläesteestä. Kokonaisuuteen kuulu kolme hirsiarkun jäännöstä sekä yksi kivikehämäinen muodostelma ja yksi kivikasa. Kuninkaan merikartastoon 1791-1796 on merkitty Vallisaaren ja Kuninkaansaaren väliseen Kuggsundet -salmeen kolmiosainen este, jonka kohdalla on teksti "försänkt". On mahdollista, että Kukisalmessa oleva hylky Vallisaari Kukisalmi 1 liittyy myös väyläesteeseen.
Ensimmäistä kertaa Kukisalmea on yritetty sulkea este arkuin 1720-luvulla. Lopullisesti salmi suljettiin 1890-luvulla. Maalinnoitteita Vallisaareen rakennettiin siinä vaiheessa, kun Viaporin linnoituksen rakentaminen aloitettiin Ehrensvärdin johdolla 1748. Myös venäläiset linnoittivat Vallisaarta 1800-luvun puolesta välistä 1900-luvun alkuun saakka.

Jussarö Gaddarna laivaloukku (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Jussarön eteläpuolisessa ulkosaaristossa, Jussarö Gaddarna -nimisen saariryhmän alueella. Alue koostuu pienistä saarista ja luodoista sekä lukemattomista pinnan alaisista ja yläpuolella olevista karikoista. Merenpohja on alueella hyvin kivikkoista, syvänteet ja jyrkät matalikot vaihtelevat.
Laivaloukku sijaitsee Suomenlahdella länsi-itä-suuntaisen laivaliikenteen pohjoispuolella, jonne laivat saattoivat helposti ajautua huonolla säällä. Alueella on useita alusten hylkyjä, hylkyjen osia sekä hylyistä peräisin olevia irrallisia puuosia. Tähän mennessä tunnetut hylyt ajoittuvat 1700-luvulta 1900-luvulle. Osa hylyistä on ajoitettu dendrokronologisella menetelmällä. Alueelta on löytynyt myös esineitä, kuten plokeja, tykkejä sekä venäläinen tullisinetti 1700-luvulta. Alueesta varoitetaan jo 1700-luvun kartoissa paikkana, jossa merenpohjan rautapitoisuus sekoittaa magneettiset kompassit. Jonas Hahnin merikartassa alueelle on merkitty hylky.
Laivaloukun ympäristö ja geologiset muodostelmat sekä hylkyjen kokonaisuus muodostavat vedenalaisen maiseman, jossa yhdistyvät luonnon- sekä kulttuuriset tekijät.

Miilukorpi (1000034645) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 1700luvun karttaan merkityn Kyttlandin lähettyvillä. 1800-luvulla paikan läheisyyteen on merkitty niitty, ja edelleenkin sen vieressä sijaitsee niitty. Niityn pohjoispuolella sijaitsee metsäniemeke, jossa kasvaa vanhoja ja suuria pylväskatajia sekä muita puita harvakseltaan. Muuten niemeke on heinittynyt.
Niemekkeellä on kolme kiviröykkiötä, joista röykkiö 1 sijaitsee niemekkeen itäreunassa. Röykkiö 1 on hyvin säilynyt. Rakenne on sammaloitunut ja osittain heinän peittämä, ja on mahdollista, että se jatkuu maantasaisena hieman laajemmalle alueelle. Maanpäälle näkyvän kiveyksen halkaisija on noin 1,5 metriä. Sen reunoilla on hieman suurempia kiviä (halk. noin 20 cm) ja keskellä hieman pienempiä (15 cm) ja niiden pohjoispuolella on isompi silmäkivi. Röykkiö 2 sijaitsee niemekkeen kärkeen ilmeisesti 1900-luvun alkupuolella tehdyn kaivannon kaakkoispuolella. Kiveystä on käytetty myöhemmin nuotiona, sillä sen keskiosaan on ladottu pyöreä kiveys, jonka kivet ovat palaneet. Röykkiön reunoilla on 30–40 cm kokoisia kiviä ja keskellä 15–20 cm kokoisia. Röykkiön halkaisija on 1,8–2 metriä, mutta se saattaa jatkua maan ja heinän alla pidemmällekin. Röykkiö 3 sijaitsee edellä mainitun kuopan luoteispuolella ja on muodoltaan epämääräisempi kuin röykkiöt 1 ja 2. Paikalla on sammaloituneita kiviä pitkulaisessa noin 1 x 1,2 metrin kokoisessa rykelmässä. Kivet voivat olla myös viereisen kuopan kaivussa pois siirrettyjä kiviä. Röykkiöt 1 ja 2 ovat siististi ladottuja ja muistuttavat rakenteeltaan enemmän hautaröykkiöitä kuin peltoraunioita.
Pylväskatajat ja niemenkärjen sekä viereisen niityn etelään antava rinne ovat topografialtaan klassisia rautakauden asuin/hautapaikkojen maastoja.

Sysimaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pääosin sammalpeitteisessä kuusimetsässä, jossa on paikoin näkyvissä vanhoja pelto-ojia. Kohteen länsipuolella on niitty. Alue on ollut vielä 1960-luvun alussa laajaa yhtenäistä peltoaluetta, joka on sittemmin metsittynyt. 1700-luvun karttaan paikalle on merkitty ”Kyttland” eli kytömaa ja vuoden 1894 karttaan paikalle on merkitty niitty.1 Paikalla on kuusi sammaloitunutta kaskirauniota ja kaksi pitkulaista nauriskuoppaa. Nauriskuopat sijaitsevat alueen pohjoisosan rinteessä, kun taas kaskirauniot ovat hieman laajemmalla alueella. Kaksi raunioista on rinteessä ja neljä entisellä peltoalueella. Raunioiden koko vaihtelee, osa koostuu vain muutamista kivistä ja osa on selkeitä röykkiöitä. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin sekä topografiaan.

Bensuls 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Bensulsin talon kohdalta lähtee peltojen välissä kulkeva maakaistale, jossa Espoonjoen rannassa sijaitsee ulkorakennus. Rakennuksen edestä joenpenkasta havaittiin kivirakenne, joka koostuu isoista lohkotuista kivistä. Rakenne erottuu parhaiten vastarannalta, sillä kivet ovat peittyneet heinikkoon ja ovat osin joenpenkereen sisässä. Rakenteen havaittu leveys on noin kaksi metriä. Inventoinnissarakennetta ei avattu eikä sitä tutkittu tarkemmin. Vastarannalta vastaavanlaista kivirakennetta ei havaittu.
Maastohavaintojen perusteella kyseessä voi olla sillan perustuskivistä. Tällöin kyseessä olisi Bensulsin nykyistä siltaa vanhemman sillan rakenteesta. Päivi Hakanpää mainitsee inventointiraportissaan (2005: 28), että nykyistä Bensulsin siltaa edeltänyt silta on sijainnut hieman kauempana ylävirrassa. Tämä Hakanpään mainitsema silta erottuu kartassa vuodelta 1758-1763. Kartassa erottuu Bensulsin kohdalla kaksi siltaa, joista koillisempi sijaitsee suurin piirtein niillä kohdin, josta kivirakenne havaittiin. Myös Senaatin kartastoon on tälle paikalle merkitty silta.
Kohteen ajoituksen ja suojeluarvon vahvistaminen historiallisen ajan sillanpaikaksi ja siten kiinteäksi muinaisjäännökseksi vaatii lisätutkimuksia kohteella.

Åminnen tiilitehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Åminnen tiilitehtaan perusti vuonna 1886 Helsingistä muuttanut rakennusmestari Karl Wilkman. Tehdas sijaitsi meren rannalla Mustalahdentien ja Rantavallintien risteyksessä ja toimitti tiiliä Helsingin suuriin rakennushankkeisiin. Vuonna 1901 tehtaan osti insinööri Knut Selin. 1907 tehtaasta muodostettiin osakeyhtiö Ab Åminne. Samaan aikaan Kauklahden asemalle rakennettiin Åminnen toinen tiilitehdas, Åminne Nya Tegelbruk. Yhtiön toimitusjohtajana oli Ivar Lindfors. Ns. vanhan tehtaan alueella toiminta loppui vuonna jo 1914 monesta syystä; siihen vaikuttivat rakennustoiminnan lama, kyseisen tehtaan vanhanaikaisuus, savimaan loppuminen ja Selinin kuolema. Vanhan tehtaan kukoistus oli liittynyt pääkaupungin voimakkaaseen kasvuvaiheeseen (1880-1910).
Vanhan tehtaan paikalla on näkyvissä savenottokuoppa, tiilinen työväenkasarmi ja pitkä lastauslaituri. Tiilitehtaan kohdalla näkyy maastossa osia kaatuneesta tehdaspiipusta, ja runsaasti jätetiiltä. Åminnen lastauslaiturin itäpuolelta on ruopattu pinnalle proomunosia.

Bastvikin höyrysaha (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Bastvikin höyrysahan perusti 1876 helsinkiläiskauppias Sjöblom. Sahasta tuli pian Espoon tärkein teollisuuslaitos, joka tuotti 1000 standardia puutavaraa. Saha työllisti tällöin 18 henkeä. Vuonna 1901 toiminta loppui joksikin aikaa. Hieman myöhemmin silloinen omistaja, maanviljelijä Malm, myi sahan insinööri Uno Donnerille (omisti sahan ainakin jo 1904), joka jatkoi sahan toimintaa. Hieman ennen I maailmansotaa Bastvikin laitteisto siirrettiin Skogbyn sahalle Hankoniemelle ja rakennus purettiin. Elämää Bastvikin sahalla viime vuosisadan lopulla kuvaa Katri Bergholm seuraavasti; ”Bastvikissä oli 1883 suuri saha, minne isot laivat kaukaisten mertenkin takaa tulivat lastaamaan puutavaraa. Siellä oli suuret sillat niin että monta laivaa saattoi olla lastaamassa. Ne saapuivat tyhjinä Basvikiin tuotuaan siirtomaitten ja muuta välttämätöntä tavaraa Helsinkiin. Lopulta pohjalla oli vain lastina hienoa hiekkaa, joka kaadettiin rannalle. Sahan isännöitsijänä oli saksalaissyntyinen Hoffeldt”.
Vuosina 1904-1906 saha-alueella olivat seuraavat rakennukset: höyrysaha, mylly, konehuone ja pannuhuone piippuineen (kaikki kolme toisiinsa kiinni rakennettuina), kuivaamo, höyläämö, paja ja kaksi yksikerroksista työväenasuntoa. Piippu ja osa sekä höyläämöstä että kuivaamosta oli tiiltä, muut rakennukset olivat puuta. (Härö, 1991)
Rannassa on joitakin rakenteita, jotka voitaneen liittää höyrysahan toimintaan.
Sahasta on nyt näkyvissä vain vähäisiä raunioita (höyrypannujen- ja piippujen pohjia). (Härö, 1991)
Sahan laitteita myytiin 1912 (myynti-ilmoitus HBL 23.1.1912: en litet använd 30 (sågblads) dubbelram af Bolinders tillverkning i komplett skick med rails, vagnar, kroksågningsapparater till salu).

Tukikohta XXXII Ukontulenpolku (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tykkipatterin 111 takaa eli sen itäpuolelta on aikanaan kulkenut ensimmäisen maailmansodan aikainen yhdystie kohti etelää (merkitty kuvan 4 karttaan pisteviivoilla). Patterin ja Sepon koulun kohdalla tiestä ei ole enää havaittavissa jäänteitä. Sepon koulun eteläpuolella kyseinen tie on jatkunut kohti Ukonvaajaa ja edelleen puolustusasemien 13-16 itäpuolelta kohti Pohjantorin ostoskeskusta (kuvat 2 ja 3) – tielinja on edelleen jäljellä (kuva 5: numero 4). Se on nykyään käytössä ulkoilutienä ja päällystetty hiekalla.
Vuonna 2019 suoritetuissa tutkimuksissa otettiin esiin ja dokumentoitiin noin kuusi metriä pitkä pätkä säilynyttä yhdystietä. Tie kulki pohjois–etelä-suuntaisesti. Sen pinta oli kivetty, rakennettuja pohjustuskerroksia ei havaittu. Näyttää siltä, että tien päällyskivet, hiekka ja savi olivat paikalle muualta tuotuja, tie oli perustettu suoraan kulotetun metsämaan päälle.
Yhdystietä ei ollut säilynyt muualla Sepon koulun tontilla tutkittua osaa lukuun ottamatta. Säilyneestä osasta pohjoiseen oli havaittavissa vain muutama tiehen todennäköisesti liittynyt kivi. Mahdollista on, että tietä on säilynyt etelämpänä, koulutontin ulkopuolella,
ulkoilutien alla.

Numminen (Nummis) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla sijaitsee mahdollisesti Nummisen kylänpaikka, jossa on ollut 1700-luvun alkupuolella kolme tilaa. Vuoden 1733 kartan ja maastokartan 2019 vertailun perusteella vaikuttaa, että Nummisen kylän paikka on autioitunut nykypäivään tullessa ainakin osittain ja kynnetty pelloksi. Muiden historiallisten karttojen tarkastelun perusteella autioituminen on tapahtunut mahdollisesti Nordbon kartanon perustamiseen liittyen ja todennäköisesti 1800-luvulla pitäjänkartan laatimisvaiheen jälkeen eli 1800-luvun loppupuoliskolla. Vanhin maininta Nummisista on vuodelta 1507, jolloin käräjillä käsiteltiin Nummisen ja Halkian välisen rajan asiaa. Tuolloin Numminen oli osa Porvoota. Numminen oli alunperin suuri, yli 10 tilan kylä, josta lahjoitettiin 9 tilaa vuonna 1606 Henrik Wreden leskelle, Gertrud von Ungernille. On mahdollista, että Numminen oli moniasuinpaikkainen kylä Orimattilan Kuivannon tapaan ja yksi kylän asutuspaikoista on voinut sijaita nykyisen Frugårdin (Alikartano) kohdalla.
Nummisten aluetta inventoitiin vuoden 2020 keväällä ja erityisesti kiinnitettiin huomiota autioituneeseen kylätonttiin Mustijokeen laskevan uoman molemmin puolin. Alueelle on merkitty asutusta vuoden 1733 kartassa ja vielä 1800-luvun alussa, mutta alue on autioitunut myöhemmin 1800-luvulla. Ilmeisesti asutus on siirtynyt ylemmäs mäkeen, pois viljelymaaksi sopivalta savikolta. Lasku-uoman Pohjoisrannalta törmän päältä löytyi kahdesta kohtaa noin 2 metrin levyinen kumpu, josta toisessa näkyi palanutta kiveä ja tiiltä ja toinen oli ruohon peitossa. Kyseessä voisivat olla uunien jäännökset. Mitään kivijalkaan selvästi liittyvää rakennetta ei havaittu. Rinteeseen oli kuitenkin vyörytetty muutamia kivijalkaan sopivia kiviä.
Uoman eteläpuolella pellon reuna loppuu aivan uoman rinteen yläosaan. Uoman kurussa oleviin painaumiin oli kasautunut kantikkaita kiviä, jotka vaikuttivat olevan peräisin rakennusten kivijaloista. Kohta missä kummut ovat oli kyntämätön. Ilmeisesti pellolla olevat rakennusten jäännökset on työnnetty pellon reunan yli. Viitteitä mistään säilyneistä rakenteista ei eteläpuolella havaittu.

Backby (Pakankylä) myllypaikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Backbyn peltoaukean länsipuolella, Kvarnträsket (Myllyjärvi)-nimisestä järvestä alkunsa saava Kvarnbäcken (Myllyoja)-puron suulla on jälkiä vanhasta patorakennelmasta ja kolmisenkymmentä metriä sen alapuolella on pohjaltaan lähes neliömäinen entisen myllyrakennuksen kivijalka.
Mylly ei esiinny vielä Joh. Fonseenin 1750 laatimassa kartassa, eikä myöskään enää 1930-luvun "peruskartassa".
Myllypaikkaa ympäröivä metsä purolaaksoineen on kasvistoltaan erikoinen, ja siitä on muodostettu luonnonsuojelualue.
Myllyrakennuksen perustuksista kymmenisen metriä etelään yläriinteeseen, polun eteläpuolella, on asuinrakennuksen, oletettavasti myllärin asunnon jäänteet: nurkkakiviä ja uuninpohja. Rotkomainen purolaakso on lähes kokonaan pähkinälehtoa.

Sottungsby (Sotunki) Markuskärr (Asuinpaikat)
Historiallinen; Etelärinteessä sijaitseva mäkituvan perustus. Kohde on mäkeen kaivettu n. 3 x 3 metriä laaja rakenne. Oviaukko sijaitsee etelässä alarinteen suuntaan. Sisäseinät on kivetty ja oviaukon viereisessä kulmassa on tulisijan jäännökset. Tulisijassa erottui maan päälle tiiliskivien jäänteitä.
Mäkituvan ympäristö on tarkastusajankohtana 12.4.2019 kuusivoittoista metsää. Mäkituvan jäänteen sisällä kasvaa myös kuusi. Mäkituvan alapuolella on erotettavissa oja, joka viittaa paikalla joskus sijainneeseen peltoon. Mäkituvan läheisyydessä virtaa puro.
Mäkituvan maat ovat historiallisesti kuuluneet Sotungin Bisan tilalle. Bisan väki tuntee kohteen nimellä Markuskärr. Mäkituvan läheisyydessä on Bisan isäntäväen mukaan sijainnut vielä 1900-luvun alussa Markuskärrin torppa ja puron koskipaikassa pärehöyläämö. Mäkituvan jäänteitä Bisan väki oli luullut torpan kellariksi.
Vuoden 2019 kaivauksissa tutkimusalueelle avattiin neljä kaivausaluetta ja ne pyrittiin sijoittamaan maan päälle näkyneiden rakenteiden, kuten uuninperustusten, seinälinjojen ja painanteiden kohdalle. Löytöjen perusteella löydetyt maakerrokset ja rakenteet ajoittuivat 1800-luvun lopulle ja 1900-luvun alkuun. Todisteita tätä vanhemmasta asutuksesta ei löydetty, mutta ajoitukset sopivat hyvin ennalta oletettuihin. Torpat ja varsinkin mäkituvat yleistyivät vasta 1800-luvulla, ja perimätiedon mukaan ainakin Markuskärrin torppa olisi ollut käytössä vielä 1900-luvun alkupuolella.

Bolomaren (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kaksi mahdollista varhaismetallikautista/rautakautista röykkiötä pienen mäen lakiosassa. Mäen pohjoisosassa on paljasta kalliota. Pohjoisempi röykkiö on erittäin matala maansekainen kivikko, noin 5 m x 3 m laaja alue. Kivet ovat mahdollisesti levinneet alkuperäisiltä paikoiltaan. Kivet ovat lähellä paljasta kalliota ja ovat kooltaan nyrkin kokoisista päätä suurempiin. Edellisestä ryökkiöstä noin 5 m kaakkoon on mäen korkeimmalla kohdalla on neliskanttinen, noin 5 m x 5 m laaja kivirakenne. Myös tämä rakenne on maansekainen, kivien keskimääräinen koko on suurempi kuin pohjoisemmassa rakenteessa. Kyseessä voi olla röykkiön sijaan myös mahdollinen rakennuksen pohja.
Sijainnin perusteella havaitut rakenteet ovat mahdollisesti metallikautisia röykkiöitä. Varmuuden saaminen asiaan edellyttää kuitenkin kaivaustutkimusta.

Trastmossa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sveinsin veroratsutila oli yksi Gammelgårdin kylän keskiaikaisista kantatiloista. Isojaon yhteydessä tilakeskus siirrettiin Dalsvikin torpan tontille Pitkäjärven eteläpuolelle. Yksi Sveinsin torpista oli Trastmossa.
Trastmossan torppa mainitaan 1700-luvun asiakirjoissa nimellä "gamla torpet Trastmossen". Ensimmäinen kerta se esiintyy isojaon yhteydessä tehdyssä kartassa vuodelta 1826 (Trastmåsa Torp). Sveins jaettiin kahtia vuonna 1832, jolloin se puoli johon Trastmossa kuuluu liitettiin Kilon kartanoon. Torpan tonttimaa on osittain rakennettu, osittain rakentamatonta. Vanhan tilakeskuksen läpi vie käytöstä otettu tielinja. Alueella on mahdollisesti säilynyt 1700-luvun asutuskerrostumia, tai sitä vanhempia.
Torpalta on löytynyt Adolf Fredrikin kahden äyrin kolikko vuodelta 1769, Gustaf IV kolikko vuodelta 1807, kivisavikeramiikkaa, liitupiipun katkelmia, ikkunalasia jossa lyijykiillettä, savitiivistettä, ja tiiltä.

Sisböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen keskiaikainen kylänpaikka, autiopyöli. Kohde on löydetty paikannimen perusteella
Alueella on runsaasti merkkejä ihmisen toiminnasta, tulisijoja ja kiviraunioita.

Stormora torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastoon merkitty torpanpaikka.
Alueella on useita rakennuksen jäännöksiä.

Otaniemi Kalanokka (Otnäs Fiskarudden) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kalanokassa on nykyisen HTC-rakennusten viereen on jäänyt lyhyt pätkä kivettyä yhdystietä, sekä ensimmäisen maailmansodan aikaisen Helsingin Lehtisaareen vievän pontoonisillan sillanpää.

Itämetsä Hästhagen (Taide)
Historiallinen; Entisen Björnholmin torpan vieressä, nykyisen Itämetsän alueella, matkalla entiselle Otnäsin kartanon laituripaikalle on sileä kallio, johon on kaiverrettu kuvioita, nimikirjaimia ym. Vanhin niistä on päivätty 1.7. 1839

Tränubäck 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde löytyi maastotarkastuksessa 7.6.2019. Kyseessä on kaksi painannetta, jotka näkyvät myös lidar-aineistossa. Painanteista selvemmin maastossa erottuu itäisempi painanne, jonka halkaisija on noin 8 metriä, muodoltaan painanne on pyöreähkö. Ylärinteen puolella painanteen syvyys on noin 0,5 metriä, alarinteen puolella painanne tasaantuu rinteen kanssa samaan tasoon. Painanteen keskellä oli vanha tuulenkaato. Sen juurakosta poimittiin talteen 11 kvartsi-iskosta. Juurakon viereen, koskemattomaan maahan tehdystä koepistosta ei tullut löytöjä. Maakerrokset koepistossa olivat: 0-10 cm turve/sammal, 10-25 cm huuhtoumiskerros, 25-40 cm rikastumiskerros, syvemmälle ei kaivettu. Maaperä oli kivistä hiekkaa, kuten painanteen alueella ja ympäristössä muutenkin. Kairaukset eivät kivisyyden vuoksi onnistuneet.
Toinen painanne sijaitsee edellisestä noin viisi metriä länteen. Se on kooltaan hieman pienempi, eikä varvikon vuoksi erotu maastossa kovin hyvin, mutta lidar-aineistossa sen sijaan paremmin. Siihen tehdystä koepistosta ei tullut löytöjä. Maaperä oli hienoa hiekkaa. Maakerrokset koepistossa olivat 0-15 cm turve/sammal, 15-25 cm huuhtoumiskerros, 25-40 cm rikastumiskerros, syvemmälle ei kaivettu.
Aluetta koekuopitettiin laajalta alueelta kohteen Tränubäck suunnasta noin kymmenen metrin välein, mutta yhdestäkään koepistosta ei tullut löytöjä. Maaperä lännempänä oli huomattavasti vähäkivisempää kuin asumuspainanteiden alueella. Koekuopituksen perusteella vaikuttaa siltä, että asuinpaikka rajoittuu melko tiiiviisti asumuspainanteiden läheisyyteen.
Kohteesta ei ole laadittu erillistä tutkimusraporttia.

Otnäs, Lakörs torp (Kaukopää) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Otnäsin rusthollin Lakörin torppa on perustettu 1734-1741 välillä. Fonseenin pitäjänkartalla ja kuninkaan merikartassa torppa on merkitty hieman etelämmäs kuin vuoden 1840 pitäjänkartassa ja 1872 senaatin kartassa. Torpan rakennukset on siis saatettu siirtää tässä välissä. Torpan paikalla näkyy vielä vuoden 1932 kartassa "Helsinki ympäristöineen" rakennus.

Otnäsin kartanon laituri (Kulkuväylät)
Historiallinen; Otnäsin kartanon laituri näkyy kartoilla vuodesta 1810 lähtien. Nykymuodossaan kyseessä on n. 50 m pitkä ja toista metriä leveä luonnonkivistä rakennettu laituri. Laituri on ollut Otnäsin ja Hagalundin kartanon yhteislaiturina (hoyrylaivalaituri).
Otnäsin kartanon laiturin maan ja veden päälle ulottuva osa on 53 metriä pitkä ja leveyttä rakenteella on vähän alle 3 metriä. Se on säännöllisen muotoisiksi lohkotuista kivistä tehty ja täytetty epäsäännöllisen muotoisilla lohkokivillä sekä hiekalla. Laiturin reunat koostuvat suurista, suorakulmaiseksi lohkotuista kiviharkoista, joita on sijoitettu enintään kolme kivikertaa päällekkäin. Kolme kivikertaa muodostaa noin 110 cm korkean rakenteen. Harkot on muotoiltu istumaan toisiinsa. Punagraniitista koostuvat kiviseinä on alun perin ollut kylmämuurattu, merkkejä sidosaineena käytetystä laastista ei ole. Vedenpäällisessä osassa on rakennetta kuitenkin korjattu myöhemmässä vaiheessa betonilla ja erilaisilla raudoituksilla.
Vedenpäällisten osien lisäksi laiturirakenne jatkuu noin 25 metriä veden alle. Syvemmällä vedessä kivirakenteen jatkeena on laaja, luonnollisten ja lohkottujen kivien täyttämä alue, jotka ovat peräisin kolmesta kivillä täytetystä hirsiarkusta. Kahden rantaa lähimpänä olevan arkun kivet nousevat veden pinnan yläpuolelle. Ulommainen arkku on kokonaan veden alla.

Diana (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Sipoon selän itäosassa Kaunissaaresta noin 3 km koilliseen ja Falkishället-luodosta noin 400 metriä pohjoisluoteeseen, noin 20 metrin syvyydessä.
Hylky on noin 25 m pitkä ja 5,3 m leveä (siipirattaiden kanssa leveys noin 10 m). Siipirattaat ovat halkaisijaltaan 5,2 m ja leveydeltään 2,3 metriä.
Hylky on pohjassa kölillään ja sen keulaosa on ehjä. Peräosa on selkeärajainen, mutta hajonneempi kuin keula, sillä laitalankkuja sekä parras on irronnut rungon viereen pohjalle. Kansihytistä on jäljellä muutamia pystytolppia. Ruumanluukut ja kansirakenteet vaikuttavat ehjiltä, kannessa on mm. skailetit paikoillaan/kääntyneenä alkuperäisen paikan vieressä. Aluksen höyrypannu on osin romahtanut ja korsteenista erottuu kansitasolla sen alaosa. Peräsin on merenpohjassa hylyn ahterissa. Kesäkuussa 2023 tehtiin havainto, että peräkansi on romahtanut osittain ja kansilankkuja on hävinnyt paikoiltaan. Kannella ollut suppilomainen esine (vinssilaitteen osa?) on pudonnut ruumaan ja on siellä ylösalaisin likimain kokonaisena. Vasemman siipirattaan osia on pudonnut pohjalle. Vasemman siipirattaan edessä kannella ollut pullo on kadonnut.
Hylyn identifioi Mikhail Ivanov Venäjän laivaston arkistosta löytyneen haaksirikkoilmoituksen perusteella. Haaksirikkoilmoituksen mukaan Dianan viimeinen matka alkoi 5.10.1854 Suomenlinnasta kohti Ruotsinsalmea. Alus liikkui yhdessä toisen siipiratashinaajan kanssa tavoitteenaan hakea tykkiveneet talvehtimaan Suomenlinnaan. Dianan lastina oli ruokatarvikkeita, saippuaa ja koneita. Kahden tunnin ajomatkan jälkeen Diana osui kiville 8,5 solmun nopeudella ja upposi kymmenessä minuutissa. Haaksirikossa ei ollut menehtyneitä, koko miehistö vahtia lukuun ottamatta oli onnettomuushetkellä keulaskanssissa. Laiva vaurioitui SB-puolen siipirattaan etupuolelta, johon tuli isohko reikä ja osa kylkilaudoituksesta murtui. Haaksirikon syynä pidettiin luotsioppilaan navigointivirhettä.
Alus oli yksityisomistuksessa (Charles Berd), mutta se oli Venäjän Itämeren laivaston käytössä onnettomuushetkellä.

Tukikohta V:este3 (Myllypuro) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde on ensimmäisen maailmansodan aikaisen piikkilankaesteen jäännös, joka sijaitsee Myllypuron liikuntapuistossa, Mustapuron itäpuolella, Aiturinpolun ja Myllytontunpolun välisessä maastossa. Paikalla sijaitsevassa kosteikossa kasvaa paikoin erittäin tiheää puustoa ja pensaikkoa.
Piikkilankaesteen suojavallia oli säilynyt 72 metriä. Osa esteestä on tuhoutunut metroradan ja Kehä I:n rakennustöissä. Osa esteestä on tuhoutunut metroradan ja Kehä I:n rakennustöissä. Suurin osa esteestä on sijainnut Kehä I:n pohjoispuolella, mutta siellä siitä ei ole säilynyt jälkiä maastossa.
Valli kääntyy säilyneen osansa keskikohdassa noin 60 astetta. Vallin länsireuna loivenee ympäröivään maastoon mutta sen idän puoleinen sisäreuna on jyrkkä ja 0,8–1,0 metriä korkea. Vallin leveys on noin 4 metriä. Vallin itäpuolella olevassa kaivannossa on havaittavissa ainakin 15 puista esteen tolppaa. Pystyssä seisovista tolpista on maanpinnalla näkyvissä niiden yläosaa noin 20 cm. Tarkastuksen yhteydessä nostettiin yksi tolppa kosteasta maasta ylös, jolloin sen alaosa todettiin kirveellä teroitetuksi. Tolppa palautettiin alkuperäiseen paikkaansa. Tolppien halkaisijat ovat 15–20 cm.

Trollböle kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nykyisestä Kvarnträsketistä (aik. Byträsk, Dammträsk) laskevan puron varrella on ollut mylly ainakin 1600-luvulta lähtien, todennäköisesti jo paljon aiemmin. Myllyn vastapäätä on viimeistään 1700-luvun toisella puoliskolla ollut myös vesivoimalla toimiva saha.
Trollbölentien itäpuolella on edelleen harmaakivinen myllyrakennus, joka ainakin osittain on rakennettu 1800-luvulla. Rakennuksen pohjaosa voi olla huomattavasti vanhempi. Maastossa on sekä myllyrakennuksen ympäristössä että purouoman toisella puolella säilyneenä paikalla olleisiin rakennuksiin liittyviä jäänteitä. Myös Trollbölentien länsipuolella on purouomassa mahdollisia patorakenteiden jäännöksiä.
Samuel Broteruksen vuonna 1695 piirtämään karttaan (KA MMA B41a:27/1) Kvarnträsketistä laskevan puron alkupäähän on merkitty kaksi myllynpaikkaa (qvarnar), joista toinen on ilmeisesti sijainnut puron pohjois- ja toinen eteläpuolella. Ainakin yksi mylly ja siihen liittyviä rakenteita on piirretty myös Petter Stierncrantzin vuoden 1729 (1734) karttaan (KA MMA B41a:27/2-3). Trollbölen isojakokartassa vuodelta 1793 (Adam Malmström, KA MMA B41a:27/7–10) puron etelärannalle on merkitty mylly ja pohjoisrannalle saha. Trollbölen Rensbergin talon maita kuvaavassa C.A. Fredenborgin kartassa vuodelta 1793/1803 (KA MMA B41a:27/4–6) Dammträsketistä laskevan puron suulle on piirretty silta, jonka alapuolella purouoma on jaettu kahteen myllylle ja sahalle johtavaan uomaan jotka yhdistyvät jälleen luonnolliseksi uomaksi. Vuoden 1914 isonjaon täydennyskartan (Volmar Svaetischin, KA MMA B41a:27/11–22) perusteella myllyn paikalla on sijainnut huomattavan suuri rakennuskompleksi, jonka yksi osa nykyisin paikalla sijaitseva rakennus on ollut.

Vargströmmens bro (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kuninkaankartaston perusteella paikannetulla siltapaikalla on säilynyt Kullaanjärvestä Kockböleträsketiin laskevan lyhyen virtapaikan yli kulkeneen sillan kivisiä perustuksia molemmin puolin uomaa. Nykyinen käytössä oleva rumpusilta sijaitsee sillanperustusten eteläpuolella.
Historiallisen kartta-aineiston perusteella paikalla on ollut silta jo 1760-luvulla (H. Fattenborg 1765, Persböle och Kockböle, KA MMA B41:33/4-5).

Persböle kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kvarnträsketistä Långträsketiin laskevan Myllyjoen varrella on sijainnut useita Persbölen kylälle kuuluneita myllyjä sekä saha. Pohjoisin myllyistä sijaitsee Kvarnträsketin eteläpuolitse kulkevan ns. Kuninkaantien linjauksen eteläpuolella. Paikalle on merkitty mylly jo ensimmäiseen Persbölen maita kuvaavaan karttaan vuodelta 1705 (KA MHA U B41:33/1-3) ja myllytoiminta on jatkunut aina 1900-luvulle saakka.
Nykyisin paikalla on pahoin romahtanut kivisen myllyrakennuksen raunio sekä siihen liittyviä patorakennelmia. Maastossa on havaittavissa myös muita myllyjen toimintaan liittyviä, erilaisia ja todennäköisesti eri aikaisia rakenteita.

Vars kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Varsin mylly (Wars qvarnen) löytyy vuoden 1768 kartasta ja Fagervikin ruukin omistuksista vuodelta 1757 löytyy maininta samasta myllystä. Varsin kylässä sijaitseva mylly kuului Bollstadin säteriin, joka oli Fagervikin ruukin omistuksessa 1723 - 1906.
Myllyn järeistä lohkokivistä koottu kivijalka sijaitsee uoman pohjoisrannalla sillan itäpuolella. Uomassa sijaitsevat rakenteet ovat todennäköisesti tuhoutuneet joen perkauksessa.

Nyby kvarn (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Alueella on sijainnut Nybyn mylly. Mylly on kuitenkin purettu ja kivet tiettävästi käytetty muihin lähiseudun rakennustöihin.
Samalla paikalla on todennäköisesti sijainnut 1500-luvun puolenvälin tienoilla myös varhaiseen teolliseen raudanvalmistukseen liittyvä masuuni. Masuuninpaikasta ei myöhäisemmän myllytoiminnan vuoksi ole jäljellä juurikaan näkyviä rakenteita, mutta ympäristössä on yhä havaittavissa masuunikuonan kappaleita, sekä mahdollisesti masuunin aikaiseen toimintaan littyvän hiilikasan pohja. Matalana kumpareena erottuva hiilikasa sijaitsee puron uoman eteläpuolella.

Björkbacka (1000035890) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.Lähde: Kuninkaankartasto.

Tallbacka (1000035961) (Asuinpaikat)
Historiallinen; A.G. Fattenborgin vuonna laatimalle kartalle (KA B21a:18/1-3 Sundsberg; Karta öfver egorne med beskrifning 1797) on merkitty Tallbackan torppa. Paikka on hylätty Porkkalan vuokra-aikana.
Uudenmaan ympäristökeskus on päätöksellään rajannut mäellä olevan vaahterametsikön S-1 -alueen mukaisesti. Vaahterametsikön lisäksi puistossa on ns. maisemapuita mm. katajia. Kohde on luonteeltaan kylämäkimäinen. Laella on torpan viimeiseen vaiheeseen liittyvän talon perustus. Lisäksi laella on muiden rakennusten jäännöksiä ja mahdollisesti Porkkala-vaiheeseen liittyviä kaivantoja. Aurinkoisella etelä- ja lounaisrinteellä on vanhempia rakenteita (mahdollinen tulisija, rakennusten pohjia).

Medvastö Ekholms torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1600-luvulla muodostetulla Medvastön ratsutilalla on ollut kaksi torppaa jo 1700-luvun alkupuoliskolla. Vuoden 1779-1782 kartassa (KA B21:15/1-12) mainittu Ekholms torp sijaitsee Medvastösundetin etelärannalla maastossa selkeästi erottuvan niemekkeen laella, josta maasto viettää salmen rantaa. Kartalla torpan kohdalla erottuu kaksi rakennusta, jotka näkyvät myös vuosien 1809-1813 kartassa (KA, B21:15/13-19).
Maastossa erottuu kaksi uunin rauniota (n. 2 x 2 m) muutaman metrin päässä toisistaan. Kummankin uunin raunion vieressä on kuoppa. Torpan pellot ovat sijainneet rakennusten ja rannan välissä. Aluskasvillisuus on runsasta ja estää tarkempien havaintojen tekemisen. Alueella on jonkin verran lehtipuita, mutta näkymä on muuten melko avoin rantametsiköihin asti. Torpan paikasta muutama kymmenen metriä länteen näkyy modernia ojaa, joka lidarvisualisoinnin mukaan kiertää koko niemekkeen. Ojan varrella on muutamia kumpuja, jotka osoittautuivat savikasoiksi.

Vähäsuo (1000036048) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on edelleen kolmen tiluksen raja. Merkki on vanhalla Teissalan ja Kerkkoon kylien välisellä rajalla, joka on merkitty mm. v. 1700 kartalle. Kohdalla on tilusrajapiste (kylienvälisellä rajalla) vuoden 1783 Teissalan isojakokartalla ja myös myöhemmillä kartoilla. Rajapiste ja rajamerkki ovat siis edelleen käytössä. Raja-merkki on kivistä ladottu, nelisivuinen, kooltaan n. 0,8 x 0,8 m ja keskellä iso pysty-kivi. Sammaloitunut.

Kairassuonmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.(Lähde: Kuninkaankartasto).

Suninhaka kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maastossa todettu vankkarakenteista ja hyväkuntoista kylmämuurattua patorakennelmaa. Padon eteläpuolella oli myös havaittavissa ainakin yhden rakennuksen perustukset. Museokartan rajaus on viiteellinen, kenttäkäynnin yhteydessä vehreä kasvillisuus haittasi maastohavaintojen tekemistä.
Vuonna 1764 laadittuun karttaan on merkitty myllyjä Walby ja Kockis rajalle (B45:16/2 Kokkila / Kockis; Egokarta med beskrifning öfver åker och äng (1764-1764))

Haapanen (1000036460) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on historiallisen ajan torppa, joka näkyy 1700-luvun lopussa laaditussa Kuninkaan kartastossa ja vielä 1873 piirretyssä Senaatin kartassa. Kohde sijaitsee Kytäjäntiestä pohjoiseen erkanevan kapean tien länsipuolella, pellon luoteiskulmassa, louhosalueen itäpuolella. Paikalla on jyrkän kallion juurella tasanne, jossa kasvaa harvakseltaan lehtipuita.
Kohteessa erottuu noin 5 x 5 m kokoinen maan ja kivien muodostama kumpu, jonka korkeus on 0,6 m. Kummun keskellä kasvaa puu. Kumpuun ja sen ympäristöön tehtiin syksyllä 2020 kairauksia T-piikillä. Kairausäytteissä havaittiin tummanruskean hiekan seassa tiilimurskan kappaleita 8–20 cm syvyydessä maanpinnan alapuolella. Kumpu on todennäköisesti paikalla sijainneen rakennuksen liesi.
Kohde oli aikaisemmin paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella 75 m etelälounaaseen, kapean tien itäpuolelle. Kohdalla on sijainnut nyttemmin purettu asuinrakennus, joka näkyy vuoden 1956 kartassa. Vuonna 2020 kohdalle oli varastoitu suuri määrä puutavaraa eikä paikkaa pystytty tuolloin tarkastamaan.

Risö (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Tammisaaren eteläisessä saaristossa Risön saaren eteläosassa noin 30 metriä rannasta. Kallion päällä, noin 7 metriä merenpintaa ylempänä, on sammaleen peittämä latomus, kooltaan noin 4x5 metriä. Kiviä on ilmeisesti vain parissa kerroksessa ja niitä on myös irrallaan hieman latomuksen ulkopuolella Kivet ovat halkaisijaltaan noin 20-30 cm. Latomuksen länsiosassa kasvaa katajaa ja pohjoispäässä on mänty. Kyseessä voi olla hautaröykkiö. Röykkiön eteläpuolella on kallio, joka ensi näkemältä vaikuttaa latomuksen L-kirjaimen muotoiselta jatkeelta, mutta lähempää tarkasteltuna paljastuu kallion pykäläksi. Lähisaarista tunnetaan myös vastaavia pieniä latomuksia/röykkiöitä.

Tovö 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tammisaaren eteläisessä saaristossa, Tovön saaren itäosassa, parikymmentä metriä rannasta. Kiviaita on matalan rinteen taitteessa. Aita on noin 14 metriä pitkä ja puolisen metriä korkea. Kivet ovat sammaloituneet. Aidan kivet ovat ilmeisesti peräisin sen vieressä olevalta noin 50x20 metriä kokoiselta alueelta, joka on kumpareiden välissä oleva multaisempi alue ja käytetty peltona. Nykyisin se kasvaa varttunutta metsää. Peltoa ei ole kuitenkaan merkitty sodan jälkeisiin peruskarttoihin, kuten muutamia muita kiviaidoin aidattuja peltoalueita saaressa, joten voinee olettaa, että kyseessä on vanhempi, ehkä 1800-luvulle tai 1900-luvun alkuun ajoittuva pelto ja sitä reunustanut kiviaita.

Tovö 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tammisaaren eteläisessä saaristossa, Tovön saaren keskiosassa. Noin 50x75 metrin kokoisella alueella on kolme kiviaitaa. Pohjoisin aita on kallioiden päällä, mahdollisesti pitämässä karjaa pois kallioilta, aito on noin 15 metriä pitkä ja puolisen metriä korkea. Heti sen eteläpuolella rinteen alaosassa on noin 70 metriä pitkä itä-länsi -suuntainen kiviaita, joka on myös korkeudeltaan puolisen metriä. Kivet ovat sammaloituneet. Näiden kiviaitojen eteläpuolella on alava ja kostea alue, jonka eteläosassa on vastaavanlainen noin 20 metriä pitkä kiviaita. Väliin jäävä alue on ilmeisesti ollut peltoa. Alue on melko tasainen, kooltaan noin 40x100 metriä. Kyseessä voi olla myös laidunmaa. Alue on metsittynyt ja kasvaa jo melko iäkästä puustoa. Sodan jälkeisiin peruskarttoihin ei ole merkitty peltoa tälle alueelle, todennäköisesti kiviaidat ovat 1800-luvulta tai 1900-luvun alkupuolelta.

Tovö 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tammisaaren eteläisessä saaristossa Tovön saaren keskiosassa. Kallion päällä on lohkotuista kivistä tehty kivijalka, kooltaan 4x4 metriä. Kivien koko ja muoto vaihtelee, suurimmat ovat noin 30-40 cm halkaisijaltaan. Kivijalan länsikulmassa on kivijalan vieressä hieman isompi kivi, kooltaan noin puoli metriä, aivan kuin porraskivenä. Paikalla on luultavasti ollut kevyt puurakenteinen rakennus/maja. Kivet ovat osittain sammaloituneet. On melko vaikea määritellä miten kauan kivet ovat kallion päällä olleet, todennäköisesti rakenne on kuitenkin historiallinen, mahdollisesti 1800-luvulta tai 1900-luvulta. Kohteen voisi ehkä luokitella myös muuksi kulttuuriperintökohteeksi. Missään historiallisessa tai myöhemmässä kartassa ei paikalle ole merkitty rakennusta.

Diskarla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Yksi veronmaksaja ja ulkokylänmaata 1570-luvun alussa. Mainitaan viimeisen kerran vuonna 1599. Kylää ei ole merkitty vanhoille kartoille.
Alueella on useita tulisijan paikkoja ja mahdollisia rakennuksen pohjia.

Rulludden laituri (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kivinen lounas-koillinen suuntainen laituriarkku Rullaniemen (Rulludden) etelärannalla. Arkun pituus noin 31 m ja leveys noin 2,5 m. (päivitys tietoihin tulossa)

Suomenlinna viranomaisranta 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Ison Mustasaaren etelärannalla viranomaissatamassa Varvilahden suulla kolmen rinnakkaisen laiturin luona, läntisimmän laiturin länsipuolella.
Puurunkoisen kookkaan aluksen pohjaosa, josta on havaittavissa lähinnä pohjakaarien päitä ja keula- tai peräranka. Hylky on täyttynyt kivillä ja sekalaisella roskalla, kuten autonrenkailla ja muovilaatikoilla, joten hylkyä on vaikeaa havaita ja hahmottaa. Hylky on osittain laiturin alla.
Hylky havaittiin 2018 muutostöiden takia tehdyssä inventoinnissa (SubZone Oy). Museovirasto järjesti hylyn tarkastussukelluksen marraskuussa 2018. Hylkyä kuvattiin ja aineistosta saatiin tuotettua 3D-malli. Hylkyä ei ole ajoitettu.

Myggan länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin edustan saaristossa Jussaröstä noin 9 km länsilounaaseen Myggan -luodon länsipuolella olevan karin pohjoispuolella. Muita hylkypaikkaa ympäröiviä luotoja ovat Klovaskär luoteessa, Högskär lännessä ja Norrlängden etelässä.
Puurunkoisen kookkaan aluksen hylky. Löytöalue on laaja ja näyttää jatkuvan rinnettä ylös läheiselle luodolle. Takilan osia on romahtanut hylyn rungon viereen. Peräsin on perän lähellä. Hylyssä on ankkuripeli ja metalliset spyykatit. Laivan pohja on ollut suojattu kuparilevyillä. Laivan rakenneosat on kiinnitetty toisiinsa pääosin puutapein. Päähylystä muutama kymmenen metriä itään/koilliseen sijaitsee erillinen, noin 5x20 m kokoinen hylynosa, joka on peräisin samasta laivasta. Se on todennäköisesti pala kylkeä. Kylkirakenteen päällä on massiivinen rauta-ankkuri. On mahdollista, että hylyllä on tehty haaksirikon jälkeen pelastustöitä ja tarkoituksena on ollut nostaa ankkuri.
2021 hylyssä havaittiin ilmeisesti lyijystä tehty "päällyspelti", jossa on vuosiluku 1809 ja keskellä ruusuke-kuvio. Metalliosa on tankomaisen puuosan ympärillä. Osa näyttäisi olevan keulassa ja on ehkä jonkinlainen tolppa (mahdollisesti kompassin rakenteeseen kuuluva tolppa?). Vuosiluvun ja haaksirikkopaikan perusteella hylky saattaa olla englantilainen priki Jessie, joka upposi 1867. Hylyn taustaa ovat arkistoaineistosta selvittäneet Jukka Sulku ja Ari Kapanen.

Kråkholmen eteläpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tammisaaressa Norra Hamnen -sataman alueella Kråkholmen -saaren eteläpuolella.
Noin 20 metriä pitkä ja 7 metriä leveä limisaumaisen järeätekoisen puualuksen hylky, jonka voidaan olettaa olleen uponneena yli sadan vuoden ajan. Hylyn keula osoittaa pohjoiseen Kråkholmeniin päin. Säilyneenä on rungon pohjaosa ja ulospäin sortuneita kylkirakenteita. Kylkilaudat ja kaaret ovat leveydeltään/vahvuudeltaan noin 20 cm. Hylyn peräosasta on jäljellä perärangan alaosa sekä perän kaareutuvaa kylkilaudoitusta. Perässä ja keskiosassa on havaittavissa pilssipumpun putket. Keskilaivassa ja keulassa erottuu mahdollisesti osa laivan sikokölistä tai keularangasta. Keulassa on näkyvissä metallinen pata. Keulan tuntumassa makaa iso moderni uponnut merimerkki, jossa kiinni oleva kettinki on osittain hylyn rakenteiden päällä.
Hylky havaittiin kaavoitushankkeen valmisteluun liittyneessä vedenalaisinventoinnissa syksyllä 2019.

Sannäs gård 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2019 löytynyt kivikkoisesta metsäsaarekkeesta esiroomalaisen tai vanhemman roomalaisen rautakauden silmukallinen putkikirves. Kirves löytyi 30 cm syvyydestä; sen päällä oli 20 x 30 cm laajuinen kivi, jonka päällä oli 20 cm maata.
Museoviraston koekaivausryhmän tutkimuksissa kirveen löytökohdasta löytyi vielä kaksi putkikirvestä ja keihäänkärjen katkelma (KM42721:1-3). Esineet ajoittunevat nuoremmalle roomalaisajalle. Esineiden löytöpaikalla ei ollut varmoja merkkejä hautauksesta tai asuinpaikasta, joten kyseessä saattaa olla kätkö.

Offerberget 2 (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee noin 200m Offebergetin (606010007) muinaisjäännösrekisterissä jo olevasta kohteesta kaakkoon kallioisessa metsässä, jyrkällä kallion lakialueella ja sen sivuilla. Itse röykkiön pohjan jäänteet eivät ole näkyvissä kalliokohouman juurelta, mutta kallion reunoilta vieritetyt kivet kiinnittävät huomion ja johdattavat kallion päälle. Kallion laella röykkiön jäänteistä havaittavissa heikosti jonkinasteinen ulkokaari, mutta tasaista kivikerrosta ei yhtenäisenä ole jäljellä. Noin jalkapallon kokoiset kivet ovat varsin löyhästi ryhmittyneet noin 8m2 alueelle. Röykkiö on siis pääosin jo tuhoutunut.

Horsböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Siuntion Flytin itänaapurin Svartbäckin kylän vuosien 1748 ja 1767 kartoille on merkitty erilleen muusta kylästä Stor Horsböle ja Lill Horsböle nimisistä niittyistä muodostuva pari (KA, maanmittaushallituksen uudistusarkisto). Kyseessä on luultavasti aiemmin kaksivuoroviljelyssä olleesta peltoparista. Niityt ovat Vesterbylle kuuluvalla metsäkaistalla Fallin ja Svårtbäckin kylien välissä, mutta ne ovat Svartbäckin omistuksessa. Fallin, Svartbäckin ja Vesterbyn kylistä ei tunneta ulkokylänmaita. Sen sijaan autiotiloja saattaa olla yhdistettyinä asuttuihin tiloihin sekä Fallin että Svartbäckin kylissä. Raaseporin läänin vuoden 1540 maakirjaan on merkitty Fallin kylään neljä veronmaksajaa ja 5 ½ veromarkkaa (alun perin veromarkka on vastannut yhtä tilaa). Kolmen tilan veroluku oli enemmän kuin yksi eli 1 1/2. Myös Svartbäckin kylässä oli vuonna 1540 yksi yli veromarkan kokoinen tila. (KA 2940, 89, 95, 96.)
Aurinkoisella paikalla on pellon pohjoispuolella asuinpaikaksi sopiva tasanne, kaksi kiveystä (viljelyröykkiöitä?) ja aluetta pohjoisesta rajaava kiviaita. Paikalle tehdyistä koepistoista löytyi kaksi hevosenkenkää ja tuluspiitä. Koepistoista ei löytynyt selvää kulttuurikerrosta. Pohjoisessa havaittiin kuitenkin vahva hiilikerros.

Kullan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kullan mylly sijaitsee Kockböleträsketistä Kvarnträsketiin virtaavan joen varrella, kohdalla jossa siihen liittyy luoteesta virtaava puro. Rakenne on joen länsirannalla. Itärannalla on melko jyrkästi kohoava kallio. Myllyn raunion ympäristö on vahvasti umpeenkasvanut, eikä paikalla ole modernin maankäytön jälkiä. Mylly on rakennettu harmaakivestä ja siinä on edelleen näkyvillä kylmämuurauksella tehty holvi, jonka kautta vesi on virrannut myllyrakennuksen alta. Kyseessä on ilmeisesti kaksikivisen ratasmyllyn jäänne.
Mylly on kuulunut Kullan kylän talonpojille ainakin 1700-luvulle saakka. Nykymuodossaan mylly periytyy 1800- ja 1900-lukujen vaihteesta. Kullan kylällä on ollut 1620-luvulla kolme talonpoikien puromyllyä (Beckeqvarn, Ström qvarn). Kylässä on ollut 1500-luvun jälkipuoliskolla ja 1600-luvun alkupuolella kolme tilaa, joten jokaisella talolla on ilmeisesti ollut oma myllynsä. Samuel Broteruksen Kullasta vuonna 1705 laatimalle kartalle on merkitty sahamylly Kullan ruukin kohdalle. Selityksen perusteella mylly on kuulunut kylässä olleelle postitilalle.
Kullan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1410, joten kylässä on ollut myllyjä todennäköisesti jo keskiajalla. Keskiajan ja Vaasa-ajan (n. 1523–1617) myllyjen sijainteja ei tiedetä varmuudella. Todennäköisesti ne ovat kuitenkin olleet samoilla hyvillä paikoilla joen koskissa kuin 1600- ja 1700-lukujen myllyt.

Vakomaa 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee nykyisin Lapilan koulun ja Porvooseen menevän rautatien välissä, alunperin pienellä peltokumpareella. Löydöt kvartsi-iskoksia.
Keravan kaupungin muinaisjäännöskohteiden tarkastuksen yhteydessä lokakuun lopulla 2013, kohteen koillispuoliselta pellolta, noin 200 metriä Kytömaantien ja Porvoontien risteyksestä etelään löytyi KM 40024:1-2 hiomalaaka ja kvartsi-iskoksia noin 100 metrin päässä aiemmin tunnetusta muinaisjäännöksen keskikoordinaateista pohjoiseen, aiemmin tunnetun löytöalueen ulkopuolelta. Löydöt havaittiin selkeän peltoterassin päältä 38-39 m mpy korkeudelta Keravan joen länsirannalla, noin 50x50 metrin alalla. Pelto oli kohdetta tutkittaessa juuri kynnetty. Vakomaan kohde jatkuu pintapoiminnan löytöjen ja topografian perusteella öljyradan pohjois- ja itäpuolella.
Vuonna 2017 tehdyssä asemakaavainventoinnissa kohteen rajausta tarkennettiin ja pellon itäpuolelle muodostettiin Vakomaa 2, jolle tehtiin oma aluerajaus.

Lintukallion rajapyykki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nelisivuinen latomus. Todennäköisesti Kilon kylän pohjoisin rajapyykki Suurhuopalahteen päin.

Ankarören (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoispuolella Hangonkylän edustalla Ankarörenin saaren etelärannalla Backoholmenista itään.
Puurunkoisen aluksen tai veneen matalassa vedessä sijaitseva hylky, jota jäät ja aallokko ovat kuluttaneet. Jäljellä olevan rakenteen pituus on noin 10 metriä. Hylky on lähes rannan suuntaisesti (luode-kaakko). On havaittavissa sikoköli, kylkilaudoitusta ja keula- tai peräranka, joka on pystyssä hylyn syvemmällä olevassa päässä.
Hylky havaittiin joulukuussa 2019 tehdyllä vapaasukelluksella.

Västanbacka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde on laajahko kivilatomus ja se sijaitsee Sällvikin kartanosta noin 1,2 kilometriä luoteeseen kallioiden välissä olevassa metsäisessä maastossa. Latomuksesta noin 35 metrin päässä etelään sijaitsee ojan/vesiuoman varressa mahdollisen rautakautisen esineen (KM44678:1) löytöpaikka.
Tarkemmin kohde sijaitsee pohjoinen-etelä-suuntaisten kallioselänteiden väliin syntyvässä laakeapohjaisessa, mineraalimaapeitteisessä laaksossa. Laakson pohja on tuoreen kankaan (MT) metsäkasvillisuutta kasvavaa vanhaa peltoa, ja valtapuuna on nuorehko kuusi. Löytöpaikka on mineraalimaa-alueella. Kivilatomus sijaitsee löytöpaikasta pohjoiseen pellon alueella olevan matalan kumpareen päällä. Kohteessa on tehty harvennushakkuu keväällä 2019, missä laakson maaperä on paikoin hieman vaurioitunut.
Kivilatomus on laajahko ja epämääräinen suuremmista ja pienemmistä kivistä koostuva noin 4 x 4 m kokoinen rakennelma, jossa on havaittavissa nelisivuista muotoa. Latomus on turpeen peittämä. Korkeudeltaan se vaihtelee noin 50-70 cm. Latomuksessa on mahdollisesti ainakin päällyskerroksessa pellon raivauksessa nostettuja kiviä, joten muotoa on vaikea hahmottaa kunnolla.
Latomuksen keskeltä suurten kivien alta syvältä tuli kairatessa nokista maata kahdesta eri paikasta. On mahdollista, että osa nokimaasta liittyy alueella historiallisen pellon raivaamiseen. On kuitenkin myös mahdollista, että latomus on esimerkiksi esihistoriallinen hautapaikka, jolloin nokimaa voi liittyä hautaamiseen.
Ks. tarkemmin esineen löytöpaikasta ja esineestä alakohteet-kohdasta

Sjöäng (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde koostuu rautakautisen rannerenkaan katkelman (KM43252) löytöpaikasta ja sen yhteydessä sijaitsevasta kahdesta kiviröykkiöstä. Kohde on luonnonsuojelualueella Tomasbölevikenin luoteispuolella. Kohteen pohjoispuolella kohoaa laaja kallioalue.
Tarkemmin kohde sijaitsee viljelyssä olevan pellon koillispuolisessa multavaa ruskomaannosta olevassa lehtorinteessä (OMT), jossa kasvaa pensaskerroksessa erityisesti pähkinää. Valtapuuna ovat kuusi ja koivu. Kenttäkerros on suhteellisen vähäinen. Rinne viettää lounaaseen ja on maaperältään hiekkamoreenia. Rinne on ollut jossain vaiheessa ilmeisesti Tomasbölen kylän rantaniittyä tai aivan niityn rajalla, minkä jälkeen paikalle on rakennettu historiallisella ajalla rakennuksia. Kohteen pohjoispuolella kohoaa laaja kallioalue ja kaakossa on merenlahti.
Rautakautisen esineen löytöpaikka on rinteessä pienellä terassilla tai tasanteella. Terassin itäosassa jonkin matkan päässä löytöpaikasta on matala, hieman epämääräinen kiviröykkiö tai -latomus (6663569 / 304776). Se on osin turvettunut, joten sen laajuutta on vaikea arvioida luotettavasti. Röykkiön halkaisija on noin 2 metriä. Lähistöllä on myös toinen epämääräinen röykkiö, halkaisijaltaan noin 2 metrinen matala röykkiö tai kiveys (6663572 / 304768).
Röykkiöt ja esineen löytöpaikka vaikuttavat muodostavat oman kokonaisuutensa. Kohteen luonteen ja iän tarkempi selvittäminen edellyttää kaivaustutkimuksia.

Tomasböle Tegelbruk (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tomasbölebäckenin pohjoisrannalla ja se on kokonaan Natura-alueella. Tarkemmin kohde sijaitsee jyrkähkösti etelään viettävässä rinteessä multavassa rantalehdossa (OMaT), jossa on voimakas kenttäkerros heinävaltaisia lajeja sekä lehtipuuvoittoinen pensas- ja puukerros. Jäännöksen pohjois- ja länsipuolella on viljelty pelto.
Kohde muodostuu epämääräisestä ja rauenneesta kivistä rakennetun tiiliuunin perustuksesta ja sen sisällä olevasta suuresta kuopasta. Sen koko on noin 10 x 10 metriä. Sen sisään on kaatunut puita ja myös ympäristön puusto ja pensasto on tiheähköä ja rytelikköistä. Uunin jäännöksen ympäristössä on todennäköisesti säilynyt muitakin, pienempiä jäännöksiä Natura-alueella.
Ruukki on perustettu 1740-luvulla ja se on ollut jonkinlaisessa toiminnassa vielä 1820-luvulla. Historiallisten karttojen tarkastelun perusteella vaikuttaa siltä, että toiminta on loppunut 1800-luvun puoliväliin mennessä.
Vuoden 1758 kartan (KA MHA U B41a:23/4) perusteella tiiliruukin alueella, tiiliuunin pohjoispuolella on sijainnut ruukkiin liittyviä rakennuksia, "Tegelbruks hus".

Norrbacka (1000037579) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomukset/-röykkiöt sijoittuvat Norrbackan tilan luoteis- ja pohjoispuolelle. Tarkemmin kohde sijaitsee tilan peltojen keskellä ja reunoilla olevilla kalliokumpareilla ja -selänteillä muodostaen läntisen (alue A), keskisen (alue B) ja itäisen (alue C) kokonaisuuden. Alueen topografia on voimakkaasti vaihteleva korkeuskäyrän 7,5-20 m mpy välillä.
Kohteessa on ainakin kuusi erilaista vaihtelevan kokoista ja vaihtelevan kokoisista kivistä koottua kivirakennelmaa tai -latomusta. Osa on muodoltaan pyöreämpiä, osa nelisivuisempia. Osa on koottu suuremmista lohkareista koostuvan reunuksen sisään. Latomuksissa ei ole maasekoitetta. Monissa latomuksissa on suurempia lohkareita, joiden keskelle tai yhteyteen on koottu pienempiä kiviä ja lohkareita. Osa latomusten kivimateriaalista vaikuttaa lohkoutuneelta ja osassa latomuksissa on selkeästi pinnalla pellolta kerättyjä pienempiä kiviä.
Latomuksia on todennäköisesti enemmän, kuin paikan löytämisen yhteydessä maastossa havaittiin.
Latomusten ikää ja luonnetta ei pysty tarkastuksen pohjalta luotettavasti määrittämään. On mahdollista, että ne liittyvät Sällvikin kartanon 1700-180-luvun Norrbackan torppaan kuuluvien peltojen ja niittyjen raivaamiseen. Viljelysröykkiöiksi ne ovat kuitenkin hieman poikkeuksellisia luonteeltaan.
On myös mahdollista, että latomukset olisivat vanhempia rakennelmia. Ne muistuttavat luonteeltaan ja sijainniltaan hieman esimerkiksi rautakauden alun kivilatomushautauksia Pyhtään Strukankalliolla (tunnus 624010022) Kymenlaakson rannikolla. Strukankallion latomukset (10 kpl) ovat hautoja ja ajoittuvat roomalaisaikaan.
Norrbackan pelloille on muodostunut ilmeisesti korkeudella 10 m mpy muinainen merenlahti, jolla on ollut yhteys mereen Sällvikin kartanon eteläpuolella pronssikaudella. Lahti on kuroutunut irti merestä 5 m mpy korkeudella eli noin ajanlaskun taitteessa. Latomusalueesta pohjoiseen lähempänä Pohjan keskustaa sijaitseee rannankorkeuksilla 15-20 mmpy pronssikautisia röykkiöitä.

Rönnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Idlaxin kartanon keskus muutettiin 1700-luvun loppupuolella ja 1800-luvun alussa lähemmäksi merta Rönnäsiin. Kartanon päärakennus rakennettiin 1805. Alaosassa oli korkea kivimuuri, jossa sijaitsi keittiö ja leivintupa. Ensimmäisessä asuinkerroksessa oli kuusi kammaria ja eteinen. Toisessa kerroksessa oli sali, kaksi arkihuonetta, kolme kammaria, kabinettihuone ja taloushuone. Päärakennuksen vieressä oli kaksi yksikerroksista sivurakennusta. Itäpuolella oli yrttitarha ja ympärillä englantilaistyylinen puisto.
Rönnäsin kartanon isäntänä oli aluksi C.H. Wrede. Hän rakennutti rantaan maavallien avulla altaat, joissa yritti kehittää merivedestä suolaa. Hanke epäonnistui. Hänen poikansa rakennutti Temppelikalliolle rukoustemppelin. Ehrnroothit ostivat kartanon ja Labby ja Rönnäs yhdistettiin. 1900-luvulla omistaja Thuring rakennutti vanhan Rönnäsin kartanokeskuksen lähelle uuden talouskeskuksen. Ytimen muodosti suuri navetta. Vanha kartanorakennus "Rottalinna" oli purettu 1940-luvulla ja sen tilalle suunniteltiin uutta päärakennusta. Sota keskeytti suunnitelmat.
Maastossa näkyy "Rottalinnan" kivijalkaa ja piharakennuksen kivijalka, jälkiä englantilaisesta puistosta: valleja, kirsikkapuita, silta. Uudemman rakennuksen pohja sijaitsee Museotien eteläpuolella. Temppelikalliolla on yhä temppelin pohja. Navetassa toimii Saaristolaismuseo ja lähempänä rantaa on yhä pystyssä oleva kellari.

Tukikohta XXVIII:25-26 (Puustellinmäki Jokiranta) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Mäkkylänojaa pitkin vievän polun rinteen puolella on betonirakenteita. Tarkastuksessa todettiin kyseessä olevan osaksi maanalainen suojahuone tai varasto, jonka katto on romautettu rakenteeseen. Seinälinjoja mitaten saatiin rakenteen kooksi n. 4,8 x 8,5 m.
Entinen alakohde luotu uutena kohteena, jotta näkyy kartalla.

Tulliniemi röykkiö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hiekkakumpare, jonka päälle kasattu pääosin päänkokoisia, sammaloituneita luonnonkiviä. Mahdollisesti rikkoutunut kolmeen osaan. Koko n. 12 x 6 m ja korkeus noin 1 m. Ympärillä vihreää pullolasia, luuta ja kengänpohjan pala. Kaikki löydöt jätettiin paikoilleen.

Alsterbeksrå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki on nelisivuinen ja kivistä ladottu. Keskellä on laakea pystykivi jossa hakkausta – se vaikuttaisi olevan nro 40 mutta hakkaus tulkinnanvarainen. Rajamerkki on v. 1778 Ingvalsbyn kylän Hulluksen rusthollin isojakokartalle merkityn ”Alsterbeksrå” rajapisteen kohdalla. Rajamerkki on hieman sivussa nykyisestä rajasta ja nykyinen rajan kulmapiste on puron pohjoispuolella, kun rajamerkki on sen eteläpuolella. Kyseessä on käytöstä poistunut rajamerkki. Se on ollut kolmen kylän rajapiste: Hullus, Smedsby ja Masaby.
Kohde tarkastettu maastossa 2022 lähistölle suunnitellun uuden voimalinjan kiinnitysharusten sijoitteluun liittyen.

Mösskärret E (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on rajamerkki, joka on nelisivuinen ja kivistä ladottu. Keskellä on pystykivi. Siinä on hakkausta, mutta siitä ei saa selvää. Rajakivi on nykyisen rajan kulmapisteessä ja siten edelleen käytössä. Rajapiste on merkitty v. 1778 Hulluksen kylän isojakokartalle pisteenä. Se on Hulluksen (Ingvalsby) ja Smedsbyn kylien rajalla.

Broböle 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ensimmäiset varmat tiedot myllystä Brobölen koskessa ovat 1820-luvulta. 1700-luvun kartassa läheinen pelto on merkitty nimellä quarnåker. Odin Sjöholm pitää todennäköisenä, että koskessa on ollut mylly jo 1500-luvulla.
1800-luvun alkupuolella mylly rakennetaan joen itäpuolelle. Vuonna 1854 kevättulva vie pääosan myllystä mukanaan ja uusi omistaja rakentaa myllyn länsipuolelle jokea. 1900-luvun alussa paikalle rakennetaan sahalaitos. 1970-luvulla rakennukset puretaan ja vain pato ja tukipylväät jäävät paikalle.
Selvityksen mukaan olemassaolevat rakenteet jokiuomassa ja länsirannalta ajoittuvat todennäköisesti 1900-luvulle. On mahdollista, että rakentamisessa on hyödynnetty 1800-luvun perustuksia. Joen itärannalla on näkyvissä 1800-luvun alkupuolen rakenteita ja vanhempien rakenteiden säilyminen on mahdollista.
Joen itäpuolen rakenteet pidetään muinaisjäännösstatuksen alla, mutta joen ja sen länsirannan rakenteet voidaan laskea kulttuuriperintökohteeksi.

Lemmenlaakson silta (Kulkuväylät)
Historiallinen;

Hausnummi louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalkkikivikallioon louhittu kattilamainen avolouhos, johon johtaa ajoreitti pellon puolelta koillisesta. Läpimitta 5.5 m, syvyys noin 5 m.

Karkalinniemi hiilimiilu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen;

Kukinhuoneen torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen;

Lepolan torppa rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)

Tuomihiedan torppa rakennuksenjäännös 1 (Asuinpaikat)

Tuomihiedan torppa rakennuksenjäännös 2 (Asuinpaikat)

Palomäki (1000038077) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on maaliskuussa 2020 löytynyt 10 - 15 cm syvyydestä kolme erilaista nuolenkärkeä ja iso kuparipellin pala. Iso nuolenkärki ajoittunee myöhäisrautakaudelle tai ehkä keskiaikaan. Ks. alakohteet.
Kohde tarkastettiin vuoden 2020 inventoinnissa. Löydöt on tehty Palomäki -nimiseltä mäeltä noin 200 metriä Nikinojan itäpuolelta. Mäen rinteessä on muutaman sadan neliön kokoinen tasanne. Maaperä on hiekkaa/soraa ja alueella kasvaa varttunutta havumetsää. Tasanteen länsipuolella Nikinojaa kohti maasto muuttuu kosteammaksi ja alue on ojitettu. Peruskarttaan on merkitty Pöytälänjärvi heti Palomäen eteläpuolelle, joten ilmeisesti paikalla on ollut järvi, mutta se on kuivatettu. Kuivaaminen on todennäköisesti 1800-luvulla, koska järveä ei ole Senaatin kartastossa, mutta hieman sitä aiemmassa pitäjänkartassa paikalle on merkitty pieni järvi.
Inventoinnissa paikalla ei tehty kajoavia tutkimuksia. Alue on rajattu metallinetsinlöytöjen ja topografian perusteella. Paikka vaikuttaa asuinpaikaksi sopivalta, todennäköisimmin kyseessä on eräsija, jossa oleskeltiin tilapäisesti, sillä lähellä ei ole viljelykelpoista maata.

Häntala (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on maaliskuussa 2020 löytynyt myöhäisrautakauden mahdollinen hautalöytö (latteanuppinen hevosenkenkäsolki, 2 nuolenkärkeä, lyyranmuotoinen tulusrauta jne. noin 20 x 20 cm laajuiselta alueelta). Löytösyvyys noin 10 cm. Läheltä löytynyt myös veitsi. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari-tietokannassa.
Tarkastuksessa löytökuopassa havaittiin palaneen luun kappaleita.
Inventointi 2020: Aluetta tarkasteltiin metallinilmaisimella ja koekuoppia tehden. Mitään lisähavaintoja ei saatu. Alueella on useita eri kokoisia kellarikuoppia, Palaneet luut viittaavat kiinteään muinaisjäännökseen, ei siis pelkkä löytöpaikka. Kyseessä voisi olla yksittäishautaus. Alueeksi on rajattu topografian perusteella oletettu löytöalue ja hieman varmuusvaraa ympärille Paikka on.kallioisen ja kivikkoisen mäen etelärinteellä. Kivikon ja kallioalueen ulkopuolella maaperä on hiekkaa. Puusto on pääasiassa vanhaa kuusimetsää.

Sköldargård Kyrkåkern 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee nykyisen Sköldargårdin asunalueen eteläpuolisella laajalla peltoalueella sen keskellä olevista kolmesta suuresta peltosaarekkeesta keskimmäisellä. Peltosaareke on 5 metrin käyrän välittömässä läheisyydessä. Meren ranta lienee ollut noin 3 m mpy korkeammalla tuhantisen vuotta sitten, joten ajanlaskun taitteen tienovilla peltosaarekkeen luokse on voinut vielä ulottua meren lahdelma.
Saarekkeen pohjoispäässä on kiveys (tarkastusraportissa kiveys 1), joka voi olla polttokenttäkalmiston kiveystä. Se sijaitsee saarekkeen pohjoispäässä korkeamman kalliohuipun länsipuolella olevalla terassimaisella kalliotasanteella. Kiveys on suuremmista ja pienemmistä kivistä koostuva ja pinnalta turvettunut maansekainen kivikko, josta tuli kahdessa eri kohtaa tarkastuksessa kairanäytteistä nokista maata. Kiveyksen laajuudeksi arvioitiin silmin havainnoimalla noin 3 x 4 m. Kohteen tarkemman luonteen ja iän selvitys edellyttää arkeologisia kaivaustutkimuksia.
Kiveyksestä 1 etelään noin 7 metrin päässä on luonnonkivikoksi maastossa tulkittua kivimuodostelmaa, jonka kahdessa kairanäytteessä oli vain ruskeaa, ei nokista maannosta. Saarekkeessa on muitakin kiveyksiä. Yksi on ilmeisesti luonnonmuodostuma ja yksi raivauskivikasa (ks. tarkemmin Lisätiedot-kohta).

Uvbergen (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Uvbergenin kivirakenteet eli röykkiö (Uvbergen 1) ja latomus (Uvbergen 2) sijaitsevat Uvbergenin kallioalueen kaakkoisosassa kallioalueen eteläreunalla sen korkeimmilla lakialueilla. Kasvillisuus on jäkälä- ja kanervavoittoista kalliokasvillisuutta, jossa valtapuuna on mänty. Lisäksi on katajaa. Alavammilla kallion alueilla on runsaasti siirtolohkareita ja -lohkareikkoja.
Uvbergen 1 (itäisempi kivirakenne) on miehennostannaisista kivistä tehty pyöreä röykkiö, joka on melko ehjä. Röykkiötä on hieman hajotettu siten, että sen ympäristössä on kivimateriaalia sekavasti halkaisijaltaan noin 10 m alalla. Röykkiössä on havaittavissa selkeähköä reunakiveystä etelä- ja itäreunalla. Röykkiö on halkaisijaltaan noin 4 m ja korkeimmalta kohdaltaan keskellä noin 40 cm korkea. Röykkiö on tehty kallion korkeimmalle kohdalle suoraan kalliopohjalle ilman maatäytettä. Röykkiön eteläpuolella viettävässä kalliorinteessä välittömästi röykkiön lähellä oli matalaa kiveystä, joka on voinut muodostua röykkiöstä puretuista kivistä tai sitten tehty tarkoituksella röykkiön yhteyteen.
Uvbergen 2 (läntisempi kivirakenne) on miehennostannaisista kivistä tehty suorakaiteenomainen arkkumainen latomus, jonka itäinen pää on säilynyt ehjänä ja länsipään kiveys on ilmeisesti pääosin hajotettu. Latomus on tehty kallion korkealle laelle suoraan kalliopohjalle laen mu-dostaman tasanteen reunalle ilman maatäytettä. Latomus on ollut ilmeisesti alun perin suorakaiteenmuotoinen arkkumainen kehys, jonka koko on ollut noin 1,5 x 2,5 m. Siinä lienee ollut harva kivikerros päällä. Ehjemmän itäisemmän osan koko on noin 1,5 m x 2 m. Keskiosa on nykyään pääosin kivetön. Ympäristössä on jonkin verran hajallaan kiviä. Kiviä ei kuitenkaan ole niin paljon, että latomuksen päällä olisi ollut röykkiö. Kyseessä voi olla suorakaiteenomainen latomushauta, josta on purettu myöhemmin kiviä keskiosan päältä pois.
Kummaltakin kivirakenteelta on laaja näkymä ympäristöön, erityisesti etelään, kaakkoon ja lounaaseen. Korkeuskäyrien tarkastelun perusteella näyttää siltä, että pronssikaudella kohteista lounaaseen Nyängenin peltoalueella olisi lainehtinut vielä meri. Ilmeisesti kivirakennelmien sijaintipaikoilta on ollut tällöin maisema meren lahdelle tai salmeen.

Brokilsviken (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Raaseporin Tenholassa Ovanmalmista lounaaseen ja Ovanmalmasträsketin Brokilsvikenistä länsiluoteeseen mäntymetsää kasvavalla hiekkakankaalla rinteessä. Alueella on tehty 2000-luvulla päätehakkuu, jossa mäntyä on jätetty siemenpuuksi. Maaperää on myös muokattu ilmeisesti äestämällä. Maaperässä on ilmeisesti paikoin punamultaesiintymiä.
Kohdetta pidettiin tarkastuksen 2017 perusteella mahdollisena punamultahautojen alueena. Ilmeisesti punamulta-alueet ovat olleet koekaivauksessa vuonna 2017 muodoltaan ja paksuudeltaan sellaisia, että ne eivät ole muodostaneet selkeitä hautoja ilmaisevia kuviota. Kaivaukselta ei tullut mitään löytöjä.
Paikalta on sittemmin ilmoitettu 3 kpl palaneen saven pieniä paloja, joissa sekoitteena hieman kvartsimurskaa ja kahden pinnalla mahdollisesti nokijäämiä. Lisäksi on 9 kpl punaisia, kevyitä, pienikokoisia savimuruja, joissa vaikuttaa olevan mahdollisesti palamisen yhteydessä syntyneitä pieniä kaasukuplia ja yhdessä kiiltävää, kuonaantunutta pintaa.
Vuoden 2020 tarkastuksessa aluetta kairattiin systemaattisesti. Kairanäytteissä oli havaittavissa sekoittunutta, luonnollisesta poikkeavaa maata tarkastuksen 2017 perusteella ilmoitetun koordinaatin tienovilla useassa eri kohdassa. Alueella on pieni luontainen terassimainen ja voimakkaasti heinää kasvava tasanne rinteessä.
Kyseessä on ilmeisesti jonkinlainen ihmisen toimintapaikka. Löytöjen ja muiden havaintojen perusteella, vaikuttaa että se voisi olla jonkinlainen työ- ja valmistuspaikka. Kohteen luonteen luotettavampi ja iän tarkempi ajoittaminen edellyttää arkeologisia lisätutkimuksia.

Peippola (1000038161) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanhaa kunnanrajaa pitkin kulkeva kiviaita.
Inventointi 2020: Aikaisemmin ollut Näsin kartanon ja Pepotin kartanon maiden raja.
Aidan kakkoisosa on "maatuneempi" ja vanhemman näköinen kuin terveyskeskuksen kupeesta alkaen luoteeseen, missä aitaa vaikuttaa paikatun poratuilla kivenlohkareilla ja aita on huolellisemmin ladottu. Luoteisosan eteläpuolella on iso ja vanha maanottokuoppa, jossa paljon lohkokiveä - paikalla lienee ollut myös kivenhakkaamo. On mahdollista, että aidassa on eriaikaisia kerrostumia.

Stensvik tiilitehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Stensvikin tiilitehdas toimi 1861 - 1939. Tehtaasta on enää jäljellä tämä savenottopaikka, varsinainen tehdastoiminta sijoittui mäen eteläpuolelle.

Merisatama 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Ullanlinnan edustalla Merisatamassa Sirpalesaaren ja Liuskasaaren välisen aallonmurtajan pohjoispuolella.
Puurakenteisesta aluksesta on jäljellä pohja ja kylkien alaosia. Toinen kylki on revähtänyt irti kölistä ja makaa pohjalla. Hylky on noin 17 metriä pitkä ja viisi metriä leveä. Se on pahoin rikkoutunut ja osia on levinnyt laajalle alueelle pohjaan. Aluksessa on massiiviset kaaret ja ne on osassa alusta sijoitettu aivan vieri viereen. Alus on rakennettu vankkatekoiseksi. Alus on tasasaumainen ja siinä on ollut myös sisälaudoitus. Kaarissa on puutappeja ja yhdessä rautatappi. Hylyn kunto ja olemus viittaa siihen, että alus on uponnut yli sata vuotta sitten.
Hylky makaa matalassa vedessä, mikä on osaltaan edesauttanut sen rikkoutumista. Alus on myös voitu hylätä ja purkaa sen ylimpiä osia. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että sedimentin sisällä on säilynyt ehjänä hylyn pohjaosa ja kylkien alaosia. Hylystä ei pysty ilman lisäkenttätöitä päättelemään kumpi pää on perä ja kumpi keula.
Alus on uponnut syvälle sedimenttiin ja sen sisälle on myös kertynyt runsaasti sedimenttiä. Hylyn sisällä on irtonaisia lankkuja ja muita hylyn osia. Sisällä on puisen tynnyrin jäänteitä. Hylyn ympärillä ja päällä on suuria kiviä, jotka voivat olla peräisin Sirpalesaaren ja Liuskasaaren välisen aallonmurtajan perustamisesta. Tämä viittaisi siihen, että hylky on uponnut ennen läheisen aallonmurtajan rakentamista. Aallonmurtaja näkyy alueen karttoissa viimeistään vuonna 1909.
Aluksen tarkempi analysointi vaatii paremman näkyvyyden vedessä ja ajoittaminen puunäytteiden ottamisen hylystä.
Läheisellä Sirpalesaarella toimi vielä 1900-luvun alussa konetehdas ja telakka Helsingfors Motorbåtvarf. 1922 Sirpalesaarelle perustettiin Moottoritehdas Ares Ab. Liuskasaareen on 1876 karttaan merkitty båtvarf. Alueella on kulkenut vanhoja väyliä. Kauppa-alusliikenne oli määrätty käyttämään Uunisaarten ja Harakan välisen salmen läpi kulkenutta väylää Krimin sodan aikana. Määräys tästä annettiin 26.8.1854.

Kolmio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on tervahauta, joka sijaitsee Nummisten kylän länsiosassa, Helsinki–Lahti moottoritiestä 380 metriä itään, Kolmio-nimisen talon itäpuolella. Alueella kasvoi tiheää nuorehkoa sekametsää. Tervahaudan kuoppa on halkaisijaltaan noin neljä metriä ja se on metrin syvä. Sitä kiertävät 2-3 metriä leveät vallit. Kohde oli kuusten ja koivujen peitossa. Tervahaudan ränni on sen eteläreunassa.
Tervahaudan vieressä on kumpu, joka on 7-8 metriä pitkä, 3-4 metriä leveä ja sen eteläpäässä on kuoppa, jonka halkaisija on 2 metriä ja siitä johtaa etelään noin 5 metriä pitkä kapea kaivanto. Kummun rakenteeseen ei liity hiiltä eikä maaperän väri anna tietoa sen tarkoituksesta. Ympäristössä on melko paljon ojia ja kaivelun merkkejä muutenkin.

Hovila (1000038494) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummisten kylän länsiosassa noin 40 metriä tiestä 140 länteen, Hovilan talon kaakkoispuolella. Tervahauta löytyi vuoden 2019 inventoinnissa vinovalovarjostekuvan avulla.
Tervahauta on halkaisijaltaan noin 16 metriä vallien ulkoreunasta mitattuna. Vallit ovat melko matalat, leveydeltään 2-3 metriä. Hauta on melko laakea muodoltaan. Rännikaivanto johtaa etelään, loivaan alarinteeseen. Paikalla oli tehty äskettäin hakkuut ja tervahaudassa ja ympäristössä oli jonkin verran hakkuujätettä. Maaperä on hiekkaa.

Sammalsuo (1000038495) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Nummisten kylän länsiosassa, noin 100 metriä junaradasta länteen. Eteläpuolella on iso maa-ainesten ottoalue. Tervahauta on tilojen välisellä rajalla. Eteläisemmällä tilalla oli juuri tehty avohakkuu. Pohjoisemmalla palstalla oli tiheää taimikkoa. Maaperä on hiekkaa. Tervahauta on laakea. Sen leveys vallien ulkoreunasta mitattuna on 16 metriä, vallien leveys noin 1,5 metriä. Syvyys on alle metri. Vallin päällä on jahtitorni.

Hirvihaara Myllykoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hirvihaaran kylässä olevan Hirvihaaranjoen Myllykoskessa on ollut myllynpaikka vuosisatojen ajan. Mylly on merkitty karttaan vuodelta 1745, Kuninkaan kartastoon (v. 1776-1805) ja 1800-luvun pitäjänkartastoon ja Senaatinkartastoon, se ollut käytössä pitkään 1900-luvulle. Tietoa myllyn perustamisesta ei ole, mutta Hirvihaaran asutus on peräisin 1400-luvulta ja lähimpänä koskena, sitä on varmaan käytetty myllyn paikkana pian sen jälkeen.
Nykyisin paikalla on lahoamassa olevat myllyn jäännökset, näkyvissä on niin betoni kuin luonnonkivirakenteita mm. myllynperustuksissa, patorakenteissa ja koskessa. Koskesta on erotettu luonnonkivistä tehdyllä muurilla uoma, joka on tuonut veden kosken ohitse myllyyn. Myllyn lähiympäristö ja kosken rannat ovat tiheän kasvillisuuden peitossa eikä rakenteita kyetty vuoden 2019 inventoinnissa kunnolla hahmottamaan. Pitkän käyttöikänsä takia alueella on luultavasti löydettävissä jäännöksiä usealta ajanjaksolta. Autioituneena mylly lähialueineen muodostaa arkeologisesti potentiaalisen kohteen.

Hirvihaara Koskela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hirvihaara Koskela sijaitsee Hirvihaaranjoen itärannalla sillan tuntumassa. Alue on nykyisin rakentamaton, heti pohjoispuolella ovat tulitikkutehtaan rauniot.
Koskela on alun perin osa jaettua Hämäläisen taloa, joka sijaitsi Hirvihaaran kylässä (Hirffeharaby (Hirvihaara), 1000038499). 1600-luvun lopulla tilasta käytettiin myös nimeä Hämäläinen-Koskela. Virallisesti tila jaettiin vuonna 1744 ja nimeksi tuli Koskela, siitä käytettiin myöhemmin myös nimeä Jutila.
Nykyisin tontti on autioitunut ja kasvaa heinää. Tontin pohjoisosassa on iso kuusi, jonka varjossa on rakennuksen kivijalka uuneineen. Kivijalka on kooltaan noin 5x8 metriä, se on osittain kalliopohjalla ja monin paikoin heinän ja turpeen peitossa. Sitä peittää kuusi ja pensaskasvillisuus sekä heinä. Sen koillispuolella on noin 5x5 metrin kokoinen kuoppa, syvyys noin puoli metriä, joka liittyy talon rakenteisiin.
Vuonna 2022 tehdyssä koetutkimuksessa, ei löydetty kulttuurikerroksia tai rakenteita Hirvihaarantien läheisyydestä. Rajauksen eteläosa on muutettu kaivausten jälkeen.

Hurankoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hirvihaaranjoessa, Hirvihaaran hiihtokeskuksen pohjoispuolella, Hyvinkääntie kulkee noin 100 metriä Hurankosken pohjoispuolitse. Historiallisiin karttoihin on merkitty myllynpaikka, joka sijaitsee noin 200 metriä lännempänä kuin Hurankoski. Paikalla ei kuitenkaan ole mitään merkkejä myllystä eikä se sovi oikein muutenkaan myllynpaikaksi. Sen sijaan Hurankoski sopii ja siellä havaittiin patorakenteita ja mahdollinen rakennukseen liittyvä kivirakenne vuoden 2019 inventoinnissa.
Joen itärannalla on noin 10 metriä pitkä isoista kivistä ladottu patorakennelma, leveydeltään pari metriä. Sen molemmin puolin on kasvillisuutta ja kivikkoa. Myös länsirannalla on vastaavaa patorakennelmaa. Vaikuttaisi siltä, että altaan länsinurkasta on voinut kulkea kapea uoma myllylle, se on vaikeasti havaittavissa, mutta erottuu dronekuvassa ehkä paremmin kuin maastossa. Länsirannalla on myös mahdollisesti rakennuksen pohjakiveystä, mutta se ei erotu selvästi ja on hieman tulkinnanvarainen.

Kylänoja 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hirvihaaran kylässä Kylänojan pohjoispuolella. Vuoden 1745 karttaan on merkitty torppa Hirvihaaran talojen pohjoispuolelle nykyisen Kylänojan varteen.
Nykyisin paikalla on rakennuksen jäännökset. Luonnonkivijalka on kooltaan noin 4x8 metriä. Uunin paikka on pohjoislaidassa, jossa on maakasa ja tiilijätettä isona kumpuna. Siellä täällä kivijalassa näkyy myös sementtiä. Ilmeisesti torppa on ollut käytössä vielä pitkään 1900-luvun puolellakin ja sitä on todennäköisesti korjailtu ja paranneltu. Paikallinen informantti kertoi, että hänen äitinsä mukaan siinä on asunut sokea suutari. Autioituneena ja koskemattomana kohde on ikänsä vuoksi luokiteltu kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Kalkkisaari (1000038504) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Louhos sijaitsee Mäntsälän Tikkarossa. Peruskarttaan on merkitty Kalkkisaari, jossa on historiallisen ajan kalkkilouhos. Louhoksen länsipään vierestä kulkee Tikkaron Yhdystie.
Itä-länsi -suuntainen louhoskuoppa on pituudeltaan noin 80 metriä. Sen leveys on noin 3-6 metriä. Itäosassa se levenee laajemmaksi veden täyttämäksi altaaksi. Reunat ovat jyrkät ja niiden näkyvissä olevan osan korkeus on noin 3-5 metriä. Louhos on veden täyttämä, joten sen todellinen syvyys ei ole tiedossa. Louhoksesta on kasattu maa-ainesta molemmin puolin kaivantoa. Kaivoksen reunat kasvavat sekametsää.
Ilmeisesti kalkkilouhos on ollut Frugårdin kartanon omistuksessa ja louhintaa on tehty 1700-1800-luvuilla. Suomen mineraalit (Kai Hytönen 1999) teoksessa mainitaan A.E. Nordenskiöldin toimittaneen näytteitä louhoksesta vuonna 1835.
Muinaisjäännösalueeksi on rajattu louhoskuoppa ja maavallit.

Hakkarinoja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tikkaron luoteisosassa Hakkarinojan länsirannalla, noin 170 metriä tiestä numero 140 itään. Hakkarinojaan on merkitty historiallisissa kartoissa mylly joen ylittävän sillan eteläpuolelle.
Inventoinnissa vuonna 2020 ei havaittu myllyn jäännöksiä tai muuta siihen viittaavaa itse uomassa. Uoman melko korkean ja jyrkän reunan päällä havaittiin kuitenkin noin 4 metriä halkaisijaltaan oleva painanne. Sen etelä puolella noin 3 metrin päässä on halkaisijaltaan noin 1,5 metrinen matala kuoppa. Painanteeseen johtaa kapea kulku väylä alarinteen suunnasta. Mahdollisesti kyseessä on jonkinlaisen asumuksen pohja. Maannos painanteessa oli melko puhdasta soraa, joten kyseessä ei ole tervahauta. Kohde on laitumen laidassa ja kasvaa harvaa katajikkoa ja varttunutta sekametsää. Kohteen aluerajaus käsittää painanteen.

Horsmankallio (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Pornaisten ja Mäntsälän rajalla Horsmankalliolla. Mustijoen laakso on kallioiden länsipuolella. Mäntsälän Nummisten kylästä on varhaisin maininta vuodelta 1507, jolloin käsiteltiin sen rajaa Halkian kylän kanssa. Yhdeksi rajapaikaksi mainitaan Osmankallio. Peruskartalta löytyy rajalta nykyisin paikka nimeltä Horsmankallio, jota voi pitää samana paikkana.
Horsmankallion laella on kivistä kasattu rajamerkki. Se on kasattu kallion päälle, ilmeisesti kalliosta lohjenneista kulmikkaista kivistä. Alimpana on noin metrin mittainen ja puolisen metriä leveä kivi, muut kivet ovat noin 20-40 cm sivuiltaan. Rajamerkki on kooltaan noin 1,5 x 1,5 metriä ja sen korkeus on n. 1 m.

Numminen Nuutinmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummisten kylässä Nuutinmäen eteläosassa. Nummisten koulun eteläpuolella on rakentamaton etelään päin viettävä rinne, joka on ilmeisesti vielä äskettäin ollut laidunmaata. Rinteessä on näkyvissä rakennuksen pohjia, kuoppia ja pieniä kiviröykkiöitä. Rakenteiden päällä kasvaa sammalta ja heinää.
Kohteen koordinaatit osoittavat rakennuksen kivijalkaan, jonka koko noin 4x4 metriä. Sen lounaiskulmassa erottuu kumpuna uunin jäännökset. Heti tämän lounaispuolella on kiinni toinen rakennuksen pohja, jonka kivijalan koko on noin 5x7 metriä. Sen keskellä on noin puoli metrin syvä kuoppa. Kivijalan kulmassa on mahdollisesti myös uunin jäännökset.
Kivijalan lounaispuolella on kaksi kuoppaa, joiden halkaisija on pari metriä. Ne ovat jonossa kohti peltoa. Vaikuttaa siltä, että paikalla on kaksiosaisen rakennuksen jäännökset ja kuopat saattavat liittyä sen toimintaan ehkä säilytyskuoppina tai niiden päällä on voinut olla rakennus. Rakennuksen pohjasta 10 metriä koilliseen on halkaisijaltaan pari metriä oleva hajanainen, ison kiven viereen kasattu, matala röykkiö jonka kiviä on selvästi näkyvissä. Tästä röykkiöstä 10 metriä koilliseen on toinen röykkiö, joka on matala, kumpumainen ja sammaleen ja heinän peittämä. Sen halkaisija on pari metriä.
Edellä mainitusta rakennuksen pohjasta 80 metriä itään on kaksi rakennuksen kivijalkaa vierekkäin. Toinen kivijalka on kooltaan noin 6x6 metriä ja sen kivet ovat sammaloituneet. Nurkassa on uunin jäännökset, jotka erottuvat kumpuna. Tämän pohjoispuolella on kolmen metrin päässä toinen heikommin erottuva kivijalka. Sen koko on noin 6x6 metriä. Myös tässä erottuu kumpu nurkassa, jossa on uunin jäännökset. Lisäksi rinnettä on kaiveltu ja siellä täällä on epämääräisiä kuoppia ja kiveyksiä.
Kuninkaankartastossa 1776-1806 Nuutinmäki on merkitty kokonaan asutuksi, todennäköisesti myös tämä osa. Tälle alueelle ei ole merkitty taloja 1800-luvun pitäjänkartaan, Senaatin kartastoon eikä myöskään vuoden 1927 Andersbergin kartanon tiluksia esittävään karttaan (L. Lang). Mikäli alue on autioitunut 1800-luvulle tultaessa, on kohde arkeologisesti hyvin mielenkiintoinen, koska se on säilynyt sen jälkeen koskemattomana.

Vaarakorpi (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Isojärvestä noin 200 metriä länteen Vaarakorpi-nimisen mäen itärinteessä. Noin 15 metriä kohteen länsipuolella kulkee metsäautotie. Hakkuuaukealla on painanne, jonka halkaisija on noin kuusi metriä ja syvyys vajaa metri. Alarinteeseen vaikuttaisi olevan kapea kulkuväylä. Painanne muistuttaa tervahautaa, mutta maaperässä ei ole hiiltä. Mahdollisesti kyseessä voisi olla jonkinlainen asumuksen tai muun rakenteen pohja historialliselta ajalta. Noin 20 metriä alarinteeseen on purouoma.

Järvelän mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Isojärven länsipuolella, Järvelän talon pohjoispuolella virtaavassa purossa Nummisten kylän puolella lähellä Herman Onkimaan ja Nummisten rajaa. Historiallisiin karttoihin on merkitty myllyn paikka tähän kohtaan, mm. Kuninkaan kartasto (1776-1805).
Inventoinnissa 2020 havaittiin, että puroa on perattu ja se virtaa kapeassa uomassa Järvelän tielle menevän maasillan kohdalta kohti järveä. Puroa on perattu noin 50 metrin matkalta. Alempana (kohteen koordinaattipisteen osoittamalla paikalla) puro on ohjattu rinnakkaiseen uomaan, joka johtaa patoaltaaseen. Altaan koko on 3x8 metriä. Padon alapuolella on laaja allas, josta puro jatkuu kahtena uomana. Patoaltaan vieressä on kallio ja sen ja altaan vieressä tasanne, jolla myllynpaikka olisi voinut sijaita. Mitään siihen viittaavia rakenteita ei kuitenkaan ollut erotettavissa.
Nykyisen Järvelän talon kohdalla on ollut torppa 1700-luvulla. Aluetta tarkasteltiin menemättä kuitenkaan pihamaalle. Torppaan liittyviä rakenteita ei havaittu. Torppa on saattanut sijaita nykyisen talon kohdalla tai sen nykyisellä pihalla.

Polvenkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mäntsälän, Nummisten ja Herman Onkimaan kylien välinen rajamerkki on Polvenkallion korkeimmalla kohdalla. Rajamerkki on kasattu kantikkaista, ilmeisesti kalliosta lohkeilleista kivistä. Merkki on kekomainen ja sen halkaisija tyvestä on pari metriä ja korkeus noin metri. Alueella oli tehty metsänhakkuu, kun kohde inventoitiin vuonna 2020. Kylien välisestä rajankäynnistä ei ole tarkempaa tietoa, mutta kylien muodostus on tapahtunut todennäköisesti jo 1400-luvulla.

Ratioja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven kylässä Porvoontien molemmin puolin. Vuoden 2020 inventoinnissa pelloilta löytyi kvartsikaavin ja iskos, alueella on ollut kivikaudella asutusta. Ratioja ja siihen lännestä liittyvän sivu-uoman kohdalla on ollut Ancylusjärven aikaan asutukselle sopiva rantaterassi, joka asettuu nykyisin noin 50 metrin korkeuskäyrän tuntumaan etelää ja lounaista kohti.
Inventoinnissa tien länsipuoliselta pellolta löytyi kvartsikaavin ja itäpuoleiselta kvartsi-iskos. Itäpuolella olevaan metsään tehtiin muutama koepisto, mutta niistä ei tullut löytöjä. Topografisesti alue kuitenkin vaikuttaa asuinpaikaksi sopivalta, joten aluerajaus kattaa pellolla olevat löytöalueet rantamuodostumaa pitkin ja osan metsästä. Kohteen säilyneisyys ja laajuus on selvitettävissä koekaivauksella.

Brusila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven kylässä Sääksjärventien ja Brusilantien risteyksen eteläpuolella. Risteyksessä olevien harmaahirsisten vanhojen rakennusten eteläpuolella on mäki, jonka rinteessä on historiallisen ajan asutukseen liittyviä rakenteita, niiden eteläpuolella on iso vajarakennus.
Vuoden 2020 inventoinnissa paikalla hahmotettiin kellarikuoppa, joka on noin 2,5x2,5 metrin kokoinen. Kuoppaa ympäröi metrin levyiset ja puolisen metriä korkeat vallit. Kellarin kulkuaukko on alarinteeseen ja sen päälle on nostettu laakakivi, joka on todennäköisesti kuulunut kellarin sisäänkäyntiin. Kellarista noin 3 metriä länteen on neliskanttinen nurmen peittämä kohouma, noin 4 metriä kanttiinsa, jonka keskellä on kuopanne. Todennäköisesti rakennuksen pohja (muinaisjäännöksen pääkoordinaatti osoittaa tähän). Ympäristössä lojuu muutamia kiviä, jotka ovat voineet kuulua rakenteisiin. Tästä kaakkoon on kaksi kuoppaa, jotka voivat liittyä rakennuksiin. Näiden lisäksi noin 25 metriä luoteeseen on heinän peittämä kiviröykkiö, halkaisijaltaan pari metriä. Rakenteet liittyvät todennäköisesti Brusilan tilan alkuvaiheisiin, jolloin paikalla oli Brusilan torppa.

Sääksjärven hopeakaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven itäpuolella Orikalliolla. Alue on kuivahkoa mäntykangasta. Paikalla on pitkään tunnettu louhoskuoppa, joka on tunnettu nimellä Sääksjärven hopeakaivos. Maastossa on louhittu kaivanto, jonka koko on noin 4x4 metriä. Se on täyttynyt vedellä. Louhittu seinä näkyy selvimmin sen länsireunassa, jossa kuopalla on syvyyttä noin 1,5 metriä veden pintaan asti. Louhoskuopan itäpuolta kiertää 2-3 metriä leveä valli, joka koostuu louhintajätteestä ja on peittynyt kuntan alle. Vallin päällä kulkee rantaan johtava polku.
Louhoksesta ei ilmeisesti ole louhittu hopeaa vaan muita mineraaleja. Arkistolähteitä kuopasta ei ole toistaiseksi löydetty. Teoksessa "Suomen mineraalit" (Kai Hytönen 1999) mainitaan A.E. Nordenskiöldin toimittaneen näytteitä louhoksesta vuonna 1855 ja 1865. Näytteet sisälsivät ainakin rikkikiisua, joka sisältää usein kobolttia ja nikkeliä.

Saarenniitynoja 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven kylässä Saarenniitynojassa, Sääksjärventiestä 100 metriä itään ja Pukkilantiestä 200 metriä etelään. Vuoden 1783 isojakokarttaan on merkitty myllyn paikka, johon liittyviä jäännöksiä havaittiin vuoden 2020 inventoinnissa.
Puro kulkee melko syvässä uomassa ja sen varsi kasvaa melko tiheää sekametsää ja varttuneempaa kuusikkoa. Paikalta löytyi kivistä tehty vallimainen patorakennelma uoman etelärannalta. Padosta noin 10 metriä alajuoksun suuntaan alkaa kahden kivirivin muodostama rakennelma, jonka pituus on noin 20 metriä. Rivit koostuvat noin 70-100 cm halkaisijaltaan olevista järeistä kivistä. Rivejä on kaksi ja ne ovat noin puolen metrin etäisyydellä toisistaan, todennäköisesti kyseessä voisi olla tukikiveys niiden päällä levänneelle kourulle.

Sulkava Rekola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sulkavan kylässä Nikinojantien itäpuolella, noin kilometri Linnaisten kartanosta lounaaseen. Rekola syntyi, kun Sulkavan kaksi kantatilaa jakaantuivat kahtia 1600-luvun puolessa välissä, Muut talot olivat Mikkola, Ylöstalo ja Uotila. Sulkavan kylän omistajaksi tuli vänrikki Henrik Lindman, joka asettui perheineen asumaan Rekolan tilalle vuonna 1738. On hieman epäselvää, oliko tila juuri tämä Rekola vai kutsuttiinko Linnaisten kartanon paikalla sijainnutta taloa Rekolaksi. Lindmanin asettumisesta Sulkavalle seurasi Linnaisten kartanon perustaminen. Kuninkaan kartastossa Rekolan kohdalle on merkitty asutusta, joten talo on joka tapauksessa peräisin 1700-luvulta.
Kohdalta löytyi mäen päältä rakennuksen pohja ja kellarikuoppa. Rakennuksen pohja hahmottui huonosti hakkuujätteen ja ison kuusen takia. Näkyvissä on kuitenkin noin 5x5 nelikulmainen matala valli, jonka keskellä noin 3x3 metrinen kuoppa. Kyseessä ei ehkä ole asuinrakennus. Tästä noin 6 metriä pohjoiseen on kellarin jäännökset. Kellarin sisäänkäynti erottuu mäen pohjoislaidalla puolisen metriä leveänä käytävänä, joka johtaa noin 3x3 metrin kokoiseen kuoppaan, joka on yli metrin syvä. Kellarin seinien kivirakenteita on säilynyt jonkin verran.
Alueella on lisäksi kaksi rakennusta, joista toinen on asuinrakennus ja toinen ulkorakennus. Niiden tuntumassa on hieman kiviaitaa. Ilmeisesti tila on ollut asuttuna pitkälle 1900-luvun puolelle. Kohde on luokiteltu kiinteäksi muinaisjäännökseksi em. rakenteiden jäännösten johdosta ja koska se ei enää ole käytössä. Muinaisjäännösalueen rajaus kattaa em. kellarin ja rakennuksen jäännökset.

Toltinperä 2 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sulkavan kylässä Sulkavanjärven eteläpuolella Toltinperä-nimisen pellon reunalla metsässä. Kuusimetsässä on noin 6 metriä pellon reunasta kuoppa, jonka halkaisija on noin 1,5 metriä ja syvyys puolisen metriä. Kuoppaa kiertää metrin levyiset matalat maavallit, paitsi pellon puolella, josta on kapea kulkuaukon tapainen käytävä kuoppaan. Maaperä on hiekkaa. Kuopassa ei löytynyt hiiltä. Mahdollisesti kyseessä on pienen asumuksen pohja tai pieni kellarikuoppa. Huuhtoutumiskerrosta ei kuopassa ollut, joten rakenne ajoittuu historialliseen aikaan.

Rysäkivi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin läntisellä vesialueella Rysäkarista itäkoilliseen ja Rysäkivestä noin 500 metriä luoteeseen.
Metallirunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 40 metriä ja leveys noin kuusi metriä. Rungon suunta on pohjoiskoillisesta etelälounaaseen siten, että keula on etelämpänä ja perä pohjoisempana. Runko on kallistuneena paapuurin puolelle loivasti kohoavaa kalliota vasten. Runko nousee pohjasta noin viiden metrin korkeuteen. Keula ja perä ovat hyvin suipot. Kansirakenteet ja parras ovat pääosin puuta. Peräsin on paikallaan. Konetta tai mastoja ei ole havaittavissa. Keulassa ja perässä on käsin veivattavat vinssit. Hylyssä on havaittu tiilikasa. Alus on kalkkikivilastissa. Aluksen peräosan päälle on laskettu kaapeli.
Hylky havaittiin Liikenneviraston tilaamassa Meritaidon tekemässä kartoituksessa 2016. Suomen meriarkeologisen seura ry teki tarkistussukelluksen kohteelle keväällä 2020. Laivahistoriallinen yhdistys selvitti hylyn taustan ja julkaisi sen Laiva-lehdessä 2_2020. Kyseessä on Ruotsissa 1852 rakennettu Aros. Aluksen rakensi Motala Mekaniska Verkstadsbolag ja tilaaja oli Bolaget för Ångbåtsfart mellan Stockholm och Westerås. Alus oli alunperin siipiratashöyrylaiva, jonka molemmissa päissä oli peräsimet ja runko oli keulassa ja perässä identtinen. Laivan omistajat vaihtuivat vuosien varrella ja siihen tehtiin muutoksia useaan otteeseen. Se oli mm. hinaajana ja asuntolaivana. 1908 höyryvarusteet poistettiin ja aluksesta tuli koneeton proomu. Vuonna 1913 alus ostettiin Suomeen Tammisaareen tiiliproomuksi. Omistaja oli Lappvik Kalk-Sand-Tegel Ab. Tiilitehdas lopetti 1916 ja uudeksi omistajaksi tuli lohjalainen Petter Forsström, sen jälkeen Karl Forsström Ab. Proomulla rahdattiin kalkkikiveä ja proomua kuljetti hinaaja Appendix. Kesällä 1918 tämä yhdistelmä joutui myrskyn takia hakemaan suojaa Rysäkarin luota. Raskaasti lastattu proomu ajautui karikolle ja upposi.

Loviisanlahti Märlaxviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisanlahden pohjukan itäpuolella lähellä Määrlahden suistoa, 130 m lounaaseen osoitteen Saaristotie 103 rannasta.
Paikalla on vanhan puulaivan hylky. Hylky löytyi viistokaikuluotauksessa huhtikuussa 2020. Kyseessä on purjelaiva, jonka runko on kooltaan arviolta 23 x 6 m. Osittain pohjaan hautautunut runko on koillis-lounaissuuntainen siten, että keula osoittaa lounaaseen. Hylyn rakenteet ovat levinneet laajemmalle, 40 x 20 m kokoisen alueen sisälle.
Kohde tarkastettiin luotauksen jälkeen sukeltaen. Näkyvyys vedessä oli inventointiaikana 40 cm. Huonon näkyvyyden vuoksi hylky tarkastettiin varovaisesti tunnustelemalla. Hylky vaikuttaa puun kulumisen perusteella yli 100 vuotta vanhalta. Ikää vaikuttaa olevan huomattavasti enemmän kuin läheisellä Loviisanlahti Laivasilta 1:n hylyllä. Rakenteessa ei havaittu metalliosia, vaan rakenteiden liitoksissa on käytetty puutappeja. Rungon materiaali on havupuuta.
Hylky on ilmeisesti tasaperäinen ja rakenne tasasaumainen. Osittain hajonneen keulan kappaleita makaa irronneena pohjassa. Runko on sisälaudoitettu eli karneetattu, käyttäen ohutta leveää lautaa. Peräpäädystä katkennut sikoköli on keulan puolella pohjaan hautautuneena, kohoten perää kohti. Se on poikkileikkaukseltaan noin 35 x 35 cm; kaarten poikkileikkaus on 23 x 15 cm ja pohjalankkujen 22 x 5 cm. Sikokölissä oleva maston kenkä havaittiin ¼ matkaa hylyn keskeltä keulaa kohti mitattuna. Kylki- ja pohjalankkujen kiinnittämiseen käytetyt tapit ovat muodoltaan kahdeksankulmaisia, 3,5 cm halkaisijaltaan. Kannen osia ei havaittu.
Hylyn luoteispuolella laidan ulkopuolella on laaja noin 5 x 5 m kokoinen kalkkikivikasa, mikä vaikuttaa olleen laivan lastina. Myös hylyn sisältä löytyi kivikasa, sekä satunnaisesti ohuita punaisten tiilten paloja. Hylystä nostettiin epätasaisesti puhallettu lasipullo, joka valokuvaamisen jälkeen palautettiin löytöpaikalleen. Viistokaikuluotauksessa näkyvä noin 2 m hylystä etelään oleva viisi metriä pitkä puu, jota arveltiin mastoksi, osoittautui kaarnapintaiseksi irtopuuksi.
Kohde määritettiin hylyn ilmeisen iän ja kunnon perusteella historialliseksi kiinteäksi muinaisjäännökseksi.
Vuonna 2020 aluksen rungosta saatiin viisi dendrokronologista näytettä, joiden analyysin perusteella alus on rakennettu joskus 1700-luvun lopulla.

Nummistenkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nummistenkoski sijaitsee Nummisten kylässä, kylän keskellä. Nummistenkoskessa on ollut mylly todennäköisesti jo 1600-luvulta alkaen, ellei jo aiemmin. Mylly on merkitty vuoden 1733 karttaan (Adam Giöker). Koskea on vuosisatojen ajan hyödynnetty voimana ensin myllyssä ja myöhemmin myös sahassa. Ne ovat olleet Frugårdin kartanon omistuksessa. Nykyisin koskessa näkyy patorakenteita, uittokouru sekä myllyn/sahan jäännöksiä. Joukossa on sekä luonnonkivi- että betonirakenteita.

Numminen Nuutinmäki 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummisten kylässä, Nuutinmäen luoteispäässä, Pornaistentiestä noin 8 metriä itään. Kallioisen, ruohopeitteisen mäen nurkassa on nähtävissä rakennuksen kivijalka, kooltaan noin 6x6 metriä. Rakennukseen on tullut ilmeisesti pari metriä leveä kulkuväylä pohjoisesta. Rakenteeseen ei liity uunin pohjaa, joten kyseessä ei liene asuinrakennus. Kuninkaan kartaston merkinnän mukaan Nuutinmäki on ollut melko lailla kauttaaltaan asuttu 1700-luvun lopulla. Suurin osa mäestä on nykyisin edelleen rakennettua, enimmäkseen omakotitaloasutusta, mutta myös uudehko Nummisten koulu on mäellä. Mäen eteläosassa on kuitenkin säilynyt melko laaja autioitunut kylän osa, muinaisjäännösrekisterin kohde Numminen Nuutinmäki 1000038513.

Manni 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven kylässä Sääksjärventien eteläpuolella, Mannin talosta noin 200 metriä itään. Asekätkennän muistomerkki on tien vieressä ja kohde sen kohdalla olevassa metsässä, joka päättyy pellon laitaan.
Metsäisen niemekkeen eteläkärjessä on talonpohja, jonka kivijalka on näkyvissä. Sen koko on noin 4x7 metriä. Kivijalan keskiosa on hieman kuopalla. Kivijalan lounaiskulmassa on kumpu, jossa on todennäköisesti uunin jäännökset. Kivijalan itäpuolella on halkaisijaltaan noin kuusi metrinen ja yli metrin syvyinen kuoppa, joka voi olla maa-aineksenottokuoppa eikä liity asuinpaikkaan. Taloa ei ole merkitty historiallisen ajan karttoihin. Se sijaitsee kuitenkin Mannin vanhan tilan mailla, joten nimi annettu sen mukaan

Peltolan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven kylässä, noin 200 metriä Saarenniitynojan eteläpuolella. Porvoontie kulkee aivan kohteen eteläpuolitse. Alue on hiekkapohjaista mäntykangasta. Paikalla on jäännöksiä historiallisen ajan asuinpaikasta, todennäköisesti torpasta ja siihen liittyvistä muista rakennuksista.
Kellari on tehty tasaiseen kangasmaastoon. Se erottuu matalana, noin kolme metriä leveänä kumpuna, joka on sammalen peittämä ja jonka päällä kasvaa mäntyjä. Kellari on tehty kivestä ja se on ilmeisesti rakennettu kuoppaan, joka on sen jälkeen peitetty. Sisäänkäynti on melko huomaamaton aukko kummun sivussa, joka muistuttaa kauempaa katsottuna ketun koloa. Kellarista noin 7 metriä etelään on neliskulmainen painanne, noin kaksi metriä sivultaan. Yhdessä kulmassa saattaa olla nurkkakivi.
Kellarista noin 8 metriä länteen on mahdollisesti rakennuksen pohja, joka näkyy 3x4 metrin kokoisena kaivantona, jonka edessä on pieni kuopanne. Rakenteet muodostavat pihapiirin ja alueella on muitakin epämääräisiä kuoppia. Talon paikkaa ei ole merkitty historiallisiin karttoihin. Kyseessä saattaa olla torpan paikka. Alue on kuulunut Peltolan taloon, joka sijaitsee Sääksjärven kantakylän tontilla.

Kaipiainen (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven kylän Kaipiaisen talosta noin 200 metriä lounaaseen ja Luoteentiestä 50 metriä etelään. Alueen maaperä on hiekkaista soraa, joka kasvaa mäntymetsää.
Paikalla on kuoppa, jonka halkaisija on noin neljä metriä. Sen luoteispuolella on pienempi kuopanne, jonka halkaisija on noin 1,5 metriä, joka vaikuttaa sisäänkäynniltä. Isompaa kuoppaa ympäröi metrin levyiset vallit, joiden korkeus on alle puoli metriä. Maaperässä ei näkynyt hiiltä, joten kuoppa ei ole pieni tervahauta tai hiilimiilu. Kuoppa voi olla asumuksen pohja tai muu kuopparakenne. Alueella on tehty paljon maa-aineksenottoa ilmeisesti pitkän ajan kuluessa, mutta kuopan rakenteen muoto ja vallit eivät viittaisi siihen, että siitä on otettu maata.

Sulkava 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sulkavan kylässä, Nikiojantien itäpuolella, Sulkavanjärvestä tulevan purouoman pohjoispuolella olevalla mäellä. Mäki on hiekkamoreenipohjaista mäntykangasta.
Vuoden 2020 inventoinnissa löytyi historiallisen ajan asuinpaikka, jossa on useita asutukseen liittyviä jäännöksiä.
Mäen päällä on uunin jäännökset. Sen koko on noin 2x2 metriä, muoto nelikulmainen ja korkeus yli puoli metriä. Uunin päällä iso lahonnut kanto. Uunin vieressä on painanne, joka on kooltaan noin 4x5 metriä. Selvää kivijalkaa ei ole näkyvissä.
Edellä mainitusta painanteesta 4 metriä pohjoiseen on toinen suorakaiteen muotoinen painanne, jonka syvyys noin puoli metriä, koko 2,5x4 metriä. Kuopan ympärillä on metrin levyiset matalat vallit. Uunista noin 10 metriä itään on 2x4 metrin kokoinen kuoppa, jossa on valli. Kuoppa on pohjoiseen viettävässä rinteessä. Valli puuttuu pohjoisen puolelta, josta on luultavasti ollut kulku rakenteeseen. Kuopan eteläreunassa on iso kivi ikään kuin takaseinänä. Kyseessä saattaa olla kellarikuopan jäännökset.
Edellä mainitusta kuopasta 20 metriä etelään, kumpareen etelälaidalla on kolme nelikulmaista kuoppaa vierekkäin. Syvin on noin 1,5 metriä syvä ja kooltaan 4x4 metriä. Sen vieressä on toinen kuoppa, kooltaan 2,5x2,5 metriä, muttei aivan yhtä syvä. Näiden välissä on puolen metrin levyinen, seinämäinen maakannas. Näiden eteläpuolella on matalampi kuoppa, jonka koko on 2,5x2,5 metriä. Kuopassa on hakkuujätettä. Kuoppien käyttötarkoitus on epäselvä. Ne liittynevät kuitenkin asuinpaikalla käytettyisiin rakenteisiin.

Nikinoja 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nikinojalla, Nikinojantien itäpuolella metsäisen mäen pohjoispäässä. Saman mäen eteläpäässä on Nikinojan historiallisen ajan kylätontti. Paikalla on hyvin säilyneen kivikellarin jäännökset ja rakennuksen pohjia. Jyhkeä kivikellari on muutaman metrin etäisyydellä pellon laidasta. Sisäänkäynnin korkeus on noin 1,2 metriä ja leveys noin 70 cm. Sisäänkäynnin kattona on iso laakakivi. Sisäänkäynti on poikittain pellon suuntaan nähden. Sisäänkäynnin takana kellari laajenee vasemmalle. Kellari on ladottu isoista luonnonkivistä. Kellarin eteläsivussa on maarinnettä, mutta muuten kellari on kaivettu ja rakennettu kivistä. Kellarin eteläpuolelle on kaivettu noin 3x8 metrin kokoinen alue rinteeseen.
Kellarin itäpuolella on rakennuksen pohja noin 15 metrin päässä. Se on kooltaan noin 5x10 metriä ja jakaantuu kahteen huoneeseen, isompaan ja pienempään. Rakennuksessa on luonnonkivijalka, jossa on paikoin sementtiä. Historiallisen ajan kartoissa paikalle ei ole merkitty rakennuksia.

Jerpinmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Linnaisten kartanosta pari kilometriä itään Linnaistentien eteläpuolella. Peruskartassa on nimi Jerpinmäki, joka on ollut historiallisen ajan asuinpaikka, mutta autioitunut.
Vuoden 2020 inventoinnissa alueelta etsittiin asuinpaikkaan liittyviä jäännöksiä. Linnaistentien pohjoispuoli, jolla talo on todennäköisesti ollut, kasvaa erittäin tiheää nuorta kuusitaimikkoa, lisäksi maaperä on syvästi äestetty, joten havaintojen teko oli mahdotonta ja luultavasti kohde on pahoin vaurioitunut. Linnaisten tien eteläpuolelta löydettiin pieni sammaloitunut kivijalka, 3,5x2,5 metriä, sisäosa kooltaan noin 2,5x1 metri. Puolisen metriä leveä sisäänkäynti on tien puolella. Itäpuolella, kivijalan ja puisen vajan välissä, on pari matalaa kuopannetta, halkaisijaltaan pari metriä.

Rajakallio (1000038657) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki muodostuu kahdesta kivestä, joista toinen on pystyyn käännetty
laakakivi (70x50x25 cm) ja toinen on suorakulmainen kapea kivi (60x30x30
cm). Kivet ovat peräkkäin kallion päälle asetettuina noin kaakko-luode suuntaisesti.
Rajamerkki on kallion korkeimmalla kohdalla. Kalliolla kasvaa jäkälää
ja sammalta sekä muutama kitukasvuinen mänty. Kiviä ympäröis muurahaispesä.
Rajamerkki on Mäntsälän ja Hausjärven rajalla, sen ajoittaminen on vaikeaa,
luultavasti se on aikaisintaan 1600-luvulta jolloin Hausjärvestä tuli kappeliseurakunta
ja Mäntsälästä tuli itsenäinen seurakunta vuonna 1616.

Mickelsböle (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on Mickelsbölen vanhan myllyn paikka. Maassa on myllynkivi, jonka vieressä olevassa kyltissä kerrotaan myllyn perustetun 4.9.1893. Vanhojen karttojen perusteella paikalla on ollut kaksi vierekkäistä myllyä jo tätä aikaisemmin. Myllynkiven vieressä jokirannassa on kivirakennetta. Muutoin rannalla on epämääräisiä korkeita kivikasoja. Kohteesta luoteeseen kuljettaessa jokea myötäilee korkea kivinen penkere. Myllynjäänteet ovat todennäköisesti tuhoutuneet ruoppauksen yhteydessä muutoin kuin MJ-pisteen osoittamalta kohdalta. Tuoreimmassa myllyssä on ollut kertoman mukaan kaksi myllynkiveä, joista toinen on siirretty paikalta.

Koskimäki (1000038662) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sääkjärven kylässä, Pukkilantiestä 100 metriä pohjoiseen. Kohde inventoitiin vuonna 2020, koska Senaatin kartastossa paikalle on merkitty mylly. Inventoinnissa todettiin, että paikalla oli tehty hakkuut ja alue oli kauttaaltaan hakkuujätteen peittämä, havaintojen teko oli vaikeaa. Purouomasta kuitenkin erotettiin patorakenteen jäännökset. Purouomaa on perattu kivistä noin 20-30 metrin matka, uoma on kapea, noin metrin levyinen. Patorakenne on tehty luonnonkivistä, sen leveys uoman yli on noin 10 metriä. Padon pohjoispuolella on tasanne uoman länsipuolella, jossa on saattanut olla myllyn paikka.

Loviisanlahti Rantapuisto (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisanlahden pohjoisosan länsirannalla Loviisan alakaupungin Rantapuiston rantavedessä (veden syvyys on alle metrin).
Paikalla on säilynyt vanhan laiturin eli laivasillan uloimman osan perustukset. Vedenalainen osa on noin 60 metriä pitkä ja 8 metriä leveä. Rakenteen kuntoa oli inventointiaikana huhtikuussa 2020 vaikea hahmottaa veden sameuden vuoksi. Viistokaikuluotaamalla voitiin vain osittain hahmottaa kivikon rajat. Rakenteen aluerajaus määritettiin sondaamalla. Sondauksessa havaittiin syvemmällä pohjamudassa puukappaleita. Laiturin vedenalaiset perustukset koostuvat ilmeisesti kahdesta erillisestä kivillä täytetystä hirsiarkusta.
Laituri on merkitty vuoden 1753 kaavoituskarttaan. Se johtaa laajalle materialgård-tontille. Rakenne on todennäköisesti ollut lastauslaituri, jolla on sijainnut myös kalkkivarasto. Kartan perusteella laituri on alun perin ollut noin 250 metriä pitkä. Vain uloin neljäsosa kiveyksestä sijaitsee rantavesissä ja loput rakenteesta on vuoden 1988 jälkeen täytetyn Rantapuiston peittämä. Historialliselta varikolta katsoen laiturin ensimmäinen kolmasosa kulki rannasta itäkaakkoon, minkä jälkeen laituri kääntyi 30 astetta kaakkoon ja jatkui tässä suunnassa päätyyn asti. Kalkkivarasto sijaitsi laiturin pohjoispuolella ennen viimeistä kolmasosaa. Kalkkivaraston alue on nykyään puiston täyttömaan alla ja se sijaitsee rannan myötäisesti kulkevan polun kohdilla. Karttojen perusteella laituri on purettu ennen vuotta 1832.

Tränubäck 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suurehko osin tuhoutunut hiilimiilu. Miilu on ilmeisesti ollut alunperin muodoltaan pyöreä ja läpimitaltaan lähes 20 metriä vallin ulkoreunasta mitattuna. Miilun eteläiseen valliin kaivetun modernin kuopan profiilissa erottuu runsaasti hiiltä.

Tränubäck 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilu erottuu maastossa pyöreänä katkonaisen ojan ympäröimänä rakenteena. Miilun hahmottamista vaikeuttaa rakenteen päältä kulkeva metsätyökoneen ajoura.

Löyttynsuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hyvin säilynyt, halkaisijaltaan noin 5 metriä oleva tervahauta. Tervahaudan eteläreunalla on ränni ja pienempi painanne. Kohde sijaitsee noin 3 kilometriä koilliseen Kärkölän kirkolta, Löyttyjärven länsirannalla olevalla soiden ympäröimällä kallio- ja moreeniharjanteella.
Kohde on löytynyt alueen avohakkuun yhteydessä, jolloin sen suojaksi on jätetty korkeat kannot. Haudan sisällä kasvaa nuorehko kuusi. Kohde on tarkastettu maastossa huhtikuussa 2021.

Kaitans (Kaitaa) Munkstranden (Munkkiranta) (Taide)
Historiallinen; Osoitteessa Munkkiranta 9 sijaitsi entinen Svartbottenin, toiselta nimeltään Engvik, torppa, jota purettiin keväällä 2020. Torpparakennus, joka paljastui vuonna 1993 rakennetun asuinrakennuksen sisällä, oli pystytetty vuonna 1855, mutta kirjallisten tietojen mukaan paikalla on aiemmin sijainnut Frisansin ratsutilan alainen puosun torppa. Alue on vuoteen 1766 kuulunut Soukan kylään, mutta sen jälkeen Kaitaan kylään. Torpparakennuksen viereistä maakellaria purettaessa paljastui suhteellisen jyrkässä kulmassa oleva (n. 45-50 astetta) sileä kallio, jossa oli kolmessa kohdassa kaiverruksia. Parhaiten tulkittavissa oleva kaiverrus koostui kahdesta päällekkäisestä monogrammista, joista ylempi todennäköisesti lukee E N ja alempi W N.

Västeråkern (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 1 km Snappertunan kirkolta lounaaseen ja noin 150 metriä Raaseporin kartanolta etelään, kallioisen alueen länsireunalla. Kohteen kaakkois- ja koillispuolella sijaitsee laaja peltoalue, kartanolle kuuluva Västeråkern.
Röykkiö 1, röykkiö 2 sekä kellari sijaitsevat kaakkoon viettävässä rinteessä, kun taas
röykkiö 3 sijaitsee pohjois-/koillisrinteessä. Alue on topografialtaan loivaa rinnettä, joka jyrkkenee kohti alla olevaa peltoaluetta. Ylärinteessä on laajoja avokallioalueita, alempana on hiekka- ja moreenipohja.
Alueen eteläreunassa kulkee umpeenkasvanut tieura pellon vieressä.
Västeråkernin kivirakenteet ovat osittain vaikeasti tulkittavia. Niiden ajoituksen ja luonteen varmistaminen vaatii lisätutkimuksia. Röykkiöt 1 ja 3 muistuttavat muodoltaan, kooltaan ja sijainniltaan alueen muita varsinkin rautakaudelle ajoitettavia hautaröykkiöitä. Täten Västeråkernin kohdetta ainakin niiden osalta on pidettävä kiinteinä muinaisjäännöksinä, kunnes jatkotutkimukset alueella ovat mahdollisia.
Kellarin seinät on rakennettu suurista luonnonkivistä, joissa ei ole porausjälkiä. Kellarista ei tunneta lähdemainintoja, mutta paikalle on merkitty rakennus vuoden 1921 kartassa. Kellari lienee rakennettu ennen 1800-lukua, mahdollisesti jo 1500- tai 1600-luvulla. Vastaava kellarirakenne tunnetaan mm. Perniön Näsen Muntolannokan kuninkaankartanon kahdesta kellarista.

Stenviken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Raaseporinjoen itärannan tuntumasta nousevan kallion korkeimmalla kohdalla ja länsirinteellä noin 800 m Raaseporin linnanraunioista kaakkoon. Rakenne sijaitsee avokalliolla, joka rajoittuu idässä tiheään havumetsään.
Kohde on avokallioalueen korkeimman kohdan länsireunalle tehty röykkiö. Se on muodoltaan pyöreä, mutta sen muodon arviointia vaikeuttaa paksu aluskasvillisuus. Röykkiö koostuu pyöristyneistä ja osittain kulmikkaista luonnon muovaamista kivistä ja profiililtaan se on lähinnä matala. Mitään näkyviä rakenteita ei havaittu. Röykkiön halkaisija on 5,20 m ja korkeus 0,40 m. Kivien halkaisija
Hieman alempana rinteessä noin 10 m röykkiöstä länteen on toinen kiveys, joka koostuu ainoastaan yhdestä kivikerroksesta ja on muodoltaan lähinnä soikea. Se koostuu pienemmistä kulmikkaista luonnon muovaamista kivistä, mutta sen pohjoisosassa on iso kivi (halkaisija 0,50m) pystyssä. Sen lounaispuolella on myös kiviä hajanaisesti kalliolla. Röykkiön mitat ovat: N-S = 3,40 m, E-W =
2,70 m ja korkeus = 0,10–0,15 m. Kivien halkaisija on noin 0,10 m.
Ylempänä oleva röykkiö muistuttaa muodoltaan, sijainniltaan ja rakenteeltaan alueen hautaraunioita. Matalan sijaintinsa ja muotonsa perusteella se voidaan ajoittaa rautakaudelle, vaikka varma ajoitus vaatii jatkotutkimuksia. Alempana rinteessä sijaitsevaa kiveystä on vaikeampi tulkita, mutta samantyyppisiä rakenteita tai kivikeskittymiä löytyy usein rannikon hautaraunioiden yhteydessä.
Kyseessä voi olla raunion pohja, josta kivet on siirretty pois.
Paikalla kaksi matalaa kivilatomusta. Kallion lakialueella sijaitseva, suurempi latomus on lähes kokonaan turpeen ja heinän peittämä. Alempana sijaitsevassa pienemmässä latomuksessa yksi pystyssä oleva "silmäkivi". Silmämääräisen tarkastelun perusteella molempien latomusten reunoilla oli havaittavissa pieniä huonopolttoisten tiilten kappaleita. Latomusten ajoitus ja luonne on epäselvä.

Fagernäs 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Fagernäsin kylässä oli keskiajan lopussa kolme taloa, joista yksi sijaitsi erillisellä tontilla Grönhammarissa. Kylän taloluku nousi 1500-luvun puolivälin jälkeen hetkellisesti neljään, mutta 1600-luvun alussa koko kylä oli autiona. Vuosisadan lopussa kylässä oli jälleen kolme taloa, joista yksi Grönhammarissa. Varsinaisella Fagernäsin kylätontilla sijaitsivat Östergård ja Västergård.
Kohde sijaitsee Fagernäsin eteläisen tontin eteläreunassa, noin 110 m lounaaseen Västergårdin tilan päärakennuksesta. Alue on niemeke, joka työntyy kohti etelää Fagernäsin peltojen keskelle. Kohde sijaitsee tämän niemekkeen keskiosassa. Kasvillisuus alueella koostuu heinäkasvustosta ja avokallioalueilla
sammaleesta. Puustoa alueella ei ole.
Alueelle kaivettiin neljä koekuoppaa, joista kaikista löytyi palanutta savea. Muita löytöjä ei tullut. Yhdestä kuopasta paikannettiin mahdollinen kivistä tehty rakenne, joka voisi olla seinälinja.
Kohteen sijainti muistuttaa Länsi-Uudenmaan alueella sijaitsevia keskiaikaisia asuinpaikkoja. Nämä sijaitsevat usein peltovainioiden läheisyydessä, hieman korkeammalla ja usein etelärinteellä paikalla, joka on suhteellisen kuiva. Tosin läheisyys Västergårdin tontin alueeseen ja vuoden 1793 kartalle merkityt rakenteet tekevät tulkinnasta epävarman ja kohde vaatii lisätutkimuksia.

Fagernäs Granhammar (Asuinpaikat)
Historiallinen; Fagernäsin kylässä oli keskiajan lopussa kolme taloa, joista yksi sijaitsi erillisellä tontilla Grönhammarissa. Sen nimi on 1700-luvulta alkaen kartoissa muodossa Granhammar ja nimi on tässä muodossa nykypäivänäkin. Fagernäsin kylä oli 1600-luvun alussa hetkellisesti kokonaan autiona. Vuosisadan lopussa kylässä oli jälleen kolme taloa, joista yksi Grönhammarissa.
Grönhammarin eli Granhammarin nimen loppuosa -hammar tarkoittaa maaperältään karua kallio tai moreenikumparetta, mikä vastaa hyvin sen tonttimaan ympäristön kuvausta. Vanhin säilynyt kartta, missä Granhammarin tontti näkyy, on Samuel Brotheruksen laatima vuodelta 1703 (MMA B15 12/1).
Nykyisin Granhammarin kylätontti on autiona. Se sijaitsee noin 120 m luoteeseen vanhalta Fagervikiin johtavalta maantieltä. Vanhan tonttimaan pohjoispuolella on vapaa-ajan asunto tontteineen.
Kohteella paikannettiin useita rakenteita, joista rakenteet 1-2 liittynevät vuoden V. Svaetischinin vuoden 1917 kartassa näkyviin rakennuksiin. Tämän lisäksi tontilta löytyi ainakin kolmen rakennuksen perustukset ja useita tulisijoja sekä kaivo. Näistä kaikki muut paitsi kaivo puuttuvat Svaetichinin vuoden 1917 kartasta.
Muista rakenteista varsinkin rakenteet 4 ja 5 voivat vastat Malmströmin vuoden 1783 kartassa olevia Granhammarin tilan eteläisimpiä rakennuksia.

Lill-Barsgård Johannesberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin säilynyt tieto Barsgårdista on vuodelta 1451, jolloin sen mukaan nimetty verokunta mainitaan yhtenä Raaseporin linnaläänin noin sadasta bolista. Barsgårdin verokunnassa oli vuonna 1540 noin 26 maakirjataloa, ja se ulottui pitkälle saaristoon asti. Itse Barsgårdin kylä oli pienehkö.
Barsgård jakautuu Lill-Barsgårdiin ja Stor-Barsgårdiin. Varhaisin säilynyt maininta Barsgårdin taloista on vuodelta 1471, jolloin kuningas Karl Knutsson Bonden perilliset antoivat tilan Raaseporin entisen linnanpäällikön haltuun. Kyseessä oli Lill-Barsgård, jossa oli 1500-luvun puolivälissä vain yksi talo, mutta siihen kuului 1700-luvulla talletetun tiedon mukaan ollut toinenkin talo. Asuttuna pysynyt talo oli pieni rälssitila, joka säilyi kuningas Karl Knutssonin jälkeläisten hallussa aina 1630-luvulle asti. Lill-Barsgårdin asuttu tila on nimeltään Västergård. Sen lisäksi kylään perustettiin keskiajalla autioituneen toisen talon jatkajaksi 1700-luvun lopulla uudistila, joka sai nimen Johannesberg.
Nykyinen Johannisbergin tila sijaitsee peltoaukean etelälaidalla Lillebarsgårdin kylän itäosassa. Pellosta on lohkaistu tontti 1970-luvulla rakennetulle omakotitalolle, jota ympäröi pieni piha ja puutarha. Omakotitalosta itään päin pellon laidassa on moderni kuivuri, jonka lähiympäristö on raskaiden maansiirtotöiden muokkaama. Kuivurin eteläpuolella keskellä peltoa on pieni joutomaa-alue ja sen keskellä lato.
Paikalta on löytynyt keskiaikaiseen kylätonttiin viittaavaa palanutta savea sekä yksi vanha tulisijanpohja, joka mahdollisesti liittyy paikalla olleeseen keskiaikaiseen asutukseen.

Raaseporin linna NW (Maarakenteet)
Historiallinen; Raaseporin linna perustettiin 1370-luvulla Länsi-Uudenmaan hallintokeskukseksi. Linna oli keskiajan lopulla Suomen tärkeimpiä kruununlinnoja, mutta se hylättiin 1550-luvulla, jolloin kruunun hallinnollisiksi keskuksiksi perustettiin Helsingin ja Tammisaaren kuninkaankartanot. Raaseporin linnaan liittynyt latokartano jatkoi sen sijaan toimintaansa ja linna lähialueineen säilyi osana kartanon maita 1900-luvulle asti.
Monessa paikassa linnan ympäristössä on ihmistoiminnan jälkiä eri vuosisadoilta. Yksi tällainen paikka on linnalta noin 200 m luoteeseen sijaitsevan mäen ylärinteessä. Rinteessä erottuu SW-NE-suuntainen kuoppa. Sen pituus on 5 m, leveys 3 m ja syvyys noin 0,5 m. Kuopan alareunassa on noin 1,5 m leveä aukko tai uoma. Kuopan pohjalla on kairauksen perusteella runsaat 30 cm paksu kerros likaista hiekkaa, mutta ei hiiltä. Kuopasta noin 6 m kaakkoon on noin 1 x 2 m laaja ja 0,4 m syvä kuopanne.
Kuopat saattavat olla nauriskuoppia, kellareita tai jonkinlaisia tuotantopaikkoja. Asian selvittäminen ja kuoppien ajoittaminen vaatii jatkotutkimuksia.

Raseborg Kungsgården NW (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee tiheässä nuoressa sekametsässä noin 50 m länteen Raaseporin kartanon tonttimaan pohjoislaidalla olevasta työväen asuinrakennuksen rauniosta. Kohteen päällä on erityisen tiheä nuori kuusikko.
Kohde on matalan noin 2 m leveän reunavallin reunustama pyöreähkö alue, jossa pintamaan alla oleva maannos on lähes pelkkää hiiltä. Kohteen halkaisija on noin 8 m.

Raseborg Kungsgården N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee tiheässä nuoressa sekametsässä noin 100 m pohjoiseen Raaseporin kartanon tonttimaan pohjoislaidalla olevasta työväen asuinrakennuksen rauniosta.
Kohde on keskellä metsää sijaitseva yli 1,5 m syvä pyöreä kuoppa, jonka halkaisija on noin 4 m. Kuoppaa kiertää noin 1 m korkea ja 4 m leveä valli, joten koko rakenteen halkaisija on noin 12 m. Perimätiedon mukaan kohde on sudenkuoppa.

Grönborgin tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Raaseporin linnan ja Snappertunan kylän ja kappelin välillä on luultavasti ollut jo varhain tieyhteys. Grönborgin torppa, josta on varhaisin maininta vuodelta 1712, sijaitsee linnan ja Snappertunan välillä paikassa, josta on hahmotettavissa kulkureitti molempiin suuntiin.
Vuoden 1816 kartassa näkyy Grönborgista kappelille vievä tie. Sama tieura on merkitty polkuna vielä 1900-luvun lopun peruskartoille. Noin 3 metriä leveä tieura kulkee metsän halki pienten kalliokohoumien välitse. Kasvillisuus on kuusivaltaista sekametsää. Tieraunion pohjoispää päättyy pienelle peltoaukealle, eteläpää kulkee Grönborgin torpan tontin halki.
Tien eteläpäädyn koordinaatit P 6655367, I 313406
Tienpohjan eteläpää sijaitsee Grönborgin torpan piha-alueella ja on osin tuhoutunut

Slottsströmmen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Raaseporin linna perustettiin 1370-luvulla Länsi-Uudenmaan hallintokeskukseksi. Linna oli keskiajan lopulla Suomen tärkeimpiä kruununlinnoja, mutta se hylättiin 1550-luvulla, jolloin kruunun hallinnollisiksi keskuksiksi perustettiin Helsingin ja Tammisaaren kuninkaankartanot. Raaseporin linnaan liittynyt latokartano jatkoi sen sijaan toimintaansa ja linna lähialueineen säilyi osana kartanon maita 1900-luvulle asti.
Raaseporin kartanolta linnalle ja Slottsängenille on johtanut tie ja sen varrella on vuosisatojen ajan ollut Slottsströmmenin eli nykyisen Raaseporinjoen ylittänyt silta. Raaseporin kartanon eli everstinpuustellin haltijat olivat velvollisia ylläpitämään tätä siltaa. Silta on merkitty jo Barsgårdin ja Snappertunan konseptikarttaan (Broterus,
S. 1695). Samassa kartassa on sillan eteläpuolelle piirretty rantavaja (sjöbod). Molemmat löytyvät myös myöhemmiltä kartoilta (mm. 1816).
Nykyisen sillan molemmissa päissä on lohkokivistä rakennettu, kylmämuurattu arkku, joiden varaan sillan puukansi on perustettu. Kiviarkkujen alta joen pohjasta pilkottaa salvottuja hirsiä, joiden varaan nykyiset arkut on perustettu. Hirret lienevät peräisin paikalla olleista vanhemmista silloista.
Noin 13 m läntisestä silta-arkusta etelään jokirannassa on pystypaalun pää (halk. 17 cm). Noin 36 m läntisestä silta-arkusta etelään on joen länsirannalla kaksi rantaa vasten kohtisuorassa olevaa kiviriviä, pyöreistä luonnonkivistä koostuva harva kivijalka. Kivirivit ovat noin 5,5 m pitkiä ja niiden etäisyys toisistaan on noin 5,5 m. Kyseessä on todennäköisesti vanhan rantavajan kivijalka.

Pappilankylä Pieni Lehtisaari 2 (Taide)
Historiallinen; Villa Zilliacuksesta n. 50 m. itään on kalliopiirroksia kahdessa ryhmässä. Pidemmässä tekstissä lukee: "1753 antog Prosten Elias Caiander 2nne Huushåld Estar till åboer på denna Öö då blefwo i Julii månad boningsrumm här anlagde. 1760 uppsattes 3rumsbyggnad med wälfd källare och en Kryddgård." Tästä kirjoituksesta noin 30 cm alaoikealle on hakattu päällekkäin kolme kolmen kirjaimen ryhmää: "AGL, FSCs, IAL". Piirtokirjoituksen terminus post quem on siis 1760. Sen löysi arkkitehti Viktor Sucksdorff 1870-luvulla.
Piirtokirjoitus dokumentoi tilanne 1700-luvun keskivaiheilla, jolloin kalasaaliit Uudenmaan rannikolla olivat laihoja, ja alettiin perustaa kalastajatorppia joita asutettiin virolaisilla ja ahvenanmaalaisilla kalastajilla, jotka hallitsivat merikalastuksen. Lehtisaarten kalastajayhdyskunta oli ensimmäinen tällainen Espoon saaristossa, ja ylipäätään Keskiuudellamaalla.

Skaravik 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kalliopohjalle koottu kiviröykkiö, joka sijaitsee korkean kalliojyrkänteen päällä Degernäsuddenin kärjessä. Läpimitaltaan noin 13 metrinen röykkiö on korkeudeltaan 2-3 metriä. Röykkiön huipulla on läpimitaltaan noin 2-3 metrin suuruinen matalahko keskuskraateri. Röykkiön kivet ovat pääosin teräväsärmäisiä ja läpimitaltaan noin 0,3-0,5 metriä. Röykkiö vaikuttaa pääosin koskemattomalta.

Tränubäck 5 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee etelään suuntautuvalla muinaisrantaterassilla. Maaperä kohteella on hienoa hiekkaa.
Kohde koostuu kolmesta viiteen asumuspainanteesta, jotka sijaitsevat rivissä muinaisrantaterassin suuntaisesti. Asumuspainanteet erottuvat maastossa soikeina noin 0,3 metrin syvyisinä loivapiirteisinä painanteina. Painanteita ympäröi matala valli, joka on selkeimmin erotettavissa painanteiden alarinteen puoleisella reunalla.
Läntisin painanne on kooltaan noin 10 x 4 metriä, mutta saattaa koostua myös kahdesta erillisestä painanteesta. Keskimmäinen 5,5 x 4 m suuruinen painanne on selkeimmin erotettavissa erillisenä painanteena. Kaksi itäisintä noin 4 x 4 metrin kokoista painannetta ovat mahdollisesti yhteydessä toisiinsa.
2020 tarkastuksen yhteydessä keskimmäisen painanteen keskellä tehtiin koepisto, josta saatiin löytönä yksi kvartsi-iskos. Noin 170 metriä kohteesta länteen sijaitsee samankaltainen asuinpainannekohde Tränubäck 2.

Söderkulla vanha päärakennuksen paikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla kivijalkaa, keskellä alaa on jonkinlainen perusta (uunin?). Tieto, että kyseessä on Söderkullan kartanon vanha päärakennus, on saatu paikalliselta oppaalta. Nykyisen kartanon pihalta vie pengerretty tie rakennuksen pohjalle.

Söderkulla vanha päärakennus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikallinen kotiseutuaktiivi osoitti rakennuksen pohjan, joka hänen mukaansa on Söderkullan kartanon vanha päärakennus. Kivijalka on paikoitellen näkyvissä metsänpohjasta. Keskellä rakennuksen alaa tuntuu kasvillisuuden alla jonkinlainen rakenne, todennäköisesti tulisijan perusta.

Hiekkaharjuntie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Laaja ja suurelta osin hyvin säilynyt ja ehjä kivikautinen asuinpaikka. Korkeuden perusteella varhaisneoliittinen. Paikalta koekuopista kvartseja, palanutta luuta ja keramiikan muruja. Maaperä on hiekkaa. Paikan poikki kulkeva Malmintie lienee ainoa asuinpaikkaa tuhonnut nykyaikainen rakenne.

Sannäsmalmen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöilmoituksen perusteella paikannettu kivikautinen asuinpaikka. Alueella on 3-4 asumuspainannetta, joiden alueelta on havaittu kivikautisia löytöjä tuulenkaadoista. Löytöihin kuuluu kampaleimoin ja kuopin koristeltua keramiikkaa.

Tavistholmen länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Valkon eteläpuolella, Hässjeholmenin niemen ja Tavistholmenin saaren välissä, Tavistholmenin länsipuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on noin 18 metriä pitkä. Koko hylkyalueen koko on noin 20 x 8 metriä. Hylky makaa pohjassa vajaat 30 astetta paapuurin kallistuneena ja keula osoittaa suunnilleen pohjoiseen. Runko on limisaumainen. Sikoköli on lähes kokonaan näkyvissä ja siinä näkyy yhden maston paikka. Rautaosia ei ole havaittavissa, mutta perärangassa erottuvat ainakin kahden saranan upotukset. Aluksen keulassa on ollut tulisija ja alus on ilmeisesti ollut vain osittain kannellinen. Näkyvissä olevat kylkilaudat vaikuttavat ohuilta. Keulan- ja perärangan alaosat ovat pystyssä. Puuaines vaikuttaa olevan havupuuta. Hylyssä ei näy lastia eikä painolastia, ei myöskään irtoesineitä.
Hylky on havaittu viistokaikuluotaamalla. Suomen meriarkeologinen seura ry on sukeltanut hylyllä maaliskuussa 2024, kuvannut hylyn ja tehnyt 3D-mallinnuksen. Mallinnus on osoitteessa https://sketchfab.com/mas-fi/models (Shipwreck Tavistholmen länsipuoli Loviisa).

Ridasjärven Kylätie 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde on tielinjan osa, joka on kuulunut Hämeenlinnan ja Vantaanjoen suun yhdistävään Hämeentien tieverkostoon, joka ajoittuu uuden ajan alkuun. Käytöstä poistettu tieosuus sijaitsee Lähteenmäen alueella, nykyisen maantien 1403 (Ridasjärven Kylätie) länsipuolella, tiheässä kuusikossa. Tielinja on 5 m leveä ja noin 80 m pitkä. Sen pengerrys on 0,3 m ympäröivää maastoa korkeampi. Tietä on uudistettu sen olemassaolon ajan todennäköisesti useita kertoja mutta tielinjan pohjalla saattaa olla jälkiä tien varhaisista rakenteista.
Kohteen läheisyydessä sijaitsevassa Ridasmaan (Riddarsby) kylässä on ollut vuonna1539 yhdeksän taloa. Tie on merkitty 1700-luvun lopulla laadittuun Kuninkaan kartastoon. Se on kulkenut Hikiältä Ridasjärven kautta Kellokoskelle. Tielinja on pysynyt kohteen alueella samana vuonna 1870–1872 laaditun Senaatin kartaston karttalehdellä XI:30. Vuoden 1940 maanmittauslaitoksen topografikartassa on kohteen vanhan tielinjan itäpuolelle rakennettu uusi maantie, joka noudattaa nykyistä Ridasjärven Kylätien linjausta. Karttatietojen perusteella vanha tieosuus on poistunut käytöstä 1961–1973.

Ridasjärven Kylätie 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde on tielinjan osa, joka on kuulunut Hämeenlinnan ja Vantaanjoen suun yhdistävään Hämeentien tieverkostoon, joka ajoittuu uuden ajan alkuun. Se sijaitsee Kukkopissannotkon länsipuolella, nykyisen maantien 1403 (Ridasjärven Kylätie) länsipuolella. Käytöstä poistetun tielinjan ympärillä kasvaa sekametsää mutta itse tie on näkyvissä karikkeen peittämänä. Tie on 8 m leveä ja sen pituus on noin 140 m. Tielinja kulkee penkereellä loivassa rinteessä ja se on noin 1,5 m viereistä peltoa korkeammalla. Tietä on uudistettu sen olemassaolon ajan todennäköisesti useita kertoja mutta tielinjan pohjalla saattaa olla jälkiä tien varhaisista rakenteista.
Kohteen läheisyydessä sijaitsevassa Ridasmaan (Riddarsby) kylässä on ollut vuonna1539 yhdeksän taloa. Tie on merkitty 1700-luvun lopulla laadittuun Kuninkaan kartastoon. Se on kulkenut Hikiältä Ridasjärven kautta Kellokoskelle. Tielinja on pysynyt kohteen alueella samana vuonna 1870–1872 laaditun Senaatin kartaston karttalehdellä XI:30. Karttatietojen perusteella vanha tieosuus on poistunut käytöstä 1984–1988.

Björnkitteln (Taide)
Kivikautinen; Pieni kalliomaalaus, joka sijaitsee pienessä kalliolipan alle jäävässä puoliluolamaisessa onkalossa korkean kalliojyrkänteen laella. Lipan alle jäävän onkalon koko on noin parikymmentä neliötä. Paikalta aukeaa komea näköala kohti länttä.
Onkalon perälle lähelle katonrajaa tehty noin kämmenen kokoinen kuvio koostuu vaikeaselkoisesta pyöreähköstä väriläiskästä, josta yläviistoon lähtee kaksi suurin piirtein yhtäpitkää viivaa.
Kalliossa maalauksen lähellä on merkkejä lohkeamista, jotka ovat voineet tuhota osan alkuperäisestä maalauksesta.

Tammisaaren latokartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tammisaaren latokartanon sijainti on paikannettu samalle alueelle, jolla nykyään sijaitsee Tammisaaren seminaari. Nykyinen seminaari rakennettiin 1870-1890-luvuilla aiemman latokartanon paikalle, joka on puolestaan perustettu Tammisaaren kaupungin perustamista edeltävän Tammisaaren kylän maille.
Latokartano kuului 1558 perustetun Tammisaaren kuninkaankartanon alaisuuteen, joka toimi Raaseporin Kreivikunnan (1569-1681) keskuksena. Kaupungin pohjoispuolella sijainnut Herrgård kuitenkin rappeutui 1600-luvulla ja siitä otettuja rakennusmateriaaleja tiedetään otetun uusikäyttöön latokartanon rakennustöissä 1695.
Seminaaripuiston alueella 2020 suoritetussa koekuopituksessa muinaisjäännökseen viittaavia havaintoja saatiin kahdelta alueelta. Alueen luoteisosassa havaittiin tarkemmin ajoittamaton purku-/palokerros, jonka alla on ilmeisesti säilynyt kulttuurikerrosta. Alueen itäosassa havaittiin kiveyksiä ja historiallisen ajan löytömateriaalia.

Historiallinen; Kalliossa kirjaimia, numeroja, ihmishahmoja ja kompassiruusu

Engelskobben 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen edustalla Porkkalanniemen eteläpuolella Salmen -saaresta noin 2,5 km itään ja Engelskobben -saaresta noin 500 metriä itään.
Puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky. Hylyn pituus on noin 20 metriä. Hylky on hajonnut paikalleen. Huomiota herättävin osa on pystyssä oleva ehjä tukkiankkuri. Hylyn perän lähellä rinteen puolella on toinen ankkuri, josta puuttuu tukki ja jonka lenkki on pudonnut pohjaan. Hylyn keulaosassa on ankkuripelin tukki, jonka tukirakenteet näkyvät irronneena tukin lähellä. Hylyn peräosassa on kaatunut peräranka. Painolastikiviä on hylyssä melko runsaasti. Pystyssä olevan ankkurin ja perän välisellä linjalla noin puolessa välissä on 3-5 ilmeisesti lastina ollutta nahkarullaa. Hylyssä on havaittu yksi mastonkenkä ja perän puolella on sisäkarneerausta. Hylyn peräsintä tai mastoa ei ole löytynyt.
Hylystä on tehty 3D-mallinnus 2017. Suomen meriarkeologinen seura ry otti hylystä puunäytteitä ajoituksen selvittämiseksi 2020, mutta selkeää tulosta ei saatu.

Svedjaträsket (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pienen kumpareen päällä sijaitsevan hiilimiilun läpimitta on noin 23-24 metriä. Miilun vallit ovat noin metrin korkeat ja erottuvat selvästi.

Träskön limisaumahylky (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Sijainti on Kirkkonummella Porkkalanniemen eteläkärjestä lounaaseen Träskön -saaren pohjoispuolella lähellä ns. Träskön tynnyrihylkyä (nro 1185), sen lounaispuolella.
Puurunkoisen osiin hajonneen limisaumaisen aluksen hylky. Paikalla on havaittu köli ja sikoköli sekä 8-19 kaarta. Sikokölissä on yksi mastonkenkä. Hylky kuuluu Suomen meriarkeologisen seuran ylläpitämän Porkkala wreckparkin kohteisiin. Puisia rakenneosia on hylystä etelään arviolta 30 metrin päässä. Vaatii lisäselvittämistä kuuluvatko osat limisaumahylkyyn vai onko kyseessä erillinen hylky.
Hylky löytyi, kun Nousu ry ja Suomen meriarkeologinen seura ry kartoittivat Träskön -saaren pohjoispuolista vesialuetta vedenalaisen puiston perustamisen valmistelutöissä 2018. Suomen meriarkeologinen seura on ottanut hylystä ajoitusnäytteitä 2020. Kaarista otettujen C14-näytteiden ajoitustulokset olivat AD1300-1370(

Lappböle (Lapinkylä), Åby (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty 1730- ja 1740-luvuilla laaditulle kartalle.
Suuri osa vanhasta tiestä on jäänyt sittemmin puretun teollisuusalueen (Åbyn yritysalueen) alle. Teollisuusalueelta lännestä Åbyn tonttimaalle johtanut tie erottuu noin 4-6 metriä leveänä. matalana ja nurmikoituneena penkkana, jonka molemmilla sivuilla on siellä täällä ojien jäännöksiä. Lisäksi paikoin on näkyvissä jonkinlaista ojanreunakiveystä.

Isosaari (1000039887) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Isosaarta alettiin linnoittamaan ensimmäisen maailmansodan kynnyksellä v. 1914. Saaren linnoitteet tykkiasemineen ovat etelärannan tuntumassa ja Peninniemellä. Linnoitteita on muokattu ja lisätty 1900-luvun aikana. Saaren muu rakennuskanta on keskittynyt päälaiturin läheisyyteen. Nykyisin alueella on mm. useita rivitaloja ja 9-reikäinen golfrata. Saaren länsirannan tuntumassa on ollut ampumarata, joka on nyt poistettu käytöstä ja siivottu. Betonisten ja kallioon louhittujen linnoitteiden lisäksi saarella on maahan kaivettuja tai irtokivistä kasattuja kenttälinnoitteita lähinnä rannan tuntumassa.

Itä-Villinki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Itä-Villingin saareen rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana rannikkolinnake, joka koostui raskaasta ja kevyestä tykkipatterista, terästorniin rakennetusta komento- ja mittauspaikasta, valonheitinasemasta sekä kallioon louhituista tai betonista rakennetuista suoja- ja varastotiloista sekä betonisesta puhelinkeskusrakennuksesta. Saarella oli lisäksi lähipuolustusasemia sekä varuskunnan tarpeita varten kasarmi, ruokala, varastorakennuksia, kaivoja, laitureita ja yhdystieverkosto. Kohdekuvaukset löytyvät alakohteet-välilehdeltä. Alakohteiden numerointi vastaa vuoden 2016 inventointiraportin kohdenumerointia.
Saaren linnoitustyöt aloitettiin 1915. Saari on ollut siitä lähtien sotilasaluetta. Itä-Villinkiin rakennettiin vielä 1970-luvulla 100 mm:n tornitykkien patteri tulenjohtoasemineen. Saaren rakennuskanta koostuu muutamista huviloista sekä useista kesämökeistä.
Itä-Villingin linnake on säilynyt kokonaisuutena erittäin hyvin. Saarella on useita tyypillisiä linnoituslaitteita, jotka ovat hyvässä kunnossa sekä harvinaisia linnoittetyyppejä, jotka ovat myös hyvässä kunnossa. Itä-Villinki kuuluu valtakunnallisesti arvokkaisiin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Tukikohta I:parakkialue (Mustavuori) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen parakkialue sijaitsee Mustavuoren tukikohdan I keskipaikkeilla Mustavuoren mäen kaakkoislaidalla itä-kaakkoon laskevassa rinteessä. Parakkialue sijaitsee kohteen I:9 (Niinisaari) eteläpäästä noin 70 metriä länteen ja sen eteläpuolelta kulkee mukulakivetty yhdystie I:tie. Maastossa on havaittavissa ainakin 23 parakin perustuspainannetta ja kolme epämääräisempää tai muodoltaan neliöstä tai suorakaiteesta poikkeavaa painannetta noin 70 (N-S-suunta) X 90 metrin alueella. Itäisimmät painanteet ovat lähes tasaisessa maastossa. Rinteessä kasvaa kuusivaltaista kangasmetsää ja aluskasvillisuutta on niukasti.
Painanteiden koko vaihtelee suuresti pienimpien ollessa noin 2 x 2,5 metriä. Suurimman, muodoltaan vaikeammin tulkittavan painanteen pidempi mitta on noin 25 metriä. Perustuspainanteiden syvyys vaihtelee noin 0,5-1 m. Valtaosa painanteista sijoittuu melko suppealle alueelle ja ne sijaitsevat aivan vieri vieressä. Joidenkin vierekkäisten painanteiden välillä on kynnys.
Kohde löydettiin 3.11.2020 alueen muiden linnoitekohteiden tarkastuksen yhteydessä ja alue kartoitettiin Metropolian maanmittariopiskelijoiden toimesta vuonna 2021. Painanteissa olevia mahdollisia yksityiskohtia tai rakenteita ei ole tutkittu. Kohde on mielenkiintoinen ja omaa tutkimuspotentiaalia, sillä alueella ei ole ollut maankäyttöä.

Skogby miilu 6 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laserkeilausaineistosta paikannettu hiilimiilu. Kohde tarkastettu maastossa, kyseessä on suuri ja hyvin säilynyt miilu.

Nickby Olars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nikkilän kylän (Nickby) vanhan tonttimaan itäpuoleisella pellolla havaittiin metallinilmaisinharavoinnissa nykyaikaa selvästi vanhempien löytöjen tihentymä. Muutamassa (mutta ei useimmissa) koekuopissa havaittiin viitteitä mahdollisesta kyntökerroksen alaisesta kulttuurikerroksesta.
Löytöinä oli mm. kuparipellin kappaleita, vanhaa taso- ja pullolasia, kupariseoksinen veitsen ponsi, lyjyplommeja, yksi ilmeisesti 1600-luvun raha, pronssipadan kappaleita, palaneita kiviä ja palanutta savea. Nyt muinaisjäännökseksi rajatun peltoalueen itäpuolisko on v. 1767 kartalla ollut Olarsin talon tonttimaata.

Langisbådan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen eteläkärjestä kaakkoon sekä Söderskäristä ja Engelskobbenista itään, Langisbådan -matalikon lähellä. Sijaintitieto on epätarkka.
Puurunkoisen purjealuksen osia laajalla alueella. Havaittavissa on laivan pohjaosa ja noin 20 metrin mittaiset osat laivan kummastakin kyljestä. Löytöalueella on myös tukkiankkuri, keularangan kappaleita, keulan klyyssit, ranapalkki, ankkuripeli, peräpeili, peräsimen yläosa, peräsinpinna ja tiiliä. Mastoja tai takilan osia ei ole havaittavissa. Laiva näyttää olleen kivihiililastissa.
Ari Kapanen on löytänyt hylyn viistokaikuluotaamalla. Hän on myös selvittänyt hylyn taustaa arkistolähteistä. Hylky on mahdollisesti enlantilainen 1857 haaksirikkoutunut rahtilaiva Sarah Botsford. Laiva oli kivihiililastissa matkalla Haartpoolista Helsinkiin, kun se törmäsi matalikkoon 10.6.1857 ja sai vuodon. Alus ei uponnut välittömästi ja sen varusteita ehdittiin pelastaa. Ihmishenkiä ei menetetty. Alus upposi 12.6.1857. Tietoja löytyy Kansallisarkistosta Luotsi- ja Majakkalaitoksen arkistokokonaisuudesta (Luotsikertomus no 192/1857, ylihallituksen saapuneiden kirjeiden diaari 1857) sekä Helsingin maistraatin arkistosta (kapteeni Grangerin meriselitys). Aluksesta peräisin olleita tavaroita myytiin huutokaupalla Helsingissä (Finlands Allmänna Tidning 30.6.1857, s. 636).

Byberget luode (Maarakenteet)
Historiallinen; Tasanteella on kolme isohkoa kuoppaa muutaman metrin etäisyydellä toisestaan. Eteläisin, isoin on kooltaan 4 x 4 metriä ja saattaa olla kellarikuoppa. Ajoitusarvio on 1800-luku tai vanhempi. Inventoija arvelee, että kuopat liittyvät Nickbyn säterin elinkeinoihin (2020).
Koetutkimuksen tuloksien perusteella kellarinjäännöksen R5.1 ja kuoppajäännöksen R5.4 alalle rajattiin muinaisjäännösalue. Kuoppajäännöksistä R5.2, R5.3 ja R5.5 saatiin riittävästi tietoa koetutkimuksessa, eikä niitä ole perusteltua enää suojella (2021).

Svärdfelt 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Metsässä sijaitsee laakea ja matala kumpare (n. 26 x 16 m) joka on muusta ympäristön maastosta poiketen maaperältään hiekkaa ja vähäkivinen. Kumpareen pellon puoleisella reunalla on pitkulainen kuoppa, 2.2 x 1.5 m, jossa on aukko pellon suuntaan. Kuopan pohjalla ja reunavallilla on selkeä maannos. Se on ilmeisesti perunakellari tms. säilytyskuoppa. Sen pohjoispuolella on pyöreä, maljamainen kuopanne, halkaisijaltaan n 2 m. Siinä on reunoilla ja keskellä paksu podsol.
2021: eteläisempi kuoppajäännös R7.1 on kellarinjäännös, jonka kivirakenteet vaikuttivat koskemattomilta. R7.2:n koekuopasta löytyi selvää hiilistä kerrostumaa, ja toisin kuin inventoinnissa vuonna 2020 arveltiin, R7.2 on todennäköisesti hiilihauta.

Suuri Rantatie Rita (Kulkuväylät)
Historiallinen; Hylätty osuus vanhasta Suuresta rantatiestä, joka on nyt suurelta osin polkuna. Osuus on moottoritien eteläpuolella (jonka alle on jäänyt osuus vanhasta tiestä). Loviisantie katkaisee hylätyn tieosuuden kahteen osaan. Tie on merkitty 1600-luvun lopun yleiskarttoihin. Tie on hylätty ennen 1940 lukua. Tietä ei ole kunnolla maastossa tarkastettu v. 2020 inventoinnissa (havaittiin vasta lumentulon jälkeen) (Jussila et al.2020).
Loviisantien itäpuolen osuus tarkastettiin inventoinnissa vuonna 2023. Paikalla on kolme metriä leveä väylä, jonka keskellä kulkee polku ja reunoja ajetaan nurmikkoa. Alkuperäinen tie on leveämpi, noin 5 m, ja sen reunat ovat kasvaneet umpeen. Tien reunat näkyvät maastossa pengerryksinä ja tien molemmin puolen on ojat. Ilmakuvissa tie näkyy vielä käytössä olevana 1958. (Kärkkäinen 2023)

Ingelsin taisteluhaudat (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde koostuu sisällissodan aikaisista taisteluhaudoista, joita on käytetty Sigurdsin ja Ingelsin alueen taisteluissa marraskuussa 1918. Kohde koostuu neljästä erillisestä säilyneen taisteluhaudan katkelmasta.
Yhden taisteluhaudan lähelle on pystytetty muistomerkki Sigurdsin ja Ingelsin taisteluissa kaatuneille.

Sigurds (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohteella on säilynyt osa vuonna 1918 Sigurdsin ja Ingelsin alueella käytyihin taisteluihin liittyvää taisteluhautaa.

Kvarnby 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alueella on vuoden 1918 taisteluihin liittyviä taisteluhautoja. Kohde sijaitsee yksityisellä pihalla, eikä sitä ole dokumentoitu tarkemmin.

Lähteelä (1000040473) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde on noin 1,5 metrin läpimittainen kivenlohkare, johon on tehty yksi selkeä kuppimainen kuopanne. Kivi on pinnaltaan voimakkaasti rapautunut ja jo itsessään huomiota herättävän näköinen.

Björknäs 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Junaradan vieressä sijaitseva taistelukaivanto erottuu maastosta selkeänä kumpareena, joka kohoaa muuta maastoa muutaman metrin korkeammalle. Kumpare on junaradan suuntainen ja se koostuu kolmesta pohjoispuolen epäselvemmästä kuopasta, viidestä eteläpuolen ampuma-asemasta sekä kymmenen metrin pituisesta yhdyskäytävästä, joka kulkee puolustusvarustuksen länsipuolella, ampuma-asemien takana. Lisäksi kaikkien ampuma-asemien välillä kulkee 0,5–1 m syvyinen yhdyshauta.
Luonto on vallannut alaa muinaisjäännöksen alueelta ja sen päällä kasvaa kuusi- sekä mäntypuita. Muinaisjäännöstä kattavat varvut ja sammalpeite. Asemapaikat on kaivettu hiekkamoreenimaahan.

Kallola 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kynnetyn pellon pinnasta löytyi melko runsaasti kvartsi-iskoksia ja joitakin kvartsiesineitä. Pintahavaintojen perusteella alueella on kivikautinen asuinpaikka, joka koostuu selvästi kahdesta osasta: Pellon pohjois- ja luoteisosassa olevasta alueesta sekä toisaalta itä- ja eteläosassa olevasta alueesta. Notkelman kohdalla kvartsi-iskoksia ei ollut, ei myöskään pellon korkeimmilla kohdilla n. 20 m mpy. korkeustason yläpuolella. Tien koillispuolella oleva, topografisesti esihistoriallisesti asuinpaikkojen kannalta erittäin hyvältä vaikuttava peltoalue oli inventointiajankohtana sängellä. Pintahavaintoja ei siis voitu tehdä, mutta alueelle tehtiin 5 koekuoppaa. Näissä ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksistä. (Jussila et al. 2020)

Nedre Pås 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalla on usealla korkeustasolla ehjää kivikautista asuinpaikkaa sekä muutama mahdollinen asumuspainanne. Löytöinä koekuopista saviastian paloja, palanutta luuta ja kvartseja. Löydöt siis kolmelta eri, terassimaiselta tasolta. Alin terassi on kallion kupeessa, aivan alueen luoteislaidalla, n. 21 m tasolla. Seuraava on idempänä hieman ylemmällä tasolla n. 23 m mpy. Itäisimmät jäännökset ovat yli 25 m tasoilla.
Länsiosassa on rinteessä useita 1,5 - 2 m kokoisia pyöreitä kuopanteita - selvästi kaivettuja. Niissä on vahva maannos. Paikka on erittäin hyvin säilynyt ja sen takia erityisen arvokas. (Jussila et al. 2020)

Nedre Pås 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jyrkähkön kalliorinteen eteläpäässä, missä maasto loivenee, on vanha kiviaita, nyt keskellä metsää. Aidan pituus on 30 m. Aita on Finbyn vuoden 1787 isojakokartalle pellon länsipuolelle merkityn viivan kohdalla. (Jussila et al. 2020)

Telegrafberget (1000040478) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Telegrafbergetin laella on sijainnut yksi Krimin sodan aikaisen optisen lennättimen asemista, joka on muodostanut uloimman aseman päälinjalta Porkkalanniemen kärkeen ulottuvasta haarasta. Kalmbergin kartastoon merkityn lennätinaseman paikalla on jäänteitä epämääräisestä kivimuurista, joka on mahdollisesti jäänne jonkinlaisesta lennätinasemaan liittyvästä majoitusrakenteesta.
Lennätinaseman paikalla on myös merkkejä myöhemmästä toiminnasta. Paikalla on esimerkiksi kahdeksan järeä kahdeksan kallioon upotetun pultin muodostama kuusikulmainen pulttikehä. Ympäristössä on lisäksi jäljellä joitakin raskastekoisia osia pulteilla kallioon kiinnitetyistä teräsrakenteista.

Kärrbybacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1787 Kiialan isojakokartalle on merkitty torpanpaikka ja sen tonttimaa, jossa on ollut viisi rakennusta. Paikka on nyt erittäin tiheäpusikkoinen lehto, jossa taimikon ja pusikon lisäksi on pystyssä olevia ja kaatuneita järeitä haapoja. Paikalla on yksi mahdollinen kellarikuoppa. Alue vaikuttaa hyvin säilyneeltä. Torppaa ja rakennuksia ei ole 1962 kartalla - siinä alue on umpimetsää. Vuoden 1873 senaatinkartalle torppa on vielä merkitty. Torppa siis hylätty ennen modernia maankäyttöä.
Rajauksen ulkopuolella on jonkinlainen kivivarasto, jonka käyttöajankohdasta ei ole tietoa.
(Jussila et al. 2020)
Paikalta on muutamia metallinetsinlöytöjä, jotka on tehty ennen kohteen muinaisjäännösstatusta.
Kohde on Samuel Broteruksen vuoden 1706 Kiiala kartan maanmittauskonseptille merkitty Snickars torp.

Lillsundet (Kulkuväylät)
Historiallinen; Fagervikin Lillsundet on aikoinaan toiminut Fagervikin ruukin toimintaan liittyvänä satamapaikkana, joka on merkitty myös historiallisille kartoille.
Satamapaikkaan liittyviä rakenteita on säilynyt Lillsundetin eteläpuolella sijaitsevalla kumpareella, jolla on aikoinaan sijainnut myös Kusans -niminen torppa. Satamapaikkaan liittyen alueelta todettiin tarkastuksen yhteydessä rautainen kiinnitysrengas, rautamalmikasoja (todennäköisesti Utön kaivoksesta), kattotiilen paloja, sekä kivistä kasattuja mahdollisten laiturirakenteiden jäänteitä.

Norrudd 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Bonäsbåset -järven itäpuolella kohoavan kalliojyrkänteen päällä sijaitsee matala ilmeisesti osin hajotettu kiviröykkiö. Sijaintinsa puolesta kohde sopisi pronssikautiseksi röykkiöksi, jollaisia Bonäsin alueelta tunnetaan useita.

Råbacka (1000040482) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Varsin hyvin säilynyt pronssikautinen röykkiö, joka on läpimitaltaan noin kymmenen metriä. Röykkiössä on selvä keskuskraateri. Röykkiö on koottu kalliopohjalle pienehköistä n. 20-30 cm läpimittaisista kivistä.

Lilla Hankelö (Taide)
Historiallinen; Lilla Hankelö nimisen saaren pohjoiselle rantakalliolla on kalliohakkaus, jossa riimukivien tyyliä mukailevan lohikäärmekuvion sisälle on hakattu teksti: ”P EDELHEIM x AXEL F-THAL x H E NILSON x A STJERNCREUTZ x M TRAPP x CIVIIS NATIONIS NYLANDICÆ UNIV HFORS ANNO 1867”.
Kuvio on tehty hakkauksessa nimettyjen Helsingin yliopiston Nylands nationin civiksien retkellä vuonna 1867. Retkestä on olemassa myös kirjallinen kertomus. Monet hakkauksen tekemiseen osallistuneista kuuluvat 1800-luvun lopun merkkihenkilöihin ja vaikuttivat mm. svekomaanisessa liikkeessä.

Grävabacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on peltoaukea keskiaikaisen Kvarnbyn kylän vieressä, Kvarnbyån ja Suuren rantatien välissä.
Kvarnbyn Grävabackan vieresellä pellolla suoritettiin koekaivaus 2014, koska metallinilmaisimella oltiin löydetty rautakautisen rannerenkaan katkelma. Tutkimuksissa ei löydetty merkkejä rautakautisesta kiinteästä muinaisjäännöksestä, vaan kivikautinen asuinpaikka. Löytöinä asuinpaikkalöytöjä: kiviesineiden katkelmia, keramiikkaa, iskoksia, palanutta luuta.

Lintukallio (1000040616) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallion päällä n. 10 x 40m rakka, jossa varastokuoppia ja valli.

Hommas (1000040619) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Porvoon museon kokoelmissa on kvartsinuolenkärkiä, -kaapimia, -veitsiä, -purasimia, -talttoja, -ytimiä ja iskoksia, jotka ovat löytyneet Hommasin puutarhasta ja lahjoitettu museolle. Kyseessä on vanha löytö eikä ole tietoa, onko arkeologi tarkastanut koskaan kohdetta. Esinelöydöt viittaavat vahvasti kivikautiseen asuinpaikkaan.

Vänrikinmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Storhoplaksin kartalla 1691 esiintyy mäen etelärinnettä kiertäviä peltoja nimellä Hålm åkrar. Pitäjänkartassa 1840 nimenä on Holmåkern, ja kartassa esiintyy asuinrakennuksen merkki. Kyseessä saattaa olla jo 1600-luvulla asutettu mäki.
Vänrikinmäellä on edelleen näkyvissä kiviaitoja ja talojen perustuksia, sekä kulttuurikasveja. Talonpaikan alapuolella mäki on terassoitu.

Ingas 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Grävabackan kivikautista asuinpaikkaa vastapäätä Kvarnbyån toisella puolella löytyi uusi asuinpaikka Helsingin Yliopiston inventointikurssin yhteydessä. Ingaksen pappilan mansikkapellosta poimittiin melko runsaasti kvartsi-iskoksia sekä pii-iskos ja kiviesineen katkelma.

Nokkalanniemi (Taide)
Historiallinen; Nokkalanniemen itäisillä rantakallioilla on noin 20m matkalla piirtokirjoituksia, joista vanhin vuosiluku 1795. Piirtokirjoitukset ovat nyttemmin osittain rantaraitin puukannen peitossa.
Kuninkaan merikartassa 1790-luvulta on merkitty torppa ja ranta-aitta tälle niemelle. Vielä pystyssä oleva ranta-aitan seinässä on päivämäärä 15.4.1822. Samalla paikalla on kuitenkin rakennus jo 1700-luvun kartoissa.

Tukikohta VIII:9 Länsi-Herttoniemi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde on ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka sijaitsee n. 730 m länsilounaaseen Viikintien ja Siilitien risteyksestä, matalalla maastonkohoumalla, Herttoniemen hyppyrimäen alastulorinteen pohjoispuolella ja sähkölinjan eteläpuolella. Alueella kasvaa sekametsää.
Kohteessa on maahan kaivettua hautaa, jonka varrella on neljä maasta muokattua neliönmuotoista traverssia eli sivusuojaa, jotka hauta kiertää kummaltakin puolelta. Haudan torjuntasuunnan puolella on kaksi maahan kaivettua, avonaista, suorakulmion muotoista tuliasemaa, joista toisen koko on 1,5 x 3 m ja toisen 1,5 x 1,5 m. Puolustusaseman torjuntasuuntina ovat pohjoinen ja koillinen.
Kohdetta ei ole merkitty käytettävissä olleisiin vanhoihin sotilaskarttoihin. Haudan, traverssien ja tuliasemien rakenteiden perusteella puolustusasema on rakennettu vuoden 1915 alkupuolella.

Domargård VI (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Karjaan kirkolta noin 5,5 km lounaaseen, Läppträsketin länsirannalla, noin 50 metriä itään kohteesta Domargård IV, jota tarkastettaessa kohde havaittiin.
Peltoaukealla erottuu kohti järveä työntyvä yli 15 m mpy korkeuteen nouseva niemeke, jonka keskiosassa sijaitsevan peltosaarekkeen pohjoisreunassa on matala, kiven ja maansekainen kumpare. Kohteen löytyessä kumpareen itäiseltä sivustalta oli romahtanut alas kiviä ja maata, minkä seurauksena esiin oli tullut itäisen reunan kiveystä, erittäin tummaa maata sekä huonopolttoisen tiilen ja savitiivisteen kappaleita. Havaintojen perusteella kyse on historialliselle ajalle ajoittuvasta tulisijasta.
Myös muualla kyseisellä peltosaarekkeella on runsaasti kiviä, mutta suurin osa niistä on irtonaisia ja kalliopohjalla lepääviä, peräisin todennäköisesti pellon raivauksesta.

Vadet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 1700-luvun lopun karttaan on merkitty rakennus tekstillä Klädes Valk. 1800-luvun karttaan rakennusta ei ole enää merkitty. Historiatietojen mukaan Anna Rosenberg aloitti 1780-luvulla vanutustoiminnan ns. valkkimyllyllä. Kangas pehmitettiin valkkipannulla, tampattiin vesivoimaa hyväksikäyttäen ja pingotettiin. Strömsbergiin perustettiin kilpaileva laitos ja Rosenberg joutui lopettamaan toimintansa 1810-luvulla. Toinen lähde mainitsee Petter Solitanderin perustaneen vanuttamon vuoden 1774 jälkeen ja sen olleen hetken myös Otto Vilhelm Ramsayn omistama.
Paikalla on kiviperustukset, kooltaan noin 6 x 6 metriä, runsas kasvillisuus hankaloittaa rakennuksen koon arviointia. Nurkassa on kookkaan tulisijan jäänteet. Viereisen ojan/puron reunassa on jäänteitä kivistä, mutta rakenteet ovat ruopattaessa hävinneet.

Huokola harkkohytti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kytäjän kartanon maille sijoittuva raudanvalmistuspaikka sijaitsee Kytäjänjärvestä länteen, Vanhastakylästä pohjoiseen. Paikka sijoittui tarkastushetkellä 2001 laajan peltoaukean pohjoislaitaan, peltojen
ympäröimän kallioniemekkeen alarinteeseen. Tarkastuksen jälkeen pellot ovat muuttuneet osaksi golfkenttää.
Paikalla on kolme eri rakennetta, joista varmuudella yksi voidaan liittää raudanvalmistukseen, toiset kaksi saattavat olla samanikäisiä kolmannen kanssa tai sitten ei. Tarkastuksessa havaitut rakenteet olivat hytti, neliönmuotoinen kuoppa ja rakennuksen pohja.
Hytistä todettiin, että se on suorakaiteen muotoinen kumpare, jossa on säännöllisesti asetetun näköisiä kiviä, maata sekä vähäisiä määriä tiiltä ja kuonaa. Kumpareen eteläpuolella laajahko kuoppa, jonka reunalla vähän kuonaa. Kuopan reunojen kaivelu ei tuottanut jälkiä selvästä kuona- tai hiilikerroksesta. Kuopan itäreunalla on matalahko maakasa, joka lienee kuopasta pois kaivettua maata.
Neliönmuotoisesta kuopasta todettiin, että se on kaivettu rinteeseen. Kuoppa on edestä avoin ja pohjamuodoltaan hevosenkenkämäinen. Kuoppaa kiertää matala valli, joka samoin edestä avoin. Kuopan syvyys maksimissaan noin 110 cm ja halkaisija noin 2- 2,5 metriä. Kuopassa ei havaittu hiiltä vaan multavaa, siltin sekaista hiekkaa.
Hytistä ja neliönmuotoisesta kuopasta erillään ja ylempänä rinteessä (pohjoiseen) sijaitsee tarkastuksen mukaan matala ja pohjaltaan lähes
säännöllinen neliönmuotoinen kuopanne. Syvyyttä rakenteella on enimmillään puoli metriä. Kohteen pinta-ala on noin 2 x 2 metriä ja sitä reunustaa kivirivi, jossa joukossa palaneita kiviä. Kuopanteen pohjassa havaittiin puhdas, lähes silttimäinen hiekka, ei merkkejä hiili- tms.
kerroksista. Rakenne nimettiiin rakennuksen pohjaksi tarkastuskertomuksessa.
Jäänteiden ympäristöstä tai ohi kulkevan tieruan pohjasta ei havaittu merkkejä poikkeuksellisista hiilimääristä, kuonasta tai malmista eli sellaisista merkeistä, jotka selvästi viittaisivat
laajamittaiseen raudanvalmistukseen.
Raudanvalmistusopaikaksi kohteen antaa olettaa siitä löydetty rautakuona, jonka vähäinen määrä viittaa kuitenkin enemmän kokeiluun tai keskeneräiseen yritykseen kuin laajamittaiseen raudanvalmistukseen. Tyypiltään kuona on hyttikuonaa.
Tarkastuksen mukaan havaittu rakenne muistuttaa jossain määrin 1700-luvun mallikirjojen hyttejä, mutta ilman kaivauksia ei rakenteen todellisesta olemuksesta voida sanoa paljoakaan.
Kohteen sijaintikoordinaatit ovat arvio tarkastuskertomuksen kartan perusteella. Kohteen säilyneisyys ja tarkka sijainti olisi hyvä selvittää maastossa tarkastuksella.

Alkulla (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kansalaisilmoituksen perusteella tarkastettu kohde on korkeahkon mäen länsireunalla sijaitseva pienikokoinen tervahauta, jonka pohjois- ja länsipuolella sijaitsee 3-4 pienempää kuopannetta.

Tvärminne Storfjärden 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Tvärminnessä Koverharin satamassa noin 50 metrin päässä sataman rantaviivasta (2021 tilanteessa ennen sataman kehittämishankkeen toteuttamista) noin 10 metrin syvyydessä. Sijaintipaikka on loivassa rinteessä rantatörmän juurella.
Limisaumainen puuhylky, jonka pituus on 10,5 metriä ja suurin leveys 3,4 metriä. Hylystä irronneita rakenneosia on levinnyt noin 5 metrin etäisyydelle hylyn paapuurin puolelle. Hylyn korkein kohta on kaksiosainen keularanka. Keula on lounaassa, kohti rantaa, ja perä
koillisessa. Keula ja perä ovat molemmat auenneet. Aluksessa on todennäköisesti ollut pienehkö peräpeili, joka on saattanut irrota perän auetessa ja hautautua sedimenttiin. Perärankaa ei ole havaittavissa. Paapuurin puolen kylki on paremmin säilynyt kuin styyrpuurin puolen kylki, joka on ilmeisesti suurimmaksi osaksi kaatunut pohjalle ja hautautunut sedimenttiin aivan perää lukuun ottamatta. Paapuurin puolen kaarista
osa on parikaaria. Kaarten alaosat ovat kiinni hylyssä, mutta vinoliitokset ovat auenneet ja ylemmät kaarten jatkot ja kylkilaudat ovat pudonneet hylyn ulkopuolelle. Kaarten alaosissa on kiinni kylkilautoja, jotka ovat keulassa kuluneet pitsimäisiksi. Liitoksissa havaittiin vain puutappeja. Nauloja tai muita metalliosia ei havaittu.
Hylky saattaa olla talonpoikaisalus, joka on käyttöikänsä päättyessä tyhjennetty ja hylätty rantaan, josta se on valunut nykyiselle paikalleen. Ympäristössä on sijainnut Syndalenin tila, joka näkyy historiallisissa kartoissa 1800-luvulta lähtien. Tvärminnen kylä, johon Syndalen kuuluu, näkyy kartoissa jo huomattavasti aikaisemmin. 1800-luvun lopulta ensimmäiseen maailmansotaan saakka paikalla toimi Siliciumin tiilitehdas, johon hylky saattaa myös liittyä. Ei voida kuitenkaan poissulkea mahdollisuutta, että hylky liittyy Ruotsin ja Venäjän laivastojen väliseen Riilahden meritaisteluun vuonna 1714. Ennen taistelua Venäjän laivasto viipyi kuukauden ankkurissa Storfjärdenillä ja taistelun jälkeen myös ruotsalaisia
sotasaalisaluksia kuljetettiin Tvärminnen kautta Helsinkiin.
Hylky havaittiin 2021 tehdyssä Koverharin sataman kehittämiseen liittyneessä vedenalaisinventoinnissa. Hylky havaittiin sekä monikeila- että viistokaikuluotausaineistoissa.
Hylkyä kuvattiin jään päältä ROV:lla. Hylkyä ei ole ajoitettu eikä tutkittu.

Korkiametsä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Löyttyjärven länsirannalla, noin 3 kilometriä koilliseen Kärkölän kirkolta sijaitsevan Korkiametsä-nimisen kallio-moreeniharjanteen länsipäässä, mäen korkeimmalla kohdalla on pahoin hajonnut kivilatomus, joka kokonsa, muotonsa ja sijaintinsa perusteella muistuttaa pronssi- ja rautakautisia hautaröykkiöitä.
Kalliopohjalle vaihtelevankokoisista kivistä ladottu röykkiö on halkaisijaltaan noin 3 metriä ja nykyisessä asussaan noin 0,5 metriä korkea. Röykkiöstä on kuitenkin romahtanut runsaasti kiviä kalliorinteen pohjoisreunalle ja se on todennäköisesti ollut alun perin korkeampi.
Korkiametsän mäki sijaitsee aivan Onkimaanjärveä ja Löyttyjärveä ympäröivän laajan suoalueen reunalla ja on yksi alueen korkeimmista paikoista. 1770-luvulta alkavan (H. Fattenborg 1774, Kärkölä, KA B26:11/1-6) historiallisen kartta-aineiston perusteella mäellä ei ole sijainnut rajamerkkiä.

Pehkusuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 5,5 kilomteriä Nummen kirkolta luoteeseen, Pikku-Torava -järven itärannalla. Kahden kalliomäen välisessä metsäisessä notkelmassa on kaksi mahdollista tervahautaa, ja niiden itäpuolella, aivan itäisemmän kalliokohouman juurella kauniisti lohkokivistä kylmäladottu tulisijamainen rakenne, jonka edustalla ja ympärillä on rännimäinen kaivanto.
Tulisijamaisen rakenteen suuaukon mitat ovat noin 40 x 40 cm ja syvyys noin 70 cm. Rakenteen takana olevassa kallioseinämässä on merkkejä mahdollisesta pienimuotoisesta louhinnasta, joka voi liittyä rakenteeseen.
Vuodesta 1771 alkavan (H. Fattenborg 1771, KA B27a:4/1-19) historiallisen kartta-aineiston perusteella paikalla ei ole sijainnut torppaa tms. asutusta.
Alueella on tehty hakkuu noin 5 vuotta sitten ja se on edelleen suhteellisen avoin. Maastossa on metsäkoneen jälkiä, mutta läntisemmän kalliokukkulan länsireunaa pitkin kulkee mahdollisesti vanhempi tieura.

Katajaluoto (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Katajaluodon tukikohdan aseistuksena oli neljän 254 millimetrin Durlacher-tykin patteri. Tukikohdan tykkiaseman rintasuojaan on rakennettu kellaritila, minkä lisäksi saarella sijaitsee myös kaksi voima-asemaa, valonheitinasema, sekä betoninen tähystystorni.

Skriks N (Hautapaikat)
Rautakautinen; Noin 5 km lounaaseen Karjaan kirkolta sijaitseva kohde on löytynyt metallinetsinnän yhteydessä Finbyn kylästä, Skriksin talon pohjoispuolella sijaitsevan pienen peltosaarekkeen reunalta. Peltosaarekkeen eteläpuolelta pellosta on löytynyt mm. sarjahelmi, osin sulaneen tasavartisen soljen katkelma sekä rapusoljen katkelma. Pellolta hieman kauempaa peltosaarekkeesta löytyi toinen tasavartisen soljen katkelma sekä toinen sarjahelmi. Samassa yhteydessä pellolta talletettiin myös pronssinen sormus sekä pöytäveitsen päätyhela.
Löytöaineiston ja sijainnin perusteella peltosaarekkeessa ja sen ympäristössä on todennäköisesti merovingiaikainen polttokenttäkalmisto. Osa kalmistosta on voinut säilyä ehjänä saarekkeella, mutta osa siitä on sekoittunut ja vaurioitunut pellonmuokkauksessa. Peltosaarekkeella on nähtävissä kiveystä ja yksittäisiä suurempia kiviä, joista osa on mahdollisesti pellosta raivattuja ja osa liittyy kalmistoon.
Sormus ja pöytäveisten päätyhela liittynevät alueen keskiaikaiseen ja 1500-luvun asutukseen, Finbyn kylä mainitaan asiakirjalähteissä ensimmäisen kerran jo 1330-luvulla, jolloin Uudenmaan voutina toiminut Gert (Gerhard) Skytte lahjoittaa maata sieltä Padisten luostarille (FMU 1121).

Ekudden (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviaita, joka on merkitty moderneissa kartoissa vasta vuoden 1978 kartalle. Vuoden 1763 kartassa samalla kohtaa näyttää kuitenkin kulkevan jokin saman suuntainen raja, joten on mahdollista, että aita on vanhempi.

Stensbölen kartano pohjoinen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsässä kulkeva kiviaita. Pohjoisosaltaan kulkee 1776 kartan pellon reunamia, mutta eteläosiltaan ollut tuolloinkin metsässä. Aita on piirretty v. 1773 isojakokartalle (jossa aidan kohdalla viiva). Se on merkitty v. 1978 peruskarttaan ja nykyiselle maastokartalle. Aidan ikä on tuntematon. (Jussila et al. 2020)
Myös lännessä on T:n muotoinen aita. Sen pohjoisinta haaraa ei voitu tarkastaa, sillä se ulottuu Metsähallituksen aitaamalle alueelle.
Stensbölen historiakirjan mukaan alueelle rakennettiin kiviaitoja 1700-luvulla.

Stensbölen kartano koillinen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsän siimekseen jäänyt kiviaita. Kulkee 1776 kartalle merkityn peltolohkoalueen ja on piirretty siihen viivana. Merkitty 1978 peruskarttaan ja nykyiselle maastokartalle.

Långnäsberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsässä kalliorinteessä ja sen päällä kulkee kiviaita, jonka länsiosa on 650 m pitkä ja se katkeaa idässä Bjurbölentiehen. Tien itäpuolella aita jatkuu 200 m itään metsässä. Stensbölen karttaan v. on merkitty aita (tai siis viiva) tämän kiviaidan kohdalle - eikä se silloinkaan ole ollut pellon reunassa, joskin noudattelee peltoja - ja niittyjä mutta niistä erillään.

Mossängen (Maarakenteet)
Historiallinen; Paikalla on pyöreähkö maakuoppa, koilliseen melko jyrkästi viettävässä moreenirinteessä. Kuopan koko on n. 3 m, syvyys enintään. 1,5 m. Kyseessä lienee kellarikuoppa, joka saattaa liittyä läheiseen torpanpaikkaan.

Stensböle Grindas torp (Asuinpaikat)
Inventointi 2020: Torppa paikantuu v. 1773 kartan perusteella tarkasti. Torpan paikalla on rakennuksen perusta. Paikka on arkeologisessa mielessä ehjä kokonaisuus, joka on autioitunut ennen modernia maankäyttöä. Paikalla on ollut talo vielä 1873 senaatinkartalla, mutta ei enää 1962 peruskartalla. V.1746 kartalle torppaa ei ole merkitty.
Alakohde 1: uunin pohja 2,5 x 2,5 m, perustus maavalli erottuu heikosti
Alakohde 2_ pieni 2x2m kiviperustus
Paikan länsireunalla on vanha Bjurbölentien pohja – tien mutka joka on oikaistu.

Skogbyfjärden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Skogbyn ja Odensö-saaren välillä Tammisaareen johtavalla väylällä Skogbyfjärdenin keskellä tasaisella pohjalla.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 16 metriä. Runko on luode-kaakko-suunnassa. Viistokaikuluotauksen perusteella hylky on melko tarkkarajainen, eikä rakenneosia ole levinnyt laajalle alueelle. Pohjasedimentti on kuitenkin hyvin pehmeää ja hylky on hautautunut melko syvään, joten sedimenttiin on voinut hautautua rakenneosia, joiden levinnästä ei saada tietoa inventoinnissa. Hylyn päädyissä tunnistettiin molemmat steevit, jotka ovat pystyssä. Kohteen leveys on 6-10 metriä, riippuen rakenneosien levinnästä hylyn eri osissa. Hylky nousee 1,5-2 metrin korkeuteen pohjasta. Hylky on hajonnut, mutta aluksen muoto on hahmotettavissa. Myös perän muoto on ilmeisesti ollut suippo. Peräsintä ei havaittu. Todennäköisellä paapuurin puolen laidalla on kaaria pystyssä ja joitakin kylkilautoja kiinni kaarten alaosissa. Liitoksissa on käytetty sekä puutappeja, että rautaa, mistä on viitteenä krustittunutta puuta. Limi- tai tasasaumaisuudesta ei saatu varmuutta. Hylyssä on kaksi suurta poikittaista rakenneosaa, jotka ulottuvat rungon ulkopuolelle. Rakenneosat sijaitsevat hylyn oletetussa perässä. Hylyssä havaittiin todennäköisen keulan tuntumassa romahtaneiden rakenneosien alla tiiliä. Kyseessä on mahdollisesti pienehkö muurattu rakenne, jollaisena se saattaisi olla tulisija. Hylyssä on myös melko syvälle sedimenttiin peittynyt metalliastia tai -putki todennäköisen perän läheisyydessä styyrpuurin puolella. Kyseeseen voisi tulla esim. pumpun putkiosa, mutta esineen funktiota ei pystytty varmuudella arvioimaan. Hylyn puutavara vaikuttaa kovalta, vaikkakin kuluneelta. Osa rakenneosista on hylyn kokoon nähden suhteellisen järeitä. Ylemmät rakenteet ovat romahtaneet hylyn sisään ja keskellä pohjaosa on hautautunut sedimenttiin.
Hylky havaittiin sähkökaapelihankkeen valmisteluun kuuluneessa vedenalaisinventoinnissa huhtikuussa 2021. Suomen meriarkeologinen seura kuvasi hylkyä mallintamista varten 2022.

Skansudden linnoite (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Storramsjön saaren eteläpäässä sijaitsevalla Skansuddenin niemellä, aivan vanhan Barösundin luotsiaseman pihapiirin itälaidalla sijaitsee 1-2 loivasti kaartuvaa kiven ja maansekaista vallirakennetta, jotka todennäköisesti liittyvät ruotsalaisten Kustaa III:n sodan (1788–90) aikana Barösundin pohjoispäässä sijaitsevien Älgsjön, Storramsjön ja Jakobramsjön saarille tekemiin linnoitteisiin.
Storramsjön vallit sijaitsevat aivan Skansuddenin eteläkärjen kohdalla, noin 50 metrin päässä rannasta. Suunnilleen itä-länsi -suuntaisten, osin lomittaisten vallien kokonaispituus on noin 20 metriä. Vallit ovat mahdollisesti alun perin olleet yksi yhtenäinen rakenne, jonka keskiosasta on myöhemmin otettu maata tai kiviä. Muutamien metrien päähän vallien länsipuolelle on rakennettu linjataulun jalusta, ja noin viiden metrin päässä niiden pohjoispuolella on uudehko huussirakennus. Ainakin rakenteen länsipäähän on lisäksi kasattu purku- ja puutarhajätettä.

Kroknäs (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee noin 2,8 km lounaaseen Tammisaaren kirkosta. Noin 60 m röykkiöstä etelään kulkee rautatie.
Röykkiö sijaitsee hiekkaisella niemellä, josta avautuu näkymä merelle. Röykkiö koostuu läpimitaltaan noin 25-40 cm kokoisista kivistä. Pohjois-eteläsuunnassa röykkiö on noin 14 metriä, itä-länsisuunnassa noin 10 metriä, korkeus noin 2,5 metriä. Röykkiön länsipuoli ei rajaudu selkeästi ja kiviä on levinnyt arviolta noin 2-3 metrin alueelle.
Noin 2-3 metriä röykkiöstä pohjoiseen sijaitsee Kriminsodan aikainen juoksuhauta.

Träskön tynnyrihylky (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen sisäsaaristossa Porkkalanniemen lounaispuolella Träskön saaren pohjoispuolella.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 30 metriä ja leveys 6 metriä. Hylky on suurelta osin pohjasedimenttiin hautautunut. Rakennusmateriaalina on todennäköisesti tammi. Rungon muoto on hahmotettavissa. Hylyn keula - ja peräranka ovat pystyssä, samoin kylkikaarien yläosat. Peräranka nousee pohjasta noin 5 metrin korkeuteen. Kansirakenteet ovat romahtaneet, mutta kylkilaudoitusta on jäljellä siten, että kyljen korkeus pohjasta on 1 -1,5 metriä. Hylyn sisäpuolella on mutaan hautautuneita eri kokoisia tynnyreitä, joista hylky on saanut kutsumanimensä.
Hylyn kerrotaan löytyneen jo 1970-luvun alussa. Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1986. Hylkyä dokumentoitiin hylkyharrastajien ja Museoviraston yhteistyönä 1987. Hylystä on tehty luonnospiirros. Hylystä on 2017 tehty 3D -malli, jota verrattaessa 1980-luvun piirrokseen huomataan hylyn vahingoittuneen todennäköisesti ankkurointien seurauksena. Hylky kuuluu 2018 avatun Porkkalan hylkypuiston kohteisiin ja se poijutettiin sukeltamisen helpottamiseksi ja hylyn turvaamiseksi 2018. Suomen meriarkeologinen seura ry otti hylystä näytteitä 2020 ajoituksen selvittämiseksi. C14-ajoituksen tulos oli AD1460-1640. Meriarkeologinen seura olettaa hylyn olevan peräisin 1500-luvulta, mutta lisää ajoitusnäytteitä tarvitaan.

Kroknäs 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Juoksuhauta sijaitsee noin 2,8 km lounaaseen Tammisaaren kirkosta. Noin 40 m etelään juoksuhaudan länsipäästä kulkee rautatie.
Juoksuhauta on noin 300 metriä pitkä, syvyys 2-2,5 metriä. Juoksuhauta suuntautuu Bysviken lahdelle päin. Juoksuhaudan länsipäästä on löytynyt Krimin sodan aikainen venäläisen krenatöörin univormun nappi sekä kokardi.
On mahdollista että juoksuhauta jatkuu rautatien itäpuolella, Kroknäsin niemellä, ei tarkastettu maastossa.

Brokärr (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 6,2 km lounaaseen Karjaan kirkosta ja 4,5 km kaakkoon Pohjan kirkosta. Röykkiö sijaitsee metsätien eteläpuolella istutetussa kuusimetsässä.
Röykkiö on ovaalin muotoinen, noin 6,5 m luoteis-kaakko ja 4,5 m lounas-koillinen. Korkeus noin 80-100 cm. Röykiön suurimmat kivet ovat läpimitaltaan noin 40 cm.

Salmossen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Kohde sijaitsee Karjaan kirkolta noin 6,5 kilometriä länteen. Salmossen-nimisen suon läpi Lomsjöhön laskevan purouoman keskellä on kivilatomus, joka on vanha Karjaan ja Pohjan pitäjien rajamerkki. Paikalla on mahdollisesti sijainnut myös Svedjan kylän mylly.

Skräddarhjälpen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde sijaitsee Björnbollstadin kylässä noin 9 kilometriä Karjaan kirkolta pohjoiseen.
Tulijärvestä (Björnsjön) Karjaanjokeen laskevan Krabbäckenin itärannalla sijaitsevan peltoaukean pohjoiskulmassa olevan pienen hiekkakuopan reunasta sekä peltoaluetta koillisessa rajaavan, osin hiekanotossa tuhoutuneen rantaterassin reunasta löytyi kvartsi-iskoksia sekä palanutta luuta. Kohteen tarkastuksen yhteydessä paikalla todettiin olevan edelleen mm. kvartsi-iskoksia jotka jätettiin maahan. Maaperä paikalla on erittäin hienoa hiekkaa.
Kyseessä on sijainnin ja löytöaineiston perusteella kivikautinen asuinpaikka, josta osa on tuhoutunut hiekanotossa. Asuinpaikkakerroksia on kuitenkin todennäköisesti jäljellä vielä etelään viettävän, 40 m mpy korkeuskäyrää noudattelevan rantatöyrään päällä olevassa tiheässä metsikössä ja töyrään reunalla kulkevan, osin umpeenkasvaneen ajouran alueella.

Majvikbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Avokalliolla noin 40-50 metrin päässä Majvikintiestä on röykkiö. Röykkiön muoto on pyöreähkö, eikä siinä ole näkyviä rakenteita. Sen pituus pohjois-etelä-suunnassa on 4 m ja leveys itä-länsi-suunnassa on 3,8 m. Kivien halkaisija on n. 20–45 cm ja korkeus on n. 30 cm. Röykkiössä on ainakin kaksi kivikertaa. Kivien keskellä kasvaa neljä haavan taimea.

Omenatarha 3 (Taide)
Historiallinen; Avokallioon porattu reikä ja sen viereen kaiverrettu luku 1879. Kallioon on hakattu myös ruksi. Liittynee maanmittaukseen. Sijaitsee kallioalueen korkeimmalla kohdalla. (Koordinaatteja korjattu 2021).

Långviken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 6,5 km kaakkoon Pohjan kirkosta. Laakean avokallion korkeimmalla kohdalla on tuhotun röykkiön jäänteitä noin 4 m x 4 m kokoisella alueella. Röykkiö on tarkoituksella tuhottu ja suurin osa kivistä on vieritetty alas kallion huipulta länteen päin jossa kallio laskee jyrkästi.

Sandssund (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Tiilitehtaan paikka. Kohdetta ei ole tarkastettu.

Karimäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Avokalliolle on rakennettu kaksi kiviröykkiötä. Ensimmäisen koko on noin 2,5 x 2,5 metriä ja korkeus puoli metriä. Röykkiössä on pieni kohta, josta sammal puuttuu ja onkin mahdollista, että kivien alle on kurkistettu tästä kohtaa ja sen jälkeen kivet on ladottu paikoilleen. Toinen röykkiö on myöskin avokalliolla ja saman kokoinen. Toisessa röykkiössä ei ole kaivelun merkkejä. Historiallisen ajan kartoilla ei ole merkintöjä, jotka selittäisivät röykkiöiden funktion.

Timpaskogen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Särmikkäistä kivistä kalliopohjalle koottu ympyränmuotoinen latomus. Halkaisija noin 4 metriä, korkeus noin 20-30 cm, kivien halkaisija noin 20-40 cm.

Prästgården (1000041821) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Pappilan nykyinen sijainti 1400-luvun loppupuolella rakennetun kirkon pohjoispuolella periytyy jo keskiajalta, ensimmäinen maininta Lohjan pappilasta tilana on vuodelta 1384 (FMU/DF 925). Nykyisin Lohjan museona toimivan pappilan tontilla sijaitsee pääosin 1800- ja 1900-luvuilta peräisin olevaa rakennuskantaa sekä 1700–1800-luvuilta peräisin olevia puutarha- ja puistoalueita.
Piha-alueella kesällä 2021 tehdyssä sähkökaapelointien arkeologisessa valvonnassa löytyi pihapiirin länsireunaa kulkevan tien ja piha-aidan väliseltä alueelta, päärakennuksen ja museokahvilana toimivan apupapin talon välistä uunirakenteen kulma ja siihen liittyvästä kultuurikerroksesta 1400-luvulle ajoittuva raha. Alueella on Hans Fattenborgin vuoden 1777 (KA MMA B27:23/2-3) kartan perusteella sijainnut pappilan yrttimaa sekä pappilan pihaan johtava tie.
Vaikka pappilan pihapiiri on ollut pitkään käytössä, on hyvin mahdollista että keskiaikaisia ja uuden ajan alun rakenteita ja kulttuurikerroksia on edelleen säilynyt ainakin edelleen rakentamattomana olevan 1700-luvun yrttimaan ja mahdollisesti ainkin 1700-luvulta saakka samassa jokseenkin samassa paikassa kulkeneen tielinjauksen alla. Myös varsinaisen pihapiirin ja nykyisen päärakennuksen pohjoispuolella sijaitsevan puutarhan alueella on voinut säilyä 1800-lukua vanhempia kerroksia.

Oittaanjoen mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Keskiaikainen; Kartanoalueen pohjoispuolella Oitån-joessa (Oittaanjoessa) on vanha myllypaikka, joka on merkitty jo Fonseenin pitäjänkarttaan vuodelta 1750 jalkamyllynä. Joessa on vielä patolaitteiden ja myllyn raunioita. Vielä 1930-luvulla oli joessa kahden kiviparin mylly. Kartanokukkulan sivuitse kulkee linjauksensa hyvin säilyneen vanhan Bembölestä Velskolaan ja Röylään johtavan tien käytöstä jääneen mutkan linjaus (tieraunio), ja myllynpaikan länsipuolitse Kunnarlantien suoristettu osuus.
Vuonna 2022 alueella suoritettiin arkeologinen tarkkuusinventointi, jossa kartoitettiin ja dokumentoitiin myllyyn ja patoon liittyvät rakenteet.

Fallskogen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sekametsässä sijaitseva isokokoinen hiilimiilu, halkaisija valleineen noin 24 m. Paikoin (eläinten kaivamia) kuoppia, joissa näkyvissä hiiltä. Kohde näkyy myös Lidarissa. Alueella myös toinen miilu (alakohteena).

Högbacka (1000041937) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Avokallion päällä on halkaisijaltaan 3 metrinen ja korkeudeltaan noin 40 cm kiviröykkiö. Kivet ovat teräviä ja pienehköjä, mutta selvästi ladottuja. Kiviröykkiön funktio on epäselvä. Lähellä ei ole peltoa tai kiinteistörajaa. Kivien päällä on sammalkerros. Röykkiö on varsin lähellä työmaatietä.

Holmbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivistä kasattu röykkiö, joka sijaitsee tammea kasvavassa kallionaluslehdossa, rinteessä terassimaisessa kohdassa. Röykkiö on sammaloitunut, kasattu vain kivistä ja se on kooltaan noin 5,40 x 6,20x 1,70 m. Alueella on myös toinen mahdollinen röykkiö.

Ruistalo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kallioisella ja kivikkoisella mäkialueella, kallioiden välillä olevan kapean hiekkaisen harjanteen lakialueella ja sen takana olevan korpisuon äärellä oleva soikea, n. 2 x 1,5 m kokoinen, syvyydeltään n. 50 cm kuoppa, jota kiertää matala, leveydeltään n. 1 m maavalli.

Tukikohta V:34 Myllypuro (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Myllypuron liikuntapuistossa, Mustapuron eteläpuolella ja Aiturinraitti-nimisen jalankulku- ja pyöräilyväylän länsipuolella olevalla pienellä maastonkohoumalla. Hiekkaperäisessä maassa kasvaa sekametsää. Maastonkohouma on erotettu Aiturinraitista metallilanka-aidalla. Kohdan ympäristö on ollut ennen Kehä I:n rakentamista peltomaata.
Maastonkohouman itäpuolen reuna polveilee terassina muistuttaen taisteluhaudan rintavarustusta ja kohoaman laella on painaumia, jotka vaikuttavat maatuneilta ja täytetyiltä taistelu- tai yhdyshaudoilta. Kumparetta tutkittiin syksyllä 2021 tekemällä siihen kymmenkunta kairausta käsikairalla. Lisäksi sopivaksi katsottuihin kohtiin kaivettiin kolme pienikokoista koekuoppaa. Kaira tavoitti maastonkohouman itäreunalla kovaa pintaa 20 cm syvyydessä useiden metrien matkalla. Koekuopista löytyi kohdilta tiivis kerros luonnonkiviä. Minkäänlaisia selkeitä rakenteita ei koetutkimuksessa havaittu.
Ensimmäisen maailmansodan aikaisissa sotilaskartoissa ei kohdalle ole merkitty linnoitetta. Mäen länsipuolta on kiertänyt kuitenkin piikkilankaeste: Tukikohta V:este3 Myllypuro (tunnus muinaisjäännösrekisterissä 1000035474). Esteen jäännöksiä on edelleen havaittavissa mäen luoteispuolella, mäen ja Mustapuron välisellä alueella. Piikkilankaesteen kulku erottuu selkeästi vuonna 1943 otetussa ilmakuvassa. Tämä viittaa siihen, maastonkohouma on voinut olla linnoitettu. Mäellä saattaa olla maanpinnan alapuolella säilyneitä rakenteita linnoitteesta.

Piurunkoski (Kivirakenteet)
Historiallinen; Museo sai tietoa Piurunkoskesta rajapaikkana, josta on asiakirjamerkintä 1500-luvulta. Piuru nimi tulee ilmoittajan ja lähteen (Nirvi 1986) mukaan muinaisruotsin majavaa tarkoittavasta biur-sanasta. 1600-luvun kartalla rajapaikka erottaa Wahijärven, Sääksjärven ja Puhar-Onkimaan maita toisistaan. Kosken rannalla on havaittavissa kivikko, jossa on rajamerkille tyypillisiä teräviä pystykiviä. On mahdollista, että jäiden liikuttamat kivet ovat muuttaneet rajamerkin ulkomuotoa, sillä kosken rantamilla on kivikkoa pidemmällä matkalla. Kosken lähistöltä löytyi metallinetsinnässä tulusrauta. Tyyppi on ollut käytössä jo rautakaudelta lähtöisin. Ranta-alueella tarkastettiin metsänhoitoon liittyvät laikutuskuopat. Niissä oli nähtävissä vain vetistä hietaa. Alue oli yleisestikin hyvin vetistä vanhaa niittyaluetta.

Hindsby Götan (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ensimmäiset tiedot Hindsbyn myllyistä ovat säilyneet 1500-luvulta. Vuonna 1586 kylässä oli kuusi myllyä. Kyläläiset maksoivat 1600-1800-luvuilla veroa enimmillään kahdesta myllystä. 1700- ja 1800-lukujen taitteesta peräisin olevaan Kuninkaan kartastoon on merkitty neljä vesimyllyä.
Myllyn paikka sijaitsee harvassa kuusimetsässä olevassa joen uomassa noin 50 metriä Martiksentiestä pohjoiseen. Myllyn perustuksen laajuus on noin 7,5 x 6 metriä. Harmaakivistä kylmämuuratun kivijalan korkeus on enimmillään 0,5 metriä. Tiiltä tai laastia ei ole näkyvissä. Rakennuksen läpi kulkee juoksutusränni.
Myllyn eteläpuolella on padonpaikka ja noin 5 x 5 metriä laaja pohjakaavaltaan neliömäinen kumpare. Noin 20 metriä myllyltä pohjoiseen on joen itäpuoleisella rinteellä pohjakaavaltaan u:n muotoinen maavallin kolmelta puolelta ympäröimä kuoppa. Rakenteen koko on noin 2 x 3 metriä. Vallin leveys on 1,5 metriä. Tiiltä tai laastia ei ole näkyvissä. Vallirakenteen vierellä saattaa olla noin 4 x 5 metriä laaja rakennuksen pohja.

Tukikohta XXI: tykkitie 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Metsälässä Käpylän asemasta länteen on teollisuusalueen reunalla olevalla viheralueella junarataa radan pohjoispuolella säilynyt kohtalaisen noin 15 metriä mukulakivipintaista tykkitietä. Tie on umpeenkasvanut mutta sekä kivipinta että tykkitietä reunustavat ojat ovat nähtävässä. Tiepinta on itäpäästään hieman vaurioitunut ilmeisesti raskaalla ajoneuvolla ajon vuoksi.
Tykkitie voi liittyä 1. maailmansodan linnoitteiden rakentamisen varhaiseen vaiheeseen ja karttatarkastelun perusteella se näyttää olevan jatkumoa Oulunkylän puolella Käpylän Taivaskallion linnoiterakenteita (rakennusvuosi 1914) vastapäätä olevan tykkitien kanssa. Tykkitie voi liittyä myös rautatieasemiin ja toimia rakennustarvikkeiden tai varusteiden kuljetuksen reittinä.

Sulkavanjärvi 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sulkavanjärven länsirannalla, n. 650 metriä itään Suvelan tilan päärakennuksesta, mäntyjen ja vesakon reunustamalla, heinää kasvavalla, tasaisella ranta-aukealla, hiekkaperäisellä rantakerrostumalla.
Kohteen eteläosassa on maassa yksi soikeahko painanne, jonka halkaisija on 3 m ja syvyys 20 cm. Pohjoisosassa on vierekkäin neljä soikeaa painannetta, joiden halkaisijat ovat 1,5 m ja syvyys 15 cm.
Pohjoisosan painanteiden kaakkoispuolelta on löytynyt varsiputkellinen keihäänkärki, todennäköisesti merovingiajalta (Sulkavanjärvi 1000039846). Aluetta tutkittiin metallinilmaisimella 2021 mutta uusia löytöjä ei paikalta tehty. Kohteen luoteen puoleiselta mäeltä on löytynyt metallinen nuolenkärki.

Tvära autio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Raaseporin läänin vuoden 1540 maakirjan mukaan Tvärassa oli kaksi veronmaksajaa ja kolme veromarkkaa. (KA 2940, s. 9). Vuosina 1767–1770 laaditulla Tväran kylän isojakokartalla on merkitty kaksi tilaa (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto. MHA U Uudistuskartat ja -asiakirjat. B UUDENMAAN LÄÄNI. Degerby. B13a:20/2–3. Tvära; Karta öfver egorne med delningsbeskrifning (1767–1770). Kansallisarkisto). Kyläkeskuksen koillisosassa on Böls åker ja Böl Kya muistona mahdollisesta autiopyölistä. Peltojen eteläpuolisen kallion auringon puoleisella rinteellä historiallinen asuinpaikka, jota ei ole merkitty yhdellekään kartalle.
Asuinpaikka on nykyään Bilskogin kylän puolella. Bilskog mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1424 (DF 1740). Bilskogissa oli vuonna 1540 kahdeksan veronmaksajaa ja 12 ½ veromarkkaa (KA 2940, s 9). Veromarkkaluku kertoo, että kylässä on ollut keskiajalla useampia tiloja kuin keskiajalla (12?). Maastossa olevaa asuinpaikkaa ei ole merkitty Bilskogin vuoden 1762 isojakokartalle (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto. MHA U Uudistuskartat ja -asiakirjat. B UUDENMAAN LÄÄNI. Degerby. B12:6/2–3. Billskog; Karta öfver egorne med beskrifning (1762–1762). Kansallisarkisto).
Maastotarkastuksessa löytynyt autioitunut historiallinen asuinpaikka. Kallion etelärinteellä olevassa metsikössä on ainakin yksi selvä tulisijallisen rakennuksen pohja ja useita erikokoisia röykkiöitä. Osa on luultavasti viljely- ja raivausröykkiöitä. Lisäksi kohteessa on pieni neliömäinen painanne ja suurempi kuoppa. Kohdetta ei ole merkitty vanhoille kyläkartoille.

Båsaböle 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee noin 280 metriä kaakkoon Nybodan tilalle johtavasta tiestä ja noin 460 metriä itäkoilliseen Båsabölen tilasta. Röykkiö sijaitsee kalliokukkulan korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on muodoltaan ovaali ja se koostuu luonnonsileistä kivistä. Röykkiön itäpäässä on puolisoikion muotoinen, keskeltä kivetön rakenne. Rakenne saattaa olla itse röykkiötä nuorempi. Röykkiö on pituudeltaan 1,8 metriä, leveydeltään 0,9 metriä ja korkeutta sillä on 0,36 metriä. Kivet, joista röykkiö koostuu, ovat halkaisijaltaan 0,1 - 0,5 metriä.

Båsaböle 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivilatomus sijaitsee noin 220 metriä lounaaseen Nybodan tilalle johtavasta tiestä, ja noin 570 metriä itäkoilliseen Båsabölen tilasta. Latomus on kalliokukkulan itäpäässä, noin 40 metriä kaakkoon sen korkeimmalta kohdalta.
Latomus on tehty kalliopainaumaan kasaamalla siihen kiviä, jotka pitävät pystyssä kolmea litteää ja kulmikasta paatta. Paadet on asetettu leveysakseleiltaan samansuuntaisesti toisiinsa nähden. Paasien etäisyydet toisistaan röykkiön sisällä ovat noin 0,8 metriä. Tukikivet muodostavat pienen röykköin kolmen paaden ympärille. Tämän röykkiön halkaisija on noin 2,4 metriä. Kivipaadet ovat kooltaan 0,25 x 0,69 metriä, 0,24 x 0,5 metriä ja 0,2 x 0,61 metriä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa ja se on muinaisjäännösrekisterin mukaisessa kunnossa.
Kivilatomus on pohjoiskoillis - etelälounaisuuntainen ja se on samansuuntainen Båsabölen tilan rajan kanssa. Båsabölen ja Nybodan verotalojen välinen raja.

Tjusterby torp 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaalliseen merikartastoon merkitty torpan paikka.
Jussila et al. 2020: Torppa merkitty 1746 kartalle ja kohdalla on rakennus - pieni torppa siis - ja se on merkitty vielä Drägsbyn 1883 tiluskartalle, mutta ei mitään v. 1962 peruskartalla. Kohta on sittemmin raivattu pelloksi, eikä kohdalla ole mitään havaintoa rakennuksesta eikä lähialueellakaan. Torppa on siis Drägsbyn ei Tjusterbyn.
Peltoa tulisi koekuopittaa, jotta selviää onko muokkauskerroksen alla säilynyt mitään (Porvoon museo).
Torpan itäpuolisessa metsikössä on rinteillä ja tasanteilla fossiloituneita peltoja (ns. muinaispeltoja). Peltoja ei ole merkitty vanhoille kartoille. Rinteellä on myös yhden pienen tulisijattoman rakennuksen perustus.
Kohteen status ja rajaus on muutettu metsähavaintojen perusteella.

Baggholmen 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kaksi maansekaista kiviröykkiötä kallioharjanteella. Ensimmäinen röykkiö A on koottu silmäkiven eteläsivulle ja on kooltaan 4 x 3 metriä. Röykkiö B on noin metrin päässä silmäkivestä sen pohjoispuolella. Röykkiön B koko on noin 3 x 3 metriä ja siihen liittyy kivirivi. Röykkiön B päällä on kasvanut suurikokoinen petäjä, joka on kuollut ja kelottunut.

Baggholmen 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; 1. maailmansodan Venäjän armeijan kenttälinnoite. Matalia poteroita ja yhdyshaudan pätkiä kallioisessa ja kivikkoisessa maastossa. Poteroissa ja niiden reunamilla kasvaa järeitä puita.

Baggholmen 4 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Poteroita ja yhdyshaudan pätkiä kivisessä ja kallioisessa maastossa. Poteroita on vaikea havaita kasvillisuuden joukosta. Niitä on todennäköisesti enemmän kuin nämä. Venäjän armeijan 1. maailmansodan kenttälinnoite.

Grips (1000042359) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Tvärasta itäkoilliseen ja Billskogista länteen metsän keskellä suhteellisen pienialaisen etelä-pohjois-suuntaisen kalliopaljastuman laella. Paikalla on kaksi jäännöstä, pohjoisempi ja eteläisempi.
Pohjoisempi jäännös on melko hyvin säilynyt, suurikokoinen vaihtelevan kokoisista kivistä kasattu pronssikautinen röykkiö. Kivien välissä ei ole maatäytettä, mutta reunaosat ovat sammaloituneita. Osa kivistä on miehennostannaista suurempia. Röykkiössä vaikuttaisi olevan ainakin keskustan länsi- ja eteläpuolella näkyvissä kehärakennetta. Kiveykseen on kaivettu useita suuria kuoppia, joista yhdessä kiviä on kasattu kuin suojaavaksi seinämäksi. Röykkiön halkaisija on arviolta 8–10 m ja sen korkeus on korkeimmillaan noin metrin. Röykkiön ympäristössä on ilmeisesti siitä poisheiteltyjä/rauenneita kiviä.
Eteläisempi jäännös sijaitsee arviolta noin 15 metrin päässä. Se on kivistä ja maasta muodostettu rakennelma, joka vaikuttaa vaurioituneelta. Rakenteessa on havaittavissa nelisivuista muotoa. Kyseessä saattaa olla pronssikautinen röykkiö, joka on hajotettu ja uudelleen muotoiltu myöhemmän ihmistoiminnan vaikutuksesta. Paikalle on saatettu tämän muotoilun yhteydessä tuoda maata tai sitten rakenteeseen on otettu kallion päältä turvetta. Rakenteen ala on arviolta noin 4,5 x 4,5 m ja sen korkeus on korkeimmillaan noin 130 cm.
Sijaintipaikan seutu on loivasti kumpuilevaa metsämaata, jossa on hakattua ja istutettua metsää sekä niiden keskellä ja reunoilla korkeampia kalliopaljastumia. Röykkiöiden sijaintikalliolla on huomattavan vahva turvevaltainen kenttäkerros ja pensaskerroksessa koivua ja kuusta. Valtapuuna on muutama mänty.
Kallioita ympäröivä maaperä on sähköisen maaperäkartan mukaanmonimuotoinen. Kalliomaan yhteydessä on hiekkamoreenia ja litorisia kerrostumia (lajittuneita maalajeja, ilmeisesti silttejä ja hiekkoja mm.) Maastossa kallion itä- ja kaakkoisrinne ovat maastohavainnoinnin perusteella multavaa maannosta (hiekkamoreeni), jossa kasvaa mm. pähkinää pensaskerroksessa ja koivu valtapuuna. Maaperäkartan perusteella seudulla on jokseenkin runsaasti varhaisen viljelyn kannalta suotuisia maaperälajeja.

Linnunlauluntie (Kallio, Linjat) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee Helsingin kantakaupungissa Töölölahden itäpuolella Linnunlaulun alueen huviloiden ympäristössä. Tarkemmin sanottuna kuppikivi sijaitsee Linnunlauluntien eteläpään itäpuolella lähellä itsekkyyden muistomerkkiä. Kivi sijaitsee loivasti länsi-luoteeseen laskevalla rinteellä 10 metrin etäisyydellä tiestä. Sijaintipaikan pohjois- ja eteläpuolilla on maastossa korkeammat mäet ja länsipuolella maasto laskee länteen kohti Töölönlahtea. Tarkastuksen jälkeen kivi on peitetty karikkeella eikä se näy maan pinnalle. Kohteesta ilmoitti museolle läheisen huvilan asukas, joka muistaa kiven ainakin 30 vuoden takaa. Kivi on ollut alun perin maan tasassa ja sammalen peitossa. Huvilan asukas on havainnut siinä kupin ja poistanut sammalen. Myöhemmin kivi on peittynyt soralla läheisen kevyen liikenteen väylän ja muistomerkin pystyttämisen johdosta.
Kivi on kooltaan 63 x 50 cm, korkeus arviolta noin 40-50 cm. Kiven yläpinnassa näkyy kaksi selkeää kuppia vierekkäin sekä kaksi matalampaa kuppia aivan muissa kupeissa kiinni. Kookkaat kupit olivat säännöllisen pyöreän muotoisia ja kuppi
kaarevan kovera muodoltaan. Hennommat kupit olivat enemmänkin matalia painanteita. Kuppien halkaisijat: 22-10 cm ja syvyydet 1-7 cm. Kiven toinen pää on lohjennut. Kupit vaikuttivat ihmiset tekemiltä, mutta kyseessä saattaa olla jonkinlainen hiomakivi tai hierrinkivi elintarvikkeiden jauhamiseen tai työkalun teroittamiseen. Korkeutensa puolesta sijiantipaikka on kohonnut merestä ajanlaskun alkuun mennessä. Ennen 1800-luvun lopulla syntynyttä huvila-asutusta ympäristössä on sijainnut peltotilkkuja ja Töölönlahden länsipuolella on sijainnut sijainnut Töölön keskiaikainen kylä. Tölöby mainitaan asiakirjalähteissä vuonna 1476. Kuppikiven ajoitus ja tarkka käyttötarkoitus jäävät kuitenkin epävarmoiksi.

Kelinsuo pyyntikuoppa 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Halkaisijaltaan n. 2 m kuoppa kahden kalliokumpareen välisessä notkelmassa. Välittömässä läheisyydessä on toinen kuoppa. Maaperä on hiekkaa. Kuusivaltainen sekametsä.
Kaksi pyyntikuoppaa otollisessa maastonkohdassa. Notkon etelän puoleinen rinne on jyrkkä ja muodostaa luonnollisen esteen. Kelinsuon - Raatosuon alueella ruokailevia eläimiä on ollut helppo ajaa kohti sadinta.

Kelinsuo pyyntikuoppa 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Halkaisijaltaan n. 2m kuoppa kahden kalliokumpareen välisessä notkelmassa. Välittömässä läheisyydessä on toinen kuoppa. Kuusivaltainen sekametsä, maaperä on hiekkaa.
Kaksi pyyntikuoppaa otollisessa maastonkohdassa. Notkon etelän puoleinen rinne on jyrkkä ja muodostaa luonnollisen esteen. Kelinsuon - Raatosuon alueella ruokailevia eläimiä on ollut helppo ajaa kohti sadinta.

Gäddvik 2 (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Gäddvikin kylässä oli yksi talo, joka myöhemmin liitettiin Hvitsbyn ja Olarsbyn kyliin. Kylä sijaitsi ilmeisesti Haukilahden luoteisrannalla, Gräsanojan itäpuolella, todennäköisesti samassa paikassa, jonne myöhemmin rakennettiin Geddevikin torppa. Vuoden 1774 kartassa on Geddvikin torpan lisäksi lahden pohjoisrannassa torppa, ja itärannassa Pattisten torppa. Paikalla on mahdollisesti säilynyt keskiaikaisia asutuskerrostumia.

Framnäs torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; W-E-suuntainen lohkarerivi kannaksen N-rannassa, 10 m rantaviivasta. Suuria pyöristyneitä ja särmikkäitä lohkareita. Pituus 11 m. E ja W-päissä rivissä muutamia lohkareita N-S-suunnassa. Lohkarerivien sisäpuolella maata näyttää täytetyn.
Torpan kivijalan jäännökset. Pitäjänkarttaan 1841-1842 on paikalle merkitty torppa. On ajateltavissa, että lohkarerivien sisäpuolella on myös voinut olla perunamaa. Likimääräistä alinta korkeutta h = 1.47 N2000 vastaa rantaviiva 1650 +/- 18 ja keskivesi 0.5 m huomioiden 1769 +/- 9.

Framnäs rajakivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Louhikkoisen, sekametsää ja tammea kasvavan reunamoreenin laella sijaitseva graniittinen pyöristynyt siirtolohkare, jonka päälle on asetettu kolme pyöristynyttä ja yksi särmikäs kivi. Maassa S-reunassa pyöristynyt kivi, joka on mahdollisesti tipahtanut siirtolohkareen päältä (näkyvissä samankokoinen kolo, josta se olisi voinut pudota). Kivet tukevat pystyyn asetettua särmikästä laakaa, joka kohoaa muista kivistä 0.3 m:n verran. Pituus 0.4 m. Laa’an
pituussuunta on NNW-SSE (käsikompassilla mitattuna 340/160 astetta. Rakenne on paksun sammalen peitossa. Rakennelman korkeus on 1.1 m ja läpimitta 2.0 m. Siirtolohkareen S-pinnassa lämpölaajenemisvaurioita metsäpalon jäljiltä.
Rajakivi, joka lienee pystytetty, kun Bromarvin kappeliseurakunta erotettiin Tenholasta 1677. Rajakivi on mainittu J.R. Hasselblattin isojakokartassa 1764 nimellä Malms rån.

Framnäs rajamuuri (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rehevässä rantalehdossa sijaitseva SSE-NNW-suuntainen (käsikompassilla mitaten 332/28 astetta) suora kylmämuuri sammaloituneista pääosin pyöristyneistä tasakokoisista lohkareista. Muurin S-pää alkaa noin 30 m maantiestä N. Pituus 22.4 m. Leveys 1.0-1.7 m, korkeus 0.1-0.6
m. Lähellä rantaa muuria on kaiveltu. Muuri päättyy noin 11 m päähän rannasta. Alimpana muurissa on pyöristynyt 0.9 m korkea lohkare, jonka yläpintaan on porattu valkoiseksi maalattu terästappi.
Rakennelma on vuonna 1677 syntyneen Bromarvin kappeliseurakunnan rajamuuri. Rakennelman alin likimääräinen korkeus h =1.76 N2000 vastaa vuotta 1581 (+/- 23).

Notholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin saaristossa Jussaröstä noin 3 km luoteeseen Notholmenin eteläkärjen luona kalliokurussa.
Puurunkoisen aluksen pahoin hajonnut hylky. Kokonaisuuden pituus on arviolta 25 metriä. Hylky lepää pohjalla suunnilleen pohjois-eteläsuunnassa. Hylyn pohjoispäässä on iso korrodoitunut rautamuodostuma. Laivasta on jäljellä on kaaren osia, jotka ovat kiinni kylkilaudoituksessa sekä irtonaisia rakenneosia.
Suomen meriarkeologinen seura kuvasi hylyn 2021 ja tuotti 3D-mallin. Hylystä otettiin ajoitusnäyte kairaamalla.

Läntinen Pihlajasaari 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Läntisen Pihlajasaaren ja sen kaakkoispuolella olevien pikkusaarten välissä hiekkapohjalla. Suomen merimuseossa tehdyssä vanhassa hylkyluettelossa sijaintikoordinaateiksi on ilmoitettu 24ast55,26 60ast7,12.
Puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 21 ja leveys noin 10 metriä. Hylystä on jäljellä pohjaa ja kylkikaaria sekä alimpia kylkilautoja. Kylkikaarien jäänteet nousevat pohjasta noin 50 - 80 cm:n korkeuteen.
Hylky on ilmeisesti löytynyt jo 1950-luvulla. Hylkyilmoitus on peräisin vuodelta 1968. Ilmoituksessa kerrotaan, että hylyssä on ollut paljon kuulia tai ammuksia. Ammukset ovat hävinneet hylystä ajan mittaan. Hylystä on olemassa Harry Alopaeuksen 1989 tekemä summittainen luonnospiirros. Alopaeuksen mukaan hylyn puuaines on havupuuta. Hylkyä on oletettu Kriminsodan aikana uponneeksi todennäköisesti ammuksista johtuen. Hylkyä ei ole kuitenkaan tutkittu.

Flacksjö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on arviolta noin 70 metriä pitkä pohjois-eteläsuunnassa kulkeva kiviaita, kiviaidan korkeus vaihtelee noin 70 - 100 cm välillä. Aita on rakennettu pirunpellon pyörökivistä ja eteläpäädyssä se näyttää päättyvän kookkaan siirtolohkareen kohdalla.
Kivimuuri on rakennettu Trädbollstadin ja Bollstadin rajalle (kts. Bollstad; Bollstad och Borgby: Egokarta med delnings- och rösebeskrifning 1768-1768 (B40:8/5-6) ).
Kivimuuri sijaitsee pirunpellossa, muurin itäpuolella on pirunpellossa noin noin 10 x 15 metrin kokoinen reunakiveyksellinen rakenne.

Haksinpelto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jussila 2020:
Paikalla on ison rakennuksen kiviperusta jossa kaksi uunin rauniota ja porraskivi. Toisen, uunittoman rakennuksen kiviperusta on tämän eteläpuolella. Paikalla ei ole mitään v. 1783 Kiialan kartalla eikä 1600 - 1700 lukujen yleiskartoilla. Rakennus on merkitty Senaatinkartalle v. 1873. Sitä ei ole enää v. 1962 peruskartalla. 1800-luvun lopun ja 1900 luvun alkupuoliskon talo siis. Arkeologisessa mielessä hyvin säilynyt ja ehjä kokonaisuus. Sijaitsee Kiialan mailla.
Vessilän keskiaikaista kylää ei ole paikannettu, joten kohde merkitään mahdolliseksi muinaisjäännökseksi tarkempiin tutkimuksiin asti.

Kastalekasen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset är beläget på en bergsklack ca 400 m W om Kastalet benämnda torp, men på Magnäs sidan av byarån. Röset är byggt på berggrund på Kastalberget ca 100 m från stranden. Röset mäter ca 20 m i diameter, höjden är ca 2,5 m. I röset finns gropar, som dock inte når ner till botten.

Domargård II (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven lounaispuolella kantatiestä 53 vajaat 600 m eteläkaakkoon ja Snappertunantiestä 175 m itään. Paikka on pohjois - etelä -suuntainen hiesu- ja savipeltojen ympäröimä kalliosaareke (20 x 10 m), jossa on runsaasti pellosta heiteltyjä kiviä. Saarekkeen itäpuolella maasto viettää itään kohti Lepinjärven etelärannalla leviävää suota.
Todettu 1982 (Hirviluoto - Suominen), jolloin saarekkeen pohjoispäähän tehdystä koekuopasta tavattiin nokista kiveystä, saviastianpala ja palanutta savea. Löytöjen ja topografian perusteella kyseessä on rautakautinen asuinpaikka tai kalmisto. Saareke sijaitsee 200 m kohteesta Domargård I itään (KARJAA 2).

Lamminpelto (1000044004) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on vuoden 1873 karttaan merkitty torppa, johon liittyviä rakenteita, mm. kiviaitoja, pengerryksiä, rakennuksenperustuksia ja mahdollisia uuninperustuksia maastossa on runsaasti. Vuoden 1937 ilmakuvassa alueella ei ole enää havaittavissa rakennuksia, mutta torpan peltoala on ollut vielä viljelyksessä.
Kohteen rajaus vaatii maastotarkastusta.

Flyt3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; F. G. Odelmannin vuosina 1768–70 laatimalla isojakokartalla (KA B44:13/1-3 Flyt; Egokarta och beskrifning 1768-1770) paikalla on samoin kuin nykyisin peltojen ympäröimä suorakulmainen tyhjä tonttimainen tila. Maastossa on havaittavissa peltojen ympäröimällä kumpareella rakennuksen pohjia ja tulisijoja. Myös viereisellä peltokumpareilla on rakennusten jäännöksiä. Ne näyttävät kuitenkin nuoremmilta.
Flytin kylässä oli vuonna 1540 viisi tilaa ja kaksi ulkokylänmaata. Isojakokartalle on merkitty toisistaan erillään olevat kolme tilaa.

Fredriksberg (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kumlet ligger på kalberget, är delvis förstört i det en hel del stenar blivit bortplockade.Knappt ett stenlager återstår. Diameter 5-6 m. Höjden är 0,8 m.

Suuri Rantatie Vadbäcken (Kulkuväylät)
Historiallinen; Täysin hylätty ja metsittynyt osuus suuresta rantatiestä. Poistunut käytöstä oletettavasti 1940-50 luvulla. Osuus alkaa Vädbäcken uomasta missä ollut silta ja siitä koilliseen Vadetintielle n. 80 m matkan. Sillasta ei ole enää mitään jälkiä havaittavissa, mutta vanha tiepohja on ehjä, joskin sen päälle on läjitetty maakasoja osalle matkaa. (Jussila 2020)

Stensböle Råberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jussila & al. 2020: vanha rajaröykkiö ja viisarikiviä. Rajaröykkiö on merkitty mm. 1734 rajankäyntikartalle.

Suuri Rantatie Kungsbacken (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kilometrin mittainen hylätty tieosuus vanhasta Kuninkaantiestä eli suuresta rantatiestä. Tämä osuus on hylätty jo 1800-luvulla. Tie on tällä, vanhalla linjalla v. 1749 pitäjänkartalla ja 1700-luvun lopun kuninkaankartalla. Vuoden 1883 Drägsbyn kartalla tie kulkee nykyisellä linjauksella ja vanha vuoren syrjää kiertävä tie on siinä polkuna. Vanha tie on polkuna vielä 1962 kartalla.
Maastosta erottuva osuus on parhaimmillaan noin 4,5–5,5 m leveä, ja se on pengerretty sekä tien luoteis- että kaakkoispuolelta. Tiepainanteen päälle on muodostunut polku joka haarautuu, ja oikeanpuoleinen polku seuraa vanhaa tielinjaa. Tien päällä kasvaa mäntyjä sekä koivuja, jotka arvioitiin ainakin 40-vuotiaiksi. Luoteessa sijaitsee siirtolohkare, jossa on poranjälkiä. Kohteen koillispää katoaa näkyvistä lidar-aineistossa koska siellä ei ole vastaavanlaista pengerrystä kuin lounaisosassa. Maastossa tien tämä osuus erottuu korkeintaan sillä perusteella, että linjauksella ei ole kiviä samalla lailla kuin ympäristössä.

Skarpens Vanha Myrskyläntie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Hylätty osuus vanhasta Myrskyläntiestä joka on nyt suurelta osin polkuna. Osuus on moottoritien eteläpuolella jonka alle osa vanhaa tietä on jäänyt. Lakkapolku katkaisee hylätyn tieosuuden kahteen osaan. Tie on merkitty 1600-luvun lopun yleiskarttoihin. Tie on ollut vielä tällä välillä käytössä 1962 peruskartalla. Tietä ei ole kunnolla maastossa tarkastettu v. 2020 inventoinnissa (havaittiin vasta lumentulon jälkeen).

Strömsö S (Asuinpaikat)
Historiallinen; Strömsö on keskiaikaisperäinen kylä, jossa oli vuonna 1560 3 taloa. Vanhin kylää kuvaava kartta on vuodelta 1801 (KA MMA B16a:15/1-5), jolloin saarella sijaitsi enää yksi verotalo, Strömsö. 1800-luvun alussa kylätontti peltoineen sijaitsi Byviken-nimisen lahden itärannalla.
Strömsön tilan nykyinen pihapiiri sijaitsee jotakuinkin samalla paikalla kuin vuoden 1801 karttaan merkitty tonttimaa. Päärakennuksen eteläpuolella oleva laaja nurmialue on ollut 1800-luvulla humalatarhana ja hakamaana. Myöhemmin alueelle on pengerretty puoliympyrän muotoinen pihatasanne. Piha-alueella voi olla edelleen säilyneenä vanhempia kyläasutukseen liittyviä kerroksia.
Syksyllä 2021 tehdyn pienimuotoisen maastoinventoinnin yhteydessä päärakennuksen ja sitä ympäröivän pihapiirin etelä-/lounaispuoleiselta kallioiselta mäeltä löytyi kaksi uuninperustusta ja osittain tuhoutunut rakennuksenperustus. Rakenteet saattavat liittyä vuoden 1801 kartassa tonttimaan eteläreunalla erottuvaan kolmen rakennuksen ryhmään.

Medvastö Byviken N (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pienistä lohkokivistä ladottu luultavasti 1700-luvun lopulle tai 1800-luvulle ajoittuvan rakennuksen kivijalka (5 x 8 m) ja sen sisällä tiilestä muuratun uunin raunio.
Kohde aiemmin Medvastö Byviken, alakohde Medvastö b

Suuri Rantatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kehä III:n (nyk. Espoontie) rakentamisen yhteydessä 1968 käytöstä jäänyt osuus.

Degersjön - Böleträsket (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee kalliolla Degersjön ja Böleträsketin välisellä kannaksella, noin 80 metriä pohjoiseen tieltä. Röykkiö on rakennettu avokallion ja metsän rajalle, kuitenkin niin että röykkiö on kalliopohjalla. Röykkiön halkaisija on noin 9-10 metriä ja korkeus noin 1 m, röykkiön keskellä on kuoppa jonka syvyys on noin 50 cm ja halkaisija noin 1,5 m. Kohde muistuttaa alueen muita pronssi- ja/tai rautakautisiksi luonnehdittuja hautaraunioita, mutta tarkemman ajoituksen saaminen vaatisi jatkotutkimuksia.
Röykkiö on merkitty karttaan jo 1860-luvulla (Danér, O. W. & Inberg, I. J. Degersjö, Museovirasto/ Historian kuvakokoelma HK19501219:9) ja se mainitaan julkaisussa Fornlemningar i Raseborgs vestra härad, förtecknade af J. E. Wefvar / SMYA 4, 1879
"ett stycke från vägen, som går mellan Jernvik och Gennäs, finnes åter ett jättkast. ... Från detta ställe har man en vacker utsigt öfver Degersjön och Böleträsk."

Svartgrunden 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangossa Tvärminnestä etelään ja Kupungarin saaresta lounaaseen, Svartgrundenin eteläisen saaren itäpuolella.
Puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky, joka on noin 23 metriä pitkä. Puulajin oletetaan olevan tammea. Hylky on hiekkapohjalla rinteen juurella 15-17 metrin syvyydessä. Laivasta on jäljellä pohjalaudoitusta, jossa on kiinni kaaria. Kiinteän hylkyosan ympärillä on siitä irronneita osia (kaaria ja leveitä lankkuja). Löytöalueen laajuus on noin 30 x 30 metriä. 2006 paikalta nousi ankkuroinnin yhteydessä pintaan noin kymmenmetrinen tammea oleva aluksen tai veneen laitalauta.
Suomen meriarkeologisen seuran jäsenet ovat sukeltaneet hylyllä ja dokumentoineet sitä 2022. Hylyssä on havaittu joitakin pitkiä metallisia osia, jotka ovat ilmeisesti rustirautoja. On havaittu myös 37 pohjatukkia (heinäkuu 2022, Hannu Rokka, MAS ry). Hylystä otettiin näyte C14-ajoitusta varten 2022.

Stora Tärnan kaakkoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon edustalla Russaröstä kaakkoon ja Stora Tärnan -saaresta noin 2,5 km eteläkaakkoon 52 metrin syvyydessä kallion vieressä. Sijaintipaikka on aluevalvontalain mukaisella suoja-alueella ja sukeltamiseen tarvitaan puolustusvoimien lupa.
Puurunkoisen kaksimastoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 29 metriä ja leveys noin 10 metriä. Näkyvissä olevat osat nousevat pohjasta noin 2,6 metrin korkeudelle. Näkyvissä ovat kaarien ja kylkien ylimmät osat, keula- ja peräranka, ankkuripeli, mastot kaatuneina sekä lastiruuman aukon kehys. Ankkuripelin tukin ympärillä on ilmeisesti rautakettinkiä. Hylyn sijaintipaikalla vaikuttaa olevan vahva virtaus. Hylky on kansitasoa myöten pohjasedimentin sisällä.
Hylky havaittiin viistokaikuluotausaineistosta 2017. Luotaus tehtiin kaapelihankkeen valmistelun yhteydessä.

Stengärdsberget (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Stengärdsberget sijaitsee Tavastbystä Kuggomiin johtavan maantien itäpuolella, jatulintarha noin 60 m tiestä sekä Veckmansin talosta 450 m kaakkoon. Alueella on alunperin ollut kaksi jatulintarhaa. Paremmin säilynyt jatulintarha on ladottu tasaiselle kalliolle ja on spiraalin muotoinen käsittäen kuusi kivikehää. Jatulintarhan halkaisija on noin 4 m. Tarhasta noin 150 m itään on toisen jatulintarhan jäänteitä, jossa lienee ollut 7 kivikehää. Tämä jatulintarha on pahasti rikkoutunut.

Keskiaikainen; Samalla paikalla on ollut pappila keskiajalta lähtien. Pappilan piha on avointa puutarhaa, joten alue on arkeologisesti mielenkiintoinen. Sijaintinsa vuoksi pappilan alueella saattaa olla myös keskiaikaista pappilavaihetta vanhempia kerroksia ja se sijoittuukin myös Ison Linnamäen muinaisjäännösalueen rajauksen sisäpuolelle.
Nykyinen rakennus on valmistunut vuonna 1840 ja remontoitu täysin vuonna 2016.
Porvoon museon kokoelmissa on päänumerolla BM1962142 keramiikanpaloja, jotka ovat Nils Cleven mukaan Novgorodista 1200-luvulta. Löytöpaikaksi on merkitty Pappilan puutarha.

Riberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pitkänmallinen n. 10 metrinen kiviröykkiö avokalliolla. Pronssikaudella röykkiö on sijoittunut lähelle merenlahden rantaa.
Korkeimmalla kohdalla oleva osa röykkiötä on ladotumman näköinen ja siinä on useampi kivikerta. Alas avokalliota kulkeva osuus on epämääräisempi ja matala, mutta kuitenkin yhtenäinen kiveys. Pitkän latomusosan pohjoispuolella on vielä erillinen matala kasa kiviä.

Hannusmalmen 7 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ilpparin kautta ilmoitettu kivikautinen asuinpaikka. Löytöjä on tuulenkaadon alta ja tästä 50 m kaakoon. Löytömäärän perusteella kyseessä ei voi olla yksittäinen löytöpaikka. Asuinpaikan laajuus tulee selvittää.

Uvberget 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka. Rajaus perustuu löytöihin ja topografisiin havaintoihin. Rajausta tulee selvittää tarkemmin tutkimuksin.

Tranan (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee laajalla avokallioalueella noin 250 metriä pohjoiseen Trananin tilalta.
Rajamerkki on noin 1,5 x 1,5 metrin kokoinen ja noin 40 cm korkea neliömäinen kiviladelma, jonka keskellä on ns. viisarikivi joka on kallellaan. Rajamerkki erottuu hyvin maastossa.

Kärkelän kuparihytti (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kärkelän ruukki sijaitsee Sikajärvestä Kurkelanjärveen laskevan Saukon- eli Kärkelänjoen varrella. Orijärven kaivoksen malmin käsittelyä varten rakennetun Kärkelän kuparisulaton perusti tukholmalainen kauppaneuvos Robert Finlay vuonna 1766. Kärkelän kuparisulatto sijatsee noin viiden kilometrin päässä Orijärven kuparikaivoksesta.
Kärkelänkoskessa oli vanhastaan saha. Kärkelästä raakakupari kuljetettiin ensimmäisten 16 vuoden ajan Ruotsin Avestaan jalostettavaksi. Aluksi myös kaikki työntekijät tulivat Ruotsista, mutta pian Kärkelään syntyi ruukkiyhdyskunta. Sulatus Kärkelässä loppui vuonna 1882. Sen jälkeen Kärkelästä tuli Fiskarsin ruukin ulkokartano, jossa harjoitettiin maanviljelystä ja karjanhoitoa. 1900-luvun alussa Kärkelässä oli 23 torppaa. Kärkelään rakennettiin vuonna 1911 voimalaitos, joka toimitti vuonna 1907 uudelleen avatulle Orijärven kaivokselle sähköä
Ruukin varhaisvaiheisiin liittyviä rakenteita on voinut säilyä ruukin alueella. Ruukin tuotantorakennuksista on säilynyt pystyssä hirsirakenteinen 1800-luvun alkupuolen paja joen pohjoisrannalla. Kosken pohjoisrannalla on nähtävillä myös kolmen pasutushuoneen perustukset sekä 1960-luvulla puretun myllyn kivijalka. Kosken partaalla, entisen kuparihytin kivijalan päälle on rakennettu kookas mylly- ja puimalarakennus. Rakennus oli sortunut talvella 2009–2010. Sahakoskella ruukin koillispuolella on työväenasuntoja ja sahan rauniot. Alueella on myös slagikasoja. Ruukin alue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Maastotarkastus 2022: Kohteen sijaintitietoa korjattu. Kosken pohjoisrannalla on näkyvissä kuparihytin perustukset, joiden päällä sijainnut romahtanut rakennus on raivattu pois paikalta. Kosken rantapenkereellä sekä pohjois- että etelärannalla on nähtävissä kivistä ladottua pengermuuria ja Kuparihytistä noin 30 metriä länteen on koskessa betoni- ja kivirakenteinen pohjapato. Rakenteita on todennäköisesti säilynyt enemmänkin rantatörmillä kuparihytistä länteen. Kuparihytin pohjois- ja luoteispuolisella alueella maastoa on muokattu paikoin rajusti, joten on epätodennäköistä että tällä alueella on säilyneitä rakenteita. Maastokäynnin yhteydessä todettiin, että suurin osa kohteen rakenteista sijaitsee Lohjan ja Uudenmaan puolella. Yksi selvästi erottuva rakennuksenperustus sijaitsee Kärkelänkartanontien eteläreunassa Varsinais-Suomen puolella.

Syskonen pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen itäpuolella Syskonen-saariryhmään kuuluvan pohjoisemman saaren pohjoisrannan pohjoispuolella rinteessä. Sijaintipaikka on linnustonsuojelualueella.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 16-20 metriä. Rakenneosia on levinnyt laajalle alueelle ja hautautunut hiekkapohjaan. Rakenneosien joukossa on havaittu noin 15 metriä pitkä mahdollinen kölipuu. Syyskuussa 2022 tehdyn sukellushavainnon mukaan 7 metrin syvyydessä on keskittymä, johon kuuluu 15 metriä pitkä hylyn osa sekä paljon paksua puutavaraa. Osa kokonaisuudesta on hautautunut hiekkaan. Alempana rinteessä noin 10 metrin syvyydessä on lisää hylyn osia osin hiekkaan hautautuneena. Rinteen juurella molempiin suuntiin sukellettaessa näkyy satunnaisia hylynkappaleita.

Kukkoinharju (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Kukkoinharjun kallio- ja harjualueen itäpäädyssä, koilliseen laskevassa rinteessä on pienen kalliopaljastuman koillispuolelle louhittu suurehko luolamainen kvartsilouhos. Louhoksen noin 10 metriä leveän, koilliseen avautuvan suuaukon edustalta on kaivettu pois maata noin 0,5-1,5 metrin paksuudelta siten, että louhoksen edustalla on selvä kaivanto.
Itse louhos on luolamainen, vaakasuorasti kallioon louhittu ja kapenee takaseinämää kohti. Louhoksen oikeanpuoleisessa seinämässä on edelleen näkyvissä osa kvartsisuonesta.
Louhoksen ja sen edustalla olevan kaivannon pohja on täyttynyt risuilla ja oksilla, mutta maan pinnalla on havaittavissa erikokoisia kvartsikappaleita. Kaivannon pohjoisreunan päällä on matala vallimainen sivukivikasa. Louhoksen vasemmalla puolella, noin 7 metriä kaakkoon louhoksesta, on matalampi, osin kivillä reunustettu kaivanto tai kuoppa. Louhoksen ja kuopan ympäristössä on maan pinnalla runsaasti pientä kvartsi-, kvartsiitti- ja maasälpämurskaa joka lienee peräisin louhostoiminnasta.
Kohde on tarkastettu kansalaisilmoituksen perusteella. Ilmoittaja on löytänyt louhoksen edustalla olevasta kaivannosta palaneen saven tai savitiivisteen kappaleita.
Kohteen ajoitus on epäselvä ja vaatii tarkempia tutkimuksia. Historiallinen kartta-aineisto, kohteelta löytynyt aineisto tai kallion louhintajäljet eivät viittaa historialliseen aikaan, mutta kohde vaikuttaa hyvin suurelta ja selväpiirteiseltä ollakseen esihistoriallinen. Alueella saattaa sijaita enemmän louhintaan liittyviä rakenteita, ja paikalla tulee tehdä laajempi inventointi.

Grönstrand 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kullaanjärven länsiosassa, Grabbnäsvikenin etelärannalla korkean rantaterassin päällä sijaitseva halkaisijaltaan noin 15 metrinen hiilimiilu. Miilun pohjoisreuna on hieman tuhoutunut metsäkoneen ajouran kohdalta ja maan pinnalla on nähtävissä runsaasti hiilen kappaleita ja nokista maata. Miilua ympäröivä ojakaivanto erottuu selvästi etenkin miilun pohjoisreunalla.

Grönstrand 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kullaanjärven länsipäässä, Grabbnäsvikenin etelärannalla sijaitseva halkaisijaltaan noin 15 metrinen hiilimiilu. Kohde on paikannettu LIDAR-aineiston perusteella. Lähistöltä on löytynyt maastotarkastuksessa vastaava miilu Grönstrand 1.

Grönstrand 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kullaanjärven länsipäässä, Grabbnäsvikenin etelärannalla noin 120 metrin päässä rannasta sijaitseva halkaisijaltaan noin 15 metrinen hiilimiilu. Kohde on paikannettu LIDAR-aineiston perusteella. Lähistöltä on löytynyt maastotarkastuksessa vastaava miilu Grönstrand 1

Historiallinen; Kullaanjärven länsipäässä, Malmskogenin pohjoisrinteellä noin 250 metrin päässä Grabbnäsvikenin rannasta sijaitseva halkaisijaltaan noin 20 metrinen hiilimiilu. Kohde on paikannettu LIDAR-aineiston perusteella. Lähistöltä on löytynyt maastotarkastuksessa vastaava miilu Grönstrand 1.

Salmossen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Paikalla on noin 20 metrin pituinen, karkeasti lounas-koillinen-suuntainan ja hieman kaartuva vallimainen kivistä ja maasta koottu rakenne, jonka läpi virtaa puro. Valli lienee paikalla olleeseen myllyyn liittyvä pato, jolla on padottu kohteen länsipuolella sijaitsevalta, nykyisin Salmossen-nimiseltä suoalueelta virtaavaa vettä.
Myllyn paikka on todennäköisesti sijainnut välittömästi vallirakenteen kaakkoispuolella, missä puro virtaa osin kallioon louhitun uoman läpi. Nykyisellään purouoma on hyvin kapea. Maasto nousee purouoman koillispuolella melko jyrkästi, länteen ja lounaaseen loivemmin. Purouoman molemmin puolin on vallirakennetta ympäröivässä maastossa havaittavissa kuoppia sekä mahdollisia rakennuksenperustuksia. Purouoman länsipuolella kasvaa tiheää, nuorta sekametsää ja maasto on paikoin ryteikköistä, minkä vuoksi rakenteiden erottaminen maastossa on vaikeaa. Vallin ja myllyn paikan koillispuolella nousevalla rinteellä kasvaa havumetsää.
Paikalle on vuodelta 1784 peräisin olevaan Svedjan maita kuvaavaan karttaan merkitty mylly ja sen luoteispuolitse Svedjasta kohti Starrböleä kulkeva tie. Tien pohjaa ei tarkastuskäynnillä pystytty ryteikköisessä maastossa paikantamaan.

Lassängen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö on pienialaisen avokallion päällä, mäen länsireunalla. Röykkiö on alaltaan pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 5 m. Korkeutta sillä on noin 0,5 m. Röykkiön kivet ovat särmikkäitä, halkaisijaltaan noin 10–40 cm. Keskellä on pystyssä laakamainen kivi. Heti kalliopohjalla olevalta röykkiöltä itään alkaa kivennäismaapohja, joka on paikalla hiekansekaista hietaa. Röykkiöltä noin 8 m itään on maastossa soikeahko kuoppa: noin 2,5 m pitkä, noin 1 m leveä ja noin 0,5 m syvä.

Eerikinkivi (Taide)
Historiallinen; Vanjoen rantatöyrään päällä, noin 10 metrin päässä pellon reunasta sijaitseva kivipaaden katkelma, jossa erotettavissa kaiverrus SIMON (?) ERICS sekä tikku-ukkomaisen hahmon alaruumista muistuttava hakkaus. Kivipaasi on katkennut ja vain sen alaosa on näkyvissä maastossa.
A.J. Hippingin Vihdin Pitäjä -kirjassa kiven sittemmin kadonneessa yläosassa mainitaan olleen risti ja vuosiluku MDCLI (1651) ja kiven toisella puolella "mieshenkilön kuva". Perimätiedon mukaan kivi on pystytetty jokeen hukkuneen muistokiveksi. Hippingin mukaan kyseessä voisi olla Vanjoen Skotin talon vuonna 1652 haudattu isäntä.
Toisen esitetyn vaihtoehdon mukaan kyse voi olla isojakoa vanhemmasta rajamerkistä. Vanhemmassa kartta-aineistossa ei kuitenkaan ole selviä viitteitä paikalla sijainneesta tilusrajasta. Kivi on sen sijaan sijainnut Vanjoen rantaa pitkin vielä 1770-luvulla kulkeneen tien varrella. Kivi on merkitty Vanjoen kylän karttaan vuodelta 1773 (KA MHA U B53:7/2-3 Wanjoki) nimellä "Ristin Kifvi".

Historiallinen; Kohteeseen kuuluu kolme lähekkäin sijaitsevaa hiilimiilua. Suurin miilu on halkaisijaltaan noin 15 metriä ja kaksi pienempää noin 8 metriä. Miilut erottuvat maastossa pyöreinä matalan vallin ympäröiminä kohoumina, joita kiertää selkeä oja.

Stormossen (606010039) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röset är beläget 20 m W om byvägen som går från Sjösäng till Åminne i bergig skogsterräng med stenig morän och flyttblock. Röset mäter 3 x 4 m, höjden är under 0,5 m. Det är rösat av knytnävsstora och huvudstora stenar och täckt med ett tunnt torvlager.
Kohteen virheellinen sijaintitieto korjattu. Kohteen kunto tarkastushetkellä kutakuinkin aiemman kuvauksen mukainen. Nelisivuinen, kooltaan noin 3 x 4 metrinen röykkiö on osin vahvan sammal- ja kasvillisuuskerroksen peittämä, kivirakenne erottuu selvimmin röykkiön länsireunalta. Lisäksi röykkiön luoteiskulmalla, noin 2 metrin päässä röykkiöstä on yksittäisistä suuremmista kivenlohkareista koostuva kasa, joka saattaa liittyä röykkiöön.
Röykkiö sijaitsee golfkentän etelälaidan viheriötä rajaavan metsäisen ja kallioisen mäen eteläreunalla. Noin 2 metrin päässä röykkiöstä on golfkentälle kulkeva kävelytie. Röykkiö on kuitenkin vahingoittumaton.

Sarvilahti pohjoisranta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kohde. Saattaa olla kalmisto tai kätkö.

Räknabacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastoon merkitty torpanpaikka.
Alueella on rakennusten perustuksia ja käytöstä jääneitä peltoja.
Alue on kallioinen ja kivinen. Metsäniemekkeen kärjessä on runsaasti kaatunutta lahopuustoa ja vesakkoa, joka vaikeuttaa havainnointia. Sen reunoille on siirretty koneella kookkaita kiviä.
Paikalla on kuitenkin havaittavissa kookas rakennuksen pohja, josta on kivirivejä näkyvissä. Pohja on samoilla kohdin kuin karttaan merkitty torpan paikka. Voisiko kyseessä olla piharakennus/navetta. Metsäniemekkeen itäreunassa on kaatuneiden puiden alla suorakaiteen muotoinen kohouma, joka on mahdollisesti rakennuksen pohja. Aivan niemen eteläkärjessä on vierekkäisiä suorakaiteen muotoisia kaivantoja, joiden ympärillä on maavallit.
Kohteen rajaus ja luonne tulee tarkastaa.

Andersrontie 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu erottuu matalana kumpareena. Päällä kasvaa mäntyjä. Halkaisija noin 17 metriä. Kohteen ympärillä oli tehty hiljattain harvennushakkuu ja miilun yli kulki ajoura. Se ei kuitenkaan ollut pahemmin vaurioittanut miilua.

Historiallinen; Hiilimiilu, halkaisija noin 16 metriä, korkeus noin metrin. Ympärillä kuoppia. Erottuu selkeänä kumpareena maastossa. Päällä kasvaa muutamia isoja mäntyjä. Kohteen ympäristössä on hiljattain tehty avohakkuu. Kohde on hyvässä kunnossa.

Pusesbacken 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu, jonka halkaisija noin 19 metriä. Erottuu maastossa selkeänä kumpareena.

Vanjoki (Teikarla) Skotti 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ryönän nykyisestä tilakeskuksesta noin 550 metriä lounaaseen sijaitsevalla, etelään ja kaakkoon kohti Vanjoen uomaa laskevassa rinteessä sijaitsevalla kallioisella tasanteella erottuu kaksi kooltaan noin 2,5-3 metriä x 2,5-3 metriä olevaa, alle metrin korkuista uunin perustusta. Uuninperustusten ympärillä ei erotu selkeitä kivijalkoja tai muita rakenteita. Perustusten itäpuolitse kulkee syvään uurtunut tieura joka on nähtävissä jo kylän maita kuvaavassa kartassa vuodelta 1773 (KA MHA U B53:7/2-3). Uuninperustusten ympäristö on samassa kartassa merkitty Vanjoen Ryönän ja Skotin taloille kuuluneet pienet Kujans(u)un peldo ja Kylen alusta -nimiset peltoalat.
Skotin ja Ryönän talojen tonttimaa on viimeistään 1770-luvulla sijainnut lähempänä jokirantaa, uuninperustuksista noin 200 metriä kaakkoon (kohde Vanjoki (Teikarla) Skotti), mistä talot ovat oletettavasti 1800-luvulla siirtyneet ylös mäen rinteen päälle. Ryönän talo sijaitsee edelleen tällä viimeisellä paikallaan, mutta Skottin talon tonttimaa on autioitunut 1900-luvun puolivälin jälkeen. Skottin viimeisimpään tonttimaahan liittyviä 1900-luvun rakennusten kivijalkoja ja muita rakenteita erottuu maastossa edelleen. Käytettävissä olevien historiallisten karttojen ja ilmakuvien perusteella Skottin talon rakennuskanta ei kuitenkaan ole ulottunut terassille jolla uuninperustukset sijaitsevat.
Rakenteiden ja vuoden 1773 kartassa esitettyjen pienten peltoalojen perusteella kyse voi olla Vanjoen/Teikarlan kylän 1700-lukua varhaisempi, keskiaikasperäinen tonttimaa.

Suuren Rantatien linjat ja kivimuuri (Asuinpaikat)
Historiallinen; TAUSTATIEDOT
Kirkniemen paperitehtaan raiteen erkanemisvaihteelta Karjaan suuntaan rata sivuaa
Kohagabergenin massiivia. Samaa laaksoa kulki myös keskiaikainen Suuren rantatien pohjoinen linjaus Kyrkstadin ja Tammisaaren välillä. Historiallinen tielinja oli käytössä vielä paperitehtaan raiteen rakentamisen 1966 jälkeenkin. Tielinjaa kuitenkin osin siirrettiin radan rakennustöiden yhteydessä 1872–1873. Radan eteläpuolella on Kohagabergenin maaleikkauksen kohdalla säilynyt kaistale alkuperäistä ratalinjaa. Sen ja maaleikkauksen välissä on rata-alueen rajalla kivimuuri, mahdollinen kipinä-aita. Muurin eteläpuolella sijaitsi 1870-luvulle kievaritorppa, jonka toiminnot siirrettiin ilmeisesti radan valmistuttua Djupbäckin torppaan radan pohjoispuolelle.
YMPÄRISTÖN KUVAUS
Rata ja historiallinen tielinja kulkee Kohagabergenin ja Munkbergetin kallioisten mäkien välistä laaksoa. Ympäristö on lehtipuuvaltaista lehtimetsää. Lähempänä Kirkniemeä on keski-ikäistä koivikkoa, ja Kohagabergenin juurella, radan ja historiallisen tielinjan pohjoispuolella rehevää, suojeltua pähkinäpensaslehtoa.
NYKYTILA JA KUNTO
Radan pohjoispuolinen tielinjan osuus paperitehtaan vaihteelta Kohagabergenille on hylätty. Linjalla kulkee polku. Kohagabergeniltä Kivelän tasoristeykselle historiallinen tielinja on käytössä yksityistienä. Radan eteläpuolella on myös yksityistienä säilynyt keskiaikaisen tielinjan fragmentti. Radan eteläpuolen kivimuuri on edelleen selkeästi hahmottuva. Sen takana oli vielä 1930-luvulla kievaritorppana toiminut rakennus, mutta se on kadonnut, kuten myös radan pohjoispuolella, historiallisen tielinjan varressa 1800-luvulla sijainneet kaksi torppaa.

Meltolan kivivallit (Kivirakenteet)
Historiallinen; TAUSTATIEDOT
Kilometrillä 147–148 on Salpausselän laella kulkevan ratalinjan varressa nähtävissä epäsäännöllinen, jopa toista metriä korkea kivivalli. Erityisen selvänä valli erottuu radan pohjoispuolella. Rakenne todennäköisesti koostuu ratalinjalta raivatuista kivistä, mutta varsin mahdollisesti sen tehtävänä on ollut hillitä höyryveturien kipinöiden aiheuttamienmaastopalojen vaaraa kuivalla ja kulonaralla paikalla.
YMPÄRISTÖN KUVAUS
Mustiolta länteen ratalinja kulkee selvänä harjanteena kohoavan I Salpausselän (Lohjanharjun) päällä. Radan ympäristö on karua, männikkövaltaista sorakangasta. Vallilatomuksen kiviä vastaavaa huuhtoutunutta kivikkoa on maastossa nähtävissä jokseenkin runsaasti. Kivet siis on todennäköisesti raivattu ratalinjalta. Samaa selännettä on kulkenut myös viimeistään keskiajalla vakiintunut Suuri Rantatie. Vallin kohdalla historiallinen tie on todennäköisesti kulkenut radan tuntumassa, mutta todennäköisemmin kuitenkin radan eteläpuolella, siis vastakkaisella puolella rataa kuin kivivalli. Radan pohjoispuolella on toisinaan näköyhteys Mustionjoen viljeltyyn laaksoon, joka on määritelty valtakunnallisesti arvokkaaksi maisema-alueeksi.
NYKYTILA JA KUNTO
Jäkälöiden ja sammalten verhoama kivilatomus vaikuttaa uskottavasti radan rakennusaikaiselta.

Ns. Pelastuspenger (Kulkuväylät)
Historiallinen; TAUSTATIEDOT
Dragsvikin ja Tammisaaren liikennepaikkojen välimaastossa löytyy kaistale ratapengertä ja
maaleikkausta noin 100 metriä nykyisen radan pohjoispuolelta. Vaikka radan tarkempi linjaus oli vielä määrittämättä, aloitettiin tässä paikassa radan rakennustyöt "umpimähkään" syksyllä 1871, koska senaatin myöntämä rakennuslupa uhkasi muutoin umpeutua.
YMPÄRISTÖN KUVAUS
Ympäristö on Salpausselän lakialueen hiekkaista, mäntyvaltaista kangasmaastoa. Lännen ja
pohjoisen puolelle sijoittuu uusi pienteollisuusalue.
Kohde on länsipäässään on matalaa maaleikkausta, idän puolella korkeudeltaan kiilamaisesti nouseva penger. Penger mahdollisesti jatkuu myös idempänä, mutta matalampana.

Björkkulla (1000045780) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Torrsjön ja Fårsjön itäpuolella sijaitsevan korkean, paikoin hyvin jyrkkärinteisen kalliomäen kaakkoisosassa sijaitseva nelisivuinen kivilatomus. Kooltaan noin 2,5 x 4 metrin suuruinen ja noin 0,5 metriä korkea latomus on tehty Brödtorpin kartanon vastapäätä sijaitsevan kalliopaljastuman reunaan, osin kalliopohjalle. Lähes säännöllisen nelikulmainen latomus on koottu suurista (halk
Latomuksen länsipuolella on kivistä raivattu alue, jonka luoteisreunalla on vallimainen raivausröykkiö ja eteläreunalla 2-3 halkaisijaltaan noin 2,5 metristä, muodoltaan pyöreää röykkiötä, mahdollisia raivausröykkiöitä (ks. alakohteet). Käytettävissä olevien historiallisten karttojen tai ilmakuvien perusteella alue ei ole ollut peltoviljelyssä lähimpien vuosisatojen aikana. Raivaus voi kuitenkin liittyä Björkkullan länsipuolella sijainneen Brödtorpin torpan toimintaan. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Sandmalmen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde.
Tuulijärven lounaispuolella sijaitsevalla, purolaakson ja suon ympäröimällä hiekkaisella, kaakkoon ja etelään laskevalla metsärinteellä on laaja-alainen kivikautinen asuinpaikka, jonka alueella todettiin marraskuussa 2022 tehdyssä tarkastuksessa 10-20 mahdollista asuinpainannetta. Alueen eteläosassa on vähän aikaa sitten tehty maanmuokkaus ja männyn istutus. Kohteen löytäjät ovat poimineet alueelta mm. huokoista/orgaanissekoitteista keramiikkaa, joista ainakin yhdessä palassa on kuoppakoristelua. Laikutetulla alueella ja sen pohjoispuolitse kulkevan metsäautotien pohjoispuolella oli paikoin havaittavissa voimakkaan oranssiksi/punaiseksi värjäytynyttä maata.
Alueella olevat asumuspainanteet ovat kooltaan vaihtelevia, pienimpien ollessa halkaisijaltaan 5 ja suurimpien 10 metriä. Pääosa painanteista on matalia ja muodoltaan laakeita, osassa on selvemmät vallit. Osa painanteista on pyöreitä, osa neliskulmaisia. Painanteita vaikuttaa olevan pienissä ryppäissä tai pareittain. Muutamien painanteiden pohjalta tehtiin kairauksessa havaintoja lika-, noki- ja kulttuurikerroksista.
Alueella on myös todennäköisesti moderniksi ajoittuvia kuoppia ja yksi suuri hiilimiilu (ks. alakohteet).

Sandmalmen 2 (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Koskentien varressa, jyrkästi pohjoiseen ja luoteeseen kohti purolaaksoa laskevan mäen laella on äskettäin tehty laikutus ja männyn istutus. Kohteen löytäjä on poiminut laikutetulta alueelta karkeasekoitteista (kvartsi-/kvartsiitti) naarmupintaista keramiikkaa ja muutamia kvartsikappaleita. Keramiikan perusteella kohde voi ajoittua pronssikaudelle tai varhaiselle rautakaudelle. Tarkastusajankohtana maastossa oli havaittavissa yksittäisiä kvartsikappaleita ja -iskoksia.

Myllyniitty 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltorinteen päältä poimittiin 5 kpl selkeästi iskettyä kvartsia. Rajaus on tehty löytöjen levinnän ja topografian perusteella.

Permortan miilu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu, jonka koko on noin 11 metriä x 11 metriä. Rakenne on idästä katsottuna jopa 1 m korkea, mutta lounaispuolella se on lähes maantasainen. Rakennetta ympäröi oja. Rakenteeseen tehdyissä kairauksissa havaittiin hiilenpaloja ja nokea yli 30 cm syvyyteen. Paikalla kasvaa mäntyvaltaista sekametsää.

Starrböle 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivinen rajapyykki sijaitsee korkeahkolla kallionnyppylällä, katajien keskellä. Kivipyykin perustus on neliskanttinen ja sen halkaisija on noin 2,2 metriä. Keskellä on noin 0,7 m korkea viisarikivi.
Pyykki sijaitsee yhä käytössä olevalla tonttirajalla, mutta myös historiallisten kylien vanhalla rajalla, joten se määriteltiin Museoviraston ohjeiden mukaan kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Åminne 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Voimajohtolinjan alla sijaitsee lohkotuista kivistä tehty rajapyykki. Pyykki on tehty kallioisen mäen rinteeseen linjan suuntaisesti.
Pyykki on suorakulmainen ja sen keskellä on kaksi korkeaa viisarikiveä. Keskimmäisen kiven korkeus on noin 75 cm. Sen itäpuolella on noin 15 cm matalampi viisarikivi. Niiden ympärille on aseteltu matalampia kiviä tueksi, joiden korkeus on noin 40–45 cm. Pyykin rakenne on suorakulmainen. Koko rakenteen pituus on noin 1,5 metriä, leveys 0,8 cm. Pyykki sijaitsee yhä käytössä olevalla tonttirajalla, mutta myös historiallisten kylien välisellä vanhalla rajalla, joten se määriteltiin Museoviraston ohjeiden mukaan kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Starrböle miilu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyöreähkö hiilimiilu, jonka halkaisija on noin 10 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Miilun eteläosassa erottuu matala ympärysoja, joka rakenteen pohjoisosassa on lähes huomaamaton. Paikalla kasvaa mäntyvaltaista metsää, miilun kohdalla on runsaasti saniaisia ja miilu erottuu heikosti kasvillisuuden seasta. Maaperä hiilimiilun kohdalla on hiekkaa. Tehdyissä kairauksissa havaittiin runsaasti hiilenpaloja ja nokea yli 30 cm syvyyteen pinnasta.
Välittömästi hiilimiilun pohjoispuolella on johtoaukea.

Nordgolf 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanhan Åminne-Sjösjäng- välisen kylätien länsipuolella, voimajohtolinjan alla sijaitsee lohkotuista kivistä tehty rajapyykki. Pyykki on tehty matalalle kallioiselle mäelle ja sijaitsee aivan voimajohtolinjan alapuolella.
Pyykki on neliönmallinen ja sen keskellä on pystyyn asetettu viisarikivi. Kiven korkeus on noin 60 cm. Sen ympärille on aseteltu pienempiä kiviä tueksi, joiden korkeus on noin 20–25 cm. Pyykin halkaisija on noin 1 metrin. Pyykki sijaitsee yhä käytössä olevalla tonttirajalla, mutta myös historiallisten kylien välisellä vanhalla rajalla, joten se määriteltiin Museoviraston ohjeiden mukaan kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Nordgolf 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanhan kylätien länsipuolella, voimajohtolinjan alla sijaitsee lohkotuista kivistä tehty rajapyykki. Pyykki on tehty kallioisen maaston keskellä sijaitsevaan tasaiseen maastoon ja on osittain aluskasvillisuuden peittämä. Pyykki sijaitsee aivan voimajohtolinjan alapuolella.
Pyykki on neliönmallinen ja sen keskellä on pystyyn asetettu viisarikivi. Kiven korkeus on noin 60 cm. Sen ympärille on aseteltu pienempiä kiviä tueksi, joiden korkeus on noin 20–25 cm. Pyykin halkaisija on noin 1 metrin. Pyykki sijaitsee yhä käytössä olevalla tonttirajalla, mutta myös historiallisten kylien välisellä vanhalla rajalla, joten se määriteltiin Museoviraston ohjeiden mukaan kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Nordgolf 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanhan kylätien itäpuolella, voimajohtolinjan alla sijaitsee lohkotuista kivistä tehty rajapyykki. Pyykki on tehty matalan kallioisen mäen laelle linjan suuntaisesti.
Pyykki on suorakulmainen ja sen keskellä on kolme muita kiviä korkeampaa pystyyn aseteltua viisarikiveä. Keskimmäisten kivien korkeus on noin 55–60 cm. Sen molemmin puolin on aseteltu pienempiä kiviä tueksi, joiden korkeus on noin 25–35 cm. Keskellä olevien viisarikivien ympärille on aseteltu suorakaiteen muotoon pienempiä kiviä. Koko rakenteen pituus on noin 1,8 metriä, leveys 0,7 cm. Pyykki sijaitsee yhä käytössä olevalla tonttirajalla, mutta myös historiallisten kylien välisellä vanhalla rajalla, joten se määriteltiin Museoviraston ohjeiden mukaan kiinteäksi muinaisjäännökseksi.
Kuva 10.

Kakarlampi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Raaseporin Skarpkullan kylän koillispuolella, 90 metriä pienestä Kakarlammesta lounaaseen, sijaitsee kivistä tehty rajapyykki. Pyykki on tehty kallioisen mäen rinteeseen, rajan suuntaisesti ja sijaitsee aivan voimajohtolinjan alapuolella, noin 6–10 metriä sähkötolpan rakenteista itään. Paikalla on kulkenut Mörbyn ja Persbölen historiallisten kylien raja, joka näkyy jo isojakokartalla. Pyykki sijaitsee yhä käytössä olevalla tonttirajalla.
Pyykki on suorakulmainen ja sen keskellä on kolme pystyyn aseteltua viisarikiveä. Keskimmäinen viisarikivi on korkein, noin 70 cm. Sen molemmin puolin on aseteltu kaksi pienemmät viisarikivet, joiden korkeus on noin 50 cm. Keskellä olevien viisarikivien ympärille on aseteltu suorakaiteen muotoon pienempiä kiviä. Koko rakenteen pituus on noin 2 metriä, leveys 0,5 cm.

Långängsgrind (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin 1,7 kilometriä Gennarbyn tilasta etelään, Lappmossenin pohjoispuolisella metsäalueella ja avoimesta voimajohtolinjasta noin 50 metriä itään sijaitsee suurehko tervahauta. Hauta on pyöreä, eikä se erotu selkeästi maastosta muuten kuin sen etelä- ja itäreunoilta. Kohde näkyy selvemmin Maanmittauslaitoksen rinnevarjosteessa.
Haudan halkaisija on noin 20 metriä ja eteläreunalta valli on noin 0,6 m korkea. Pohjoisreunalla vallia tai ojaa ei juurikaan ole. Haudan keskiosa on hieman painunut ja sisäosassa on havaittavissa haudan ulkoreunan suuntaisia kapeita ojanpätkiä, joiden leveys on n. 10–15 cm, syvyys 20 cm. Haudan eteläreunassa maanpinta oli rikki ja heti turpeen alta tuli runsaasti hiiltä.

Norrmossen (1000045863) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Spjutsbölen kylän pohjoispuolella, ojitetun Norrmossen- kosteikkoalueen kaakkoispuolisessa mäntymetsässä havaittiin tervahauta, joka havaittiin myös MML:n rinnevalovarjosteessa. Kohde sijaitsee noin 40 metriä avonaisesta voimajohtolinjasta länsilounaaseen. Avonaisessa mäntymetsikössä sijaitsevan pyöreän tervahaudan halkaisija on noin 13 metriä. Se kohoa ympäröivästä maastosta noin 0,5 cm ja sitä ympäröi 0,2–0,5 cm syvyinen kapea oja. Haudan itäreunan puoleisessa ojassa on kaksi syvempää kohtaa, joiden pituus on noin 3 metriä ja syvyys n. 0,8 cm. Hauta on hieman keskeltä painunut. Hautaan tehdyssä koepistossa pintaturpeen alta tuli runsaasti hiiltä.
Tervahaudan läheisyydessä havaittiin muitakin epämääräisiä kuopanteita, jotka vaikuttivat maanottokuopilta, eikä niitä dokumentoitu erikseen.

Sarvlax Peltas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastoon merkitty torpan paikka.
Sijaintia korjattu 2022. Saatu ilmoitus oikeasta sijainnista ja että paikalla on talonpohjia ja muurattuja kellareita.

Lassängen 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee mäessä, pienellä avokallioaukealla, jolla on harvassa suurehkoja maakiviä. Röykkiö on noin 2 x 3 m laajuinen ja noin 0,3 m korkea. Se on ladottu särmikkäistä ja halkaisijaltaan noin 10–30 cm kivistä. Eheä osa pyöreähkö. Osa kivistä levittäytyy eheän osan ulkopuolelle. (Koskinen 2022)

Stormosskärret (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kahdeksan kivilatomusta jonossa kalliorinteessä, Porvoon Söderväckosken ja Sipoon Nickbyn kylien välisen rajan suuntaisesti. Kohdalla on edelleen Porvoon ja Sipoon raja. Latomukset ovat yhden kivikerran paksuisia, halkaisijaltaan noin 0,7–1 m, ja ne on asetettu noin metrin tai puolen metrin välein. Kiveykset on ladottu ehjistä luonnonkivistä, jotka ovat halkaisijaltaan noin 20–40 cm. (Koskinen 2022)

Hästö Busö lounaispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin edustan saaristossa Hästö Busö -saaresta noin kolme kilometriä etelälounaaseen.
Museovirasto on tehnyt 13.12.2022 päätöksen muinaismuistolain mukaisen suoja-alueen määräämisestä hylylle. Suoja-alue on muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan 800 metrin laajuinen alue. Alueella ei saa sukeltaa eikä ankkuroitua ilman Museoviraston myöntämää lupaa. Lupia voidaan myöntää tieteelliseen tutkimukseen sekä suojelu- ja seurantatoimintaan. Alueella ei tule kalastaa välineillä, jotka voivat vahingoittaa hylkyä eikä alueella saa vesirakentaa.
Puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky, joka on noin 27 metriä pitkä ja noin 8 metriä leveä. Runko on säilyttänyt laivan muodon. Aluksessa on ollut kaksi mastoa. Kansilankkuja on irronnut ja siirtynyt pois paikoiltaan, ja peräpeilin laudat ovat pudonneet meren pohjalle. Kansitasossa ovat näkyvillä muun muassa ankkureiden nostoon käytetyn ankkuripelin tukki, yksi hylyn viidestä ankkurista, laivalieden jäännös, ruumanluukku sekä katkenneen takimmaisen maston luona laivapumpun putket. Keulapuu on kaatunut merenpohjaan
ja se lepää keulaa vasten. Hylyn keulaosassa on kuusi pienikokoista tykkiä, joista osa on
kaatuneina lavetteineen. Perässä on peräsinpinna, jolla laivaa on ohjattu ruorin sijasta. Keula on revennyt auki kylkilautojen irrottua keularangasta. Hylyn lastina on ollut muun muassa astioita, jotka on ajoitettu vuosiin 1805-1815. Niiden alkuperämaa on mahdollisesti Englanti. Hylyssä on jäännöksiä myös puisista kimpiastioista, joihin on ollut pakattuna toistaiseksi tunnistamatonta lastia.

Kivikautinen; Vuonna 1960 löydetty ja vuoden 1962 inventoinnissa tarkastettu asuinpaikka sijaitsi Malminkartanontien pohjoispuolella olevan mäen luoteeseen ja pohjoiseen laskevassa hiesupohjaisessa rinteessä, entisen tilustien alla ja sivuilla. Asuinpaikka muodosti kapean, korkeuskäyrien suuntaisen vyöhykkeen 28 ja 30 m mpy välillä. Kaivaustutkimukset tehtiin Martinlaakson radan rakentamisen takia vuonna 1971. Löytöaineisto käsitti lähinnä nuorakeramiikkaa ja Morbyn keramiikkaa. Muinaisjäännöksen pääteltiin tällöin olleen varsin pienialainen ja sen arveltiin olleen lähes kokonaan tuhoutunut radanrakentamisen ja myöhemmän maankäytön yhteydessä.
Kohteella suoritettiin tarkkuusinventointi vuonna 2022 asemakaavoituksen selvityksiin liittyen. Tavoitteena oli selvittää kohteen säilyneisyys ja laajuus. Tutkimuksissa havaittiin, että kallioiden ja jyrkän rinneleikkauksen välissä kivikautista asuinpaikkaa on säilyneenä noin 30 metriä pitkä ja viitisen metriä leveä itä-länsi-suuntainen kaistale. Kohdassa on tasanne, muinainen rantamuodostelma noin 31 m mpy. Tasannetta pitkin kulkee nykyään polku ja maaperä on hiekkaa. Polun ympäristöön tehdyistä koepuopista saatiin muutamia kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Idässä asuinpaikka rajautuu kerrostalon tontin rajaan ja länsiosassa asuinpaikan jäännökset sijoittuvat rinneleikkauksen ja kallion väliselle alueelle. Kohteen aluerajauksen itäpään eteläpuolelta koekuopista (4 kpl) ei saatu löytöjä ja maannos muuttui paikoin sekoittuneemmaksi ja ympäristössä oli jätteitä. Näinollen asuinpaikan ei arvioitu säilyneen polun eteläpuoleisessa sekametsässä.

Orrberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde.
Orrbergetin laella sijaitseva matala, muodoltaan pyöreähkö kivilatomus, todennäköisesti hautaröykkiö. Varsinaisen latomuksen ulkopuolella kalliolla muutamia irrallisia suuria kiviä, jotka mahdollisesti peräisin röykkiöstä.

Björnstenen (Taide)
Historiallinen; Tien vieressä on paikalliseen tarinaperinteeseen liittyvä Karhukivi. Kivessä on hyvin heikosti näkyvä kaiverrettu risti ja nimikirjaimia. Tarinaperinne viittaa kiven olevan ainakin 1800-luvulta lähtien tunnettu.

Hagalund (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Loviisan maalinnoituksen pohjoispuolisella metsäalueella sijaitsee laaja kivilouhosalue. Alueen kallioissa ja kivissä on sadoittain porausjälkiä, joiden leveys on noin 3 cm. Suhteellisen paksu porausjälki viittaa vanhempaan (1700-luvun loppupuolen) kiventyöstötekniikkaan. Louhitut kivet ovat samaa kivimateriaalia, mitä Loviisan maalinnoituksen valli nro 4. (kts. Suhonen & Enqvist 2004, liite 2)
Aukean pohjoisreunassa on kookkaita lohkokivikasoja. Metsässä on sammalen peittämiä matalahkoja kivikkoja ja lohkareisia kiviä, joista osasta on vaikea sanoa, olivatko ne luontaisia vai louhittuja.

Joddböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inkoon Joddböle on historiallisesti kuulunut Svenskby bolin kyliin yhdessä, Fotebackan, Finnpadan, Svenskbyn, Snällbölen, Rejbölen, Svarvarbölen ja Grundsjön kanssa. Raaseporin läänin ensimmäiseen verokirjaan (KA 2919) kylään on merkitty 3 verotaloa, minkä lisäksi kylällä on yksi utbysmän eli ulkokylänmies Breds bolissa. Raaseporin läänin vuoden 1571 veroluettelossa (KA 3325) sekä kymmenysluettelossa (KA 3327) kylään on merkitty 2 verotaloa.
Varhaisin kartta Joddbölestä on vuodelta 1703 (KA MMA B13:8/1, S. Broterus), jolloin kylään on merkitty kaksi verotaloa, joista toinen, ”Trompatars bostället” on kruunun hallussa. Yksi kylän taloista vaikuttaa siis viimeistään vuonna 1571 jääneen kokonaan autioksi.
Vuoden 1703 kartalle merkitty kylätontti paikantuu samalle paikalle kuin se esiintyy myöhemmissä, 1800-luvun kartoissa (1842 ja 1877), aina kahden talon kylänä, jossa sittemmin myös neljä torppaa. Vuoden 1918 isojakokartalla vanha kylätontti on jäänyt yhden talon käyttöön toinen talo on siirtynyt hieman lännemmäksi.
Vanha kylätontin alue on osittain rakennettu (asuinrakennus ja pari ulkorakennusta), mutta näiden välillä ja ympärillä on silmänvaraisesti tarkasteltuna vielä ehjältä vaikuttavaa maastoa. Talon ympärillä on metsäistä ja puistomaista aluetta. On siis mahdollista, että paikalla on säilynyt maan alaisia maakerrostumia ja rakenteita tontin vanhimmasta asutuksesta.
2021 tarkkuusinventointi:
1700-luvun kylätontin alueelta, Stor-Olarsin tilan pihapiiristä, päärakennuksen etelä-länsipuolella tehdyssä koekuopituksessa havaittiin puutarha- ja täyttökerrosten alaisia kiveyksiä ja/tai kivirakenteita jotka liittynevät kylän 1800-lukua vanhempaan asutukseen.
1700-luvun kylätontin ja Stor-Olarsin tilan lounaispuoliselta peltosaarekkeelta löytyi lisäksi koekuopituksessa kaksi vanhempaa kivirakennetta; mahdollinen kaivo ja kuoppaliesi, jonka yhteydestä talletettiin rautakaudentyypin keramiikkaa. Paikalle on 1700-luvun karttaan merkitty musta piste autioituneen tonttimaan merkiksi.

Hyrtiö linnoitteet 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia kalliioon louhittuja ja maahan kaivettuja taisteluhautoja ja muita varustuksia. Sijainti ja laajuus määritelty Lidar-aineiston perusteella.
Kohde on tarkastettava maastossa.

Hyrtiö linnoitteet 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Todennäköisesti ensimmäisen maailmansodan aikaisia kalliioon louhittuja ja maahan kaivettuja taisteluhautoja ja muita varustuksia. Sijainti ja laajuus määritelty Lidar-aineiston perusteella.
Kohde on tarkastettava maastossa.

Hyrtiö linnoitteet 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Todennäköisesti ensimmäisen maailmansodan aikaisia kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taisteluhautoja ja muita varustuksia. Sijainti ja laajuus määritelty Lidar-aineiston perusteella.
Kohde on tarkastettava maastossa.

Historiallinen; Todennäköisesti ensimmäisen maailmansodan aikaisia kallioon louhittuja ja maahan kaivettuja taisteluhautoja ja muita varustuksia. Sijainti ja laajuus määritelty Lidar-aineiston perusteella.

Myllyjoki 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Persbölen länsipuolisessa Myllyjoessa on sijainnut ainakin kolme myllyä ja saha, joista on mainintoja ainakin 1600-luvulta.
Persbölen historiallisen kylätontin lounaispuolisessa joenmutkassa on keskellä jokiuomaa keinotekoinen saareke sekä veden ohjaukseen käytettyihin ränneihin tai vastaaviin liittyviä rakenteita ja erilaisia kiveyksiä molemmin puolin uomaa. Historiallisten karttojen perusteella jotakuinkin tällä kohtaa on viimeistään 1700-luvun puolivälissä sijainnut myös Persbölestä länteen kohti Svedjekullaa kulkevan tien siltapaikka.

Myllyjoki 2 (1000046602) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Persbölen länsipuolisessa Myllyjoessa on sijainnut ainakin kolme myllyä ja saha, joista on mainintoja ainakin 1600-luvulta.
Paikalle on merkitty mylly Persbölen varhaisimpaan karttaan vuodelta 1705 (KA MHA U B41:33/1-3) sekä vuoden 1765 karttaan (KA MHA U B41:33/4-5). Maastossa joitakin mahdollisesti myllyyn liittyviä kiveyksiä.

Hemträsket (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Invid bergsbranten ovanom Hemträsket. Delvis förstört, diam. 7 m.

Långträsket 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Långträsket-järven pohjoispäässä, koilliseen työntyvän matalan kosteikkoalueen reunaan, jyrkästi etelään laskevaan rinteeseen kaivettu puoliympyrön muotoinen tasanne jolla sijaitsee pyöreä, halkaisijaltaan noin 1,5 metrinen ja 1-1,5 metriä korkea lohko- ja laakakivistä kylmämuurattu rakenne.
Latomuksen edustalla kasvanut puu on kaatuessaan paljastanut rakenteen edustalla ollutta kiveystä.
Kyse on todennäköisesti järvimalmin käsittelyyn liittyvästä kohteesta. Alue on kuulunut Hyltan kylän Övergårdin tilalle, ja Hyltasta olisi joidenkin historiallisten tietojen perusteella toimitettu rautaa alueen ruukeille.
Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Långträsket 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Långträsket-järven pohjoispäästä koilliseen työntyvän matalan kosteikkoalueen reunaan, jyrkästi etelään laskevaan rinteeseen tehty puoliympyrön muotoinen suppilomainen, eteläreunaltaan avoin kuoppa jonka pohjalla sijaitsee pyöreä, halkaisijaltaan noin 2 metrinen ja 0,5 metriä korkea lohko- ja laakakivistä kylmämuurattu rakenne. Rakenteen yläosa on romahtanut tai purettu ja siitä on jäljellä vain perustus.
Rinteeseen kaivetun kuopan pohjoispuolella on kooltaan noin 2,5 x 2,5 metrin kokoinen nelisivuinen, voimakkaasti sammaloitunut kivilatomus, mahdollinen tulisijan perustus (ks. alakohde).
Kyse on todennäköisesti järvimalmin käsittelyyn liittyvästä kohteesta. Alue on kuulunut Hyltan kylän Övergårdin tilalle, ja Hyltasta olisi joidenkin historiallisten tietojen perusteella toimitettu rautaa alueen ruukeille.
Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Långträsket 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 12 metrinen, pyöreä hiilimiilun (pystymiilun) pohja. Kohde on mahdollisesti aiemmin vahingoittunut metsänkäsittelyssä, matala miilu erottuu maastossa melko huonosti. Muutaman metrin päässä miilun luoteis-/pohjoispuolella pienikokoinen laakakivistä koottu rakenne, todennäköisesti pienen kammin tulisija.

Grindängsbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ali-Vekkosken kylän itäosassa, 200 m koilliseen Mustijokeen laskevasta Grindängsbäcken-nimisestä purosta. Paikka on kuusivaltaista moreenimäkeä, jossa on useita kalliopaljastumia. Röykkiö sijaitsee lounaaseen viettävän mäen laella noin 15 m metsään johtavasta tilustiestä pohjoiseen.
Röykkiö on lähes pyöreä, kooltaan 13 x 13 x 1,5 m. Se on rakennettu moreenimaalle 40–50 cm:n kokoisista kivistä. Röykkiön keskelle on kaivettu 2 x 2 m suuruinen kuoppa, johon on kasvanut puu. Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiö voi olla pronssi- tai rautakautinen.

Ryssbacken (Taide)
Historiallinen; Nykyisen Raaseporin alueella Leksvallissa käytiin Krimin sodan aikana 20.5.1854 tulitaistelu englantilaisen laivaosaston ja venäläis-suomalaisen puolustusjoukon väillä, ja taistelussa tiettävästi kuolleelle upseerille on pystytetty Trollböleen Rysbackenille muistomerkki.
Trollbölentien eteläosan länsipuolella luonnonkiveen kiinnitetyssä rautaristissä lukee venäjäksi: "Alankomaiden prinssi Fredrikin krenatöörirykmentin majuri Dergatšov, kaatunut taistelussa englantilaisia vastaan Vitsandissa toukokuun 8. päivänä 1854." Taustapuolen teksti: "Upseerikunnalta urhoolliselle toverille". Perimätiedon mukaan majuri on myös haudattu paikalle.

Skeppsholmen (Taide)
Historiallinen; Ristningen består av ett datum, ett namn och en cirkel (kompass) med väderstrecken markerademed en triangel. I cirkeln/(kompassen markerar bokstaven N norr, de andra triangelformade markeringarna saknar bokstav. I cirkelns mitt är ett hål (t.ex. för en pinne). Det inristade datumet är 19 4–6 05, dvs 24.6.1905 så att dag och månad är mellan 19 och 05 med 24 upptill och 6 under åtskiljda av ett streck. Siffrorna är 21 cm höga och datumets hela längd är 68 cm. Inne i den första siffran 1 är namnet John Weckström inristat.
Ristningen är välbevarad. Den är synnerligen väl gjord med raka kanter och hörn, siffrorna är jämndjupa. Sifforna är fyrkantiga, siffran 0 är t.ex. en rektangel. Namnet är inristat i siffran 1. Kompassen är lite högre upp på klippan. Avståndet mellan kompassen och datumet är 119 cm. Kompassen har en diameter om 16 cm.
På Skeppsholmen verkar i dag ett reningsverk, någon annan verksamhet finns inte på holmen. Holmen är inte tillgänglig för allmänheten. Till holmen kommer man via en bank som byggts från Jägarbacken. Från Jägarbackens sida är stängsel och port. Ursprungligen har det inte funnits någon landförbindelse till holmen. Jordbanken torde härröra från tiden då det första reningsverket uppfördes på Skeppsholmen år 1968. Senare har reningsverket förnyats och utvidgats. Åtminstone på 1930-talet fanns på holmen ett litet hemman/torp med odlingar och kor.

Vanha Koskentie 222 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanhan Koskentien itäpuolella hieman Vanha Koskentie 222:stä kaakkoon on sijainnut pelto, jonka kohdalla nyt kasvaa metsää mutta jossa on erotettavissa sarkaoja. Pellonpohjasta n. 20 m etelään alkaa 9 röykkiötä sisältävä alue. Pellonpohjaa lähin röykkiö 1 on mitoiltaan n. 2 m x 4 m, siitä n. 2 metrin päässä oleva röykkiö 2:n mitat ovat 3 x 2 m. Röykkiö 2:sta 5 metrin päässä kaakkoon oleva röykkiö on 3,5 x 4 m. Hieman etäämmällä kaakossa on vielä röykkiö 4 (2 x 3 m). Tämän röykkiöryhmän länsipuolella sijaitsee vielä 4 röykkiötä. Röykkiö 5 sijaitsee alle 10 m röykkiöstä 1 länsi-luoteeseen. Röykkiö 6 (4 x 1,5 m) sijaitsee 4 metriä röykkiöstä 5 etelään, ja röykkiöt 7 (halkaisija n. 3 m) ja 8 röykkiöstä 6 kaakkoon. Lännessä röykkiöryhmä rajautuu lähelle Kosken kylän ja Kelkkalan kylän rajaa. Selvästi erillään edellisistä kaakkoon on vielä yksi röykkiö.
Röykkiöt voisivat olla esimerkiksi kaskiröykkiöitä tai muita viljelyröykkiöitä, mutta niiden luonteen tarkempi selvittäminen vaatii lisätutkimuksia.

Myssmalmen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyseessä on tervahauta, jonka halkaisija on noin kuusi metriä ja korkeus alarinteen puolelle noin metrin, harjanteen tasalla noin puoli metriä. Tervahaudan halssi on alarinteeseen pohjoisen puolelle. Tervahaudan sisäosan lieriömäisen kuopan halkaisija on noin 2,5 metriä ja syvyys noin puoli metriä. Haudan pohjalle tehtiin koepisto, josta paljastui paljon hiiltä. Haudan reunassa kasvava mänty on ikäkairauksen mukaan noin satavuotias.

Furumossen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyseessä on heikosti erottuva kraaterimainen hiilimiilun jäännös, josta erottuu reunavallit. Vallien halkaisija on noin 11 metriä ja korkeus noin puoli metriä. Jäännöksen päällä kasvaa kuusia ja koivuja. Lisäksi jäännöksen päällä on vanhoja lahoja isojen puiden kantoja.

Malmen (1000046977) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee männikössä noin metrin tien reunasta. Kyseessä on hiilimiilukumpare, jonka halkaisija on 12 metriä ja korkeus 0,8 metriä. Kumparetta ympäröi ojanne. Kohteen päällä ja ympäristössä kasvaa arviolta yli sata vuotiaita mäntyjä ja niiden alla nuorta mäntytaimikkoa. (Kohde 1, ks. myös alakohtet)

Långkärret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyseessä on tien puoliksi tuhoama hiilimiilun jäännös. Miilukumpareen alkuperäinen halkaisija on ollut noin 8-10 metriä, korkeus noin metrin. Miilukumparetta ympäröi ojanne.

Pumpstation (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteeseen kuuluu kolme toisissaan kiinni olevaa hiilimiilukumparetta. Eteläisin sijaitsee noin seitsemän metriä pumppuasemalle menevästä tiestä etelään ja on muodoltaan neliskanttinen ja tasalakinen. Sen halkaisija on kahdeksan metriä ja korkeus 0,7 metriä. Kumpareen ulkokehällä on isoja sammaloituneita kuoppia. Miilun päällä on kaatunut hirvitorni. Miilukumpareen päällä kasvavaan mäntyyn tehtiin ikäkairaus, jonka mukaan puu on 60 vuoden ikäinen. Miilun päällä oli lisäksi isoja vanhoja lahoja kantoja.
Toinen miilu on tämän pohjoispuolella ja siinä kiinni. Se on muodoltaan suorakulmainen ja kooltaan 8 x 12 metriä sekä korkeudeltaan noin metrin.
Kolmas miilu sijaitsee tämän itäpuolella ja siinä kiinni. Se on muodoltaan neliskanttinen ja tasalakinen, halkaisijaltaan kuusi metriä ja korkeudeltaan 0,6 metriä.

Hosmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyseessä on kaksi lähekkäin sijaitsevaa ja hyvin erottuvaa hiilimiilukumparetta, jotka ovat muodoltaan suorakulmaisia. Pohjoisempi on kooltaan 7 x 11 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Miilukumpareen ulkokehällä on sammaloituneita isoja kuoppia ja miilukumpareen päällä kasvaa mäntymetsää ja lisäksi sen päällä on vanhoja isoja lahoja kantoja. Eteläisempi on neliskanttinen ja halkaisijaltaan kuusi metriä sekä korkeudeltaan metrin. Myös sen ulkokehällä on isoja sammaloituneita kuoppia.

Brännland (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteessa on kaksi hiilimiilukumparetta, jotka sijaitsevat noin 20 metrin päässä toisistaan.
Pohjoisempi sijaitsee noin kaksi metriä länteen suuntautuvasta tiestä etelään. Sen miilukumpareen reunat ovat hieman korkeammalla kuin keskusta. Kumpareen halkaisija on noin 11 metriä ja korkeus 0,4 metriä.
Kumpareen ulkokehällä on matalia sammaloituneita kuoppia ja kumpareen päällä vanhoja lahoja kantoja. Ympäröivän männikön ikä on noin 65-70 vuotta. Eteläisempi miilukumpare sijaitsee edellisestä kaakkoon noin 20 metriä ja on edellisen kaltainen. Kumpareet ovat suhteellisen heikosti erottuvia mataluutensa vuoksi.

Älgmosskärret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyseessä on hiilimiilukumpare, jonka halkaisija on 12 metriä ja korkeus 0,3-0,5 metriä. Miilukumpareen ulkokehällä on sammaloituneita kuoppia. Miilukumpareen päällä kasvaa kuusia, joista yhteen tehtiin ikäkairaus. Puu on iältään 40 vuotta. Tämän lisäksi miilukumpareen päällä on isoja maatuneita kantoja.

Hottskogen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsäisellä kallioalueella, jossa on paikoin jyrkempiä kallioseinämiä. Kohde sijoittuu kallioalueen laajahkolle ja tasaiselle lakialueelle. Valtapuusto on mäntyä, jonka seassa on kuusta. Pensaskerroksessa on katajaa. Kenttäkerroksessa on sammalta, kanervaa ja puolukkaa. Kyseessä on lähinnä kalliokasvillisuus, jossa on CT-tyypin piirteitä.
Kohde on neljästä tai viidestä kivenlohkareesta koostuva, arviolta 1,3 metriä pitkä ja noin 40 cm leveä ja korkea kivijono eli kivirivi. Kivet on aseteltu toistensa perään jonoksi tasaiselle kalliolle. Kivimuodostelma on osittain sammalen ja kanervan peittämä.
Kyseessä on rajaan liittyvä nk. rajaviisari, jonka tehtävä on osoittaa pitkällä kiinteistöjen rajalla rajan suuntaa. Kyse on ilmeisesti jokseenkin vanhasta rajan paikasta, mahdollisesti jo keskiaikaisesta. Rajaviisari on kuitenkin keskiaikaa nuorempi rajanmerkitsemisrakenne ja ilmeisesti 1700-luvulla käyttöön tullut. Hottskogenin rajaviisari on tehty mahdollisesti paikalle isoonjakoon liittyen tai sen jälkeisissä rajajärjestelyissä. Rajaviisarintarkempi ikä selviäisi todennäköisesti rajankäyntiasiakirjojen pohjalta.

Träskända (Kulkuväylät)
Historiallinen; Ingvalsbyntie 652:n kohdalla tien kaakkoispuolella oleva tienhoitomerkki, manttaalipyykki, johon on hakattu kahteen päällekkäiseen riviin numerot 898 ja alle kirjaimet H.TAKA. Kivessä on myös kaksi hakattua vaakaviivaa, toinen numero- ja kirjainrivien välissä ja toinen kirjainrivin alapuolella.

Svinlyberget (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Svinlybergetin etelänpuoleisella rinteellä on noin 15 melko matalaa pyöreähköä röykkiötä. Määrää on vaikea arvioida tarkasti, koska röykkiöt ovat aluskasvillisuuden peitossa ja osa niistä on hyvin lähekkäin lähes sulautuneena toisiinsa. Röykkiöt sijoittuvat E-W-suunnassa noin 75 metriä pitkälle ja S-N-suunnassa noin 8-10 metriä leveälle alueelle. Röykkiöt koostuvat pyöreähköistä kivistä, joiden halkaisija on noin 10-20 cm. Vuonna 2010 ojitustyö oli tuhonnut ainakin yhden röykkiön osittain. Ojan leikkauksessa oli havaittavissa nokista maata ja kiviä. Maasta löytyi myös karkeaa rautakauden keramiikkaa. Tarkka aluerajaus ja kohteen luonteen selvittäminen vaatisi lisätutkimuksia.

Sarvilahti Antasåkern (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sarvlaxträsketin kaakkoispuolella, Antasåkern-nimisen peltoalueen pohjoispuolella sijaitsevassa harvassa kuusimetsässä on rakennusten jäännöksiä. Kuninkaan kartastoon merkityn torpan paikalla on ollut talo vielä 1900-luvulla.
Rakennus 1 on kuusien, heinikon, pensaiden ja raivausjätteen peittämä länsi-itä -suuntainen talonpohja, joka on kooltaan noin 14 m x 6 m. Sammaleen peitossa oleva kivijalka koostuu halkaisijaltaan noin 0,5 m olevista kivistä. Rakennus jakaantuu noin 1,5 m leveällä väliseinällä noin 7 m x 6 m ja noin 6 m x 5 m laajoihin osiin. Kummassakin huoneessa on noin metrin korkuinen kumpare (uuni?). Itäisen kumpareen halkaisija on noin 4 metriä ja läntisen 3 metriä. Lännessä olevan kumpareen yhteydessä on jonkin verran tiiliä.
Noin 50 metriä ensimmäisestä rakennuksesta koilliseen on mahdollisesti toinen rakennus 2. Maan päälle näkyy noin 8 m x 5 m laajalla alueella useita aluskasvillisuuden ja sammaleen peittämiä kivirivejä. Yhtenäistä kivijalkaa tai uunin paikkaa ei kuitenkaan hahmotu. Näkyvissä ei ole myöskään laastia, tiiltä tai palanutta savea.
Mahdollisesta rakennuksesta 2 noin 40 metriä luoteeseen on pohjakaavaltaan nelikulmainen kuusien ympäröimä terassi. Maanpinnalle ei näy kivijalkaa tai muita rakenteita. Paikka sinänsä sopisi hyvin rakennukselle.

Espoonkartano, Murbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Murbackan torppa näkyy Espoonkartanon alueesta tehdyssä konseptikartassa Espoo 7:IX-(3).
Kohde ei ole tarkastettu maastossa.

Espoonkartano, Takulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Takullan torppa näkyy Espoonkartanon alueesta tehdyssä konseptikartassa Espoo 7:IX-(3) vuodelta 1779. Espoon nimistön mukaan kyseessä on torppa, jota myöhemmin tunnettiin nimellä Jaakkolan torppa. Kartoittaja ilmeisesti erehtynyt nimestä.
Kohde ei ole tarkastettu maastossa.

Lilla Tallholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon keskustasta itään, Lilla Tallholmenin itäpuolella, Neljän tuulen tuvan kaakkoispuolella noin 30 metriä rannasta.
Kyseessä on puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylyn osa, jonka rakennusmateriaali vaikuttaa olevan tammea. Hylyn arvioitu pituus on noin 10 metriä ja leveys 3 metriä. Perä ja keula nousevat noin 30 cm:n korkeudelle pohjasta. Suomen meriarkeologisen seuran 2021 havaintojen perusteella laiva vaikuttaa olleen tehty sahatuista lankuista ja hylky saattaa olla peräisin 1800-luvulta.
Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1980-luvulla. 1990-luvulla hylystä saatiin uusi ilmoitus. Tuolloin hylyn rakenneosia oli havaittu myös matalammassa vedessä lähempänä rantaa. Talvella 2016 Museovirastolle ilmoitettiin yksittäisen hylkypuun hiekkarannalle ajautumisesta Neljän Tuulen Tuvan itäpuolella. Osa saattaa olla peräisin samasta hylystä.
Hylyn taustaa ja ajoitusta ei tunneta. Haverit.netissä on tieto Hangon Tallholmarnan ympäristöön 25.10.1880 haaksirikkoutuneesta norjalaisesta kaljaasi Liberalista. Aluksen päällikkö oli kapt. Thorstenson. Alus oli puutavaralastissa, joka pelastettiin, mutta alus jäi hylyksi (haverit.net, Liberall 1880). Hylky kuvattiin 2021 3D-mallintamista varten.

Solliden (Kulkuväylät)
Historiallinen; Bromarvintien välittömässä läheisyydessä sen pohjoispuolella sijaitseva tienhoitomerkki eli manttaalipyykki.

Ängesby 4 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin kolme kilometriä Siuntion asemasta itään ja noin 800 metriä Sjundbyn kartanosta eteläkaakkoon, Niittykyläntien ja Siuntionjoen välissä olevalla metsäisellä mäellä.
Mäen pohjoisosassa, korkeimman laen pohjoissivustalla sijaitsee matala, halkaisijaltaan 8-10 metrinen, suurista kivistä koottu röykkiö. Röykkiö on muodoltaan melko säännöllisen pyöreä ja siinä vaikuttaa olevan 1-2 kivikertaa.
Mäen lakialueella on suoritettu äskettäin hakkuu, jonka jälkeen joitakin suurempia pystyyn jääneitä on kaatunut tuulessa. Aivan röykkiön pohjoispuolella sijaitsevan tuulenkaadon tarkastuksessa ei havaittu esinelöytöjä, nokimaata tai muita esimerkiksi hautaukseen viittaavia merkkejä. Puun kaatuminen ei ole vaurioittanut röykkiötä.

Glamarsbacken (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Massbyn Glamarsin tonttimaan eteläpuolisen jyrkän kallion laella on puolustusvarustukselta vaikuttavia rakenteita. Kohde muistuttaa keskiaikaista linnaa. Sen luonteen ja ajoituksen selvittäminen vaatii kuitenkin tarkempia tutkimuksia.
Kallion korkeimmalla kohdalla on noin 20 x 15 metriä laaja tasanne, jonka reunoilla on kivilatomusta. Tasanteen länsipäässä on rakennuksen paikalta vaikuttava kumpare. Tasanteen länsipuolella on kallion reunalla erillinen kivivalli (noin 10 metriä pitkä) Tasanteesta lähtee idän suuntaan rinnettä alaspäin yhtenäinen kulmikas kivivalli (leveys n. 2 m), joka kiertää kallion reunaa seuraten idästä etelään ja länteen. Länsi-Itä-suuntaisen vallin pituus on noin 10 metriä, luode-lounaissuuntainen valli noin 15 metriä, kaakko-koillissuuntainen valli noin 10 metriä ja itä-länsisuuntainen valli noin 20 metriä.
Kallion länsipäässä on kalliopiirros, jossa teksti "På elevkursen 1897-99 fanns EB. Emil Bäckman, Degerby, OH. Otto Hellström AH. Axel Hemming, Wichtis, GH. Gunnar Hougberg, Borgå, EH. Erik Holmberg, Heinola, JL. Johannes Lauren, Pargas, EL. Ernst Lund, Thusby, FN. Fredrik Nyholm,RN. Richard Nyman, Sjundeå, AP. Albert Pihl, Pojo, AW. Anders Weckström, Borgå".

Juusjärvi (Taide)
Kivikautinen; Maalaukset sijaitsevat Juusjärven eteläpäässä olevan pienen lahdelman itärannan kalliossa, jyrkässä, ulospäin kallistuvassa kallioseinämässä. Selvästi todettavat maalaukset ovat noin 200 x 550 cm:n laajuisella alueella. Ylemmän ryhmän muodostavat pohjoisesta lukien:
1. Noin 40 cm korkea epäselvä läikkä.
2. Noin 25 cm korkea kämmenen kuva.
3. Noin 50 cm korkea tikkumainen ihmiskuvio.
4. Sen yläpuolella oleva noin 30 cm korkea ihmiskuvio.
5. Noin 50 cm korkea ihmiskuvio.
6. Noin 40 cm korkea epäselvempi ihmiskuvio
7. Noin 30 cm korkea epäselvä läikkä, jossa kuitenkin on erotettavissa kämmenen kuva.
8. Noin 110 cm korkea epäselvä käärmemäinen kuvio.
Kahden suurimman ihmiskuvion jalat ovat ristissä kun taas ylin on "länkisäärinen".
Alemman ryhmän muodostavat niin ikään pohjoisesta lukien:
1. Noin 30 cm pitkä kalan kuva.
2. Sen vieressä viistossa asemassa oleva, noin 50 cm pitkä ihmiskuva.
3. Sen alla oleva, varsin epäselvä, mutta valokuvassakin hahmottuva, noin 30 cm korkea ihmiskuva, mahdollisesti "länkisäärinen". Kalliossa on vielä näkyvissä sivummalla joitakin maalaukselta vaikuttavia läikkiä.
Maalaukset ovat noin 5–6 metriä korkealla Juusjärven pinnasta.
Kohde kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin.
Vuonna 2021 aloitetun kalliokentän hoitohankkeen myötä paljastui uusia kuvia aiemman tunnettua maalauskenttää laajemmalta alueelta.

Pyhän Ristin hautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Pyhän Ristin hautausmaa on saattanut palvella Karjalohjan hautausmaana jo 1600-luvun lopulta asti. Sen vieressä sijaitsi vuonna 1745 valmistunut hirsirakenteinen kirkko, joka oli käytössä vuoteen 1860 ja jonka käyttö loppu uuden harmaakivikirkon valmistuttua puolisen kilometriä lounaan suuntaan. Puukirkko oli toinen lähes samalla paikalla, ja ensimmäinen oli tiettävästi valmistunut 1675. Hautaukset Pyhän Ristin hautausmaalle lopetettiin 1864. Nuoremman puukirkon sijainti tunnetaan mm. vuoden 1777 kartasta (KA B1752-3), ja hautausmaa on merkitty vuosien 1888-1889 isojakokarttaan (B1755-13). Hautausmaan pohjoiskulmassa on kivistä muuratun kellarin raunio, ja aluetta reunustavat kiviaidan jäännökset. Nimi Pyhän Ristin hautausmaa juontuu vasta 1990-luvulta.

Båsa 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kallioisen metsäsaarekkeen laella korkeimman huipun kaakkoispuolella on kaksi röykkiötä n. 20 metrin päässä toisistaan. Röykkiöt on luultavasti perustettu suoraan kallion päälle, mutta aluetta peittää nykyisin laajalti ohut humuskerros. Kumpikin röykkiö oli kohtalaisen matala, noin 30-40 cm, eteläisemmän röykkiön profiili oli kupera, pohjoisempi vaikutti tasaisemmalta mutta näytti olevan keskeltä kuopalla. Röykkiöiden muotoa oli hankala hahmottaa, koska toinen oli tarkastushetkellä paksun ruohomaton peitossa ja toisen, eteläisemmän, reunoille näytti olevan kasattu isoja, 30-50 cm:n kiviä myöhemmin, ehkä historiallisella ajalla. Ympäröivät pellot ovat olleet viljelykäytössä historiallisten karttojen perusteella ainakin 1700-luvun alusta, ja lähellä sijaitsee myös mahdollinen muinaisjäännös, Båsan kylätontti. Nykyinen merenranta on n. 350 metrin päässä.
Pohjoisemman röykkiön ytimen halkaisija oli noin 6 m, mutta kivet vaikuttivat jatkuvan etelään tehden röykkiöstä pisaranmuotoisen. Eteläisemmän röykkiön ytimen halkaisija oli n. 4-5 m, ja se koostui 10-25 cm:n kivistä. Eteläisemmän röykkiön luoteiskulmalta tuli metallinetsinlöytönä osittain sulaneelta näyttävä pala metallia, ehkä raudantyöstöön liittyvää. Ympäristön kairaus ei kuitenkaan paljastanut nokea tai hiiltä. Röykkiöt saattaavat olla sijaintikorkeutensa perusteella rautakautisia, mutta tarkempi ajoitus vaatisi lisätutkimuksia.

Martis 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsässä on karkeasti pohjois-eteläsuuntainen yli 30 metrinen aitamainen kivirakennelma. Sen vieressä länsipuolella on toinen kivirakennelma, joka on lyhyempi ja leveämpi. Rakennelmat on tehty kookkaista pyöreistä luonnonkivistä, mutta joukossa on jonkin verran pienempiä lohkomaisempia kiviä. Aitamaisessa rakenteessa on vähäkivisempi "aukkokohta".
Rakenteiden pohjoispuolella on avokallioalue. Paikka on havumetsässä, jossa on jonkin verran kiviä. Lähellä tietä on kaksi kivikasaa, joissa on pieniä lohkomaisia kiviä.

Ugnskleven (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee etelään antavassa ja hyvin loivasti viettävässä, topografialtaan tasaisessa rinteessä länsi-itäsuuntaisen vanhan tieuran pohjoispuolella välittömästi tien varren läheisyydessä. Kasvillisuus on tuoreen kankaan kasvillisuutta (MT). Valtapuusto on kuusta ja mäntyä, pensaskerros on erittäin harva ja kenttäkerroksessa on varpuja, heinää ja saniaista. Maaperä on hiekkaa. Alue on jossain määrin tuulensuojainen kohteen pohjoispuolella olevien kallioiden ansiosta.
Kohteessa on ilmeisesti kaksi pientä kuoppamiilua, joilla on valmistettu hiiltä. Kuoppa 1 on laakean kulhomainen, matala ja halkaisijaltaan arviolta vajaat 2 metriä. Sen ympärillä ei havaittu vallia. Syvyys on arviolta 30–40 cm. Kuopan pohja on pehmeä ja siinä on hiilimiiluun viittaava nokimaa T-kairassa. Kuoppa 2 (alakohde) on kuppimainen, matala ja halkaisijaltaan arviolta alle 1,5 metriä. Sen ympärillä ei havaittu vallia. Syvyys on arviolta 40 cm. Kuopan pohja on pehmeä ja siinä on hiilimiiluun viittaava nokimaa T-kairassa. Polku kulkee osittain kuopan läpi. Lisäksi havaittiin kaksi muuta kuoppaa, joista toinen voi olla tuulenkaato ja toinen mahdollisesti kuoppa, josta on otettu esimerkiksi maata tien parannukseen.
Kohteen sijaintialue on kytköksissä Gårdsbölen kylään, jonka yhdellä tilalla on ollut 1500-luvulla ja 1600-luvun loppupuoliskolla seppiä. Muihin kylän tiloihin tai muihin alueeseen kytkeytyviin kyliin (Grönskog, Palmby, Flyt) ei seppiä mainita liittyvän. Näin hiilenvalmistukseen liittyvät jäännökset voisivat liittyä 1500- tai 1600-luvun sepäntoimintaan. 1700-luvun alkupuolella Siuntion metsien tilanne huononi isonvihan aikana ja 1715 kaikkien Siuntion tilojen tuli tuottaa puuhiiltä venäläisille. Onkin mahdollista, että kohteessa on tehty hiiltä tänä aikana.
Havaitut kuoppamiilut ajoittuvat ajoittunevat 1700-luvun alkuun tai sitä vanhemmiksi. Historiallisen kontekstinsa puolesta ne ajoittuvat todennäköisimmin 1700-luvun alkuun.
Kohdetta ei ehditty tarkistaa ja dokumentoida kokonaan. Kohde on ilmeisesti laajempi, eli havaituista jäännöksistä länteen oli maastossa ilmeisesti lisää kuoppia. Näitä jäännöksiä, niiden tarkempaa sijaintia ja luonnetta ei voitu käydä katsomassa ja paikantamassa käytettävissä olevan ajan puitteissa.

Riberget 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tien vieressä on ampumapesäke, josta lähtee mutkitteleva juoksuhauta metsään. Metsässä on luonnollinen kalliomaastoon muodostuva suoja. Ei ole poissuljettua, että tätä suojaa olisi hieman paranneltu korottamalla tien suuntaan sijoittuvaa vallia.

Labby 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tuliasemaan kuuluu ampumapesäke ja kivirakenteine, muuri, jonka takana on syvä juoksuhauta. Juoksuhauta jatkuu muuttuen kapeammaksi metsään. Haudan päätepisteestä alarinteeseen löytyy toinen pesäke, jonka joenpuoleinen seinämä on ladottu kivistä.

Grönholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Avoimeksi hakatulla voimalinjalla, mäennyppylällä sijaitsee kivistä rakennettu rajamerkki. Rajamerkissä on neliömäinen ladottu perustusosa ja sen keskellä on pystyssä oleva laakakivi.
Grönholm Rå No:10 on merkitty 1700-luvun Sarvilahden kartanon maita kuvaavaan karttaan, jossa se on maa-alueiden pohjoisin kärki. Nykyäänkin merkki on säteittäisesti lähtevien rajalinjojen yhtymäkohta.
On mahdollista, että laakakivessä on jotain kaiverrettuna. Laakakivessä hahmottui jonkinlainen pystyura, mutta se voi olla myös osa kiven luonnollista muotoa. Asiaa ei voitu varmistaa kiipeämättä kivirakenteen päälle, mitä ei haluttu tehdä.

Linsveden 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mäkialueiden väliin suojaiseen paikkaan sijoittuva kookas miilunpohja. Miilun keskikohta on jonkin verran koholla ympäristöstä. Sitä kiertää kuopat. Tämänkin alueen ulkopuolella on havaittavissa miilua kiertävä muokatun/kaivetun maan alue, joka viettää kohti miilua. Halkaisija noin 10 m.
Miilu on paikannettu LIDARK-projektin aineiston avulla.

Linsveden 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kosteahkon metsäalueen reunassa on hiilimiilu. Sen keskiosa on "kakkumaisesti" koholla ympäristöstään ja sitä kiertää yhtenäinen oja. Miilun halkaisija on noin 7 metriä. Miilusta noin 7 metrin päässä pohjoisluoteen suunnalla on L:n muotoinen maavalli. Sen funktio on hieman epäselvä, mutta se ei vaikuta luonnolliselta.
Kohde on paikannettu LIDARK-hankkeen aineiston perusteella.

Oxhagen rajamerkki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Oxhagenin kalliomäen kaakkoiskulmalla, länttä kohti laskevassa lehtomaisessa rinteessä sijaitseva osin rauennut rajamerkki. Nykyasussaan rajamerkki on lähes maantasainen, halkaisijaltaan noin 1,5 metrin suuruinen kivilatomus. Keskellä on yksi suurempi kivi, joka on alun perin mahdollisesti ollut pystyssä.
Snappertunan Nissbackan ja Karjaan maalaiskunnan puolella sijainneiden Degerbyn/Domargårdin välinen rajapiste on merkitty jo vuoden 1703 karttan (KA MHA U B16:38/1). Domargårdin ja Degerbyn vuoden 1903 isojaon täydennyskartassa (KA MHA U B15:27/2-12 rajamerkin mainitaan olevan nelikulmainen.

Oxhagen röykkiö (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Oxhagenin kalliomäen lakialueen keskiosassa sijaitseva kalliopohjalle rakennettu nelisivuinen röykkiö. Röykkiön mitat noin 8 x 8 metriä, korkeus 0,5 metriä. Röykkiössä on selvästi havaittavissa nelikulmainen, suuremmista kivistä koostuva reunakehä, keskiosan kivet ovat pienempiä. Röykkiön länsireunalta/luoteiskulmalta on rauennut kiviä alas kalliolle.

Käldöntie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilun halkaisija on noin 15 metriä. Miilu kohoaa ympäristöstään ja sitä kiertää yhtenäinen oja. Sammalen alla maa oli noen värjäämää.

Huhtariihi II (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde, joka alun perin on käsittänyt yhteensä neljä röykkiötä, sijaitsee Ruotsinkylän Huhtariihen tilan puimalarakennuksen välittömässä läheisyydessä, puimalan länsi- ja pohjoispuolella.
Vuoden 2023 inventoinnin mukaan alueella sijaitsee röykkiö, joka on noin 6 metriä pari metrisen jyrkänteen itäpuolella, jossa on matala notkelma jyrkänteen ja paljaan kallion välissä. Kallio kohoaa itään päin. Inventoinnissa ei havaittu röykkiöllä
olevan selkeää muotoa, havainnointia vaikeutti röykkiön päällä oleva puusto. Röykkiö on noin viisi metriä pitkä ja pari metriä leveä ja matala. Muutamia isompia kiviä näkyy selvästi ja pienempää kiveystä levittäytyy niiden ympärille.
Röykkiön kiveys näyttää hieman siltä, että ne on vieritetty notkelmaan ylempää kalliolta.
Peruskartan muinaisjäännösmerkin kohdalla ei enää sijaitse muinaisjäännöstä.

Johannisberg D (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Puusepäntie lounaispuolella sijaitsevalla kaakkois–luoteissuuntaisella kalliomuodostelmalla. Matkaa pohjoisessa olevalle Ruohosuontielle on röykkiöltä vain muutamia kymmeniä metrejä. Maasto kalliopaljastuman ympärillä on tiheähköä kuusivoittoista sekametsää. Kalliolla ei juurikaan kasva puita. Itse röykkiö on halkaisijaltaan 4 metriä ja korkeudeltaan alle puoli metriä ja muodoltaan pyöreähkö. Röykkiö koostuu hevosenpäänkokoisista ja tätä pienemmistä kivistä. Röykkiön keskellä on kuopanne ja röykkiön eteläkaakkoispuolella on näkyvissä halkaisijaltaan 10–20 cm olevista kivistä koostuva kivikko, joka lienee peräisin röykkiöstä. Kuopanne röykkiön keskellä ja kivikko sen vieressä viittaisivat siihen, että kohdetta on joskus kaiveltu. 4–5 metrin päässä röykkiöstä pohjoisluoteeseen on suurehko siirtolohkare.
Röykkiö tarkastettiin vuoden 2023 inventoinnissa ja sen todettiin olevan muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukainen. Röykkiön peittää suureksi osaksi kuusen oksat ja muu puusto, itäosan latomus näkyy selvästi.

Puusepäntie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee pienellä kalliopaljastumalla noin 70 metriä Ruohosuontien eteläpuolella. Maasto kalliopaljastuman ympärillä on istutettua mäntymetsää ja sekametsää. Kohde on hajotettu röykkiönpohja, jonka halkaisija on noin 2 metriä ja korkeus vain noin 0,3 metriä. Röykkiö koostuu lampaapäänkokoisista kivistä. Röykkiön ympärillä on kiviä, jotka selvästi ovat siitä peräisin.
Kohde tarkastettiin vuoden 2023 inventoinnissa. Kohde on muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukainen, matala ja vaikeasti havaittavissa. Röykkiö on läpimitaltaan noin 4 metriä, sammaleen ja jäkälän peittämä, ja sijaitsee kalliopohjalla, ympäristö on kuivahkoa kangasta.

Trädbollsta (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen mukaan nelionmäinen kivilatomus, joka on noin 30 cm korkea ja yli metrin leveä ja jonka keskellä on kivi pystyssä. Tarkastettava maastossa.

Högkulla (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kansalaisilmoituksen perusteella tarkastettu kohde Högkulla-nimisen mäen korkeimmalla kohdalla. Melko pyöreässä röykkiössä 1-2 kerrosta (mahdollisesti osa kivistä käytetty rakentamiseen), alla kallio. Isoimmat kivet läpimitaltaan n. 30-40 cm , röykkiön halkaisija n. 7-8 m.

Kovermäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Veikkolan keskustan pohjoispuolella, Turunväylästä noin 170 m pohjoiseen, Perälänjärven ja Palojärven välisellä alueella. Paikalla on Kovermäen metsäinen kohouma, jonka maalaji on hiekkaa. Mäen kaakkoisreunalla sijaitsee Rintelän kivikautinen asuinpaikka. Koversuolle johtavan tien itäpuolelta löytyi 2017 inventoinnissa röykkiö. Sammalpeitteinen kivirakenne on lähes pyöreä ja kuperapintainen, halkaisijaltaan noin 3 m ja korkeudeltaan noin 80 cm. Röykkiön ympärillä kasvaa kuusivaltaista metsää. Paikan läheisyydessä kulkee edelleen tilaraja, mutta kivirakenne ei muistuta rajalatomusta. Alue soveltuisi maalajiltaan ja sijainniltaan vanhaksi kaskeksi.
2023: Tarkkuusmittauksessa röykkiön keskipisteen koordinaatti siirtyi 8 m etelään.

Rajakallio (1000031180) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vihdin ja Lohjan rajalla, Mäyräojan itäpuoleisella Rajakalliolla, sen korkeimmalla kohdalla. Rajamerkki voi olla peräisin jo keskiajalta. Vihti ja Siuntio kuuluivat keskiajalla Suur-Lohjaan, josta ne lohkottiin omiksi seurakunniksi 1400–1500 -luvulla. Rajankäynnin tarkka ajankohta on epäselvä. Vihdistä on mainintoja jo 1400-luvulta, mutta vuotta 1507 pidetään seurakunnan perustamisvuotena. Siuntion pohjoisosa on luultavasti erotettu Suur-Lohjasta jo aiemmin, mahdollisesti 1440-luvulla. Näiden tietojen perusteella voidaan otaksua, että rajamerkki on alunperin tehty 1400-luvun puolivälin ja 1500-luvun alun välillä. Merkkiä on todennäköisesti korjailtu vuosisatojen aikana. Vuoden 2017 inventoinnissa löydetty rajamerkki on hajonneen näköinen. Se koostuu kivikasasta, halkaisijaltaan noin 2,5 metriä ja korkeus on alle puoli metriä. Kasassa on erikokoisia kiviä halkaisijaltaan 30–60 cm, osa lappeellaan osa pystymmässä. Näiden vieressä on yksi pystyyn nostettu laakakivi, joka osoittaa jotakuinkin koilliseen. Kivikasasta luoteeseen on ladottu pari metriä leveä kiveys, jossa on selvät reunakivet noin 10 metrin matkalla. Ilmeisesti kiveys osoittaa rajan suuntaa. Suunniteltu ratalinja kulkee juuri tällä kohtaa, mutta tunnelissa.
Tarkkuusmittaus 2023: Rajamerkin koillispäässä oleva suorakaiteen muotoinen kivi oli siirretty ja länsipuolelle oli tehty uusi kivikeko. Mikään kivistä ei ollut enää pystyssä. Rajamerkin keskikoordinaatti siirtyi 5 m etelään. Muinaisjäännösalueen ulkopuolelle lisättiin 3 alakohdetta.

Pelimäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee entisten Karjalohjan ja Nummen, myöhemmin Nummi-Pusulan, kuntien rajalla, molemmat ovat yhdistyneet Lohjan kaupunkiin vuonna 2013. Rajamerkki on noin 150 metriä Turunväylän itäpuolella, Pelimäki nimisen mäen eteläosassa. Alue on paikoin kallioista, kasvillisuus on kuivahkoa kangasta, valtapuuna mänty. Rajamerkki ei ole kallion korkeimmalla kohdalla, vaan siitä hieman etelään. Merkki on nelisivuinen luonnonkivilatomus, sivun pituus noin 1,5 metriä ja korkeus noin 70 cm. Keskellä latomusta on pystyyn nostettu laakakivi. Rajamerkki lienee historialliselta ajalta. Karjalohja, ruotsiksi Karislojo, mainitaan ensi kerran 1400-luvulla. Karjalohjasta tuli itsenäinen seurakunta v. 1614. Nummi puolestaan oli Lohjan kaapeliseurakunta kunnes erosi emäpitäjästään vuonna 1843. Rajamerkin tarkkaa ikää on vaikea sanoa, mutta ilmeisesti se on peräisin aikaisintaan 1600-luvulta.
Tarkkuusmittaus 2023: Keskikoordinaatit siirtyivät 2 m etelään.

Stormossen 1 (1000047906) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Hangon keskustasta itään, 180 metriä junaradan eteläpuolella Stormossen-nimisen ojitetun suon pohjoispuolella, havumetsää kasvavalla hiekkakankaalla. Miilua kiertää katkonainen oja. Miilun halkaisija ojan ulkoreu-nasta mitattuna on noin 19 metriä. Miilun reunaa kiertää matala, puolisen metriä korkea valli, joiden sisäpuolella oleva miilun osa on tasainen. Kyseessä on muotonsa perusteella pystymiilu. Miilun tarkka ajoitus on vaikeaa, koska miilutyyppi on ollut käytössä satoja vuosia, todennäköisesti se ajoittuu 1700-luvun ja 1900-luvun puolivälin väliseen aikaan.
Neljä metriä miilun pohjoispuolella on suorakaiteenmuotoinen kaivanto, kooltaan 2 x 4 metriä, syvyydeltään noin puoli metriä. Kaivantoon on kasattu puujätettä. On vaikea sanoa, liittyykö kaivanto hiilimiiluun vai onko kyseessä jokin muu, todennäköisesti Hankoniemen vuokra-aikaan liittyvä kaivanto.
Hiilimiilun kehä ja viereinen kaivanto on mitattu tarkkuusgps-laitteella, muinaisjäännösalueen rajaukseen on lisätty parin metrin suoja-alue.

Lempola (1000002189) (Maarakenteet)
Historiallinen; Joukko erilaisia ja erikokoisia kuopanteita Salpausselän reunalla. Ne paikallistettiin v. 2002 tehdyn Vt-1 moottoritierakentamisen inventointityön yhteydessä. Kuopanteet sijoittuvat n. 300x200 m alalle erillisiin ryhmiin tai yksittäin (alueet A-C). Kooltaan ne vaihtelivat 0,75 - 2,0 m välillä. Kuoppien funktio on osin epäselvä, mutta ne lienevät siis eriaikaisia, osa mahdollisesti pyyntikuoppia. Erään tiedon mukaan alue olisi Porkkalan vuokra-aikana ollut armeijan harjoitusaluetta.
Alue A (koordinaatit P: 6685940 I: 340470) tutkittiin pois 2003. Sen kaksi kuoppaa olivat matalia, halkaisijaltaan korkeintaan 1,5 metriä. Tutkimuksissa tehtiin 36 koekuoppaa, joista kolme kuopanteisiin. Lohjan tieliittymän alle jäävä kuopanne osoittautui olevan 1900-luvulta, sen sijaan siitä n. 50 m länteen sijainneesta kuopanteesta tehdyn hiiliajoituksen tulos osoitti hiilen iäksi 1400-1600-lukua. Koekuopituksessa alueelta etsittiin myös merkkejä varhaiskivikautisesta asutuksesta, mutta toimenpidealueelta viitteitä tästä ei havaittu.
Alueella B havaittiin kaksi pitkänomaista soikeaa kuoppaa, kooltaan n. 1,5 m x 75 cm. Nämä kuopat sijaitsevat jyrkän rantatörmän päällä luoteeseen suuntautuvan harjun osalla, ampumaradan tien länsipuolella.
Alueella C havaittiin soikeita, matalia kuoppia harvassa rivissä kalliopaljastuman kaakkoispuolella, koilliseen suuntautuvalla rinteellä. Kuoppien koko on n. 2m x 75 cm, lyhyt sivu törmälle päin. Mahdollisesti kuopat ovat ns. ryssänhautoja.
Kartoitus 2019: Alueella B havaittiin kolmas kuoppa (ks. alakohteet). Alueella C havaittiin 9 kuoppaa. Kaikkien kuoppien sijainnit mitattiin tarkkuus-gps:llä.
Tarkastus 2022: Alueella C tehtiin maastotarkastus alueelle tulossa olevaan maankäyttöön liittyen. Maanomistajan mukaan paikalla on sijainnut sotien jälkeen Rajavartiolaitoksen käytössä ollut harjoitusalue. Rajavartiolaitoksen käytössä sotien jälkeen ollut ampumarata on 1990-luvulle saakka sijainnut noin 500 metriä kohteesta etelään. Maastotarkastuksen yhteydessä aluetta tutkittiin metallinetsimellä ja rinteessä oleviin painanteisiin tehtiin koepistoja. Yhdestä painanteesta löytyi useampia kiväärin hylsyjä ja toisesta peltisen laatikon jäänteet. Lisäksi maastosta painanteiden ulkopuolelta löytyi hylsyjä. Painanteisiin tehtyjen koepistojen perusteella kuopat ovat moderneja ja liittyvät paikalla olleeseen Rajavartiolaitoksen harjoitusalueeseen. Alue C ei ole kiinteä muinaisjäännös, ks. muu kohde Lempola C.

Ruohisto 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; N. 11-12 metriä halkaisijaltaan oleva hiilimiilun pohja, muoto pyöreä, erottuu hyvin maastossa.

Ruohisto 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyöreä n. 12-13 m halkaisijaltaan olevan hiilimiilun pohja. Kohde vaikuttaa vaurioituneen hieman metsänkäytössä.

Eriksgård - Koskis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eriksgård sijaitsee Kaljärven ja Haapajärven välisellä kannaksella peltojen ympäröivällä mäkikummulla. Ensimmäinen maininta Kirkkonummen ainoasta keskiaikaisesta säteritilasta on vuodelta 1526. Todennäköisesti kartano on jo tätä aiemminkin ollut säterinä.
Nykyisen päärakennuksen länsipuolella on havaittu mahdollisen kivijalan jäännökset ja kivirivi. Rakenteiden ikä on määrittämättä.
Inventointikertomus 2012:
Kohde sijaitsee Veikkolan keskustasta Kurkistoon johtavan tien varressa, Haapajärven pohjoisrannassa, laajojen peltoalueiden ympäröimällä mäellä. Historiallisten lähteiden mukaan mäellä on ollut asutusta jo keskiajalla, jonka jälkeen se on pitkään ollut säteritilana ja myöhemmin kartanona. Ylimmän säädyn omistamien maatilojen sijoittuminen määräytyi vielä keskiajalla purjehduskelpoisten merireittien, sisävesistöjen kulkuväylien ja Suuren rantatien läheisyyden perusteella. Varhaisissa vaiheissa tila oli Grabben suvun hallussa. Sen historia liittyy läheisesti myös naapuritilan Navalan vaiheisiin. Kartanon nykyinen päärakennus valmistui vuosina 1859-1860. Eriksgårdiin on kuulunut yhteensä kuusi torppaa, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on ollut 120 ha. Vanhaa asuinpaikkaa on todennäköisesti säilynyt päärakennuksen tuntumassa. Järvelle laskeutuvat rantapellot soveltuisivat hyvin myös kivikautiselle asuinpaikalle, mutta pelloilta ei saatu varmuutta oletukselle. Tilan pelloilta on löydetty vuosisatojen saatossa ainakin kolme kivikautista irtolöytöä, joten paikalla on todennäköisesti ollut asutusta jo kivikaudella. Päärakennuksen läheisyydessä havaittiin useita vanhojen rakennusten kivijalkoja. Kartanon etupihalla, nurmialueella erottuva kiveys liittynee puutarharakenteisiin ja vanhan puistokäytävän reunuskiveykseen.
Vuoden 2022 inventointi: Käytiin läpi pihamaan alue sekä pellot sen itä- ja kaakkoispuolella erityisen tarkasti. Pelloilla ei havaittu kiinteää muinaisjäännöstä. Aluerajausta tarkistettiin isojakokartan ja v. 1700 maakirjakartan perusteella kattamaan vanhan tonttimaan alueen ja poisluettuna kartanon länsipuoleisen aiemmin rakennetun alueen sekä nyt katsotut peltoalueet.
Valvonta 2024: Päärakennuksen kivijalan vierustaa ja ryömintatilaa koekuopitettiin saneerausta varten. Valvonnassa ei havaittu merkkejä aiemmista rakennusvaiheista eikä alueen aktiivisesta käytöstä. Löydöt ajoittuivat 1800-luvun loppuun tai 1900-luvulle. Rakennuksen pohjoispään koekuopat olivat häiriöttömiä ja lähes löydöttömiä ja eteläpäässä näkyvät muokkauksen merkit viittasivat 1900-luvun muutostöihin.

Navalby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inventointikertomus 2012:
Kohde sijaitsee Veikkolan Haapajärven koillisrannalla, Lapinkyläntieltä lounaaseen risteävän Navalantien päässä. Paikalla on nykyään päiväkotina toimiva kartanon päärakennus, jonka ympärillä on vanhaa villiintynyttä puistoa ja puutarhaa sekä muutamia peltoalueita.
Historiallisissa lähteissä 1560-luvun maakirjassa kylän taloluku oli yksi ja Kuninkaan kartastossa 1780 kylän kokoluokka oli 2. Alue on nykyään aidattu ja rakennuksen pohjoispuolelle on rakennettu leikkikenttä. Päärakennus vaikuttaa vanhalta ja sen kivijalassa on osia vanhemmista, luonnonkivistä rakennetuista, paikalla aikaisemmin sijainneista rakennuksista. Päärakennuksen ja järven välillä on umpeenkasvanut, villiintynyt puisto. Päärakennuksen läheisyydessä ja puistoalueilla on todennäköisesti säilynyt varhaisemman asutuksen rakenteita ja kerrostumia. Nykyinen päärakennus on rakennettu vuonna 1870 ja se muistuttaa läheisen Eriksgårdin kartanon päärakennusta
Inventointi 2022: Talon pihapiiri vaikuttaa suhteellisen vähän käsitellyltä (siellä lienee kuitenkin sähkö- ja putkilinjoja). Pihan eteläpuolella on viemärikaivo ja linja. Itäpuolella on paikoitusalue joka penkereistä päätellen on ainakin pohjoisosastaan leikattu ja tasattu 30-50 cm syvyyteen.
Kartanon ympäristöä koekuopitettiin ja käsikairattiin. Kartanon eteläpuolen vanhassa ja nyt heinittyneessä pellossa maasto laskee ja on savea. Siellä on viemärikaivo. Koekuopissa ei havaittu yhtään mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kartanon länsipuolella, rakennuksen ja rannan välillä on rantaan laskevaa loivaa rinnettä, joka on varsin kivikkoista. Mitään rakenteita ei siellä maan pinnalle erotu. Alueelle tehdyissä koekuopissa ei havaittu mitään mainittavaa. Kartanon pohjoispuolta koekuopitettiin varsin tiheästi purolta alkaen kohti vanhaa tonttimaata. Kartanon pohjoispuolella on pelto ja sen länsireunassa puistotie. Pelto oli kartanon lähellä varsin harvalla sängellä ja sen pintaa saattoi hyvin havainnoida. Muutama koekuoppa ja käsikairaukset eivät antaneet mitään mainittavia havaintoja. Pelto on ”ikiaikainen”. Puistotien ja rannan välinen alue on täysin kaivettua. Peltomulta on ilmeisesti kuorittu pois ja aluetta vaikuttaa tasatun ja pintaan on ehkä ajettu karkeampaa maata peitteeksi. Arkeologisessa mielessä täysin tuhottua aluetta. Jalkapallokenttää tutkittiin myös maakairalla, mutta se oli tiukkaa savea.
Pihamaata ei koekuopitettu, mutta voidaan olettaa, että vanhasta asutuksesta on saattanut säilyä joitain maan alaisia jälkiä nykyisellä pihamaalla, joka on täsmälleen vanhan tonttimaan aluetta eikä vanha tonttimaa ole ulottunut nykyisen pihan ulkopuolelle.

Nuuksion Pitkäjärvi Eteläpää (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nuuksion Pitkäjärven eteläpään poukamassa Sahaojan eteläpuolella on 12.1.2015 ilmoitettu että matalan veden aikana näkyy teräviä paaluja järven pohjassa. Kyseessä on valokuvien perusteella nk. pärekatiskasta tms. kalapyydyksestä. Paikalta on myös löytynyt tuoheen kääritty verkonpaino ja ilmeisen vanhan suksen kärki. Paikkaa ei ole tarkastettu.

Hässjeholmen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Avokallioalueen reunassa, rannalle kulkeutuneiden kivenlohkareiden välissä on kivirakennelmia. Hyödyntäen kallion tai ison kiven reunaa on pienempiä kiviä kasaamalla muodostettu suorakaiteen muotoisia tiloja. Rakenteista noin 1,5 x 2,5 m kokoinen suorakaide on hyvin selkeä. Tästä muutamien metrien päässä on epäselvempi rakennelma, johon on heitetty moderneja roskia. Epävarma kolmas rakennelma löytyy edelleen idempää, kiven kupeesta.
Ranta-aluetta tutkittiin kallion päältä ja idempää, mutta vastaavanlaisia rakennelmia ei havaittu. Kivien päälle ja viereen on kasvanut jonkin verran sammalta ja puita, joten aivan nuorista rakennelmista ei voi olla kyse.
Mahdollisia tulkintoja ovat tomtning-rakenteet tai puolustusrakenteet.

Korpinkallio (1000021086) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee metsässä Myllypuron varrella ja vastapäätä Korpinkalliota. Purolle on matkaa noin 40 metriä ja puro sekä kallio näkyvät puiden lomitse. Tervahauta sijaitsee rinteessä joka viettää länteen puroa kohti. Itse tervahauta on suppilon muotoinen kuoppa jonka reunoilla kulkevat korkeudeltaan 0,5 m - 2 m korkeat maavallit, ja kuopan keskellä kulkee 0,5 m syvä kouru, joka puhkaisee läntisen vallin ja avautuu alarinteeseen. Haudan pohjalla on kuopanne, jonka ala on 2 x 1 m. Tervahauta erottuu etenkin alarinteen suunnasta jyrkkäreunaisena kumpareena.
Vuoden 2022 inventointi:
Kohdetta ei tarkastettu maastossa. Tervahauta erottuu selkeästi Maanmittauslaitoksen rinnevarjosteesta, jonka perusteella kohteen sijaintia tarkennettiin 15 m lounaaseen.

Lemmoo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 2022 inventointihavainnot:
Lemmoo-nimisen peltoalueen pohjoispuolisella metsäalueella sijaitseva hiilimiilu. Miilu sijaitsee pellolta pohjoiseen kulkevan metsätien varrella, tiestä noin viisi metriä länteen. Miilu on neliskulmainen ja sen koko on 12 x 13 metriä. Miilun keskiosa on noin 1,2 metriä koholla ympäröivään maastoon nähden. Sitä reunustavat katkonaiset, 60–80 cm syvät ojat, joiden ulkoreunoilla on hieman vallimaista muodostelmaa. Keskelle tehdyssä lapionpistossa havaittiin runsaasti hiiltä sekä noensekaista maata. Miilu on tehty hiekkaiseen maaperään, loivasti etelään viettävään rinteeseen. Paikalla kasvaa avointa kuusivaltaista havumetsää.

Männistö (1000048426) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointihavainnot 2022:
Tien nro 110 itäpuolella ja Turunväylästä noin 60 metriä etelään havaittiin pienehkö hiilimiilu. Miilu sijaitsee metsätien vierellä ja erottuu maastosta loivapiirteisenä kumpareena. Miilun koko on noin 4,5 x 7 metriä. Miilu on noin 40–50 cm sitä ympäröivää maastoa korkeammalla ja sen sisäpuolella kasvoi tiheää varvikkoa. Keskiosassa on matalahko ojamainen painauma. Keskelle tehdyssä lapionpistossa havaittiin hieman hiiltä sekä noensekaista maata. Miilu on tehty hiekkaiseen maaperään, loivasti itään viettävään rinteeseen. Paikalla kasvaa avointa havumetsää.

Rajamäki (1000048427) (Kivirakenteet)
Historiallinen; 2022 inventointihavainnot:
Nykyisten kiinteistörajojen risteyksessä sijaitsee osin laonnut, noin 1,1 x 1,3 m kokoinen ja alle puoli metriä korkea kivilatomus. Latomuksen keskellä on pystyssä noin 1,2 m korkea särmikäs kivi, josta havaittiin hyvin epäselvä hakkaus, mahdollisesti ”J…”
Paikalla on sijainnut Jättölän ja Lusilan kylien sekä Tervalammen kartanon maiden rajapiste, joka on merkattu vuoden 1765 isojakokarttaan. Isojaon aikaan paikan nimi on ollut Rajamäki, nykyisellä maastokartalla paikan nimi on Kainalhonmäki.

Weiniän knä rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuoden 2022 inventointihavainnot:
Lintumäki-nimisen kallioisen mäkialueen koillisreunalla, nykyisellä kiinteistörajalla havaittiin kivinen rajapyykki. Pyykki sijaitsee mäen reunalla, avoimessa mäntymetsässä. Pyykin perustus on neliskulmainen ja halkaisija 1,2 metriä. Keskellä on muita kiviä korkeampi (n. 70 cm), kolmionmuotoinen viisarikivi.
Isojakokartalla (v. 1765) pyykki sijaitsee Lusilan kylän ja Tervalammen kartanon maiden rajalla nimellä Weiniän knä rå.

Kauriskallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuoden 2022 inventointihavainnot:
Nykyisten kiinteistörajojen risteyksessä sijaitsee sammaleen peittämä, noin 1,3 x 1,4 m kokoinen ja noin 40 cm korkea kivilatomus. Keskellä latomusta on pystyssä noin 50 cm korkea teräväsärmäinen kivi, josta ei havaittu hakkauksia. Kivilatomuksessa on pystyssä rautainen aidantolppa haruksineen.
Paikalla on sijainnut Hiskan (pienen Tervalammen) ja Lusilan kylien sekä Tervalammen kartanon maiden rajapiste, joka on merkattu vuoden 1765 isojakokarttaan. Isojaon aikaan paikan nimi on ollut Kauriskallio, nykyisellä maastokartalla pienellä mäennyppylällä ei ole nimeä.

Mäntymäki (1000048430) (Kivirakenteet)
Tervalammen länsiluoteispuolisella metsäalueella havaittiin kivinen rajapyykki nykyisten kiinteistörajojen taitepisteessä. Pyykki sijaitsee kallioisen mäkialueen yläosassa, talon luoteispuolella avoimessa havupuumetsässä. Pyykin perustus on neliskulmainen ja halkaisija 1,3 metriä. Kivirakenne on paikoin hajonnut. Keskellä on muita kiviä korkeampi suorakulmainen viisarikivi.
Kyseinen pyykki näkyy Hiskan eli Pienen Tervalammen kylän isojakokartassa (1769–1772) ja on merkinnyt Hiskan, Lusilan ja Torhoilan ja Härköilän kylien yhteismaiden rajaa.

Palokallio (Kivirakenteet)
Nykyisten kiinteistörajojen risteyksessä sijaitsee osin sammaleen peittämä, noin 1 x 1,5 m kokoinen ja puolisen metriä korkea kivilatomus. Latomuksen keskellä on pystyssä iso, noin 1 x 0,5 m kokoinen ja noin 80 cm korkea viisarikivi. Hakkauksia viisarikivestä ei havaittu, tosin kivi oli osin sammaleen ja jäkälän peitossa. Latomuksen n-puolella on suurehko maakivi.
Isojakokartassa (1769–1772) paikalla on Hiskan (Pienen Tervalammen) sekä Torhoilan ja Härköilän kylien yhteismaiden ja Palojärven kylän rajalla. Isojakokartalla rajamerkki on tunnisteella No 2.

Wackuri rå (Kivirakenteet)
Nykyisten kiinteistörajojen risteyksessä sijaitsee matala (noin 30 cm) ja sammaleen peittämä, noin 1,2 x 1,2 m kokoinen kivilatomus. Latomuksen keskellä on särmikkään kartion muotoinen viisarikivi. Rajamerkki sijaitsee hevoshaassa, ja se tarkastettiin aitauksen ulkopuolelta.
Rajamerkki sijoittuu Palojärven isojaon käyttökopiokartassa (1788) Hiskan eli Pienen Tervalammen ja Palojärven kylien ja Kalljärven rushollin maiden rajalle. Vanhalla kartalla rajamerkin nimi on Wackuri rå No 1.

Åsen 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nelisivuinen kivilatomus jonka keskelle on pystytetty paasi. Koko noin 1,5 x 1,5 metriä, korkeus noin 60-80 cm. Kohde on tyypillinen vanha rajamerkki, joka kokonsa puolesta on näyttävä ja edustava.
Rajamerkki sijaitsee Pohjan ja Karjaan välisellä pitäjänrajalla (merkitty esim. vuoden 1842 pitäjänkartastoon), kohdassa jossa Kärrbyn, Horsbäckin ja Ekerön keskiaikaisten kylien rajat kohtaavat.

Åminne torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1754 kartassa (KA, Åminne; Karta öfver omkretsråerne med protokoll och rösebeskrifning (1754-1754)) Åminnen kartanon pohjoispuolella näkyy torppa. Torppa mainitaan myös vuoden 1723 Pohjan kirkonkirjoissa. Myöhempi maankäyttö on voinut tuhota kohteen. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Stenbacka (1000048623) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sekametsässä 5 m korkean kallon länsijuurella sijaitsee 1.5 x 1 x 0.4 m kokoinen rajamerkki. Rajamerkin paikka näkyy sekä v. 1773 ja v. 1805–1826 laadituilla kartoilla, jossa se on Sikoinmäen ja Lahnuksen kylien välinen rajapiste. Raja on olemassa yhä 1900-luvun peruskartoilla sekä v. 2023 kiinteistöjaotuksessa. Kyseessä on Lahnuksen ja Korppilan kylien välisen rajan kulmapiste.

Kivimäki (1000048625) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsän ja hakkuuaukean rajalla on 1 x 1 x 0.5 m kokoinen rajamerkki, jossa on kaksi pystykiveä. Pystykivissä ei ollut tunnistettavaa numeroa. Raja on merkitty v. 1805 isojaon konseptikartalle ja se näkyy myös 1900-luvun peruskartoilla. Kyseessä on Korpelan ja Kirvelän kylien välisen rajan kulmapiste.

Kytömäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsäpolun varrella sijaitsee 1,5 x 1,5 x 1 m kokoinen rajamerkki. Keskellä on pystykivi, johon on kaiverrettu symboli ”/”. Raja on merkitty v. 1840 pitäjänkartalle sekä 1900-luvun peruskartoille. Kyseessä on Vihdin Vihtijärven ja Vanhalan kylien sekä Nurmijärven Leppälammin kylän välinen rajapiste.

Backa 3 (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kansalaisilmoituksen perusteella todettu kohde. Esinelöytöjen ja hiilisyyden perusteella hautapaikka, mutta osa löydöistä voi liittyä myös asuinpaikkaan.
Aluerajaus tarkistettava maastotarkastuksella.

Engelskobben 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä etelään, Söderskärin eteläpuolella olevan Engelskobben -saaren länsipuolella noin viiden metrin syvyisessä kanjonissa.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky tai hylyn osa, jonka pituus on noin 20 metriä ja leveys noin 6 metriä. Alus on ollut tasasaumainen ja tammesta rakennettu.
Hylystä 2023 tehtyjä havaintoja: Hylky lepää suojassa kanjonissa noin 5 metrin syvyydessä suunnassa 300 astetta. Hylky on hiekkaan ja soraan hautautunut. Näkyvissä on vain joitakin kaaria ja lautoja sekä muutama pidempi pitkittäissuuntainen osa. Hylyssä ei ole näkyvissä metallisia tappeja, nauloja tai muita metallisia osia.
Suomen meriarkeologinen seura teki 2022 ja 2023 etsintäsukellusta Söderskärin ja Engelskobbenin välillä ja Engelskobbenin länsipuolella paikantaakseen mahdollisia muita hylyn osia, mutta löytöjä ei tehty. Vesi oli alueella hyvin matalaa.

Kurjensuo rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä ladottu rajamerkki sijaitsee Porvoon, Sipoon ja Pornaisten kuntien rajalla. Rajamerkki on Holstasbergen -nimisen mäen kaakkoiskulmassa, aivan pellon ja metsän rajalla. Latomus on nelikulmainen (3 x 3 metriä), matala ja rakennettu 50 cm halkaisijaltaan olevista kivistä.
Sen pohjoispuolella 6,8 metrin päässä on pienempi kivirykelmä, joka osoittanee Sipoon ja Pornaisten rajan suuntaa (alakohde 1). Kiviä erottuu kasvillisuuden joukosta noin 1,5 metrin alalla. Rajamerkin eteläpuolella on kolmas kiveys erillisessä peltosaarekkeessa 150 metrin päässä (alakohde 2). Kiveyksen maan pinnalle näkyvä osa on 3 x 2,5 metriä. Se on Sipoon ja Porvoon rajalla. Rajamerkki on piirretty vuoden 1770 isojakokarttaan, kuten myös eteläisempi kiveys (Porvoo isojakokartta 1770 Anttila/Andersböle, Kurjensuo Rå).

Borgby Götstenen/Göthasteen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Götstenen mainitaan rajapaikkana ensimmäisen kerran 1537 (Rantanen ja Kuvaja 1994: 83; Selén 1996: 186), jolloin rajan merkkinä toimivat ilmeisesti pelkät paikalla olevat siirtolohkareet. Rajamerkki paikalle rakennettiin 1768 ja sen rakentamista on kuvattu seuraavalla tavalla:
”Kallioon hakattiin noin 90 cm pitkä viiva seuraavan rajamerkin, Ämmänjoen suuntaan. Viiva tervattiin ja sen päälle asetettiin sydänkivi. Se oli suuri, pitkänomainen kivi (noin 1,4 m pitkä ja noin 0,9 m leveä). Sen päälle laitettiin toinen iso kivi, joka oli noin 1,5 metriä pitkä ja 35 senttiä leveä. Kivi seisoi kapealla sivullaan ja osoitti Ämmänjoelle. Sen eteen laitettiin vielä yksi kivi, joka sekin osoitti kohti Ämmänjokea. Sydänkiven ympärille laitettiin useita erikokoisia kiviä.” (Rantanen ja Kuvaja 1994: 83.)
Lisäksi Götstenen esiintyy historiallisissa kartoissa eri kirjoitusmuodoissa, esim. Pitäjänkartassa se mainitaan Götahtenstensinä.
Kohde sijaitsee Porvoon ja Sipoon kuntien rajalla, 4–6 m Kuninkaantien (Sipoon puolella Vanha Kuninkaantie) eteläpuolella ja vain metrin Sipoo-kyltistä itään (ks. raportin kansikuva ja kuva 1). Näkyvin elementti paikalla ovat kaksi vierekkäistä siirtolohkaretta. Niistä läntisempi on kooltaan noin 5,5 m x 3 m x 3 m ja sen päällä luoteislaidalla on kolme rautalenkkiä. Itäisempi siirtolohkare on puolestaan 4 m x 3 m x 3,5 m kokoinen. Aivan lähimaastossa ei vastaavan kokoisia lohkareita ole, vaikka seutu on muutoin hyvin kivistä.
Itse rajamerkki sijaitsee lohkareiden itäpuolella ja on kooltaan noin 3,5 x 1,7 m ja 1,1 m korkuinen. Rajamerkin kivet ovat läpimitaltaan 60–120 cm ja monet niistä ovat litteitä. Kiveyksen päällä on rajan suuntaa osoittamassa kyljellään pohjois-eteläsuuntainen pitkänomainen kivi, joka on 1,3 x 0,4 x 0,3 m kokoinen ja vastaa siten yllä olevaa kuvausta. Sen yläpinnan eteläpäässä on mahdollisesti hakkaus ”13”, mutta siitä oli vaikea saada selvää jäkälän vuoksi. Kyseessä on todennäköisesti em. rajamerkki vuodelta 1768.

Kiviniittu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kookas laakea pyöreähkö painanne ja sen ympärillä noin parikymmentä naurishautakuoppaa. Kohde vaatii tarkempaa dokumentointia.

Tunnträsket (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Tunnträsketin ja Vadträsketin välissä sijaitsevalla kannaksella, pienen purouoman luoteispuolella. Pyykissä on neliskulmainen kiviperustus, jonka korkeus on noin 20 cm. Sen keskellä on viisarikivi, johon on kaiverrettu numero 19. Viisarikiven korkeus on noin 40 cm. Kyseessä on Sannaisten ja Munkbyn kylien välinen pyykki, joka näkyy vuoden 1785 isojakokartassa sekä 1800-luvun pitäjänkartassa.

af Forsellesien hautakammio (Hautapaikat)
Historiallinen; Virginia af Forselles oli 31-vuotias aviomiehen, ruukinpatruuna Henrik Johan af Forsellesin kuollessa 13.4.1790. Virginiasta tuli Strömforsin ruukin omistaja. Ruukin nykyinen rakennuskanta on pääosin Virginia af Forsellesin ajalta, vaikka ruukin juuret ovat 1600-luvulla. Leski rakennutti ruukilta Petjärven kartanoon johtavan tien varteen graniittisen hautakammion, jonne siirrettiin Henrik Johan af Forsellesin maalliset jäännökset ja jonne Virginia myös haudattiin hänen kuoltua vuonna 1847.

Kalalammi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maasto on muuten tasaista sekametsää, josta nousee muutaman metrin korkuisia De Geer -moreeniharjanteita. Miilut 1 ja 2 sijaitsevat 35 metrin etäisyydellä toisistaan, miilu 3 niistä 110 metriä etelään.
Miilu 1 on pyöreä matala kumpare, jota ympäröi oja.
Miilu 2 on samanlainen, pienten kuusien peitossa.
Miilu 3 on hyvin matala ja erottuu maastosta heikosti. Sen keskellä on kuoppa. Miilujen halkaisija on 15 metriä
Miilut paikallistettiin Lidar-kuvista, kuvien perusteella Keravanjärven ja Sykärin alueella on vielä inventoimattomia hiilimiiluja.

Kolkkari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilut sijaitsevat Kaidanpäässä, Kaidanpäänjärven eteläpään lounaispuolisessa metsämaassa, Kolkkari -nimisen suon eteläpuolella. Maasto on sekametsää.
Miilu 1 on miiluista itäisin, se sijaitsee vain muutaman metrin Kolkkarintiestä länteen. Miilun keskuskumpu erottuu maastosta selkeästi.
Miilu 2 sijaitsee miilusta 1, 160 metriä luoteeseen alavassa kosteikossa, jossa kasvaa lepikkoa. Näissä miiluissa on selkä ojakaivanto ympärillä.
Miilut 3 ja 4 sijaitsevat hieman ylempänä rinteessä tiheässä metsässä noin 350 metriä Kolkkarintiestä länteen. Ne erottuvat huonosti tiheän kasvillisuuden ja epätasaisen maaston takia. Miilut ovat suuria ja matalia eikä niissä ole selkeää ojaa ympärillä. Miilujen reunoilla ja keskellä on kuoppia. Miilujen halkaisija on 13–18 metriä.

Tervalamminsuo (1000049139) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee kuusikkoisessa kaakkoon laskevassa mäenrinteessä Tervalammin itäpuolella. Mäen eteläpuolella on Tervalamminsuo. Tervahauta erottuu hyvin vallin ympäröimänä kuoppana, koska aluskasvillisuus on vain sammalta. Tervahaudan halkaisija on 10 metriä, syvyys noin metrin. Tervahaudan keskelle tehdystä kuopassa oli hiilistä hiekkaa. Tervahaudan pohjoispuolella 25 metrin päässä kulkee mäen laen poikki suora maakaasulinjan kaivanto.

Ämmäinmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilut sijaitsevat Hyvinkään Keravanjärven luoteispuolella, Ämmäinmäen ja Laiti-lannummen länsirinteellä. Maasto on moreenipohjaista mäntymetsää, josta nousee muutaman metrin korkuisia De Geer -moreeniharjanteita. Alavammilla paikoilla on suota. Voimajohdon vaikutusalueelta kartoitettiin seitsemän miilua. Miiluista kuusi on Kaidanpääntien eteläpuolella (miilut 1–6) ja yksi pohjoispuolella (miilu 7). Miilut ovat yhteensä 570 metrin mittaisella alueella.
Miilut 1 ja 2 ovat harvennetussa taimikossa ojan kahden puolin. Niiden keskellä on kumpuja ja reunalla oja.
Miilut 3 ja 4 ovat lähekkäin tiheässä koivutaimikossa. Niiden oja erottuu vain heikosti. Miilun 4 reunalta on kaatunut suuria koivuja.
Miilut 5 ja 6 ovat lähinnä Kaidanpääntietä. Niiden kohdalla on vastikään harvennettua männikköä. Metsäkone on ajanut näiden kahden miilun yli ja urissa näkyy hiiltä. Miiluissa ei ole selkeää ojaa ympärillä, vaan kuoppia kehämäisesti.
Miilu 7 on Kaidanpääntien pohjoispuolella, metsätien itälaidalla karussa maastossa, jossa kunttaa on kuorittu pois lähes miiluun asti. Miilun kohdalla on pöheikköä. Miilu erottuu huonosti, sillä se on lähes maan tasainen. Sen ympärillä on hiiltä sisältäviä kuoppia. Miilujen halkaisija on noin 15 metriä. Lisäksi miilusta 7 noin 7 metriä itään on hieman rajamerkkiä muistuttava kivikasa, jonka päällä on suorakaiteen muotoinen kivenlohkare. Paikalla ei ole nykyisin tai vanhojen karttojen perusteella rajalinjaa.

Suuri rantatie Prästängen-Forsbacka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Suuren rantatien 1800-luvulla käytöstä jäänyt osuus. Tielinjaus näkyy Porvoon vuoden 1749 pitäjänkartalla ja 1700-luvun lopun kuninkaankartalla. Tienpohja erottuu hyvin 3-4 metriä leveänä kaistana metsämaastossa.

Pålsmossen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ilmoitettu kiviröykkiökohde.
Kiviröykkiö sijaitsee avokallioalueen metsäisellä, eteläisellä niemekkeellä. Niemekkeen eteläpuolella maasto laskee jyrkästi kohti suota. Röykkiö on kooltaan 5,5 metriä kertaa 4,5-5,5 metriä. Sen korkeus on noin 50-60 cm. Röykkiö on pohjoisen ylärinteen puolelta selväpiirteinen ja hieman suorakaiteen muotoinen. Alarinteen puolella kiviä on vierinyt röykkiöstä alas ja röykkiön läpimitta riippuu, mistä kohdasta mittauksen tekee. Röykkiö on pääosin noin 40 cm korkea, mutta sen länsiosassa on melko selkeäreunainen korkeammaksi ladottu kivikerros. Alimmat reunakivet ovat hieman kookkaampia ja päällimmäiset pienempiä, mutta kaikki kivet ovat ihmisvoimin liikutettavissa.
Röykkiön päällä kasvaa kapea puu ja pieni kuusentaimi.

Ruttokangas (Hautapaikat)
Historiallinen; Aiemmin Ruttokankaaksi kutsutulta hiekkapohjaiselta kankaalta, Kankaanpään tilan mailta Laukkoskelta Hinthaaraan johtavan maantien länsipuolelta paljastui soranoton yhteydessä joukkohauta huhtikuussa 1975. Sorakuopan itäreunassa havaittiin tarkastuksen yhteydessä noin metrin syvyydessä 10-20 cm paksu maatuneesta orgaanisesta aineksesta muodostunut kerros, jossa oli jäännöksiä lahonneista arkuista, rautanauloja sekä ihmisten luita ja kalloja. Hauta on luultavasti ollut ojamainen, koillis-lounaissuuntainen kaivanto. Osa löytyneistä luista on haudattu kirkkomaahan. Paikalla on oletettavasti edelleen hautoja jäljellä.
Perimätieto kertoo, että paikalla olisi aiemmin ollut kelohonkaan kaiverrettuna tieto ruttoon kuolleiden hautauksista ja vuosiluku 1711. Teksti RK 1711 on siirretty nykyisin paikalla olevaan kiveen ilmeisesti 1930-luvulla.
Vuonna 2023 tehtiin tarkkuusinventointi, jossa paikannettiin hautaus. Inventoinnin tietojen perusteella kohteen sijaintia on korjattu ja kohteelle on luotu aluerajaus. On mahdollista, että joukkohauta ulottuu laajemmalle alueelle ja hautoja saattaa olla säilynyt myös pohjoisempana tien itäpuolella, missä muinaisjäännökseen liittyvä muistomerkki (ks. alakohde) on aiemmin sijainnut. Aluerajaus tien länsipuolella on tarkka, mutta tien itäpuolen rajaus perustuu enemmän olettamukseen, että hautoja voi olla sielläkin

Medvastö torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1600-luvulla muodostetulla Medvastön ratsutilalla on ollut kaksi torppaa jo 1700-luvun alkupuoliskolla. Vanhempi niistä on perustettu viimeistään vuonna 1697. Kuninkaankartastossa toinen Medvastön torpista sijaitsee Morsfjärdenin ja nykyisin Rödhällinä tunnetun vesialueen pohjoispuolella. Kummankin torpan paikka erottuu vuoden 1779-1782 kartassa (KA B21:15/1-12), mutta pohjoisempi niistä häviää pian, sillä sitä ei enää ole merkitty vuosien 1809-1813 karttaan (KA, B21:15/13-19).
Maastossa Medsvastintien ja Morsfjärdenin välissä erottuu raivattuja pellon pohjia, jotka nykyisin kasvavat sekametsää. Torpan paikka sijoittuu avokalliolle, jonka länteen viettävällä laidalla on n. 2,5 x 1,5 suuruinen uuninraunio. Raunio kasvaa heinää, eivätkä sen sisältämät kivet erotu päällepäin. Kivien välistä otettu kairausnäyte paljasti n. 5 cm:n humuskerroksen alla n. 3 cm. hajonnutta matalapolttoista tiiltä ja sen alla olevan n. 20 cm:n kerroksen karkeaa ruskeaa hiekkaa. Rauniosta itään kallioon on louhittu mahdollisesti tulen avulla n. 4 x 4 m kuoppa, joka vaikuttaa rakennuksen paikalta.
Rauniosta länteen kulkee luode-kaakkosuuntaisesti tienpohja kohti rantaa, ja torpan paikan etelä- ja pohjoispuolella on kallioissa on lukuisia merkkejä kiven louhinnasta (ei porausjälkiä, kiviaines vaikuttaa helposti rapautuvalta ja lohkeavalta). Kallioalueen reunoilla peltojen laitamilla erottuu myös raivausröykkiöitä.

Gerk 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Gerkin kartanoon johtavan tien pohjoispuolella rinteessä. Kyseessä on ilmeisesti kellarin tai muun säilytyskuopan jäännös. Kuoppa on kooltaan noin 4 x 5 metriä, sitä ympäröi matala valli muualta paitsi rinteen yläosan kohdalta, jossa sen reuna on rinteen tasalla. Lännestä, alarinteen ja tien suunnasta kuoppaan johtaa noin puoli metriä leveä ja kolme metriä pitkä käytävä. Kuoppa on osin kuusien katveessa. Kuoppa saattaa liittyä Bengtsby/Smedsby (Sepänkylän) Gerkin ja Stensin kylätontteihin.

Råbergen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Råbergenin kalliomassiivin eteläreunalla sijaitsee matala, 1-2 kivikerrasta koostuva, halkaisijaltaan noin 8-10 metrin laajuinen kivilatomus tai röykkiö. Ympäröivä maasto on pääosin kivetöntä silokalliota. Röykkiö on ladottu kalliopinnalle. Röykkiön eteläpuolella maasto on etelään laskevaa avokalliota, pohjoispuolella taas hieman metsäisempää. Osa röykkiöstä on melko voimakkaasti sammaloitunut.
Kohde eroaa sijaintinsa puolesta alueen muista esihistoriallisista röykkiökohteista sillä paikalta ei ole suoraa näköyhteyttä merelle. Kivilatomuksen pienialaisuus ja ympäröivän alueen kivettömyys kuitenkin viittaavat sen olevan ihmisen tekemä.
Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde.

Falckbergs rån (Kivirakenteet)
Historiallinen; Siuntion, Kirkkonummen ja Vihdin kuntien rajalla olevan Falkinmäen kallioalueen pohjoisosassa sijaitseva rajamerkki. Rakennelma koostuu neliönmuotoisesta, noin 1 x 1 metrin suuruisesta kivistä ladotusta perustuksesta, jonka keskellä on pystykivi.
Falkinmäen rajamerkki mainitaan mm. Siuntion Yövilän (Övitsby) kylän isojakokartassa vuodelta 1769 sekä Kirkkonummen Evitskogin ja Karskogin kylien välisessä rajakartassa vuodelta 1759 nimellä Falckbergs rån.
Yövilän isojakokartan pyykkiselityksen perusteella Falkinmäellä on ilmeisesti 1760-luvulla sijainnut useampia vanhoiksi rajamerkeiksi tulkittuja kivilatomuksia, joista yksi on valittu toimituksessa käytettäväksi. Myös kyseiseen karttaan on Falkinmäelle merkitty mittaustoimituksessa käytetyn pyykin lisäksi neljä pientä pyörylää jotka viitanneevat vanhemmiksi rajamerkeiksi tulkittuihin latomuksiin.
Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde.

Backskogen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Baggbyträsketiin virtaavan puron (leveys n. 0,5-1 m) länsipuolella on useita hiilimiiluja (halkaisija n. 4 - 17 m) ja itäpuolella yksi isokokoinen miilu (halkaisija n. 20 m). Miilut vaikuttavat tyypiltään olevan pystymiiluja. Hiilen poltto on ilmeisesti jatkunut alueella pitkään, sillä vanhimmat miiluista ovat erodoituneita ja vaikeasti maastossa erottuvia, mutta kairanpistot vähäisiinkin kumpareisiin paljastavat useiden kymmenien senttien hiilikerroksia. Miilunpohjat limittyvät monin paikoin ja ojanteita, joista miilun peittämiseen on kaivettu hiekkaa, on tehty vanhojen miilujen päälle. Lähellä on ollut asutusta jo 1500-luvulta alkaen ja ruukkitoimintaa 1600-luvulta alkaen.
Pintahumuksen alla oleva maaperä on hiekkaa tai soraa. Alueen läpi kulkee moderni metsätie tai -ura ja alueen eteläpuolelle puron ylittämistä varten on laskettu siltarumpu ja tehty ylityspaikka. Puron molemmin puolin on runsaasti erilaisia ja erikokoisia kuoppia ja kasoja, joista osa vaikuttaa samanikäisiltä miilujen kanssa ja osa selvästi tuoreemmilta eli moderneilta. Osa kuopista selittyy metsätien rakentamisella. Vanhimpien kuoppienkaan pohjalta ei kairausnäytteessä havaittu hiiltä, joten kyse ei liene hiilikuopista. Valtaosa isoimmista kuopista ryhmittyy puron ympärille muodostaen suojaisan syvänteen.

Tukikohta XXXV:12 (Pitäjänmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta vanhojen sotilaskarttojen perusteella todennäköisesti vuosien 1916–1918 välillä. Kohde on jäänyt 1960-luvun alussa rakennetun paikoitusalueen alle, eikä se ole enää näkyvissä. Maan alla saattaa olla säilyneitä rakenteita. Kohde on paikannettu vuosina 1930 ja 1943 otettujen ortoilmakuvien perusteella, joissa erottuu taistelu- ja yhdyshautoja.

Järvikatu (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 400 metriä Karkkilan kirkosta länteen, Turuntien ja Järvikadun risteykseen itäpuolella. Alue on hiekkapohjaista sekametsää. Paikalla on 70 metriä pitkä, itä-länsisuuntainen, mutkitteleva taisteluhauta, jonka syvyys on noin metri ja leveys hautaa reunustavan vallin päältä mitattuna pari metriä. Hauta on voinut olla pitempikin alun perin, mutta tuhoutunut tai peittynyt molemmista päistään. Haudan keskiosan paikkeilla on korsukuoppa, johon on haudasta kulku. Kuopassa on vallit, korkeus järven puolelta noin metri ja kuopan halkaisija on noin 6 metriä. Taisteluhaudan pohjoispuolinen maasto on hyvin tasaista sekametsää järveen asti. Nykyinen tie kulkee noin 20 metriä taisteluhaudan eteläpuolella, mutta vanha tie, joka on myöhemmin oikaistu tältä kohtaa, on kulkenut aivan haudan tuntumassa. Vanha tiepenkka erottuu haudan vieressä.
Kyseessä on ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusvarustus, joka on ilmeisesti tehty suojaamaan Karkkilaan tulevaa tietä.

Salimäki (1000049383) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Karkkilan keskustan laidalla, 300 metriä kirkosta, pohjoiseen sijaitsevalla Salimäellä on ensimmäisen maailmansodan aikaisia puolustusvarustuksia. Mäki on lähinnä mäntyä ja kuusta kasvavaa hiekkamoreenipohjaista kangasta. Mäen harja kulkee pohjois-eteläsuuntaisesti ja nousee noin 20 metriä ympäröivästä maisemasta. Mäen eteläosassa on asuinrakennus ja ulkorakennus sekä pihamaata, itäpuolella kulkee Tammelantie, pohjoisessa ja lännessä mäki laskee Pyhäjärven rantaa ympäröivään tasaiseen alueeseen. Länsipuolella, mäen kupeessa, on iso teollisuushalli.
Mäen laella ja sen molemmin puolin on taisteluhautoja ja 5 korsukuoppaa. Puolustusvarustukset alkavat em. ulkorakennuksen tuntumasta ja jatkuvat mäen pohjoispäähän. Alue on kooltaan noin 40 x 200 metriä. Eteläosassa on myös yksi mahdollinen konekivääriasema, mäelle nousevan polun vieressä.
Taisteluhaudat ovat noin 1,5 metriä syviä ja yläreunasta mitattuna noin 2,5 metriä leveitä. Korsukuopista suurin on halkaisijaltaan noin 8 metriä ja pari metriä syvä, muiden halkaisija noin 5–6 metriä. Korsuihin on kulku idänpuolelta ja niistä johtaa yhdyshauta mäen harjan yli länsipuolella oleviin syviin taisteluhautoihin. Pohjoisin korsukuoppa ja taisteluhaudat ovat mäen pohjoisosassa olevalla frisbeegolf-radan heittopaikalla. Maapohja on tällä alueella kulunutta. Mäen itäreunalta on ollut hiekanottoa, joten on mahdollista, että osa siellä sijainneista puolustusvarustuksista on tuhoutunut.
Edellä mainittujen lisäksi mäen lounaiskulmassa on myös yksi korsukuoppa ja matalaa taisteluhautaa noin 50 metrin matkalla. Hauta on alle puoli metriä syvä ja siinä on matalia ampumasyvennyksiä.
Puolustusvarustukset ovat ensimmäisen maailmansodan aikaisia. Puolustussuunta vaikuttaisi olevan erityisesti länteen kohti silloista rautatieasemaa ja sen taustalla olevaa Pyhäjärveä.

Sidsbacka vetokannas (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sidsbackan talouskeskuksen länsipuolella sijaitseva, Långträsketin länsipään lahdelmasta Sidesbackaträsketiin johtava vetokannas ja todennäköinen talvitie. Paikalla on matala notkelma, jonka länsireunalla hajanaista kiveystä ja suurempia kivenlohkareita.
Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde.

Idrottsvägen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Koskinen 2023:
Urheilutien länsipään jatkona olevan hiekkatien pohjoisreunalla,
Betesmarkenin suolaakson itäpuolella, mäntykankaalla, on hiilimiilulta tai halssitto-
malta tervahaudalta vaikuttava pyöreä, halkaisijaltaan noin 12 m kuoppa, noin 3 m
leveine valleineen. Keskikuoppaan on kipattu maata, mikä näkyy kohoumana kes-
kikuopan ja vallin itäreunalla. Vallin päälle, länsipuolelle, kaivettiin koepisto, jossa
näkyi puhdasta hiekkaa, yläreunassaan noin 2 cm huuhtoutumiskerros. Keski-
kuopan pohjalle kaivetussa koepistossa näkyi vain kaadettu savensekainen täyttö-
maa.
Vaikka hiiliä ei havaittu, on kuoppaa vaikea selittää miksikään muuksi, kuin
hiilimiiluksi tai halssittomaksi tervahaudaksi. Sellaisena se olisi myös sopivalla pai-
kalla, hiekkapohjaisessa metsässä, suon lähellä. Senaatinkartastolla, vanhoilla pe-
ruskartoilla tai vanhoissa ilmakuvissa ei ole mitään mikä kuoppaa selittäisi.

Söderkulla (Kivirakenteet)
Historiallinen; Haukojankoskesta n. 110 m koilliseen olevassa Söderkullan metsikössä sijaitsee mäen lakialueen lounaislaidalla n. 1,8 x 1,8 x 1,3 m kokoinen rajamerkki, jossa on pystykivi keskellä. Pystykivessä ei ollut havaittavia merkintöjä. Rajapiste on merkitty vuoden 1773 rajankäyntikartalle, jossa rajapisteen nimi on Korkia Kålkon Kallio. Kyseessä on Kirvelän ja Vihtijärven kylien välinen rajapiste.

Skarsböle 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella tarkastettu kohde.
Kallioisella niemekkeellä sijaitsee n. 1-1,5 m halkaisijaltaan oleva matalahko soikea röykkiö, joka on osaksi heinän ja humuksen peittämä. Röykkiön alla oleva maa on erittäin hiilistä vielä yli 20 cm:n syvyydessäkin. Röykkiö saattaisi olla kiukaan pohja. Röykkiöstä luoteeseen ilmoittaja on löytänyt rautakauteen viittaavia esineen kappaleita. Esineet voivat viitata polttohautaukseen. Ilmiöiden luonteen tarkempi selvittäminen vaatii lisätutkimuksia.
Niemekkeellä on etelämpänä ja alempana monenlaisia merkkejä myöhemmästä, historiallisen ajan toiminnasta.

Lapinmäki 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Loivasti pohjoiseen laskevassa rinteessä sijaitsee matala, säännönmukainen kiviröykkiö, jolla on selkeät reunuskiveykset. Röykkiön korkeus on noin 50 cm. Sen päällä kasvaa useampi kuusi. Kivirakenteessa on säännöllinen kivireunus, jotka on ladottu halkaisijaltaan noin 30 cm kokoisista kivistä. Röykkiön pohjois- ja itäseinustassa on selkeä kulma. Röykkiön läheisyydestä erottuu mahdolliset rakennuksen kulmakivet ja seinälinjaa, todennäköisesti kivirakenne on rakennuksen uuni.
Röykkiön pohjoispuolella sijaitsee luonnonkivistä kasattu soikionmuotoinen kiviröykkiö. Röykkiössä on suuria, halkaisijaltaan noin 40-60 cm olevia pyöreitä kiviä. Röykkiön koko on noin 1 x 4 metriä. Sen itäpäädyssä on suuri luonnonkivi.
Kohde on todennäköisesti viljelysröykkiö.

Brännskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon vesialueen itäreunassa Tvärminneönistä itään, Brännskär-saaren itäpuolella 11 - 17 metrin syvyydessä hiekkapohjalla.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 19 metriä ja leveys 3,5-3,9 metriä. Perän korkeus pohjasta on noin 2 metriä. Alus on ollut männystä rakennettu ja tasasaumainen. Hylystä irronneita osia on noin 14 metrin syvyydessä rannan puolella. Hylystä nostettiin keväällä 2000 kaksi juomalasia (SMM 062000:1-2), jotka on ajoitettu 1800-luvun alkupuoliskolle tai viimeistään puoliväliin.
Hylky löytyi 1999, kun kalaverkot olivat tarttuneet siihen kiinni. Hylkyä ei ole tunnistettu eikä sen taustaa tunneta. Suomen meriarkeologinen seura ry sukelsi hylyllä 2023 kuvaten hylkyä. Hylystä tuotettiin 3D-malli, joka on osoitteessa https://sketchfab.com/mas-fi/models, Shipwreck Brännskär. Suomen meriarkeologisen seuran kuvaama hylky on tasasaumainen. Melko lähellä pohjoista osaa sen yläpuolella rinteessä havaittiin yksi limisaumainen kaari. Seuran arvion mukaan kuvattu ja mallinnettu osa ei ole koko hylky. Aluetta olisi syytä kartoittaa. Per-Erik Stenlund ilmoittaa vuoden 2000 raportissaan hylyn sijainnin selvästi etelämmäs, mikä ehkä viittaa toiseen hylyn osaan.
Vanhojen sanomalehtitietojen perusteella tiedetään, että Brännskärin lähelle haaksirikkoutui 1935 moottorisumppu Rosa. Hylystä löytyneet juomalasit eivät kuitenkaan viittaa Rosan aikakauteen.

Lapinmäki 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Lapinmäen rinteen alaosassa sijaitsee matala, noin 50−60 cm korkea kivistä koottu röykkiö. Kivirakenne on soikeahko ja sen pitkän sivun pituus on noin 5 metriä. Rakenteessa on luonnonkiviä, mutta myös lohkottuja kiviä. Sen pohjoispäädyssä on suuri luonnonkivi, jonka kupeeseen röykkiö on kasattu.
Röykkiö sijaitsee kangasmetsässä, jossa kasvaa kuusia ja mäntyjä. Pohjakasvillisuutena on sammalta. Koko röykkiö on paksun sammalen peitossa.
Röykkiön yksityiskohtia oli hankala havainnoida, koska alueella oli tehty metsän hakkuita ja raivaustöitä ja hakkuujätteet oli jätetty kiviröykkiön päälle. Aikaisemmissa inventoinneissa röykkiö on tulkittu raivausröykkiöksi, mikä todennäköisesti pitää paikkansa.

Lapinmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö on lohkotusta kivistä ladottu noin 70 cm korkea kivirakenne. Röykkiön koko on halkaisijaltaan noin 1,5 metriä. Röykkiön päällimmäiset kivet ovat kooltaan noin 10 cm halkaisijaltaan, alempana olevat kivet ovat suurempia.
Röykkiö sijaitsee hyvin tasaisella leveällä terassilla. Ympäristössä kasvaa paljon nuoria koivuja ja pihlajia. Tasaisen aukean länsipäädyssä kulkee tielinjaus. Röykkiö voi olla pieni viljelysröykkiö. Röykkiön länsipuolella sijaitsee kaksi soikion muotoista kuoppaa.
Röykkiö mainitaan sekä Taavitsaisen, että Seitsosen ja Bilundin inventointikertomuksissa. Jälkimmäisessä on maininta myös pienemmän röykkiön läheisyydessä olevasta suuremmasta, kahden maakiven varaan tehdystä röykkiöstä. Röykkiön pitäisi sijaita pienemmän röykkiön pohjoispuolella noin 5 metrin päässä. Tätä röykkiötä ei löytynyt maastosta. Paikalta löydettiin vain muutama luonnonkivi.

Husviken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu on muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan 10–11 m. Miilua ympäröivä oja on osittain tuhoutunut eteläpuolelta hakkuiden takia. Miilu on kokonaan sammaleen peittämä ja kumpareen päällä kasvavat sahatut kuuset noin 10–50 vuoden ikäisiä.
Hiilimiilun sisämitta on 7,7 m itä-länsi-suunnassa ja 8,5 m pohjois-etelä-suunnassa. Vastaava ulkomitta on 10 m itä-länsi-suunnassa ja 11,1 m pohjois-etelä-suunnassa. Miilun ojan syvyys on 0,4 m ja kumpareen korkeus 0,3 m mitattuna ympäröivän maan tasosta.
Hakkuissa on jätetty tekopökkelöt kohteen päälle.

Visthusmalmen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin 4 metriä halkaisijaltaan oleva soikeahko kumpu, jota kiertää oja. Kohde tarkastettu talvella ja tulee tarkastaa vielä lumettomaan aikaan.

Pinolahti 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Entistä Lohjan maalaiskuntaa. Alue sijaitsee Hiidenveden koillisrannalla Pinolahden kärkiosassa. Alueelta on erotettu 1945 (Luho) ja 1996 (Pesonen) seitsemän erillistä löytökohdetta (A-G), joista Pinolahti 2 käsittää alueet A-D.
Alue sijaitsee Hiidenveden koillisrannalla Pinolahden kärkiosassa metsässä ja pelloilla. Löytöinä tyypillistä kampakeramiikkaa, nuorakeramiikkaa, kivikauden lopun/varhaismetallikauden keramiikkaa, kvartsi-iskoksia, kvartsikaavin, pienoistaltta, liesikiveystä.

Pinolahti 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Entistä Lohjan maalaiskuntaa. Pinolahden alueelta on erotettu 1945 (Luho) ja 1996 (Pesonen) tutkimuksissa seitsemän erillistä löytökohdetta (A-G), joista Pinolahti 3 käsittää alueen F.
Alue sijaitsee Hiidenveden koillisrannalla n. 500 metriä rannan asuinpaikka-alueista luoteeseen. Alueelta on löydetty nuorakeramiikkaa.

Vattola 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Vattolantien koillispuolella Pyhäjärven uimarannasta luoteeseen on Pyhäjärveen laskeva rinne, jonka päällä on todennäköinen taisteluhauta. Hauta on luode-kaakko-suuntainen ja siitä lähtee koilliseen noin 7 metriä pitkä haara. Luode-kaakko-suunnassa hauta on noin 16 metriä pitkä. Taisteluhaudasta on säilynyt noin 80 cm syvä painanne, joka on alaosastaan metrin ja yläosastaan kaksi metriä leveä. Taisteluhaudan kaakkoispää on epämääräinen, mutta luoteessa ja koillisessa hauta näyttää selvärajaiselta.
Taisteluhaudasta kaakkoon sijaitsee viisi kuoppaa, jotka liittyvät todennäköisesti taisteluhaudan rakentamiseen. Kuoppien ympäristössä havaittiin inventoinnin yhteydessä hiilistä maata kairanpistosta.
Taisteluhauta on todennäköisesti rakennettu vuonna 1916 tai viimeistään vuoden 1917 alussa. Sen todennäköinen tehtävä on ollut suojata Vattolantietä.
Vuoden 2023 havainnot: Taisteluhauta on sitä reunustavan vallin päältä mitattuna noin 2 metriä leveä ja metrin syvä. Siinä ei ole selviä ampumapesäkkeitä. Kuopista lähin on noin 25 metriä taisteluhaudan itäpuolella. Ne sijoittuvat noin 20x30 metrin alueelle melko jyrkkään rinteeseen, alin kuoppa (1) on noin 7 metriä rantapolusta ylärinteeseen, kolme kuoppaa (3–5) ovat ylempänä rinteessä rivissä 30 metrin matkalla, ja yksi kuoppa (2) on niiden ja alimman välissä. Kuopista kaksi on isompia ja suorakaiteenmuotoisia, sisäosa noin 2,5 x 5 metriä, syvyys 1,5 metriä. Kuoppien alarinteen puolella on metrin korkuinen valli, ylärinteen puolella valli tasoittuu maanpinnan tuntumaan. Muut kolme ovat muodoltaan neliskanttisia, sivun pituus 2–2,5 metriä ja syvyys noin metri. Näissäkin on vallia alarinteen puolella. Kuoppiin ei ole selvää sisäänkäyntiä. Kuopat liittyvät todennäköisesti puolustusvarustuksiin, isoimmat kuopat voivat olla majoitus- tai suojakuoppia.

Djupviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin saariston luoteisosassa Kuivaston pohjoisrannan Djupviken -lahden itärannalla 1-3 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin noin 15 metriä. Suomen meriarkeologinen seura ry on tehnyt 30.12.2023 hylystä havaintoja: Hylky on kylki kiinni rannassa siten, että perä osoittaa pohjoiseen ja keula etelään kohti lahden pohjukkaa. Puu on pehmeää, ilmeisesti havupuuta. Hylyssä on ollut sisäkarneeraus ainakin pohjan osalla. Kaaret ovat melko kuluneet ja hennot. Keulaosassa on joitakin tiiliä, jotka ovat ilmeisesti aluksen tulisijasta peräisin. Hylyssä ei havaittu mitään uudempia osia ja hylky saattaa siis olla huomattavan vanha. Peräosassa on mahdollinen irtonainen mastonkenkä. Muita takilan osia ei näytä olevan hylyssä jäljellä. Keulaosassa havaittiin muutama pieni polvi, joten ilmeisesti aluksessa on ollut ainakin jonkinlainen kansi. Alus lienee riisuttu lahteen jäämisen jälkeen.
Hylky on löytynyt 1990-luvulla paikallisen asukkaan antaman vihjeen avulla. Suomen Meriarkeologinen Seura ry kuvasi hylyn 30.12.2023 ja teki 3D-mallin. 3D-malli on osoitteessa https://sketchfab.com/mas-fi (Djupviken Raasepori).

Skuruberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röset är beläget på Skurubergets krön, strax intill ett stup. Rösets diameter är 10 m, höjden ca 1m. Rösets mitt är grävt. Stenrar har rulat ner längs med sluttningen. Ca 40 m i NNE riktning på andra sidan bergskrönet finns en grop omgärdad av en stenkrets.

Gammelgård (Vanhakartano) Juus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pitkäjärven länsirannalla sijaitsevassa Gammelgårdin rivikylässä oli vuoden 1540 maakirjan mukaan 13 taloa ja 1600-luvun keskivaiheilta alkaen 10 taloa. Kylän taloluku oli huomattavan suuri, ja kylä oli myös rakenteeltaan poikkeuksellinen. Talot eivät ole sijainneet selkeästi rajautuvalla tiivillä kyläkukkulalla, vaan pitkänä nauhamaisena rivinä loivalla harjanteella, mutkittelevan kylätien molemmin puolin. Kylän eteläosassa sijaitsevaa aluetta on kutsuttu myös omaksi, Källstrand-nimiseksi kyläkseen.
Kylän pohjoisin talo, Juva on jäänyt eristyksiin muusta kyläkokonaisuudesta, Kehä III:n molemmin puolin. Aivan kylän eteläpäässä nykyisin sijaitseva Neppersin talo (jossa nykyisin hoitokoti) on ennen isoavihaa sijainnut Skrobbin talon vieressä. Alue on kylämuotonsa vuoksi laaja, ja käsittää nykyisellään pihamaata, puutarhaa ja peltoa. Alueella on mahdollisesti säilynyt myös keskiaikaisia asutuskerrostumia.
Vuoden 2022 inventoinnissa todettiin, että talousrakennusten kohdalla kulttuurikerrokset ovat todennäköisesti tuhoutuneet. Pihan keski- ja itäosassa pihanurmen sekä päärakennuksen alla saattaa kuitenkin olla säilyneitä kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Gammelgård (Vanhakartano) Källstrand Sveins (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pitkäjärven länsirannalla sijaitsevassa Gammelgårdin rivikylässä oli vuoden 1540 maakirjan mukaan 13 taloa ja 1600-luvun keskivaiheilta alkaen 10 taloa. Kylän taloluku oli huomattavan suuri, ja kylä oli myös rakenteeltaan poikkeuksellinen. Talot eivät ole sijainneet selkeästi rajautuvalla tiivillä kyläkukkulalla, vaan pitkänä nauhamaisena rivinä loivalla harjanteella, mutkittelevan kylätien molemmin puolin. Kylän eteläosassa sijaitsevaa aluetta on kutsuttu omaksi, Källstrand-nimiseksi kyläkseen, ja se sijaitsee nykyisen Nedre Röösin luona. Alue on pihamaata, puutarhaa ja peltoa. Alueella on mahdollisesti säilynyt myös keskiaikaisia asutuskerrostumia.
Vuoden 2022 inventoinnin perusteella kohde Gammelgård (Vanhakartano) Källstrand on jaettu kahdeksi eri kohteeksi.
Vuoden 1700 kartassa Nedre Röösin kohdalla, hieman etelämpänä kylätiestä on Sveinsin kylätontti. Ennen siirtymistään lounaaseen, myös Skrobb ja Nappers ovat ilmeisesti sijainneet samalla alueella. Sveins siirtyi 1700-luvulla Pitkäjärven toiselle puolelle ja Röös muutti tontille. Uudemmat rakennukset ja maan muokkaaminen ovat mahdollisesti rikkoneet vanhan kyläalueen varhaisempia kulttuurikerroksia Nedre Röösin koillispuolella. Paikallisen informantin mukaan tien varteen on siirretty rakennus alempaa pihalta ja eteläisellä pihalla oleva aitta on 1700-luvulta. Pihan keskiosa on rakentamaton. Piha-alueella on voinut säilyä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita. (Väisänen 2022)

Gammelgård (Vanhakartano) Storby Ers (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pitkäjärven länsirannalla sijaitsevassa Gammelgårdin rivikylässä oli vuoden 1540 maakirjan mukaan 13 taloa ja 1600-luvun keskivaiheilta alkaen 10 taloa. Kylän taloluku oli huomattavan suuri, ja kylä oli myös rakenteeltaan poikkeuksellinen. Talot eivät ole sijainneet selkeästi rajautuvalla tiivillä kyläkukkulalla, vaan pitkänä nauhamaisena rivinä loivalla harjanteella, mutkittelevan kylätien molemmin puolin. Kylän eteläosassa sijaitsevaa aluetta on kutsuttu myös omaksi, Källstrand-nimiseksi kyläkseen.
Kylän pohjoisin talo, Juva on jäänyt eristyksiin muusta kyläkokonaisuudesta, Kehä III:n molemmin puolin. Aivan kylän eteläpäässä sijaitseva Neppersin talo (jossa nykyisin hoitokoti) on ennen isoavihaa sijainnut Skrobbin talon vieressä. Alue on kylämuotonsa vuoksi laaja, ja käsittää nykyisellään pihamaata, puutarhaa ja peltoa. Alueella on mahdollisesti säilynyt myös keskiaikaisia asutuskerrostumia.
Vuoden 2022 inventoinnin perusteella pihapiirin uudempien rakennusten alueelta
alueelta mahdolliset asutuksen jäännökset ovat todennäköisesti tuhoutuneet, mutta piha-alueella voi olla säilynyt myös vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita etenkin rakennusten ja puron välissä.

Gammelgård (Vanhakartano) Juppers (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kehä III eteläpuolella voimalinjan alla erottuu holvattu kivikellari. Suuaukko koillisessa on
muurattu tiilistä ja sitä on korjailtu. Kellarin länsipääty on sen sijaan osittain hajonnut. Kellarin sisäosa on rakennettu luonnonkivistä. Katossa on käytetty kookkaita graniittilohkareita. Kellarin koko on noin 3,5 x 4,5 m. Kellarin sisällä on varsin paljon erilaista 1900-luvun roskaa. Ulkopuolella erottuu etenkin kaakkoiskulmassa luonnonkivistä rakennettua seinää. Kellarin päällä kasvaa syreeniä ja muita pensaita sekä
runsas heinikko. Kellari liittynee Juppersin rakennuksiin. Sitä lienee korjailtu jossakin vaiheessa, mutta se saattaa olla alun perin rakennettu 1600-luvulla tai tätäkin aiemmin. Muu tonttialue on tasattua ja toimii tukkien yms. säilytyspaikkana. Metsäsaarekkeen eteläosassa on kaivettu maata ja paikalla on 1900-luvulla rakennettu korkea vaja. (Väisänen 2022)

Gammelgård (Vanhakartano) Källstrand Skrobb/Napper (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muinaisjäännösrekisterissä on ollut kohde nimellä Gammelgård (Vanhakartano)
Källstrand. Tämä on inventoinnin (2022) yhteydessä jaettu kahdeksi eri kohteeksi. Alueelle sijoittuu vuoden 1700-kartassa kaksi kylätonttia, molemmat tien luoteispuolelle. Näistä pohjoisemman alueella on edelleen vanha pihapiiri, jonka rakennukset lienevät
1900-luvun alusta tai 1800-luvulta. Tällä alueella lienee säilynyt varhaisempia kulttuurikerroksia ja rakenteita pihan alueella ja mahdollisesti myös rakennusten alla. Talot ovat siirtyneet tonttialueelle viimeistään 1600-luvun aikana, kun ne aiemmin ilmeisesti sijaitsivat samalla alueella kuin Sveins. Lounaisemmassa pihapiirissä on uudempia rakennuksia, mutta pihan koillisosassa voi olla säilynyt kulttuurikerroksia. Tonttirajat saattavat noudattaa edelleen olemassa olevia rajoja, mutta koska tästä ei ole
varmuutta, on sisällytetty molemmat kylätontit (Skrobb ja Napper) samaan rajaukseen. (Väisänen 2022)

Gammelgård (Vanhakartano) Storby Juun (Asuinpaikat)
Historiallinen; Storbyhyn kuuluneen Juunin vanhalla tonttialueella on nykyään kaksi rakennusta. Toinen, vanha asuinrakennus on aivan tien vieressä ja toinen hieman kauempana tiestä. Kauimmaista taloa on remontoitu laajasti, mutta se on yhä vanhalla paikallaan. Tämän
pihan edustalla on tehty todennäköisesti hiukan tasauksia, mutta nämä eivät välttämättä ole ulottuneet kovin syvälle. Kummankin rakennuksen ympäristössä saattaa siis olla säilynyt kulttuurikerroksia ja rakenteita. (Väisänen 2022)

Gammelgård (Vanhakartano) Storby Niku (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nikun tonttimaa on merkitty Ersin eteläpuolelle vuoden 1700 kartassa ja myös vuoden
1750 pitäjänkartassa. Vuoden 1774 kartassa sitä ei kuitenkaan enää ole samalla paikalla, vaan sille on merkitty pihapiiriä muita pohjoisemmas nykyisen Nikunmäen alueelle. Alue on kuitenkin merkitty rakennetuksi jälleen Senaatin kartassa ja sittemmin peruskartoilla. Tontilla on edelleen ilmeisesti 1900-luvun alkupuolelta peräisin oleva rakennus. Piha-alue lienee suurimmaksi osaksi säilynyt maan muokkaukselta. Heti pihapiirin eteläpuolella on tontti, jonka rakennukset on suurimmalta osin purettu. Tällä alueella myös maata saattaa olla muokattu enemmän. (Väisänen 2022)

Gammelgård (Vanhakartano) Storby Röös (Asuinpaikat)
Historiallinen; Röösin tonttimaa on vuoden 1700 ja 1774 kartoilla merkitty Nikun ja Ersin taloja
vastapäätä kylätien itäpuolelle. Röös siirtyi 1700-luvulla nykyisen Nedre Röösin paikalle Sveinsin muutettua Pitkäjärven toiselle puolelle (ks. Gammelgård (Vanhakartano) Källstrand Sveins). Tonttimaan tienoilla on nykyisin vanhempi omakotitalo pihapiireineen. Piha-aluetta ei ole muokattu voimakkaasti, joten alueella voi hyvin olla säilynyt kulttuurikerroksia ja rakenteita. (Väisänen 2022)

Brännbergsbacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki Brännbergs Rå on merkitty niin Träskändan, Gammelgårdin kuin Bölsbyn ja
Skrakabyn 1770-luvun kartoille. Se näkyy myös Gammelgårdin vuoden 1700 kartalla.
Korkealla kallioisella mäellä erottuu halkaisijaltaan noin 2 metrin kivikehä. Suurin kivi lähes 1 x 1 m. Rajamerkin sisä- ja ulkopuolella kasvaa nuoria lehtipuun taimia. (Väisänen 2022)

Råbacka (1000050106) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki Råbacka visare on merkitty Gammelgårdin ja Skrakabyn 1770-luvun kartoille.
Se näkyy myös Skrakabyn vuoden 1699 kartalla. Sen lähellä on Bodomin, Skrakabyn ja Gammelgårdin välinen rajamerkki Råbacka rå.
Inventoinnissa havaittiin luonnonkiviä mahdollisesti osin hajonneessa muodostelmassa Viiskorvemäki-tien lounaispuolella, lähellä polun ja tien risteystä. Alue oli varsin heinikkoista ja oletetun rajamerkin reunalla kasvoi kookas puu. Jotakuinkin havainnon kohdalle on merkitty 1700-luvun kartoille Råbacka visare. Hieman luoteeseen on merkitty Råbacka rå. Alueelle on merkitty kylänrajoja hieman vaihtelevasti myös 1900-luvun peruskartoilla. Todennäköisimmin havaittu kivirakenne on Råbacka visaren kohdalla. (Väisänen 2022)

Kalvön (1000050157) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Tammisaaren kirkosta noin 2,5 km lounaaseen Kalvön -saaren eteläkärjestä länteen 4,9 metrin väylän tuntumassa.
Puurunkoisen aluksen tasakeulainen ja tasaperäinen hylky, jonka pituus on 10 - 11 metriä ja leveys noin neljä metriä. Kyljet ovat limisaumaiset ja pohja on tasainen. Aluksessa on ollut ainakin osittainen sisäkarneeraus (keskiosassa). Rungon keskiosassa on kyljestä kylkeen ulottuva poikittainen palkki, jota on tuettu metallilla. Rautaosat ovat voimakkaasti korrodoituneet.
Aluksen käyttötarkoituksesta ei ole varmuutta, mutta merihistorian tutkija Mikko Huhtamies pitää mahdollisena, että on kyse mutaproomusta, jolla on kuljetettu väylältä ruopattua mutaa. Mutaproomuja oli jokaisella kaupungilla, myös Tammisaarella. Saattaa olla kyseessä myös karjan, heinän tai muun kuljettamiseen käytetty kulkuväline tai kulkuväline, jota on käytetty talvisin jäällä; hylkyä kuvanneesta sukeltajasta näytti, että pohjaosaa ei ole rivetty tai tiivistetty ja pohjan pitkittäisillä sivuilla näytti olevan jonkinlaiset jalakset.
Kohde havaittiin Merenkulkulaitoksen Merenmittauksen luotauksessa 2008. Suomen meriarkeologinen seura ry tarkisti kohteen tammikuussa 2024 kuvaten ja mallintaen hylyn. Hylyn 3D-malli on osoitteessa https://sketchfab.com/mas-fi (shipwreck Kalvön Raasepori).

Trehörnsråberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Brunnibergetin ja Trehörnsråbergetin läpi kulkevan polun varrella havaittiin vuoden 2023 inventoinnissa kooltaan n. 4x4 m ja korkeudeltaan n. 0,5 m oleva röykkiö. Röykkiön päällimmäiset kivet ovat kooltaan hieman isompia alempana oleviin verrattuna. Röykkiön keskellä on kuoppa. Sijaintinsa puolesta on epätodennäköistä, että rakenne olisi raivausröykkiö.

Fältensdik rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suon laidalla - suon puolella - on kiviröykkiö, kohdalla missa 1780 Munkkullan karttaan on merkitty rajapiste Fältensdyckmåsa No 3, Raja on Munkkullan, Strömsbyn ja Knoppsin vanhojen kylärajojen rajapiste. Se on samalla nimellä merkitty myös 1782 Strömsbyn karttaan sekä Knopsin ja Grundträskin 1776 karttaan pisteenä No 6. Rajapiste on käytöstä poistunut. 1961 peruskartan kylärajojen piste on tästä 60 m länteen aivan tien kupeessa.

Kittelberget 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikalla on kiviröykkiö, noin 2 m halk ja puolen korkea. Pään kokoisia kiviä. Koh-dalla ei ole ollut vanhoilla kartoilla (isojaot ja peruskartat) rajaa, ei edes kiinteistön. Röykkiön funktiosta ja ajoituksesta ei ole tietoa. Vastaavanlaisia on seudulla useita. 12 m etelään on maassa betoninen pyykki jossa pultti.

Kittelbergs rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kalliomäen huipulla on kallionykämän kupeessa kaatunut rajakivi. Isohko laakakiven murikka, pystyssä, mutta syrjällään kalliota vasten. Kivi on kolmen kylän rajalla: Strömsby, Smedsede ja Knopps. Rajapiste on merkitty Kittelberg nimisenä rajapisteenä 1704 Broteruksen karttaan ja 1782 Strömsbyn karttaan. Knopsin ja Grundträskin karttaan v. 1782 rajapiste on merkitty Knopsin ja Smedsin sekä Strömsbyn kylien rajapisteeksi numerolla 7. Kyläraja on samassa paikassa peruskartoilla.

Nyängsberget (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kahden kalliopaljastuman välisessä kurussa Snabbmossenia kohti loivasti pohjoiseen laskevan rinteen puolitiessä. Kysymyksessä on avonaisessa kangasmaastossa selvästi näkyvä painanne. Painanteen reunoista turvetta pengottaessa esille tuli paljon hiiltä.
Kohteen koordinaatteja muutettu kuvauksen ja sopivan lidar-havainnon perusteella 2024.

Malmskyan 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Malmskyan-niminen peltoalue Rådkilan eteläpuolella Inkoon Rannikkotien ja siitä Nygrannasin kohdalla etelään erkanevan hiekkatien eteläpuolella. Hiekkatien toisella puolella metsäinen alue sekä joitakin puuistutuksia. Kohteesta lounaaseen peltoaluetta halkovan notkelman toisella puolella sijaitsee Malmskyan (mj 1000000046), tunnettu kivikautinen asuinpaikka. Kohde on ollut käyttöaikanaan saari.
Laajahko etelään ja kaakkoon viettävä peltoalue joka oli viljelykäytössä, mutta ei vielä kylvetty inventointiajankohtana. Asuinpaikka sijoittuu topografisesti selvästi rajautuvalle peltokumpareelle, josta löytyi pintapoiminnassa melko runsaasti kvartsi-iskoksia ja –esineitä sekä poikkeuksellisen taidokkaasti isketty, läpikuultavasta vaaleanruskeasta piistä valmistettu n. 4 cm pitkä kaavin. Idässä ja etelässä iskoksia löytyi aina kumpareen juurelta asti. Lännessä asuinpaikan erottaa aiemmin tunnetusta Malmskyanin asuinpaikasta kapea mutta syvä ’salmi’, jonka pohjalta ei tullut löytöjä, joten kohdetta on perusteltua pitää omana kokonaisuutenaan. Kohteen pohjois- ja koillispuolella kulkee hiekkatie, jonka takana maasto nousee ja muuttuu kallioiseksi, mutta etenkin luoteispuolella on jonkin verran tasaista metsäistä maastoa, jonka
alueelle asuinpaikka saattaa jatkua.

Nupurböle Nupuri Gammal öde (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokarttaan 1778-1783 on lähelle Nuuksion ja Nupurin rajaa olevalle Häst åkerin pellon ja niityn alueelle on kirjattu gammal öde åker. Nimi viittaa usein autioituneeseen kylän/tilan paikkaan. Nupurbölen talo ei tiettävästi ole vaihtanut paikkaa, mutta aivan varma tästä ei voi olla. Tilan ei kuitenkaan tiedetä olleen autiona.
Kyse saattaisi kuitenkin olla asutusluetteloita vanhemmasta asutuksesta, joka on kuulunut Gumbölen kylään. Vanha myllyn paikka on sijainnut varsin lähellä paikkaa. Alue on lähes kaikissa vanhoissa kartoissa peltona, mutta joihinkin karttoihin on kohouman kohdalle merkitty viljelemätön alue. Historiallisissa ilmakuvissa paikalla näkyy muusta pellosta erottuvia läikkiä.
Paikka oli metsittynyttä peltoa, jonka eteläosassa oli selkeä terassimainen kohouma. Savinen maasto nousi edelleen kohti etelää ja nykyistä asutusta. Puron ympäristö pohjoisosassa on selvästi matalampaa ja savista. Aluetta kairattiin ja havainnoitiin maastoa mahdollisten rakenteiden varalta. Paikalla käytiin jo kesäkuussa, mutta kasvillisuuden vuoksi todettiin, että alue on syytä tarkastaa myös sen lakastuttua. Kesäkuussa kummun
pohjoisreunalta, melko jyrkästä kohdasta havaittiin kiviröykkiö (n 2,5 x 2 m), joka liittynee pellon raivaukseen.
Tämän voi katsoa tukevan ajatusta, että aivan koko alue ei ole ollut peltona. Hieman etäämmällä kaakossa havaittiin kummun päällä joitakin kiviä. Syksyllä havaittiin kummun pohjoisreunassa kolme kiveä, jotka vaikuttivat hieman muodostavan kulman, näistä yksi oli kuitenkin jäänyt puiden väliin ja noussut ylös. Näistä noin 5 m lounaaseen erottui myös kiviä. Vieressä kulki kuitenkin myös oja, joten kivet ovat voineet päätyä pintaan ojasta.
Lähelle merkityn Nupuri 2 kivikautisen irtolöytöpaikan kuvauksessa todetaan taltan löytyneen tontista länteen olevan jyrkän rinteen alta peltotöissä. Kuvaus sopii tähän samaan peltoalueeseen. Aluetta kairattaessa maaperä oli alavilla osilla varsin savista, mutta kummun kohdalla hieman hiekkaisempaa. Vaikka alue on pääasiassa ollut peltona, on kiviröykkiön tuntumassa ilmeisesti pieni alue vähemmän muokattua maata. On mahdollista,
että paikalla on ollut historiallisen ajan varhaisempi, mahdollisesti keskiaikainen tilan paikka ja samalla alueella saattaa olla myös kivikautinen asuinpaikka. Nämä ovat kuitenkin voineet hajota myöhemmissä peltotöissä. Alueen statuksen tarkempi selvittäminen edellyttäisi koetutkimuksia.

Nupurböle Nupuri kiinalaisparakki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nupurin alueella on tiedetty olleen niin sanottu kiinalaisparakki osoitteessa Vanhatie 5. Kyse on I maailmansodan linnoitustöihin liittyneisiin metsähakkuihin tuotujen kiinalaisten siirtotyöläisten asutusparakista vuodelta 1917. Sen paikan tiedettiin olleen ns. Lundenin torpan alapuolella. Parakkia kuvaillaan alueen kulttuuriperintöselvityksessä seuraavasti: Asuinparakin pohjamitat olivat n. 10 x 30 metriä. Parakki oli rakennettu mullasta, risuista, turpeesta, pitkistä oljista ja riuuista ja siinä oli maalattia. Kantaviin ja -tukirakenteisiin käytettiin koivunrunkoja, katto- ja seinämateriaalin sidontaan ohuempia puuriukuja. Sivuseinät olivat vain metrin korkuiset, loppuosa oli kattoa. Katettu sisäänkäynti sijaitsi toisessa päädyssä. Ikkunat, kolme kummallakin sivulla, olivat noin 4 metrin korkeudella maasta. Parakki oli pystyssä vielä kesällä 1918, mutta purettiin kohta sen jälkeen. Parakin on oletettu tuhoutuneen myöhemmissä maan muokkauksissa.
Inventoinnissa mäen ja hoidetun pihapiirin välisessä metsässä havaittiin suorakaiteen muotoinen, valleilla reunustettu rakennuksen pohja. Kyseessä on varsin suurella varmuudella tuhoutuneen kiinalaisparakin pohja. Vallien koko oli arviolta 25 x 10 metriä. Vallit olivat noin 130 cm leveät ja 60-80 cm korkeat. Vallin molemmissa päädyissä erottuu aukot. Vallien päällä kasvoi kuusia ja koivuja.
Parakin ja Nupurintieltä tulevan käytöstä poistetun tielinjan välissä erottui myös pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 3 metrinen kivikasa. Kyse voi olla jostakin parakkiin liittyvästä rakenteesta tai muusta raivauksesta. Vanhatien eteläpuolella taas on ilmeisesti sijainnut parakkiin liittynyt hevostalli.

Eriksberg (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee korkean kallion eteläpään lähes korkeimmalla kohdalla. Kalliolla kasvaa sammalta ja jäkälää. Notkelmissa kasvaa varpukasvujen lisäksi mäntyä ja katajaa. Kohteelta on hyvä näkyvyys ympäristöön ja tielle 51.
Kohde on terävähköistä kivistä muodostettu kivikehä, jonka halkaisija on noin viisi metriä. Kehän itä/kaakko reunalla on kulkuaukko. Kulkuaukon vieressä on yksi suuri kivi (1,5 m x 0,7 m), muut kehän muodostavat kivet ovat pienempiä (30 cm x 40 cm, 60 cm x 40 cm ja 20 cm x 20 cm). Kivirakenne on leveimmillään 1,5 m, ja kapeimmillaan yhden kiven (0,5 m) levyinen. Valli on romahtanut osin sisään päin. Kehän kivet on aseteltu löyhästi ja epäselkeästi. Niiden välissä ei ole maata. Luoteisreuna on jäänyt osittain kasvuston alle. Kairalla kehän keskeltä tuli noin 5 cm multaa, jonka alla oli kallio.
Mahdollisesti alun perin pronssikautinen röykkiö, jota on ehkä parenteesin aikana muokattu.
Rakenteen ympäristössä ei näkynyt siitä pois heitettyjä tai vieritettyjä kiviä, mutta ne on myös voitu vierittää niin kauas alas jyrkänteeltä, että niitä ei voi enää havaita. Kohteelta olisi hyvä tähystää läheistä tietä 51. Toisaalta kaikki muut alueelta inventoidut parenteesin aikaiset linnoitteet on tehty betonista, mistä ei tällä kohteella ole mitään jälkiä.

Östersundom kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Östersundomin kartanon pihapiirin etelälaidalla Östersundominpurossa on sijainnut mylly viimeistään 1700-luvulla, mahdollisesti jo 1600-luvulla. Kohde käytiin tarkastamassa 2022 Östersundomin inventoinnin yhteydessä. Alueella on patoaltaan kivi- ja maarakenteita ja kosken harjalla näkyy katkelma betonista sivu-uomaa, josta vesi on aikanaan johdettu myllyrakennukseen (toimii nykyään liikerakennuksena). Kosken alapuolella rinteessä sivu-uomaa ei pysty havaitsemaan enää. Betoninen sivu-uoma ja myllyrakennus ovat todennäköisesti kuvattuna vuoden 1874 kartalla.
Aivan puron pohjoislaitaan ulottuu kylänpaikka Östersundom kartano 1000010715. Myllytoiminta on ollut kiinteä osa kartanon toimintaa pitkään, tämän johdosta Östersundomin kylänpaikan muinaisjäännösaluetta on laajennettu siten, että patorakenteet ja näiden ja myllyrakennuksen välinen alue on liitetty muinaisjäännöksen aluerajaukseen.

Sonninmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Hyvinkään taistelujen (19.-21.4.1918), punaisten asemat sijaitsivat pääosin Hevosmäen eteläpäässä. Hyvinkäänkylän johtoesikunta sijaitsi kylän työväentalolla, joka on välittömästi Hevosmäen pohjoispuolella. Hyvinkään piiriesikunta oli sijoittunut Hyvinkään rautatieasemalle, jonne se oli siirtynyt Seurojentalolta.
Sonninmäen puolustusvarustukset sijaitsevat pääpuolustusasemasta pohjoiseen, Hanko-Hyvinkää radan itäpuolella. Mahdollisesti radan varteen on tehty puolustusasemia laajasti ennen taisteluja tai Sonninmäen puolustusasemat on kaivettu punaisten vetäytyessä kohti rautatieasemaa.
Sonninmäellä sijaitsee rautatienpuoleisella rinteellä useita maahan kaivettuja kuoppia. Kuopat sijaitsevat harjun länsi- ja etelälaidalla. Kaikki kuopat on kaivettu hiekkaharjuun, niissä ei ole muita rakenteita. Osassa kuopista voi erottaa mahdollisen ampuma-aukon paikan. Kuopat on kaivettu rinteeseen niin, että niistä on voitu puolustaa rautatien suuntaan ja etelää kohti.

Rådkila 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde on havumetsässä, metsätien vieressä. Rakenne on kokonaan sammaleen peitossa, joten yksittäisten kivien kokoa on vaikea päätellä. Aluskasvillisuutena on varpukasvuja ja rakenteen keskellä kasvaa mänty sekä pieni kuusi. Rakenteen pohjoispuolella maasto nousee ja muuttuu kallioisemmaksi. Koillispuolella on kosteikkoa.
Kohde on pyöreähkö röykkiömäinen kivirakenne, jonka keskellä on kuoppa. Ulkohalkaisija on noin 5 metriä, ja sisällä oleva kuoppa on noin metrin syvä. Rakenne kohoaa selkeästi esille ympäröivästä maastosta. Rakenteen kaakkoisreunalta puuttuu kiviä, joten kyseessä on mahdollisesti jonkinlainen kulkuaukko. Aukko on melko kapea ja se levenee ylöspäin. On myös mahdollista, että kiviä on poistettu samassa yhteydessä kuin röykkiön keskellä oleva kuoppa on syntynyt. Rakenteen kivet ovat sammalen peitossa. Rakenteen keskeltä
kairatessa paksun humuskerroksen alla oli tiivistä silttiä. Kairassa ei ollut lainkaan hiiltä.
Ulkonäön puolesta kohde muistuttaa pronssikautista hautaröykkiötä, mutta sen ollessa kokonaan sammalen ja varpujen alla, on vaikea sanoa varmasti.
Kohde sijaitsee noin 28 metriä mpy eli alue on ollut pronssikaudella maalla ja melko lähellä rantaa. Alueen korkeimmalla kohdalla se ei ole ollut. Vanhoissa kartoissa alueelle ei
ole merkitty mitään. Paikka on myös epätodennäköinen millekään parenteesiin liittyvälle rakenteelle, eikä röykkiö muistuta mitään linnoitetta. Kohteen tarkempi ajoittaminen ja tunnistus vaatisi kajoavia tutkimuksia.

Prästängsbergen (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Laaja kallioalue, jossa pitkittäisiä, porrasmaisia kalliopaljastumia. Kohde sijaitsee kahden tällaisen paljastuman väliin jäävässä syvänteessä, pienen jyrkänteen juurella, lähellä kallioalueen korkeinta kohtaa mutta ei aivan sen laella. Kallioiden väliin on kasautunut luonnollista kivikkoa. Ympäristö on melko karua, kuivaa havumetsäkangasta, jossa kasvaa suhteellisen vanhaa metsää. Paikoin näkyy kelopuita. Notkelma on hieman kosteampaa, sammaleista maastoa. Kallioilla kasvaa runsaasti jäkälää.
Kallioseinämän läheisyydessä sijaitsee kaksi luontaiseen kivikkoon tehtyä kraatterimaista kuoppaa, joita ympäröi matalat kivivallit. Kuoppa A on muodoltaan pyöreähkö (halkaisija 2,0 m, syvyys 80 cm), kuoppa B taas soikeahko (halkaisija 1,5 m E-W ja 1,2 m N-S, syvyys 70 cm). Kuopat sijaitsevat toisistaan 4,0 m etäisyydellä. Kuoppien seinämissä näkyvien kivien keskikoko on n. 40 x 20 x 20 cm ja kaikki kivet ovat vahvasti sammaloituneita.
Kuopat ovat selvästi ihmisen tekemiä, mutta ympäristössä ei ole mitään merkkejä mistään historiallisen ajan ihmistoiminnasta. Kallioisuutensa vuoksi alue on syrjäistä ja melko vaikeakulkuista, eivätkä kivikkoon tehdyt kuopat vaikuta liittyvän esim. sota-ajan tai parenteesin aikaisiin rakenteisiin. Varteenotettavimmalta selitykseltä tuntuisi siksi, että ne liittyvät aikaan, jolloin kallioalue oli merenrantaa tai pieni rannikon tuntumassa sijaitseva saari, ja että kuopat esihistoriallisia. Yksi mahdollinen selitys on, että ne ovat ruuan varastointiin tarkoitettuja ns. rakkakuoppia. Kuoppien sijainti, mitat ja muoto vastaavat aiemmin tunnettuja rakkakuoppia.

Marbacken (1000023392) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde Marbacken sijaitsee Östersundomissa Talosaaren- ja Ribbingintien risteyskohdan pohjoispuolella olevalla kalliokohoumalla. Marbackenin kalliomäen länsiosasta oli saatu metallinilmaisinlöytönä 2014 metallinen nuolenkärjen katkelma (KM 39828: 1, muinaisjäännösrekisteriin on lisätty ajoitukseksi keskiaikainen/rautakautinen 10/2023).
Löytöpaikkaa tarkistettaessa havaittiin kalliomäen länsiosassa loivalla länteen laskevalla rinteellä viisi kuoppaa tai painannetta. Pienin soikea painanne oli kooltaan 0,5 x 1,5 metriä ja kookkain selkeä neliömäinen kuoppa sisämitoiltaan 3,2 x 2,5 m ja reunoilla oli matalaa hiekkavallia, jonka leveys oli 1–2 metriä. Syvyyttä painanteilla oli joitakin kymmeniä senttejä.Joissakin kuopissa havaittiin huuhtoutumiskerroksen alla ohut nokikerros.
Historiallisen ajan kiinteät muinaisjäännökset -oppaassa oleva nauriskuoppien kuvailu muistuttaa Marbackenin havaintoja. Kuoppien funktion selvittäminen edellyttää tarkempaa tutkimusta. Aluerajaus on tehty maastossa havaittujen rakenteiden ja em. löytöpaikan sijainnin perusteella. Kalliomäen länsilaidasta pellon reunasta löytyi metallinilmaisimella maanviljelyyn liittyvää modernia rautaromua. Alue on kiinnostava varhaisen irtolöydön johdosta.

Gumböle Norrberget kivirakenne (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rapuojantien itäpäästä 160 metriä etelään kallioharjanteen itälaidalla sijaitsee kaksi lähekkäistä rakennetta, jotka saattavat liittyä toisiinsa.
Inventoinnissa 2022–23 havaittu eteläisempi rakenne on 2 x 3 m kokoinen kuoppa, josta johti matala kaivanto/polku itä-koilliseen. Rakenne on vajaan metrin syvä ja seinämät koostuvat maasta ja kookkaista kivistä.
Tästä noin 5 m pohjoiseen sijaitsi ulkomitoiltaan noin 5 m (N-S) x 4,5 m kokoinen kivirakenne, jonka seinät oli kasattu vaihtelevan kokoisista, mutta pääasiassa melko kookkaista kivistä laastitta. Itäseinä on 1,7–1,8 m paksu. Eteläseinä noin 1 m paksu ja sisäänkäynti (aukko) oli eteläseinän länsilaidalla. Hieman romahtanut pohjoisseinä oli vajaat 1 m paksu. Länsiseinänä oli hyödynnetty porrasmaista kallionreunaa, jonka päällä on ainakin yksi kivikerros. Rakenteen sisään muodostui noin 2 x 3 merin kokoinen ja vajaan merin syvä tila, jonka pohjalle on putoillut kiviä.
Kivirakenteen pohjoispuolelle muodostuu 2 x 3 m kokoinen matala kuopanne, mahdollisesti luonnollinen kuoppa kallion kupeessa. Tuulenkaato on sotkenut tämän kuopanteen itälaidan, missä on saattanut olla myös kiviä/kiviseinämää. Katto- tai muita rakenteita ei havaittu, rakenteen peitti paksu sammal.
Kohde on rajattu maastossa havaittujen rakenteiden perusteella. Kyseessä saattaa olla jonkinlainen kellari tai pieni rakennus. Rakenteesta tulee myös mieleen jonkinlainen puolustusvarustus, mutta sellaisesta ei liene kyse.

Gumböle Qvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Porvoonväylän eteläpuolella Gumbölenpuron varrella Stora Dammen -lammesta vajaat 300 metriä länteen. Kohde on merkitty 1600- ja 1700-luvun luvun historiallisiin karttoihin. Vuonna 1753 mainitaan Gumbölessä olleen kaksi jalkamyllyä. Kirjallisissa lähteissä mainitaan, että toinen Gumbölen myllyistä sijaitsi Kvarnforsenissa, Kvarnängenin luona, Träskisrännan-nimisessä purossa, joka laskee Storträsketistä. Mylly on ilmeisesti ollut käytössä vielä 1830-luvulla.
Historiallisten karttojen perusteella myllynpaikka on sijainnut niittyalueen pohjoispuolella. Alueella, missä metsä muuttui tasaisemmaksi ja avoimemmaksi alueeksi, havaittiin avointa kohtaa ja jonkinlainen kivirakenne. Kivirakenteesta pintakiven alta löytyi tynnyrinhana (tinaa) ja tunnistamaton kuparisekoitteinen esine, jotka ovat ehkä sijoitettu paikalle myöhemmin. Esineet ovat mahdollisesti viime vuosisatojen materiaalia; KM KM46007: 1–2.
Joen länsilaidalla havaittiin kuoppa, jonka suuaukko on puroa kohti. Kuopan halkaisija oli 3,5 metriä ja syvyyttä vajaa metri. Kuopan reunoilla oli palle. Tämän pohjoispuolella oli toinen epämääräisempi kuoppa. Yläjuoksun suunnalla oli hyvin kivisiä alueita, kivikasoja, joiden tulkinta vaatisi lisätutkimusta. Kohde on rajattu maastossa havaittujen rakenteiden ja havaintojen perusteella.
Etelään päin maasto muuttui kallioisesta kuusivaltaisesta metsästä avarampaan tasaisempaan lehtometsään (vanha niitty). Gumbölenpuro virtaa pohjoisempana syvässä kurussa, jonka penkereet muodostuvat paikoin valtavasta kivilouhikosta.

Östersundominpuron mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kirjallisuudessa mainitaan, että Östersundomissa oli kaksi jalkamyllyä jo vuonna 1586. Östersundomin kartanosta noin 550 metriä länsi-luoteeseen on nykyisessä Östersundominpurossa 1700-luvulle ajoittuvan kartan perustella sijainnut mylly.
Paikalla purossa on kalliotöyräässä virtauksen kuluttama kouru. Paikan lounaispuolella puron yli kulkee nykyään lankkusilta ja rannoille on kasattu kiviä sillan kohdalla. Ympäristössä on kivikokoumia. Mylly on mitä ilmeisemmin sijainnut ympäristössä, missä vesi syöksyy kallioportaalta alas. Puron pohjoislaidalla havaittiin kalliopintaan hakattu rengasmainen hakkaus. Tällaiset hakkaukset saattavat liittyä rajapaikkoihin, mutta renkaaseen ei liittynyt rajakulmaa. Paikalla ei kulje rajaa eikä sijaitse kiintopisteitä. Hakkauksella lienee muu merkitys. Myllynpaikka on rajattu virtapaikan ympäristöön, missä on tasaisempaa aluetta. Kohde vaatiii tarkempaa tutkimusta.

Rådkila 4 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee metsässä, pellon laidalla. Paikalla kasvaa mäntyjä, katajaa ja koivua. Maassa kasvaa sammaleen lisäksi ruohoa ja varpuja.
Kohde on melko pyöreä matala kiviröykkiö. Halkaisija on leveimmillään 2,5 m ja kapeimmillaan 2,1 m. Kehän muodostavat kivet ovat eri kokoisia (halkaisijaltaan 20 cm:stä 60 cm:iin). Tarkempaa muotoa rakenteesta tai sen sisältä on vaikea arvioida, sillä rakenne on suurelta osin sammalen ja aluskasvillisuuden alla. Kairalla rakenteen keskeltä sekä ympäriltä tuli pintamaan jälkeen multaa. Säännöllisempi kuin alueelta raivausröykkiöiksi tulkitut kohteet. Mahdollisesti rautakautinen röykkiö. Kohteen tarkempi tunnistus ja ajoitus vaatii kajoavia tutkimuksia.

Rådkila 5 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee peltosaarekkeella, jolla kasvaa kuusia, mäntyjä, koivua ja katajaa. Aluskasvillisuus koostuu varvuista ja heinästä. Ympäröivä pelto on kesannolla.
Kohde on peltosaarekkeen kaakkoisreunalla. Saarekkeen koko eteläreunalla on nähtävissä matala kivivalli tai -röykkiö. Alue on noin 7,5 m pitkä. Sen pohjoispuolella on noin 1,5 m vyöhykkeenä kiviä, jotka ovat aluskasvillisuuden peitossa. Tämän vyöhykkeen pohjoispuolella kauempana saarekkeen reunasta on näkyvillä mahdollinen matala kiviröykkiö. Sekin on suurelta osin varpujen ja pienten kuusentaimien alla, joten sen koko ja luonne ovat epävarmoja. On myös epävarmaa ovatko kaikki pienellä alueella olevat kivet osa
samaa ilmiötä, vai onko paikalla sekä rautakautinen kohde että pellolta myöhemmin raivattuja kiviä. Matalan mahdollisen röykkiön lähellä kairassa ja lapionpistossa on 15 cm pintamaata ja sen alla vaalea hiekka, jossa oli selkeä hiilikerros. Osassa kivien ulkopuolelta otetuissa kairauksissa on nähtävissä hiiltä heti pintamullan alapuolella, mutta samanlaista hiilistä hiekkakerrosta ei havaittu.

Boställsberget 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Boställsbergetin laella sen länsipäässä hieman laen korkeimmasta kohdasta länteen. Perustus on rakennettu luonnolliseen kallion notkelmaan. Alue on kallion laella ja melko puuton. Muutama nuorempi koivu, mänty ja paju kohteen lähellä. Kohteen kivet ovat sammaleen ja jäkälän peitossa.
Rakenne koostuu särmikkäistä kivistä, jotka ovat mahdollisesti olleet hirsirakenteiden perustana. Notkelman ympärille on muodostunut U-muodossa noin 2 metrin päähän notkelmasta pienempien kivien muodostama matala valli. Valli on selkeä, muodoltaan neliskanttinen ja osittain sortunut alarinteeseen. Idässä ei erotu vallia. Vallin on 11,0 m leveä (E-W) ja 12,0m pitkä (N-S), max. 2,9 m leveä (länsiosassa) ja max. 40 cm korkea.
Idässä ei erotu vallia.
Vallin kiviaines ei ole jääkauden kasaamaa vaan se on teräväsärmäistä, pienehköä ja louhitun näköistä ainesta. Kivissä ei porausjälkiä. Kiviaines koostuu erikokoisista kivistä: keskimäärin ne ovat 15x15x20 cm kokoisia, suurimmat ovat n. 60x20x30 cm kokoisia ja pienimmät soraa.
Vallin kaakkoispuolella todettiin kallioon kiinnitetty, taottu rautakoukku, jossa oli vielä ujutettuna pujottua rautavaijeria tai rautalankaa, jossa vaijerin pää ollut kiinni.
Rakenteelle ei ole helppo antaa varmaa tulkintaa, mutta se vaikuttaa jonkinlaisen puisen rakennuksen perustukselta. Sijainti korkealla kalliolla ja osittain kallionotkelman päällä ei sovi asumukseen, riiheen tai vastaavaan. Koska rakenne sijaitsee korkean kallion reunalla, josta aukeaa hyvä näköala, ja koska alueella tiedetään Kalmbergin kartan perusteella kulkeneen
vanha lennätinlinja, tuntuisi luontevalta liittää se vanhaan lennätintorniin, josta on säilynyt ainoastaan perustus. Kalliossa havaittu koukku ja vaijeri on saattanut kuulua lennätintornin tukirakenteeseen.
Lisätietoja:
Kalmbergin kartastossa (R VII, List 8, 1855) Degerbyn optinen lennätinasema on merkitty Telegrafbergetin ja Boställsbergetin muodostaman kallioalueen länsipäähän.

Hevosmäki puolustusvarustukset (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alueella sijaitsee yhteensä 68 kaivantoa, jotka on sijainnin, rakentamistavan, maastonmuotojen, maatumisasteen sekä historiallisen taustamateriaalin perusteella ajoitettu ja määritelty vuoden 1918 sisällissodan aikaisiksi taistelukaivannoiksi.
Alueet on jaettu alakohteiksi, joista kaksi sijaitsee Sonninmäellä ja alueet 3-26 Nikinharjulla.

Halvdels Högberget (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee peltosaarekkeella, peltojen keskellä. Peltojen länsipuolella on kallioista. Läheinen ympäristö on metsämaastoa. Saarekkeella kasvaa vanhahkoja kuusipuita, sekä katajaa.
Kivirakenne 1 sijaitsee peltosaarekkeen keskellä ja sen mitat ovat maan päälle näkyvien kivien perusteella 2 m x 2 m. Rakenteen ulkoreunalla kairatessa näkyi pintamaan jälkeen maannosta, jonka seassa oli hiiltä, jonka jälkeen sekoittunutta hiesua.
Kivirakenne 2 sijaitsee edellisen vieressä pohjoisen puolella. Se on vallimainen rakenne, jonka mitat ovat 3,5 m x 2,5 m. Kairan perusteella valli muodostuu sammalen alla olevista kivistä. Rakenteiden välissä pintamaan ja mullan alla oli likaista hiekkaa kunnes kallio tai isoja kiviä tuli vastaan noin 20–25 cm syvyydessä.
Peltosaarekkeen itäisellä reunalla on erikokoisia kiviä rakenteen kaltaisesti (rakenne 3). Kivet ovat suurilta osin isojen kuusenoksien alla, joten mahdollisen rakenteen tulkinta on haastavaa. Pinnalle näkyvät kivet ovat kokoluokkaa 30 cm x 25 cm, 30 cm x 40 cm ja 50 cm x 30 cm. On mahdollista, että kivet on vain siirretty pellosta.
Degerbyn tiluskartassa 1768–1769 (KA MHA U B12:15/1-5) kartassa saarekkeella on kolme rakennusta, eli rakenteet ovat todennäköisesti ainakin 1700-luvun puolesta välistä. Vuoden 1855 kartassa peltosaarekkeen itäreunalla on rakennus, jolloin mahdollisen rakenteen 3 kivet saattaisivat liittyä kyseiseen rakenteeseen. Tämä on kuitenkin epävarmaa.

Busö 8 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Busön itäosassa, kallioterassilla, kallion korkeimmalla kohdalla. Matkaa merelle paikalta on noin 50 metriä. Alueella kasvaa harvaa havumetsää. Idässä pilkottaa meri puiden välistä.
Paikalla on muodoltaan pyöreä tai ovaali röykkiö. Sen etelälounaisosassa on joitakin suurempia kiviä. Muutoin röykkiö koostuu sileistä, luonnonpyöreistä kivistä. Röykkiö sammloitunut. Röykkiön alapuolella rinteessä on kiviä, jotka lienevät peräisin röykkiöstä. Pääasiassa röykkiö on kuitenkin koskematon. Sen mitat ovat 2,15 x 1,75 x 0,40 metriä. Rakenteessa olevien kivien halkaisija on 0,20 - 0,30 metriä.
2023 tarkastus: Röykkiön kunto vaikutti olevan ennallaan. Omistajilta saatujen tietojen mukaan röykkiön muoto voisi viitata myös kummelin pohjaan.

Rävberget rajakivi 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi. Suorakaiteen muotoinen kivilatomus, jonka välistä nousee kolmion muotoinen pystykivi. Eteläsivussa kaiverrettu numero 2. Kolmion numeron vastainen kärki osoittaa pohjoiseen. Koko: Eteläreuna itä-länsisuunnassa 144 cm, itäreuna pohjois-eteläsuunnassa 125 cm, korkeus 45 cm. Pystykivi nousee rakenteesta 36 cm. Pystykiven sivu 22 cm.
Lisätietoja: Kyseessä todennäköisesti Innanbäckin ja Strömsin kylien välisen rajan merkki, nykyinen kiinteistöraja kulkee hyvin lähellä

Rävberget rajakivi 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi sijaitsee avohakkuun reunalla kalliopohjalla, matalan kallion päällä, n. 50 metriä soratiestä itään. Ympärillä sekametsää, mutta ei puita aivan lähellä. Kartion muotoinen muokkaamaton luonnonkivi. Nostettu pystyyn ja tuettu muutamalla kivellä, nämä sammaloituneet. Pystyyn nostetun kiven päällä jäkälää. Korkeus 71 cm. Leveys 36 cm.
Lisätietoja: Kyseessä todennäköisesti Innanbäckin ja Strömsin kylien välisen rajan merkki, nykyinen kiinteistöraja kulkee hyvin lähellä

Skinnarfors rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Helsingin Östersundomissa, alueen itäosassa, Porvoonväylästä n. 70 metriä etelään, kallion päällä havaittiin Skinnarfors rå -nimellä tunnettu rajamerkki. Raja on tuotu esiin vuoden 1557 raja-asiakirjassa, (rågångshandlingen) . Kyseessä on vanha rajapaikka Östersundomin ja Immersbyn kylien välillä. Nykyään se sijaitsee Helsingin ja Sipoon kuntien rajalla. Eteläpuolella on teollisuusalue.
Rajamerkki koostuu karkeasti neliön muotoon kasatuista isoista kivistä, joiden päälle on asetettu suuri pyöreä lohkare. Lohkareessa ei näy merkintöjä.

Manskog rajamerkki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Helsingin itäosassa, Östersundomissa, Porvoonväylästä 520 m etelään Fallbäckenin puron etelärannalta havaittiin rajamerkki, joka koostui muutamista pienemmistä (n. 30 cm) kivistä, joiden keskellä seisoi steelamaisesti litteä kivi, joka saattaisi olla rajakivi. Rajamerkki sijaitsee metrin päässä Fallbäckenin purosta. Kyseessä on todennäköisesti ns. yksikivinen pyykki, joita voitiin käyttää paikoissa, joissa isot rajapyykit olisivat olleet haitallisia maanmittausohjesäännön (MO) 1848 mukaan.
Paikka on nykyään Helsingin ja Sipoon rajapaikka. Rajamerkin iästä ei ole varmuutta, mutta se on rajapaikkana 1900-luvun alun isonjaon järjestelyn kartalla. Östersundomilla ja sen itäpuolisella kylällä Immersbyllä oli kiistoja rajasta ja tämä rajamerkki saattaa liittyä vanhempaankin rajankäyntiin, siksi kohteen lajiksi on ehdotettu kiinteä muinaisjäännös.

Skogängsholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Östersundomin pohjois-osassa sijaitsee rajamerkki, jotka on vanha Östersundomin ja Sotungin kylien välinen rajapaikka. Kohde sijaitsee noin 500 metriä Knutersintien länsipuolella.
Historiallisissa lähteissä 1600-luvulla mainittu Skogängsholmen -niminen rajapaikka sijaitsee rinteen päällä. Rajamerkki on mitoiltaan 2,5 m x 2 x metriä. Muoto on hieman epäselvä, mutta kivirakennelma on kuitenkin suorakulmainen. Tämä rajamerkki sijoittuu kohtaan, jossa pohjoisesta etelään kulkeva raja muuttaa suuntaa jyrkästi lounaaseen päin. Päälle kaatunut puu on saattanut vahingoittaa kohdetta.
Kohde on nykyään Helsingin ja Vantaan rajalla. Muita rajapaikan nimiä: Engesholm 1690, Holm Rån 1690, Skogängsholm Rå 1760, Skogkärrs holma 1781, Skogängsholmen 1781.
Tästä rajamerkeistä noin 20 metriä pohjoiseen rinteen alaosassa sijaitsee toinen rajamerkki, joka on mahdollisesti nuorempi ja se on luetteloitu muuksi kohteeksi.

Bergudd råsten (Kivirakenteet)
Historiallinen; Reilun kilometrin päässä Knutersintiestä länteen, 1,5 km Porvoonväylältä pohjoiseen sijaitsee rajamerkki, joka on sijainnut kolmen kylän rajapisteessä: Sotunki, Gumböle ja Östersundom.
Rajamerkki koostuu korkeahkosta (1 m) kuutiomaisesta kivilatomuksesta, jonka päälle on asetettu viisarikivi, jossa ei erotu merkintöjä. Merkki sijaitsee suuren siirtolohkareen länsipuolella. Rajapaikka on ollut tunnettu 1600-luvulta. Rajapaikan muita nimiä: 1781 Mösskärrs rå, 1772 Mossakärrs rå ja 1933 ja 1964 Ängsholms rå. Kohde on mykyään Helsingin ja Vantaan rajalla. Se on myös Sipoonkorven kansallispuiston luonnonsuojelualueen raja. Tämän johdosta sen kohdalla kansallispuiston merkkitolppa.

Kvarnkärrsvisare (Kivirakenteet)
Historiallinen; Itäisessä Helsingissä, noin 500 metriä Stora Dammen-lammesta pohjoiseen, Porvoonväylän pohjoispuolella käytiin tarkastamassa Gumbölen ja Östersundomin kylien välinen vanha rajamerkki. Kyseessä on ns. viisarikivi, joka ilmaisee rajan suunnan. Paikalla on kaksi n. 20 metriä pitkää viisarikiveystä, jotka sijaitsivat noin 10 metrin päässä toisistaan. Raja on linjattu melko tarkalleen pohjois-eteläsuuntaisesti erikokoisista luonnonkivistä. Kiveyksen leveys vaihtelee 20 cm – 100 cm. Paikoitellen kiviä oli kasattu runsaamminkin toistensa päälle ja toisissa kohdissa kivet olivat hieman toisistaan irrallaan.
Viisarikiveykset sijaitsevat jyrkän rinteen keskivaiheilla 25–35 metrin korkeuskäyrien välillä. Rajakivien itäpuolella, laakson pohjalla kulkee pieni joki/puro, joka virtaa Stora Dammeniin. Kohde erottuu maisemasta hienosti ja on säilynyt melko hyvässä kunnossa.

Juvankoski (Kivirakenteet)
Historiallinen; Palojoen itärannalla Juvankosken eli Lustmannin kosken tienoilla on kivikkoisessa maastossa selvästi erottuva, noin 50 cm korkea ja noin 4 x 4 metrin kokoinen kiviröykkiö. Röykkiö on kasattu luonnollisesti lohkoutuneista kivistä (halkaisijaltaan noin 40–60 cm), joita on useammassa kerroksessa. Röykkiö on sammaloitunut. Alue on luontaisesti kivikkoista, joten röykkiön ulkorajojen määrittely on epätarkkaa. Röykkiön keskellä on yksi pystykiveksi tulkittava kivi. Röykkiössä on myös muita terävästi lohkoutuneita kiviä pinnalla.
Röykkiö sijaitsee historiallisen läänin ja pitäjän rajakulmalla, joka on merkittynä sekä 1700-luvun lopun kartoille että 1800-luvun pitäjänkartoille ja Senaatin kartoille. Rajamerkin länsipuoli on Hyvinkään kylää (Hyvinge By) Nurmijärven pitäjässä, Uudenmaan läänissä, kun taas merkin itäpuoli on Erkylän aluetta (Ärkylä By) Janakkalan pitäjässä, Hämeen läänissä.

Kivimäki 1 (1000050458) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kivimäen luoteispäässä on vanhalla VR:n tontilla/yhteismaalla kolme laajaa maa-aineksen ottoaluetta, joista yhden reunoilta erottui kolme yksittäistä suoja- tai taistelukaivantoa (puolustusvarustusta). Kaivannot A, B ja C ovat sekä rakentamistapansa että maatumisas-teensa perusteella tyypiteltävissä sotahistoriallisiksi puolustusvarustuksiksi. Varsinkin niiden ympärille kasatut maavallit tukevat tätä päätelmää.
Kaivannot voivat liittyä sisällissotaan, mutta niiden tarkempi ajoitus jää avoimeksi.

Kivimäki 2 (1000050459) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kivimäen lounaispuolella sijaitsevat kaivannot ovat rakentamistapansa ja sijaintinsa puolesta selviä sotahistoriallisia suojakaivantoja. Kaikki aukeavat länteen, mäen alarinteeseen. Kohtei-den tarkempi ajoitus on vaikeaa, mutta niiden rakentamistapa sekä maatumisaste ovat sa-manlaiset kuin Kivimäki 1:n suojakaivannoilla. Kohteet voivat liittyä sisällissotaan tai myö-hempiin sotilaallisiin tapahtumiin Kivimäellä.

Trastbackaskogen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 50 x 50 x 15 cm pystyssä oleva kivilaaka.
Kohta on Domargårdin kylän (aikaisemmin Degerbyn) ja entisen Snappertunan pitäjän Kurbyn kylän välinen rajapiste.

Domargård VII (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Peltojen ympäröimän metsäsaarekkeen eteläosaan, kivikkoiseen hiekkamoreenimaahan tehtiin koekuoppa. Pintakerroksessa oli noin 15 cm sekoittunutta peltomaata. Tämän alapuolella oli lohkeilleiden kivien sekainen kerros tummanruskeassa maassa. Tätä kerrosta ei tulkittu muinaisjäännökseksi, vaan maanmuokkauksen, raivauksen tms. aiheuttamaksi häiriintyneeksi kerrokseksi. Kiven sekaista kerrosta poistettiin noin 10 cm, joka jälkeen maa tummeni ja kerroksesta löytyi runsaasti rautakauden keramiikkaa. Kaivaminen lopetettiin siihen. Kohdan alustava tulkinta on rautakautinen tulisija, siis oletettavasti asuinpaikkaa osoittava.
Tästä noin 10 m pohjoiseen todettiin epämääräinen matala latomus tai röykkiö, koko noin 4 x 3 m, korkeus noin 30 cm. Ulkoisen rakenteensa puolesta kyseessä saattaa olla rautakautinen hauta.

Domargård VIII (Hautapaikat)
Rautakautinen; Pellolla olevan kalliosaarekkeen eteläosasta heti pintaturpeen alla on särmikkäitä kiviä ja nokimaata, jonka seassa on rautakauden keramiikkaa ja palaneen luun siruja. Havaintojen ja sijainnin perusteella kyseessä on polttokenttäkalmisto.

Domargård XI (Hautapaikat)
Rautakautinen; Peltojen ympäröimällä, osin maan ja kivien peittämällä kalliosaarekkeella havaittiin kaksi selvästi lapiolla kaivettua, noin 30 cm syvyistä, halkaisijaltaan alle 50 cm kuoppaa. Kuopat oli kasvillisuudesta ja maatumisesta päätellen kaivettu v. 2023 aikana. Suurella todennäköisyydellä kyseessä olivat metallinilmaisinharrastajien tekemät kuopat.
Toisesta kuopasta kaivettua maata tutkittiin kaivauslastalla. Siinä oli runsaasti palaneilta vaikuttavia, rapautuneita kiviä. Maata tutkittiin vain hieman, seasta löytyi useita kappaleita rautakauden keramiikkaa. Polttokenttäkalmiston sijaan kohde voi olla myös asuinpaikka.

Domargård XIII (Asuinpaikat)
Historiallinen; Peltoalueelta löytyi vuonna 2023 pellon pinnasta pieni kappale rautakauden keramiikkaa. Vuonna 2024 kohteessa tehtiin tarkkuusinventoinnin aikana koekuopitusta ja aiemman löytöpisteen kohdalle kaivetussa koekuopassa oli kyntökerroksen alaisessa hietamaassa hiilisyyttä ja 1600–1700-luvuille ajoittuva ruotsalainen äyri. Hiilisyys voi liittyä myös rahaa aiempaan aikaan, keramiikan perusteella rautakauteenkin. Hiiltä oli myös alueen toisessa koekuopassa.

Oxhagakärret (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sänkipellon pinnasta löytyi vuoden 2023 inventoinnissa yksi kappale kuonamaiseksi palanutta savea ja nokeentunut kivi. Vuoden 2024 tarkkuusinventoinnissa löytöpaikasta 80 m päähän tehdyssä koekuopituksessa paljastui kyntökerroksen pohjalla ja kyntökerroksen alaisessa maassa vahvaa hiilisyyttä sekä paikoin rapautuneita kiviä sekä todennäköisesti metallinvalmistukseen liittyvää kuonaa. Kyntökerroksen pohjalta löytyi myös 1 pieni pala rautakauden tyypin keramiikkaa.
Alueen tuntumasta alkaa Läppträsketin kosteikko, jossa saattaa olla säilyneenä orgaanisia jäännöksiä.

Martta (1036) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon sisäsaaristossa Emäsalon itäpuolella Esthamnsfjärdenillä. Hylky on merkitty merikartalle hieman virheellisin sijaintitiedoin.
Puurakenteinen purjealus, jonka pituus on noin 30 metriä ja leveys noin 8 metriä. Alus on pohjassa kölillään keula osoittaen länteen. Hylyn runko on säilynyt melko ehjänä. Ohjaushytistä on vain seinälaudoitus jäljellä. Alus on ollut kaksimastoinen, mastot ovat katkenneet. Keulassa on iso ankkuripeli ja ankkuriketjut makaavat pitkin pohjaa.
Hylyn oletetaan olevan Martta -niminen kuunari, joka upposi 1917 selluloosalastissa. www.hylyt. net -palvelussa on tietoja hylystä. Hylky näkyi monikeilaluotausaineistossa 2023, jonka Civil Tech Oy tuotti Väyläviraston tilauksesta.

Långvikin rautakaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Långvik on merkittävä historiallinen rautakaivos Inkoossa Fagervikistä itään ja Långvikin kylästä luoteeseen. Malmia tiedetään louhitun ainakin vuosina 1663-1664, 1839-1846 ja 1858-1863. Ensimmäisenä tiedetään Carl Billsten vanhemman louhituttaneen sitä vuonna 1663.
Långvikiin liittyy myös läheinen Marsjön, vuosina 1840-1846 käytössä ollut rautamalmiesiintymä.
GTK:n tietoaineistoistojen (Kauko Puustinen 2003) perusteella kaivos perustettiin 1663, se toimi vuoteen 1863 asti, ja malmin kokonaislouhinta oli 617 tonnia. Karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikkaa. Kulttuuriympäristön luonnetta ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.
Vuoden 2012 inventointi:
Koordinaatteja tarkennettiin. Kuopan E-pääty: N 6659466 E 325881; kuopan W-pääty:
N 6659471 E 325858; kuopan S-pääty: N 6659460 E 325869. Kaivoskuoppa sijaitsee vaakatasoisessa kalliossa, joka on täyttynyt osin vedellä. Ympäristössä sivukivikasoja (ks. alakohteet).

Kalkkilantien pää (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Valtatie 25:n ja Kalkkilankujan välisellä harjurinteellä sijaitsevan mahdollinen ensimmäisen maailmansodan aikainen juoksuhauta. Alueella on vielä 1950-luvun ilmakuvissa nähtävissä laajempi, yli 500 metriä pitkä juoksuhautakokonaisuus, josta suurin osa lienee tuhoutunut soranotossa. Jäljellä mahdollisesti vielä kappale kokonaisuuden pohjoispäätyä.
Kohde on paikannettu Lidar-aineiston perusteella ja sen sijainti ja laajuus ovat suuntaa antavia. Kohde on tarkastettava maastossa.

Träskändan kauppapuutarha (Asuinpaikat)

Hjärpens (Kulkuväylät)
Historiallinen; Överbyntietä noudattelevan Suuren rantatien pohjoispuolella, pohjoiseen kääntyvän pihatien risteyksessä sijaitsee noin 80-90 cm korkea kivipaasi johon hakattu kaksi tilannimeä tai lyhennettä joista ylimmäisenä KUSA, alemmasta ei varmuutta (mahdollisesti kirjaimet S.N.O).
Kivi sijaitsee tiealueen reunaa pitkin kulkevan ojan pohjoisella penkalla ja on kallistunut voimakkaasti ojaan päin.
Kyseessä on todennäköisesti historiallinen tienpitovastuun rajamerkki, ns. väghållningsten, johon on merkitty todennäköisesti Kirkkonummen Överbyn Kusansin tilan ja toisen tunnistamattoman tilan (Sjundby?) tienpitovastuun raja. Merkintöjen tyylin perusteella kivi voisi ajoittua 1700-1800-luvuille, mutta itse tienpidon raja voi olla huomattavasti tätä vanhempi, etenkin kun välittömässä läheisyydessä sijaitsee Kirkkonummen ja Siuntion välinen raja.
Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde, kohde tarkastettu maastossa.

Räfsö 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Räfsön Skräckesvikenin rannalla, kallioisella tasanteella sijaitsee kaksi lohkokivistä koottua kivilatomusta. Skräckesvikenin ranta-alue on luonnostaan melko kivikkoinen, mutta latomukset erottuvat säännöllisen muotonsa ja niissä käytettyjen lohkokivien vuoksi selvästi ihmisen tekeminä. Latomukset sijaitsevat rannassa olevalle mökkirakennukselle johtavan tien eteläpuolella.
Läntisempi latomuksista on muodoltaan lähinnä pyöreä ja muodoltaan kumpumainen, sen alaosa on voimakkaasti ruohottunut. Rakenteen halkaisija on noin 1,2 metriä, korkeus noin 0,4 metriä. Rakenteessa käytettyjen kivien koko vaihtelee kymmenestä neljäänkymmeneen senttiin.
Toinen latomus sijaitsee noin 4 metriä edellisestä itään. Muodoltaan lähinnä nelisivuinen, kooltaan noin 2 x 1,5 metrinen latomus on koottu vasten suurehkoa maakiveä ja rakenteessa on käytetty sekä lohko- että luonnonkiveä. Muodoltaan rakenne muistuttaa pientä nelisivuista uuninperustusta, jonka suuaukko avautuu kohti itäkoillista.
Molemmat rakenteet on koottu kalliopohjalle, eikä paikalla havaittu merkkejä laajempaan rakennukseen viittaavista perustuksista tai nurkkakivistä. Kyse on todennäköisesti jonkinlaisten ulkotulisijojen perustuksista jotka voivat liittyä kalastukseen tai muuhun saarella 1600-1800 -luvuilla olleseen toimintaan.

Räfsö 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Röfsö-nimisen saaren luoteisosassa, avokalliolla, puoli metriä korkean kallioterassin reunan alla, sen eteläpuolella. Juhani Rinne tutki kohteen vuonna 1908. Juhani Rinne tulkitsi kaivauksissa löytyneet luut ihmisen luuksi. Tutkimuksissa löydettiin useita 1600–1800-luvun rahoja.
Röykkiö on rakennettu kulmikkaista kivistä Sen mitat ovat etelä–pohjoissuunnassa 7 m, itä–länsisuunnassa 5,5 m, korkeus on 0,3 m. Röykkiö on suorakaiteen muotoinen ja sen sivuissa on isot paasikivet pystyasennossa.
Röykkiö on muodoltaan ja sijainniltaan epätavallinen. Muotoon on voinut vaikuttaa kivien louhinta, josta on epävarmoja merkkejä itäpuolella. Röykkiön luonne on epäselvä.
Aiempaan kuvaukseen sopivaa röykkiötä etsittiin vuoden 2002 inventointikertomuksen osoittamasta paikasta tuloksetta, mutta kuvauksia vastaava röykkiö löytyi paikalta noin 80 metriä koilliseen. Uusi sijainti vastaa Anja Sarvaksen vuoden 1972 tarkastusraportissa röykkiölle 1 merkittyä sijaintia. Sarvaksen tarkastusraportin perusteella kyse on Rinteen vuonna 1908 tutkimasta röykkiöstä.
Röykkiö, tai latomus, sijaitsee 1990-luvun alun jälkeen rakennetun leirikeskuksen päärakennuksen läheisyydessä. Paikalla on kallioon louhittu noin puoli metriä korkea kynnys, jonka alapuolelle on röykkiö on kasattu. Röykkiön etelä- ja pohjoissivuille on nostettu pystyyn todennäköisesti kalliosta louhitut kivipaadet, joiden väliin on kasattu erikokoisista lohko- ja luonnonkivistä koostuva kiveys, jossa on todennäköisesti useampia kivikertoja. Kivipaasien rajaaman kiveyksen länsipuolella on hieman suuremmista kivistä koostuva, muodoltaan lähinnä pyöreä, halkaisijaltaan noin 5-6 metrinen ja noin 0,4 metriä korkea latomus.
Paikalla on selviä merkkejä kivimateriaalin louhinnasta. Kokonaisuus vaikuttaa koostuvan useammasta osasta, ja on mahdollista että kivipaadet, niiden välinen kiveys ja välittömästi sen länsipuolella sijaitseva röykkiömäinen latomus ovat eri-ikäisiä.

Nyhkälänharju (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Karkkilan keskustassa sijaitsevalla Nyhkälänharjulla sijaitsevat I maailmansodan aikaiset linnoitteet kulkevat molemmin puolin harjun lakea. Taisteluhaudoissa on erotettavissa useita haudan linjasta ulos pistäviä ampuma-asemia, lisäksi taisteluhautojen keskelle jäävällä lakialueella on useita suurempia säännöllisen muotoisia kaivantoja (koko noin 6 x 8 metriä tai suurempi), jotka liittynevät varustuskokonaisuuteen.
Osa taisteluhaudoista ja muista varustuksista on kulunut matalaksi harjulla risteilevän ulkoilureitistön kohdalla. Harjun koillispäässä varustustusten reunoja on syönyt myös jyrkkien sorarinteiden luonnollinen eroosio. Kohde on kuitenkin kokonaisuutena hyvin säilynyt.

Dansanberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee n. 360 m Levisträsketistä itäkoilliseen, peltojen väliin jäävän Dansanberget -nimisen kallioisen kannaksen korkeimmalla kohdalla. Kalliolta on hieno näkymä itään ja länteen. Röykkiöt sijaitsevat Nybackan tilan päärakennuksesta noin 320 m pohjoiskoilliseen.
Kyseessä ovat hautarauniot, jotka ajoittuvat sijaintinsa ja luonteensa perusteella
pronssikaudelle. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Hiiskulannummi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Soraisen harjanteen länsipäädyssä sijaitsevassa, noin 30 x 40 metrin laajuisessa muinaisrantakivikkossa on kaksi selvästi ihmisen tekemää kuoppaa. Kuopat sijaitsevat harjanteen korkeimmalla kohdalla, noin viiden metrin päässä toisistaan.
Läntisempi kuopista on suurempi, kooltaan noin 2,5 x 3 metriä, syvyydeltään noin 0,5 metriä ja muodoltaan nelikulmainen. Kuopasta nostetut kivet on koottu valliksi kuopan reunoille.
Itäisempi, pienempi kuoppa on muodoltaan enemmän pyöreä, ja sen halkaisija on noin 1,5 metriä ja syvyys alle 0,5 metriä. Kuopasta nostetut kivet muodostavat vallin kuopan ympärille.

Massakoski 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen varustus, taisteluhauta.
Kohde on paikannettu Karkkilan ruukkimuseolta saatujen tietojen ja Lidar-aineistojen perusteella. Kohteen laajuus on tarkastettava maastossa.

Massakoski 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen varustus, taisteluhauta.
Kohde on paikannettu Karkkilan ruukkimuseolta saatujen tietojen ja Lidar-aineistojen perusteella. Kohteen laajuus on tarkastettava maastossa.

Pitkälä (1000051265) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen varustus, taisteluhauta.
Kohde on paikannettu Karkkilan ruukkimuseolta saatujen tietojen ja Lidar-aineistojen perusteella. Kohteen laajuus on tarkastettava maastossa.

Puropuiston myllynpaikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Länsi-Pakilan etelärajalla Haaganpuron uoman länsirannalla heti Papinmäentien pohjoispuolella sijaitsee vesimyllyn jäänteet. Uoman itäreunalla ei rakenteita ole havaittavissa.
Paikalla on uoman suuntainen pyöreistä ja lohkotuista luonnonkivistä suoraan linjaan ladottu kiveys (pituus 8,4 m, korkeus 2–3 kivikertaa eli 50–60 cm). Kiveys on miltei nykyisen puron suuntainen ja sen korkeussijainti seuraa puron reunan topografiaa.
Kiveyksen eteläpää on noin 3 metrin päässä Papinmäentien sillasta. Kiveys päättyy sillan lähellä ”pieneen kuoppaan”, joten on mahdollista, että kiveyksen eteläpää on vaurioitunut myöhemmissä töissä. Kiveyksen pohjoispää vaikuttaa koskemattomalta. Täällä kiveys nähtävästi jatkuu maan ja kasvillisuuden peittämänä noin 90-asteen kulmassa poispäin puron uomasta. Tämä näkyy pinnan muodoissa noin 1½ metrin matkan.
Topografiaa seuraava kiveys on tulkittavissa myllynpaikan reunaltaan kivetyksi uomaksi. Osalla kiveyksestä on voinut olla merkitystä myös myllyrakennuksen perustana, mutta kiveys on kaikkiaan varmasti ollut myllyrakennusta laajempi.
Myllyä ei ole merkittynä karttoihin, joten sitä voi olettaa kartoituksia vanhemmaksi. Keskiaikaisen kylän myllynpaikka voi hyvin ajoittua myös keskiajalle. Puropuiston myllynpaikalla on todennäköisesti sijainnut Pakilan kylän mylly, jonka mahdollinen käyttöaika on ollut keskiajalta 1600-luvulle. Tyypiltään se on oletettavasti ollut jalkamylly.
Todennäköisesti kyseessä on Pakilan kylän mylly, joka mainitaan jo vuoden 1589 myllyluettelossa. Myllynpaikan hylkääminen liittyy mahdollisesti 1500-luvun lopun ja 1600-luvun alun kehitykseen, jossa jauhatusta keskitettiin tullimyllyihin, jollainen oli kylän läheisyydessä Helsingin Vanhankaupunginkoskella.

Terävänsyrjänharju (Puolustusvarustukset)

Isosuo (1000051350) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde.
Kivistä ladottu neliön muotoinen rakennelma, osittain sammaloitunut. Keskellä pystyyn nostettu kivi. Päälle kaatunut puu ja pystyyn nostetun kiven ympärillä hieman piikkilankaa. Kallioisella vanhalla metsäalueella. Korkeus maan pinnalta 50-80 cm ja sivujen leveys 160-170 cm.
Rajamerkki liittyy Vihdin ja Siuntion väliseen rajalinjaan. Rajapistettä ei mainita esimerkiksi Siuntion Övitsbyn (Yövilän) kylän vuoden 1769 kartassa mutta rajapiste on todennäköisesti ollut jo tuolloin olemassa.

Flemingin kivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Vanhan Turuntien varrella noin kilometrin Pohjan kirkosta Perniöön päin tien pohjoislaidalla sijaitsee siirtolohkare, jonka kohdalla Viipurista Turkuun matkalla olleen Suomen käskynhaltijan Klaus Flemingin kerrotaan saaneen sairauskohtauksen. Fleming menehtyi kohtaukseen yöllä 12.-13. huhtikuuta 1597 Pohjan Hindrabölessä.
Tarkastuksessa 2024 havaittiin, että siirtolohkare työntyy osittain nykyiselle tielinjalle.

Sjöäng 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Suurista luonnonkivistä koottu, hieman pitkänomainen röykkiö kallion päällä.
Kohteen koko ja tarkempi sijainti tarkastettava maastossa.

Bredängen 1 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Soisalo 2023: Röykkiö sijaitsee peltojen ympäröimän metsäsaarekkeen keskellä Bredängenin peltoaukean eteläosassa. Paikalla kasvaa havumetsää ja röykkiön päälle on kaatunut puu. Myös itse röykkiössä kasvaa mänty. Röykkiö on kasattu maapohjalle suuren noin 1,8x1,3 metrisen kiven ympärille miehennostannaisista kivistä. Sen halkaisija on noin 10 m ja korkeus 0,5 m, ja se on muodoltaan pyö-reähkö. Röykkiön reunimmaiset kivet katoavat varvikon ja sammaleen alle.
Vanhoilla kartoilla (1777 isojako, senaatin, vanhat peruskartat ja ilmakuvat) ei met-säsaarekkeessa ole ollut rakennuksia. eikä pelto näyttäisi olleen nykyistä laajempi, jolloin röykkiö on suht. etäällä pellosta.
Läheiseltä pellolta löytyi 10.5.2024 pronssikautinen reunakirves, ja 800 m päästä on löytynyt pronssikautinen piitikari KM 14586.

Södergård (1000051470) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mäen itärinteeseen rakennettu rännihauta. Rakenteita näkyvissä n. 6-7 metriä.

Gamsskog 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mäenharjanteen länsirinteeseen tehty suppilomainen hauta. Vallit melko matalia, halkaisija ulkoreunasta mitattuna n. 6 metriä. Haudasta lounaaseen on kaksi kuoppaa. Lähempänä hautaa on melko matala ja alempana rinteesssä n. 80 cm syvä tervanlaskukuoppa, jonka halkaisija on n. 1,5 m.

Fagernäs 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhoille kartoille merkitsemätön tonttimaa. Tontin itäosassa on rakennuksen pohja. Tonttimaan kahteen osaan jakavan peltolohkon länsipuolella on terassi/tasanne, jossa on mahdollinen rakennuksen pohja.

Västerås (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Gunnarsbyssä Porkkalantien länsipuolella sijaitsevan korkean mäen kallioisen lakialueen etelärinteessä sijaitsee kaikkiaan 11 kooltaan ja muodoltaan vaihtelevaa kiviröykkiötä. Osa röykkiöistä on hyvin selväpiirteisiä, muodoltaan nelisivuisia, tiiviisti ladottuja ja noin metrin korkuisia, osa matalampia latomuksia.
Röykkiöiden muodon ja sijainnin perusteella kyse ei ole Porkkalan vuokrakauden aikaisista kivilatomuksista tai viljelyyn liittyvistä röykkiöistä.

Högberget (1000051495) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Högbergetin kalliomassiivin kaakkoissivulla, kahden kalliojyrkänteen välisellä terassilla sijaitsee pienehköistä pyöristyneistä luonnonkivistä koottu, muodoltaan lähinnä pyöreä röykkiö. Koko noin 4 x 5 metriä, korkeus alle 0,5 metriä. Röykkiön ylitse kulkee runsaasti käytetty polku, ja röykkiö on selvästi painunut ja kulunut kulkemisen vuoksi.
Röykkiö sijaitsee lähes suoraan Högbergetin virtauseroosioluolan yläpuolella.

Tukikohta IV: kaivo (Kivikko) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; I maailmansodan aikainen kaivo sijaitsee Kivikossa, kohteiden Tukikohta IV:7 (Jakomäki) ja Tukikohta IV: tie (Jakomäki, Kivikko) eteläpuolella, aivan ulkoilutien reunalla, muutaman metrin päässä tien eteläreunasta.
Kaivoa ympäröi noin 1 – 1,5 m korkea maavalli, joka tosin puuttuu kaivon tienpuoleiselta reunalta. Kaivo on täyttynyt vedellä ja vettä siinä on noin 0,5 m. Veden alla tuntuu olevan liejua ja maatuvia lehtiä. Maavallien alapuolella, vesirajan yläpuolella on näkyvissä muilla sivuilla 2 hirsikertaa, mutta itäsivulla 3 hirsikertaa. Hirsikehikon koko on 2 m x 2 m ja hirret ovat n. 25 cm paksuja. Kaivossa on hiukan roskia ja puiden oksia, mutta muutoin sen kunto vaikuttaa olevan hyvä vuoden 2024 inventoinnin yhteydessä tehdyssä tarkastuksessa.
Kivikon ja Jakomäen alueen tukikohta IV:n linnoituslaitteet (kohteet IV:1, 5-14 ja tykkipatteri 70, yhdystieverkosto ja kaivo) muodostavat hyvin säilyneen linnoitekokonaisuuden. Alueella voi muodostaa selkeän kuvan ensimmäisen maailmansodan aikaisen hajasijoitetun linnoitusjärjestelmän mukaisesta tukikohdasta. Rakennustyöt ovat jääneet osittain keskeneräisiksi ja siksi alueella pystyy hahmottamaan eri valmistumisasteelle jääneitä linnoituslaitteita ja myös ajan rakennusmenetelmiä ja työjärjestyksiä.

Trycksbacka 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koordinaattien osoittamassa paikassa sijaitsee noin 5 x 6 m, 20 cm korkea, luonnonkivistä koottu rakennuksen perusta. Rakennuksen luoteiskulmassa on runsaasti huonopolttoista tiiltä eli tulisija.
Trycksbacka on 1500-1600-luvulla ollut oma erillinen veroyksikkönsä, jossa kaksi verotaloa.
Kylässä on ollut 1540 7 verotaloa, joista 3 on autioitunut 1600-luvulle tultaessa.
G. Haggrén arkistotutkimus: Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Taloluku 1560 2. Tontti autio.

Trycksbacka 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koordinaattien osoittamassa paikassa sijaitsee kahden tulisijallisen rakennuksen perustukset ja suuri kellarikuoppa
Trycksbacka on 1500-1600-luvulla ollut oma erillinen veroyksikkönsä, jossa kaksi verotaloa. Tämä kohde on toinen niistä ja on merkitty 1700-luvun kartalle B16:37/1-6 Mjölnarby; Karta öfver egorne med delnings- och rösebeskrifning (1770-1779)

Finnsbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mankbyn arkeologisen puiston huoltolinjan valvonnassa reitiltä löytyi uusi kivikautinen asuinpaikka, vaikuttaa kampakeraamiselta. Tämä siis vanhan Backis torpan tietämillä. Vyöhyke on noin 3 m leveä. Sivusuunnassa pyrimme vielä etsimään rajoja asuinpaikalle lapionpistoin.

Idlaxby Östra Åkeren (Asuinpaikat)
Historiallinen; Idlaxby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1414. Porvoon läänin vuoden 1540 maakirjaan on merkitty Idlaxbyhyn oli kuusi talonpoikaa (4 täysveroa). Vuonna 1557 Idlaxbyssä oli 11 veronmaksajaa, joista kuusi oli ulkokylänmiehiä.
Kohdetta ei ole merkitty Samuel Broteruksen vuoden 1691 kartalle tai vuotta 1691 nuoremmille kartoille. Kohteessa on laitumella vastaavanlaisia rakenteita kuin läheisellä Idlaxbyn autiotontilla. Myös pohjoisella kalliolla on kivirakenteita. Kohdetta ei ole kartoitettu ja sen rajaus on suuntaa-antava.

Kalalammi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Muinaisjäännöskohde sijaitsee Hyvinkään itäosassa, noin 500 metriä länteen Mäntsälän rajasta ja Keravanjärvestä. Alue on hiekkapohjaista kangasmaastoa, joka kasvaa varttunutta kuusikkoa.
Kohteeseen kuuluu kaksi vierekkäistä hiilimiilua. Yksittäisen miilun läpimitta on noin 18 metriä laskettuna sitä ympäröivän katkonaisen ojakaivannon ulkoreunasta. Miilut ovat vierekkäin itä-länsisuuntaisesti ja niiden reunat ovat neljän metrin päässä toisistaan. Matalat miilunpohjat erottuvat huonosti maastossa ja niiden läpi kulkee tasoitettu ajoura, joka osaltaan vaikeuttaa miilujen hahmottamista. Miiluja kiertää paikoin 1–2 metrin mittaisia ja puolisen metriä leveitä ja saman verran syviä kaivantoja. Miilut ovat tyypiltään pystymiiluja.

Isoahde (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; kallioisen matalan mäen päällä sijaitsee noin 5 x 5 metriä oleva tasainen alue, jonka länsireunassa on noin 10x 10 cm - 50 x 50 cm kivistä kasaamalla tehty noin 2,7 x 2,5 metrin kokoinen kiviröykkiö. Rakenteen korkeus on noin 1 metri. Kivimuodostelman ympärillä maa on selkeästi tumma ja siinä on pieniä hiilen hippuja. Kiviröykkiöstä löytyi kairaamalla hiiltä, mutta kivet eivät olleet nokisia ja rakenteessa ei ollut esimerkiksi palanutta savea. Kivet oli kasattu rakenteen lähiympäristöstä, ympäristö erottui selkeänä kivettömänä alueena metsässä, jossa oli paljon luontaista kivikkoa.

Pippuri (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pienen suoalueen itäreunalla oleva, suurista luonnonkivistä kalliolle koottu hajanainen röykkiö. Röykkiön halkaisija n. 5 metriä, korkeus noin 0,5 metriä. Suuria kivenlohkareita on myös röykkiön ympärillä. Kohde voi olla tienrakennuksen tai niityn raivauksen yhteydessä syntynyt raivausröykkiö, sen länsipuolella suoalueen reunassa on peruskarttojen perusteella vielä 1940-luvulla sijainnut niitty tai hakamaa.
Tämän röykkiön eteläpuolella on kallion kolossa pieni kivikasa, joka on lähempänä rajaa ja joka voisi rajaan liittyä. Röykkiön ellei röykkiöiden jäänne, voisi olla johtopylvään tukirakenteen raunio ja se voisi liittyä kohteeseen.

Bosgård etelä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bosgårdin tilan halleista 160 m etelään tiheähkössä kuusistossa. Kymmenen metriä kohteen länsipuolella sijaitsee peruskarttaan merkitty metsäautotie.
Tervahaudan muoto on soikeahko. Kuopan pituus pohjois-eteläsuunnassa on 2,7 m, leveys länsi-itäsuunnassa 2,2 m ja syvyys on 1,1 m. Havainnointiolosuhteet olivat huonot kohteen ympärillä kasvavien nuorten kuusten takia. Kairalla ei löytynyt hiiltä sen pohjasta tai reunoilta. Tervahaudassa ei ole ränniä. Maanomistajan mukaan tervan valmistus liittyi lähellä olleen sahan toimintaan.

Bånholman (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 70 m Skavarbölentien ja nimettömän tien risteyksestä länteen. Kohteen lounaispuolella on n. 1,6 m korkea siirtolohkare.
Kohde on pyöreä hiilimiilu, jonka ympärillä on oja. Oja on epäselvä 2 m pituudelta hiilimiilun länsipuolella, muilla kohdin se on selkeä. Maaperä hiilimiilun päällä on paikoin rikki ja kohdissa näkyy hiiltä. Hiilimiilun päällä on kantoja, joista yhdessä vuosirenkaiden määrä on 106. Kumpareen mitta itä-länsi-suunnassa on 6,3 m ja pohjois-etelä-suunnassa 5,5 m. Ojat mukaan lukien mitat ovat itä-länsi-suunnassa 8,5 m ja pohjois-etelä-suunnassa 7,4 m. Ojan syvyys ympäröivästä maanpinnasta on 30 cm ja kumpareen korkeus 50 cm.

Enängsmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee varvikkoisessa kuusimetsässä, joka on sammaleen peitossa Venjärven
uimarannalle vievän nimettömän tien vieressä. Kuusten seassa kasvaa myös pihlajaa.
Haudat sijaitsevat mäen rinteellä itä- ja koillisreunalla.
Monia, eri kokoisia rännihautoja rinteen suuntaisesti (n. 50, mutta alueella on runsaasti erikokoisia kuoppia, joista osa saattaa olla rännihautoja). Suurin osa näistä rinteen itäpuolella. Jotkin haudat kaksiosaisia. Kaiken kaikkiaan mittasimme todennäköisimmät tervahaudat, sillä kohteiden tunnistamista haittasi alueella ja rinteessä olevat metsäkoneen jäljet.
Kohdetta inventoidessa löydettiin myös mahdollisen kellarin painauma maassa (ks. aluerajaus). Kuopan, jossa kellari on mahdollisesti sijainnut on pituudeltaan 7,5 m. Painanteen syvyys on 1 m ja leveys 3,5 m (ks. kuva 60).

Latapotten (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin 50 m päässä kohteesta länteen sijaitsee Ylikentie ja n. 60 m etelään kulkee metsäautotie. Alueella on runsaasti kivikkoa.
Kohde on pyöreä ja halkaisijaltaan 3,4 m ja sen syvyys on 1,4 m. Maastossa kohde erottuu ympyrän muotoisena kuoppana, jonka reunoilla kasvaa varpuja. Länsipuolella kasvaa iso koivu sekä pieni kuusi, joka kasvaa osittain kuopasta. Kuopan seinämät ovat sammaleen peitossa, ja kuopan pohjalla on kuusen kanto, jonka iäksi laskettiin 42 vuotta. Kuopan kaakkoispuolella kasvaa myös kaksi nuorta ja ohutta pihlajaa. Kohde on samanlainen kuin lähistöllä noin 500 metriä pohjoiseen sijaitseva Bosgård etelä.

Majvikbergen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vessölandetin koillisosassa, Majvikintien varrella.
Kohde on ojan ympäröimä hiilimiilu, jonka lähellä mahdollinen miilumaja ja ympärillä kuoppia.
Hiilimiilun sisämitta ojan sisäreunasta on 10,9 m ja ulkomitta ojan ulkoreunasta 12 m suunnassa luode-kaakko ja sisämitta 10 m ja ulkomitta 11,5 m suunnassa lounas-koillinen. Hiilimiilun päällä kasvaa mäntyä ja pienempää kuusta ja sammalta. Hiilimiilusta otettiin kairausnäyte, jossa on hiiltä.
Mahdollinen miilumaja on hiilimiilusta kaakkoon. Majan etäisyys miilusta on arviolta 5–10 m. Mahdollinen maja aukeaa miilua kohti. Miilumajan kuopan keskeltä otettiin kairausnäyte, jossa tummempaa maata. Miilumajan vieressä kasvaa kuusen taimia ja isompi mänty.

Venjärvskärret 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteessa havaittiin kaikkiaan kuusi tervahautaa sekä pohjoisempana yksi suurempi kuoppa, joka oli todennäköisesti soranottoa, sillä kairauksessa ei näkynyt merkkejä tervanpoltosta.

Venjärvskärret 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rännihaudat suuntautuvat idästä länteen laskevan rinteen suuntaisesti. Lisäksi etelämpänä on muutamia epämääräisempiä kuoppia, joita ei dokumentoitu. Rännihaudat 3 ja 5 ovat aivan metsätien vieressä ja mahdollisesti osittain itäpuoleltaan sen rikkomia.

Kvarnby Tullkvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kvarnbyn tullimyllyn paikka, arvioitu vuosien 1747 ja 1766 karttojen perusteella. Tullimylly on antanut koko kylälle nimen. Tällä nimellä kylä on mainittu vuonna 1540.

Mahlamäki (1000051884) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaskiröykkiö- ja naurishauta-alue sijaitsee Mahlamäen pohjoisosassa. Röykkiöt sijaitsevat Mahlamäen loivahkossa luoteisrinteessä ja naurishaudat niiden koillispuolella, Mahlamäen ja sen pohjoispuolella olevan pienen kalliokumpareen väliin jäävässä ”laaksossa”.
Röykkiöitä havaittiin yhteensä viisi, ja niiden koko on keskimäärin noin 1,5 x 2 metriä ja korkeus 40-50 cm. Yksi röykkiöistä on hieman muita suurempi, noin 2 x 5 metriä.
Viisi suorakulmaista naurishautaa sijaitsevat noin 10 metrin säteellä toisistaan, suunnilleen itä-länsi-suuntaisesti. Ne ovat kooltaan noin 1,2 x 2,4 metriä ja yhden pohjalle tehdyssä kuopassa havaittiin sekoittunutta multaa noin 10 cm, jonka alla oli koskematon hiekkamoreeni.

Teilinummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Koivumetsikössä, noin 60 metriä Hämeentiestä itään sijaitsee neljä hiilimiilua. Kolme miiluista sijaitsee vierekkäin luoteis-kaakko- suuntaisessa rivissä ja yksi miilu näiden koillispuolella. Kaikki miilut ovat pyöreitä ja niitä ympäröi katkonainen oja. Miilujen halkaisijat ojineen ovat noin 14-15 metriä ja kaikkien keskelle tehdyssä lapionpistossa havaittiin noen ja hiilensekaista hiekkaa. Miilujen korkeus on noin 40-70 cm ja ne ovat painuneet keskeltä loivasti kuopalle. Ympäröivä maasto on tasaista hiekkamaata.

Viitasaari (1000051886) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee noin 55 metriä Hämeentiestä länteen, avoimen voimajohtoaukean pohjoisreunalla. Miilu on pyöreä ja sen halkaisija katkonaisine ojineen on noin 16 metriä. Miilun korkeus on noin 70 cm. Keskelle tehdyssä koepistossa havaittiin hiilenpaloja nokisen hiekan seassa.

Bosmalm 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilihauta sijaitsee tiheässä kuusimetsässä kevyenliikenteenväylän
itäpuolella noin 8 metrin etäisyydellä väylän reunasta loivan rinteen alaosassa. Maaperä
on paikalla hiekkaa. Hiilihauta on muodoltaan pyöreä ja sen halkaisija on noin
7 metriä. Syvyys on noin 80 senttiä. Hiilihaudan reunoilla on matalat vallit. Ohuella
maakairalla pistettäessä sen pohjalla oli noin 20 sentin paksuinen hiilikerros. Hiiltä
oli myös hiilihaudan ympäristössä (Soisaloi 2023)

Bosmalm 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee pieniä mäntyjä kasvavan jyrkän avokallion
päällä, kallioalueen länsireunalla. Se on osittain tuhoutunut ja siitä on säilynyt ehjänä
lähinnä alimmat kaksi kivikerrosta. Kaikkiaan kivikerroksia on jäljellä paikoin neljä.
Rajamerkki on muodoltaan pyöreä ja sen halkaisija on noin 2 metriä. Se on ladottu
lohkokivistä, joista suurimmat ovat alimmassa kivikerroksessa. Rajamerkkiä on hajotettu
ja kalliolla sen läheisyydessä näkyy siitä peräisin olevia irtokiviä. Sen keskiosaa
on tyhjennetty kivistä ja sitä on käytetty nuotion pohjana.
Rajamerkki sijaitsee nykyisin käytössä olevalla rajalla Bolarskogin, Hemtansin, Morbyn
ja Södrikin kylien rajojen risteyksessä. Se on merkitty v. 1774 kartalle, jossa se
on nimetty Bosmalms rå no 2. (Soisalo 2023)

Stormalmen (1000051979) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Stormalmenin mäkialueen etelä-kaakkoisreunalla, etelään laskevan
rinteen yläterassilla. Paikalla on viljelykäytössä oleva pelto, jonka avoimelta pinnalta havaittiin
useita kvartsi-iskoksia ja muutamia mahdollisia esineiden kappaleita. Alueen maaperä on
hiekkaa. Kohteen aluerajaus tehtiin pintapoimintahavaintojen perusteella, mutta asuinpaikka
voi mahdollisesti jatkua peltoalueen itä- tai länsipuolelle, samalla muinaisrantaterassilla
sijaitsevien asuintalojen pihapiireihin tai mahdollisesti pohjoiseen metsäalueelle. (Kärkkäinen)

Stormalmen 2 (1000051980) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Loivassa lounaaseen laskevassa rinteessä sijaitsee pieni tervahauta. Hauta on pyöreä ja sitä reunustaa noin 60–80 cm:n korkuinen ja noin 3 metriä leveä valli. Haudan halkaisija valleineen on noin 14,5 metriä. Lounaassa on juoksutusrännin aukko. Lapionpistossa havaittiin nokimaata ja hiilenpaloja 30 cm syvyyteen asti. (Kärkkäinen)

Rökärret (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Rökärretin peltoalueen pohjoispuolella, ojan pientareella. Merkissä on
noin 60 cm korkea kolmionmuotoinen viisarikivi. Sen juuressa on pienempiä kiviä, jotka ovat
peittyneet heinikon alle. Tällä paikalla tai jossain lähellä on kulkenut Sannaisten ja Bosgårdin
historiallisen ajan kylien raja.

Haltiala rajamerkki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Tuomarinkylän Haltialassa, Paloheinän ulkoilualueella, luonnonsuojelualueella, noin 800 metriä koilliseen Pakilantien ja Kuusimiehentien risteyksestä. Rajamerkki on kuusivaltaisen sekametsän ympäröimän 12 x 15 m kokoisen avokallioalueen laidalla, jonka itäpuolitse kulkee 10 metrin etäisyydellä kapea ulkoilupolku. Avokallioon on kiinnitetty kaksi penkkiä taukopaikaksi. Rajamerkistä noin 15 m länteen on maastokarttaankin merkitty siirtolohkare, jossa on antropomorfisia piirteitä.
Rajamerkki on pystytetty Tomtbackan kylän (nyk. Haltiala) ja Domarbyn kylän (Tuomarinkylä) väliselle rajalle. Raja ja rajamerkki on merkitty 1691 laadittuun Tomtbackan kylän karttaan. Ensimmäiset kirjalliset tiedot Domarbyn kylästä ovat vuodelta 1417 ja Tomtbackan kylästä 1511.

Älgmosskärret 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu on neliönmuotoinen ja sijaitsee voimajohtoaukeasta noin 50 m etelään loivasti etelään laskevassa rinteessä. Miilua ympäröi noin 30-40 cm syvä oja kolmella sivulla, poislukien pohjoispuolisen ylärinteen. Kohteen halkaisija ojineen on noin 12 metriä.

Hemmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiekkatien itäpuolella on pyöreä, noin 90 cm korkea hiilimiilukumpare, jota ympäröi selkeäreunainen, noin 50 cm syvä oja. Kohteen halkaisija ojineen on noin 13 metriä. Miilun päällä kasvaa nuoria mäntyjä. Sen päältä on ajettu metsäkoneella. Kumpareen päällä on nähtävissä matalia ajouria.

Trätängsmossen (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Paikalla on soikeahko kiviröykkiö, jonka koko on noin 5 x 4 metriä. Sen korkeus on noin 90 cm. Keskellä röykkiötä on suorakaiteen muotoinen viisarikivi, jonka korkeus on noin 50 cm. Rajapyykki on sijainnut Loviisan kaupungin ja Sarvilahden kartanon maiden rajalla ja näkyy 1700-luvun lopun kartoilla.

Harviken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Metsittyneen kallion päällä on runsaasti kiviä, todennäköisesti luonnostaan. Niistä on kuitenkin muodostettu suorakaiteen muotoinen (ehkä hieman D-kirjaimen muotoinen) reunakiveys, jossa on havaittavissa selvät suorakulmaiset nurkat. Reunakiveyksessä on paksumpia kohtia, joissa on leveämpi kiveys. Alueen keskellä on pitkänmallinen kivilatomus, jonka keskellä on kiveyksessä reikä.
Maastonkohta on ollut meren pinnan yläpuolella pronssikaudella ja peruskarttaan on tehty merkintä muinaishaudasta. Rakenne ei kuitenkaan muistuta perinteistä esihistoriallista hautaröykkiötä.
Pellingin paikallishistoriassa mainitaan sisällissodan aikaisia rakenteita, jossa mainitaan suorakulmainen kivirakenne. Voisiko kohde olla sota-aikainen.

Pitkäsuo (1000052139) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nuuksion kansallispuistossa Pitkäsuon ja Käärlammen välisellä kosteikkokannaksella on luonnonkivistä koottuja sammaloituneita rakenteita, jotka ovat puromyllyn ja siihen liittyneen padon jäännöksiä. Rakenteiden päältä menee kannaksen poikki kulkeva polku. Vanhoissa peruskartoissa ja 1800-luvun lopun pitäjänkartassa ei paikalle ole merkitty mitään.

Mustakallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde (ILM30643). Ilmoittajan mukaan kohde ohde on vanha kivinen rajapyykki, joka sijaitsee Vihdin kunnan Lankilan, Oravalan ja Kotkaniemen kylien kulmassa. Rajapyykki mainitaan jo vuoden 1700 Härköilän kartassa (KA B51:4/1-2 Härköilä; Härköilä och Kotkaniemi: Karta öfver egorne med beskrifning (1700-1700)). Rajapyykki on kooltaan n. 2,5 m kanttiinsa ja pyöreän nelikulmainen. Korkeutta merkillä on noin metrin. Keskellä on suuri pyöreän muotoinen viisarikivi. Pyykin vieressä on kaksi puista tolppaa, joissa on piikkilankaa. Piikkilankaa on myös maassa rajamerkin ympäristössä.

Kurby 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuoden 2024 tarkkuusinventoinnissa todettiin, että vuonna 1903 laaditun isojakokartan (KA, B15:27/2-12) rajapisteen 13 kohdalla maastossa on rajakivi, jossa on rajapisteen numero on kaiverrettuna. Merkityn kiven ympärillä vaikuttaisi olevan rajamerkeille tyypilliset neljä kiveä, mutta myös ylimääräisiä kiviä. Isojakokartan rajamerkkikuvauksissa merkin kohdalla on maininta Fyrkantigt. Samat rajat on merkittynä kohdalle myös vuodelle 1842 kirjatulla pitäjänkartalla. Pitäjänkarttaa vanhempaa karttaa, johon rajapiste olisi merkitty, ei löytynyt. On silti syytä olettaa, että raja on ollut kylärajana jo paljon pitäjänkarttaa aiemmin.

Kurby 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2024 tarkkuusinventoinnin aikana Domargårdin tilakeskuksen lounaispuolisen peltolohkon länsireunalle kaivetussa koekuopassa oli kyntökerroksen pohjalla hiilisyyttä, palaneen saven hippusia ja yksi pala punasavikeramiikkaa. Havaintojen perusteella paikalla lienee ollut historiallisen ajan asuinpaikka.
Historiallisissa kartoissa tai ilmakuvissa ei ole mitään, mikä selittäisi havaintoja. Kohteesta n. 60 metriä lounaaseen sijaitsee rautakautinen hautapaikka (Kurby, alakohde 2977) ja n. 260 metriä lounaaseen rautakautinen asuinpaikka (Kurby, alakohde 2978), joten osa havainnoista voi liittyä myös rautakautiseen toimintaan. Tarkkuusinventoinnissa ei tutkittu aluetta Kurby 4:n ja Kurbyn väliltä, ja mahdollisissa lisätutkimuksissa muinaisjäännös voi osoittautua jatkuvan myös niiden välillä.

Karlanmäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Pihamaalla on avokalliota. Kallio on pehmeää ainesta ja siinä on kvartsisuonia.
Kallion korkeimmalla kohdalla on 16 kuppia ja hieman alemmalla tasolla kolme kuppia lisää. Kupit ovat pääosin samankokoisia, halkaisijaltaan noin 5 cm, mutta joukossa on myös muutama pienempi. Kalliossa on myös rivi porattuja reikiä, koska kallioon on ollut kiinnitettynä aita. Kuppien pohjat eivät ole hioutuneet sileiksi vaan ne ovat samanlaista karheaa kivipintaa kuin muukin kallio. Niiden sijoittelu viittaa kuitenkin siihen, että ne ovat ihmisen aikaansaamia.
Kohde on merkitty muinaisjäännökseksi, mutta jos sen ajoituksesta tai syntymisestä saadaan uutta tietoa, tulee kohteen lajia arvioida uudestaan. Hinthaarassa on ollut 1500-luvulla jo 15 veronmaksajaa. Lähellä on kartano ja joki. Ympäristössä on myös vanhempien aikakausien muinaisjäännöksiä.

Markkinamäki 5 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Moottoritien turva-aitauksen sisällä on avokallion reunalla matala (n. 20cm) kiviröykkiö. Se on tehty pienehköistä teräväsärmäisistä kivistä ja sen päällä kasvaa sammalta ja jäkälää. Röykkiön halkaisija on noin 3 metriä. Röykkiön päältä kulkee voimajohtolinja ja on mahdollista, että röykkiö on aikaisemman pylvään paikka, josta pylväs on poistettu ja osa kivistä potkittu alas rinnettä. Lähistöllä kalliossa on kiinni metallikiinnike. Toisaalta röykkiö ei muistuta muita sähkölinjan pylväiden tukemiseen rakennettuja röykkiöitä (Kts. Markkinamäki 2) ja siinä on säilynyt pyöreä muoto, joka olisi todennäköisesti kärsinyt, jos röykkiö olisi hajotettu. Lisäksi röykkiö on maisemallisesti upealla paikalla, josta näkyy kauas vesiväylälle. Röykkiön luonne voitaneen varmistaa vain kajoavalla tutkimuksella.

Markkinamäki 6 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tasaisesti kohti vesistöä laskevassa metsärinteessä on rinteenmyötäinen, pitkänmallinen kivilatomus. Latomus on tehty pyöreistä kivistä kahden isomman maakiven väliin. Todennäköisesti metsäkone on rikkonut latomuksen pintaosaa, ajolinjan jälki on näkyvissä maastossa. Kiveyksessä on osia, jotka vaikuttavat huolellisesti ladotuilta. Koko on arviolta 5-6 x 2 metriä. Kivikertoja on 2-3. Kiveyksen päällä ja läheisyydessä kasvaa muutamia nuoria koivuja.

Uppoluoto (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin vesialueen länsiosassa ulkosaaristossa Uppoluodon matalikon eteläpuolisessa syvänteessä.
Useaan osaan hajonnut puurunkoisen aluksen hylky. Osia on yli kymmenen hehtaarin alueella. Osat on tunnistettu laivan kyljen kappaleiksi. Laiva on ollut tasasaumainen. Puuaines vaikuttaa havupuulta. Kylkilautojen leveys on noin 15 cm ja kaarien vahvuus on noin 20 x 20 cm. Hylyn arvioidaan olevan peräisin 1800-luvun loppupuolelta.
Hylyn osia on havaittu alueella 2010-luvulla. Suomen meriarkeologinen seura kuvasi ja mallinsi isoimpia hylyn osia 2024. Seuran hylkyraportti on osoitteessa
(Muinaisjäännösrekisterissä hylkyalueen sijaintipisteeksi on valittu suurin havaittu hylkyosa, jolle MAS ry on antanut koodiksi 1T. Hylkyosat 1M, 1E ja 1G ovat alakohteina.)

Åsen 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nelisivuinen kivilatomus jonka keskelle on pystytetty paasi. Koko noin 1 x 1 m, korkeus 50-60 cm. Kohde on tyypillinen vanha rajamerkki. Se sijaitsee asfaltoidun kevyen liikenteen väylän välittömässä läheisyydessä sen pohjoispuolella.
Rajamerkki on pysyttetty Pohjan ja Karjaan väliselle pitäjänrajalle (merkitty esim. vuoden 1842 pitäjänkartastoon), kohdassa jossa rajan pohjoispuolella ovat kylät Ekerö ja Koppskog ja pitäjänrajan eteläpuolella Harparbacka ja Gebbelby. Mainittujen neljän kylän rajat kohtaavat tässä kohdassa.

Nokimäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton;

Skinnarby 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Taloluku 1560 3. Maastohavaintojen perusteella kohde voi olla kylän jo 1800-luvulla autioitunut kylätontti. Maastossa havaittiin kolmen rakennuksen kivijalat, joista yhdessä vaikutti olevan kivirakenne, mahdollinen uunin pohja. Rakenteessa ei havaittu tiiltä vaan vain kiveä. Rakenteen sisältävän (n. 6,5 x 6,5 m) vieressä oli toinen lähes samankokoinen kivijalka. Niistä n. 30 m. kaakkoon sijaitsi kivijalka, jonka olivat n 4,6 x 5,0 m.
Kivijalkojen ympäristössä oli paikoitellen raivatun näköistä metsänpohjaa, osa pellonpohjalta vaikuttavaa, osa vanhalta niityltä. Kahdesta vierekkäisestä kivijalasta koilliseen n. 20 m oli kaksi kuopppaa, joissa oli selkeitä resentin konekaivun merkkejä. Kuoppien välissä oli kuitenkin muutamasta kivestä koostuva pitkänomainen latomus, joka vaikutti vanhemmalta. Kyse on voinut olla alun perin kellarista, joka on pahoin tuhoutunut. Muutenkin kivijaloista itään metsänpohjaa oli muokattu koneellisesti ja siirrelty kiviä. Saattaa olla, että kaivelu on hävittänyt osan asuinpaikan rakenteista.
Kohteen tarkempi ajoitus vaatisi lisätutkimuksia.

Söderskär (Hautapaikat)
Rautakautinen; Säännöllinen, kivistä rakennettu röykkiö, halkaisijaltaan n. 9,5 m, 70-80 cm korkea, jonka keskellä on syvennys, jossa kasvaa koivu.

Snällböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Kymmenysverotuksessa Karjaan Sannäs-bolia (1552).

Bromarf djurgård (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde koostuu kahdesta kuopasta, joista toinen on osittain tuhotunut ja jäänyt asfaltoidun tien alle. Tienpientareella oleva kuoppa on merkittu alakohteeksi.
Koordinaattien osoittamassa kohdassa on neliön muotoinen kuoppa, noin 3 x 3,5 metriä, 70 cm - 1 m syvä, pystysuorat seinämät.
Paikallisten asukkaiden kertoman mukaan kuopat ovat ns. susikuoppia.
Bromarvin kannaksen kapeimmalla kohdalla sijainneista kahdesta sudenkuopasta ja aidasta on tietoa mm. julkaisussa Nikula, Oscar. Tenala och Bromarf socknars historia 1. Helsingfors 1938. sivu.174.
"Inbyggarna på Bromarf-landet försökte utestänga odjuren från sin halvö genom en djurgård eller ett stängsel, som de uppfört tvärs över det smala näset vid kapellkyrkan. Denna djurgård, som är utritad på en karta från 1691, bibehölls långt in på 1800-talet. ... Norr om varggården funnos två med ris övertäckta varggropar."
Kartta johon historiikin tekstissä viitataan: B48:2/1-2 Rilax; Karta öfver egorne med beskrifning (1691-1691)
Kartta vuodelta 1853, jossa Djurgårdsgrinden vielä mainitaan ja kartalle on piirretty aita: B48:1/1 Refbacka; Karta öfver omkretsråerne med protokoll och rösebeskrifning (1853-1853)

Suuri Rantatie, Brudbrinken (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vantaan puolelle merkitty kulkuväylä jatkuu myös Sipoon puolella.

Hindhår silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Mustijoesta pohjoiseen virtaavan joenhaaran ylittävän Kuninkaantien nykyisten siltarakenteiden alla on uoman molemmin puolin (erityisen selvästi itäpuolella) nähtävissä lohkokivistä siltarakennetta sekä puurakenteita. Kivisen/puisen rakenteen pohjoispuolella on
nähtävissä betoniset siltarakenteen jäännökset, jotka liittyvät vielä vuoden 1952 peruskartalla näkyvään siltaan. Tähän liittyy tiepengerryksiä.
Lohkokiviset ja puiset jäännökset liittyvät 1950-luvun vaihetta vanhempaan siltaan.
Kyseiselle kohdalle on merkitty silta mm. vuoden 1691 kartalle (Broterus) ja vuoden
1802 (Lemberg) kartalle.

Tavastviken (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinlöytöpaikka. Ei tarkastettu.

Oxmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Lounaaseen viettävässä rinteessä on pienellä tasanteella hiilimiilu, noin 4 m halkaisija. Hiilimiilu on selväpiirteinen ja sen pohjalta tuli sammaleen alta vastaan hiiltä.

Högströms (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.Lähde: Kuninkaankartasto.

Karlsberg (1000053392) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee noin 100 metriä Ali-Vekkoskentiestä länteen. Röykkiö on kasattu kallionyppylän
päälle, rinne laskee jyrkästi itään kohti muinaista merenlahtea. Röykkiöstä on jäljellä vain pari kerrosta pohjakiviä, jotka hahmottuvat sammaleen alla. Röykkiöstä on luultavasti viety kiviä rakennusmateriaaliksi ja kiviä on vieritelty myös rinteeseen. Röykkiö on muodoltaan pyöreä, sen halkaisija on noin 10 metriä, sen päällä kasvaa mäntyjä ja katajia. Pronssikaudella röykkiön itäpuolella on ollut meren salmi, jonka toisella puolella on Råbergetin röykkiö.

Perskomböle (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Tenholassa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1700-luvulla, 1829-1830, 1843 ja 1858-1865. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan
malmiesiintymän löytymistä 1700-luvulla.
Perskomböle on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
perustamisajankohta (1700-l.), toimintavuodet (1829-1865) ja malmin
kokonaislouhinta (414 tonnia)

Björkebo (Maarakenteet)
Historiallinen; Hiekkaharjulla on lukuisia pitkänmallisia kuoppia (esim. 2 x 1 x 0,5 m), joiden suunnat vaihtelevat. Osa on selkeämpiä ja osa erottuu vain heikkoina painanteina maastossa. Kairatessa maassa ei ole näkyvissä hiilikerrosta. Kuopat eivät vaikuta maanottokuopilta. Säilytys on mahdollinen funktio, mutta kuopat voisivat olla jäänteitä myös jonkinlaisesta sotilaiden lyhytaikaisesta yöpymisestä

Pellonkylä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalkkikivikumpareella laajan peltoaukean keskellä kumpuilevassa maastossa sijaitseva polttokenttäkalmisto. Kohde löytynyt yksityishenkilön tekemän esinelöydön perusteella.
Kohde on osittain tuhoutunut koneellisessa kaivussa. Kalliosta myös louhittu palomenetelmällä kalkkikiveä historiallisena aikana ja kuljetettu maa- ja kiviainesta pois tienrakentamiseen 1900-luvulla ja sen jälkeen. Kallion laella on jäljellä kaistale kivilatomusta, jonka alla koko lakialueella ja sen laidoilla hiilinen kerros. Löytöinä metalliesineitä, keramiikkaa, palanutta savea, kuonaa ja runsaasti palanutta luuta.

XV Pålsböle-Hallbacka (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alueella on taisteluhautoja. Kohdetta ei ole kartoitettu.

Framnäs 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Lindövikenin ja Kägravikenin välisellä kannaksella on ollut luode-kaakko -suuntainen veneenvetopaikka, nimeltä Lilldrage, joka esiintyy vuoden 1705 Kägran, Kivitokin, Kårbölen ja Knopkägran aluekartassa.
Tenhola-Bromarv -tie katkaisee vetotaipaleen korkeimmalla kohdalla. Etelärinteen jyrkällä osalla on sammaloitunut serpentiinipolun pätkä, joka voi liittyä vetotaipaleeseen. Polusta on 40 m pitkä osuus jäljellä, sillä tieleikkaus on tuhonut osan. Polun leveys on noin metrin ja sitä reunustavat sammaloituneet kivet alarinteen puolella.

Sarvlax Tegelbruk (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Samuel Brotheruksen Sarvlahden vuoden 1707 kartalle merkitty tiiliruukki. Maastossa on pohjakaavaltaan hevosenkengänmuotoinen kivirakenne.

Tervasuonmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kalliomäkien välisen laakson itäreunamalla on kaksi vierekkäistä hiilimiilua. Kaakkoispuoleinen isompi miilu on halkaisijaltaan n. 10 ja sitä kiertää kuopat. Sen luoteispuolella on pieni miilu, halkaisijaltaan 5-6 m. Pienessä miilussa kasvaa puita ja se on hieman korkeampi kuin iso, joka on matala ja laakea kumpare, jota on vaikea ensisilmäyksellä maastosta erottaa – näkyy paremmin yläviistosta ja lidarista. Metsäkoneet ovat hieman runnelleet miiluja (ura kulkee niiden välistä), mutta pääosin ovat ehjiä, joskin pienemmässä kasvaa useita isompia puita.
Tervasuonmäki on vielä 1963 peruskartalla nimeltään Köyhäinkallio ja 1972 peruskartalla se muuttunut Tervasuonmäeksi.

Kopunsuon kaakkoispuoli (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on taisteluhaudan jäännös, kaksi haaraa, jotka katkeavat kantatie 25:n penkkaan. Pohjoisessa haarat yhtyvät ja hauta katkeaa. Taisteluhauta on vanhojen ilmakuvien perusteella jatkunut kauempana pohjoisessa koilliseen. Siellä se on pääosin hävinnyt maanotossa. Siitä on pätkä jäljellä Kalkkilantien eteläpuolella Kalkkilantien pää -nimisenä muinaisjäännöksenä (1000050874).

Sarvlax Saltkilen (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Vuodelta 1777 peräisin olevaan karttaan merkitty tiiliruukki (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto . MHA U Uudistuskartat ja -asiakirjat. B UUDENMAAN LÄÄNI. Pernaja. B37:8/1-2. Sarvilahti / Sarvlax; Bagarböle, Grefböle och Hormnäs, egokarta med beskrifning 1777. Kansallisarkisto).
Paikalle on iso tiilenpolttouuni. Uuni erottuu hyvin Lidarissa.

Siggby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3.

Kohagabergen (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Matala noin 3 x 3 m kokoinen kivilatomus kalliojyrkänteen vieressä, kivilatomus on hieman ovaalin muotoinen. Kivet noin jalkapallon kokoisia, seassa myös sitä pienempiä ja yksi kookkaampi kivi. Kohteen päällä kasvaa kataja, joka vaikeutti havainnointia.

Stormosskärret 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Anttilan sähköaseman lounaispuolella metsässä, aseman ja Stormosskärretin välissä. Tien 1531 eteläpuolella on useiden avokallioiden muodostama mäkialue. Tieltä lähtee ajoura etelän suuntaan metsään. Ajouran länsireunalla, noin 130 metriä uran ja tien risteyksestä lounaaseen on selkeästi muusta kivikosta erottuva kiviröykkiö.
Röykkiön koko on 3 x 3 metriä ja korkeus 50 cm. Yksi kivi on muita suurempi ”keskuskivi”, muiden kivien koko on 30–50 cm. Kivet ovat pyöreitä luonnonkiviä.
Toisessa tarkastuksessa vuonna 2024 röykkiön länsipuolelta havaittiin vielä kaksi pientä kivijonoa. Toinen niistä on etelä-pohjoissuuntainen ja toinen itä-länsisuuntainen.

Stormosskärret 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sipoon ja Porvoon rajalla. Rajamerkki on voimajohtoaukean pohjoislaidassa, kivisen niemekkeen eteläpäässä, 220 metriä Anttilan sähköaseman eteläpuolella.
Rajamerkki on neliskanttinen kiviröykkiö. Sen sivujen pituus noin 2 metriä ja korkeus noin metri. Perustana on isompia, halkaisijaltaan 0,5–1 metrin kokoisia kiviä, joiden välit on täytetty pienemmillä kivillä. Rajamerkin keskellä ei ole pystyyn asetettua kivilaattaa, kuten rajamerkeissä usein on.

Orrbergen 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivien jono sijaitsee Boxintien (11994) pohjoispuolisella Orrbergenillä, sen koillispäässä. Jono on luode-kaakkoissuuntainen ja kartoitetulta osaltaan 250 metriä pitkä. Voimajohtolinja kulkee mäen poikki. Yksi kivistä on nykyisellä johtoaukealla, muut metsässä sen ympärillä. Raja on merkitty isojakokarttaan vuodelta 1776 ja pitäjänkarttaan 2043 11 vuodelta 1841 Gesterbyn ja Savijärven kylien välisenä rajana.
Koordinaattipisteen rajamerkki on 3 metrin mittainen kivirivi, suurin kivi on halkaisijaltaan metrin.
Kaikki rajamerkit eivät välttämättä ole samanaikaisia, sillä rajaa on voitu merkitä tarpeen mukaan eri aikoina. Rajalinjaa tarkastettiin vain siltä osin kuin se risteää voimajohdon kanssa.
Katso myös alakohteet.

Päsarby - Brasby raja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Avokalliolla sijaitsee osittain tuhoutunut rajamerkki, joka mahdollisesti alunperin on ollut nelisivuinen. Rajamerkin eteläpuolella avokallion juurella on 30 - 40 metriä pitkä kivimuuri, joka on rakennettu rajan suuntaisesti. Kivimuuri seuraa nykyisen rajan suuntaa.
Kohde sijaitsee Päsarby ja Brasbyn kylien rajalla.

Flakholmen Kejsarklobben (Taide)
Historiallinen; Flakholmenin saarella vastapäätä Strömsön päälaituria on kallioon kaiverrettu keisarisuuriruhtinaan kruunu ja kirjaimet A & D sekä päivämäärä 16.7.1880. Koko kaiverruksen läpimitta on n. 80 cm. Hakkaus viitannee Venäjän keisari Aleksanteri III:n ja keisarinna Maria Feodorovnaan (Dagmar), jotka purjehtivat kesäisin Suomen saaristossa.

Historiallinen; Inkoon pappilan pihapiirissä sijaitsevalla kumpareella on kivikellari, joka on palvellut aiempien päärakennusten kellarina ja mahdollisesti ollut alun perin maan pinnalle rakennettu kivihuone. Kellari on todennäköisesti rakennettu 1600-luvun lopulla. Sen alkuperäinen koko on noin 3 x 5 metriä. Kellaria ympäröi kivijalka, joka on täytetty maalla. Kivijalka on todennäköisesti nykyistä edeltäneestä päärakennuksesta, joka rakennettiin vuoden 1712 palon jälkeen.
Pappilan pihapiiri inventoitiin vuonna 2024, ja samassa yhteydessä tehtiin koekuoppa ja kairauksia kellarin ympäristöön. Koekuopasta paljastui nokinen kulttuurikerros, joka kairausten perusteella jatkui kivijalan ja kellarin alle jopa 75 senttimetrin syvyyteen. Kellarin sisäpuolta ei voitu tutkia koekaivauksella, sillä lattia on jossain vaiheessa valettu betonista.
Nykyinen päärakennus on 1830-luvulta, ja se sijaitsee etelämpänä Suurkirkontien varrella. Nykyisen päärakennuksen länsipuolen pellolla on tehty koekaivaus, mutta tiettävästi pappilan piha-aluetta ei ollut aiemmin inventoitu tai tutkittu tarkemmin arkeologisesti.
Kellarin ja kivijalan ympäristössä on voinut säilyä maakerroksia ja rakenteita keskiajan jälkeiseltä ajalta. Kohdetta ei ole rajattu. Maankäytön muuttuessa kohteen säilyneisyys ja laajuuden määrittäminen vaativat lisätutkimuksia.

Orrbergen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Orrbergenin kahden kalliolaen välisellä hiekkaisella tasanteella sijaitsee 2-3 hiilimiilua. Miilut ovat nykyisen voimajohtolinjan alla avoimessa maastossa. Maa on linjan alta kaadetun risukon peitossa ja kasvaa sananjalkoja. Ympäristössä, erityisesti miilujen alapuolella (koillispuolella) rinteessä on paljon pienempiä kuoppia.
Miilut tarkastettiin Lidar-kuvan perusteella. Maastossa niitä oli lähes mahdotonta erottaa kasvillisuuden joukosta. Miilut ovat pyöreitä, laakeita ja matalia painanteita. Niiden halkaisija on noin 7 metriä. Miilujen ympärillä on matala valli ja kairatessa niissä oli hiiltä.

Storstenkläven (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee Boxintien (11994) eteläpuolella, Storstenkläven-nimisen kalliomäen itäreunalla. Maasto on kalliosta sekametsää voimajohtolinjan pohjoispuolella. Alueella on suuria siirtolohkareita. Metsän puolella kalliota peittää sammalet.
Kiviröykkiö on kooltaan 4 x 3 metriä, kivien koko 30–60 cm, ja röykkiö on 40 cm korkea. Sijaintipaikka ei ole hautaröykkiölle tyypillinen, joten kyseessä saattaa olla myös
rakennuskivivarasto.

Styrmans (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Immersbybäckenin laakson itäpuolella olevalla metsäisellä mäellä Arlan tehtaiden länsipuolella. Maasto on sekametsää, osin hakattua. Kuopan koko on 5 x 5 metriä ja siinä on reunavallit. Valliin tehdyssä kuopassa ei ollut kovin paljon hiiltä.

Styrmans 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Immersbybäckenin laakson itäpuolella olevalla metsäisellä mäellä Arlan tehtaiden länsipuolella.
Rajamerkki on nelikulmainen kivilatomus, jonka koko on 2 x 1,6 metriä. Sen pohjoispäässä on 40 cm korkuinen pystykivi. Immersbyn ja Massbyn kylien välinen rajalinja on merkitty jo vuosien 1698–1767 karttaan.

Simsalöfjärden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sipoon saaristossa Simsalöfjärdenillä Simsalön eteläpuolella 11 metrin syvyydessä 2,0 metrin väylän itäpuolella.
Puurunkoisen hylyn osa, jonka koko on noin 12 x 5 metriä. Kohde on maston kohdalta katkennut purjealuksen peräosa. Ainakin osa mastosta on hylyllä kaatuneena siten, että sen toinen pää on painunut pohjamudan sisään. Vasen kylki on romahtanut, oikea on vielä muodossaan. Alus on ollut tasaperäinen ja tasasaumainen. Peräpeili on poissa, mutta peräsin ja peräsinpinna ovat paikallaan. Kansipalkin pituus (aluksen leveys) maston kohdalta on noin viisi metriä. Hylyn osan luona on isohkoja kiviä (kenties painolastia). Hylyn luona on havaittu myös iso pata ja köyttä.
Hylyn osa on löytynyt viistokaikuluotaamalla. H2O ry on tehnyt tarkastussukelluksen 2024 ja arvioinut, että hylyn osa saattaa olla uponnut yli sata vuotta sitten.

Kittelmossen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaksi hiilimiilua, eteläisempi noin 13 metriä halkaisijailtaan ja hyvin säilynyt. Pohjoisempi, noin 23-24 metriä halkaisijaltaan, on eteläpuoleta hyvin säilynyt mutta miilun pohjoispuolen valli on osittain tuhoutunut. Pohjoisemman miilun havainnointimahdollisuudet olivat huonot koska sen päällä kasvoi tiheästi parimetriä korkeita kuusia. Eteläisemmän miilun havannointimahdollisuudet olivat hyvät.

Kroknäs 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Juoksuhauta tai vastaavanlainen rakenne. Kohde koostuu useasta lyhyestä juoksuhaudasta joiden välissä on tasaista kaivamatonta maata. Rakenteeltaan kohde vaikuttaa samanikäiseltä kuin noin 250 metriä lounaaseen sijiaitseva kohde Kroknäs 2, joka on ajoitettu löytöjen perusteella Krimin sodan aikaiseksi.

Keskiaikainen; Sijaintipaikka on Raaseporin saaristossa Jussarön salmen länsiosassa hyvin lähellä Jussarö 2 -hylkyä (nro 1440).
Puurunkoisen hylyn osa. Puuaines on tammea.

Råbacka länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pohjanpitäjänlahden pohjoisosassa lähellä lahden itärantaa Råbackan edustalla 7,5 - 6,5 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka makaa pohjassa kölillään. Hylky makaa keula kohti koillista. Hylky on kooltaan 13,5 x 3,8 metriä. Hylyssä on runsaasti tiiliä. Tiilet sijoittuvat hylyn keskiosasta keulaan päin. Osittain tiilet ovat edelleen kauniisti ladottuina paikoillaan, osittain levinneenä. Alus on painunut syvälle sedimenttiin ja nousee pohjasta enimmillään noin metrin. Hylky vaikuttaa muodoltaan ja olemukseltaan isoveneeltä (storbåt).
Perästeevi on pystyssä ja perässä on pieni peräpeili. Aluksen kyljet ovat hahmotettavissa. Kansirakenteita ei ole, mutta on mahdollista, että alus on ollut ainakin osin katettu. Hylystä irronnutta puutavaraa, kuten kylkilaudoitusta, makaa pohjassa ja hylyn päällä. Hylyssä on havaittu peräsimen alaosa ja siihen todennäköisesti liittyvät kiinnikkeiden ruostuneet rautaosat aluksen rungossa.
Åminnen kartano on hallinnoinut muun muassa tiilitehdasta. Hylky tiililasteineen voi liittyä tiilitehtaan toimintaan.
Hylky havaittiin putkihankkeeseen liittyneessä vedenalaisinventoinnissa 2024.

Stormosskärret 6 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee harvennetussa metsässä läntisessä rinteessä. Röykkiö on
kaakko-luodesuuntaisesti soikea, ja se koostuu neljästä kivikerrasta. Halkaisijaltaan röykkiö on
290 cm, ja korkeudeltaan 60 cm. Röykkiön kaakkoispäädyssä on kolme muita suurempaa kiveä pohjois-, itä- ja länsisivuilla. Kaikista suurin on pohjoinen kivi, kooltaan 80 x 75 x 50 cm.

Stormosskärret 7 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Länsirinteessä sijaitsee 55–60 cm syvä painauma, jota reunustavat halkaisijaltaan 50–60 cm
kokoiset kivet. Montun keskellä on muita isompi, 95 x 70 x 70 cm kokoinen kivi. Osa kehässä
olevista kivistä näyttää murskaantuneen, luultavasti metsätöiden yhteydessä. Painauma madaltuu pohjoiseen, ja pohjoisen puolelta myös reunakivet puuttuvat.

Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee metsikössä Sipoon ja Porvoon välisellä rajalla. Rakenne koostuu noin 140 x 50 cm kokoisesta, yksi- tai kaksikerroksisesta kiviröykkiöstä, ja sen keskellä seisovasta, noin 90 cm korkuisesta, karkeasti suorakulmaisesta pystykivestä.

Historiallinen; Rajamerkissä on pienemmillä kivillä tuettu, koillis- lounaissuuntaisesti sijoitettu, litteä, teräväkärkinen pystykivi. Kivi on korkeudeltaan noin 90 x 80 x 15 cm. Leveimmillään kivi on alhaalla, ja se kapenee kärkeään kohden. Kivi on kallistunut, mutta edelleen pystyssä.

Historiallinen; Rajalinjalla on 16 kivirakennetta. Rakenteet ovat pieniä rajakivilatomuksia ja muutama pystykivi. Rajakivilatomukset kulkevat kallionkumpareen yli, ja suuri osa niistä on työkoneiden vaurioittamia. Kumpareen kaakkoispuolella on kuusen alla hieman vaurioitunut kiviröykkiö, jossa on noin 50 cm korkea, kolmionmallinen pystykivi. Rakenteista kolmanneksi kaakkoisin on suurempi pystykivellinen, kaakko-luodesuuntainen röykkiö, joka on kooltaan noin 250 x 150 cm. Keskeltä röykkiö on noin 35 cm korkea, ja se madaltuu reunoja kohden. Röykkiön kaakkoispäässä on koillis-lounaissuuntainen pystykivi, joka on 120 cm korkea.

Lilläng/Lugnäs (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rakenne koostuu 160 x 160 cm kokoisesta, neliönmallisesta kiviröykkiöstä ja sen keskellä seisovasta koillis-lounaissuuntaisesta pystykivestä. Kivi on korkeudeltaan noin 90 cm. Kiven koillissivuun on kaiverrettu 2H.
Kohteeseen liittyy myös toinen rajamerkki. Tämä on 0,5 x 0,5m kokoinen matala latomus sammaleen alla, jossa on kaksi 0,5m korkeaa kiveä pystyyn tuettuna.
Raja on merkitty jo isojakokartoille: Porvoo Ali-Vekkoski kartta 1765/66 ja Sipoo Savijärvi ja Nikkilä isojakokartta 1767/84. Raja tekee mutkan pääkohteena olevan pyykin kohdalla. Tämä rajamuutos on tehty 1800-luvun lopulla, se ei ole vielä senaatinkartalla, mutta löytyy Porvoo Ali-Vekkoski kartalta 1895-97.

Stormosskärret 12 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Neliönmallinen, 4 x 4 m kokoinen, kivijalkaa muistuttava kivimuodostelma, josta erkaantuu
pohjoiseen kuuden kiven muodostama kivijono. Kivimuodostelman kivien halkaisija vaihtelee 30 ja 90 cm välillä, ja ne ovat tiiviisti kiinni toisissaan. Myös neliön keskellä on kiviä, mutta niitä on
vaikea havainnoida kivien päällä kasvavan suuren koivun ja sen juurten vuoksi.

Öljytie 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Neljä vaurioitunutta rajakivilatomusta 4 m etäisyydellä toisistaan etelä-pohjoissuuntaisesti.
Rakenteet sijaitsevat aukeaksi hakatulla alueella voimalinjan alla, ja ne voivat liittyä vanhaan rajaan.

Öljytie 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee aukeaksi hakatulla alueella sähkölinjan alla. Röykkiössä on massiivisia,
suorakulmaisia kiviä päällekkäin, ja pienempiä, pyöreitä kiviä ympärillä. Röykkiö on kooltaan noin 500 x 280 cm, ja korkeudeltaan noin 100 cm. Röykkiö voi liittyä vanhaan rajalinjaan.

Öljytie 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee aukeaksi hakatulla alueella voimalinjan alla. Rakenne koostuu pyöreästä ja suurehkosta, noin 50 x 35 x 35 cm kokoisesta silmäkivestä, ja sitä ympäröivästä pienempien kivien (halk. 10–20 cm) ringistä. Rajamerkki voi liittyä vanhaan, koillis-lounaissuuntaiseen rajaan.

Öljytie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee aukeaksi hakatulla alueella voimalinjan alla. Muodoltaan röykkiö on pyöreähkö,
halkaisijaltaan noin 380 cm, ja korkeudeltaan noin 70 cm. Kivet ovat halkaisijaltaan noin 30 cm.
Röykkiön päällä kasvaa kuusia, joiden latvat on leikattu poikki. Kuusen juuret ovat hieman
hajottaneet röykkiötä. Kyseessä on mahdollinen rajaröykkiö, joka liittyisi vanhaan, koillis-lounaissuuntaiseen rajaan.

Mömossen (1000054077) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kolmen pienen, halkaisijaltaan noin 50 cm kokoisen kivilatomuksen muodostama, etelä- pohjoissuuntainen jono, jonka pohjoispuolella on suurten kivien muodostama rypäs. Rakenteet ovat likimain metrin etäisyydellä toisistaan. Latomukset sijaitsevat aukeaksi hakatulla alueella, historiallisen Savilahden kartanon ja Nikkilän kylän maiden välisen rajan kohdalla.

Lillstrand (Kivirakenteet)
Historiallinen; Koillis-lounaissuuntainen suorakulmainen, yksikerroksinen kiveys kalliolla, lähellä pohjoisrinnettä. Rakenne on pituudeltaan noin 200 cm, ja leveydeltään koillispäässä 95 cm, ja
lounaispäässä 65 cm. Muodostelman päällä kasvaa sammalta ja jäkälää.

Lillstrand 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi yksikerroksista, soikeaa kiveystä, jotka on koottu halkaisijaltaan noin 20 cm kokoisista
kivistä. Seassa on muutama kvartsi. Rakenteista luoteenpuoleinen on luode-kaakkosuuntainen, ja se on kooltaan noin 280 x 170 cm. Kiveys vaikuttaa säilyneen ehjänä. Kaakonpuoleinen kiveys on itä-länsisuuntainen, ja kooltaan noin 300 x 150 cm. Länsipäässä näyttäisi olevan hieman muita kiviä isompi, teräväkärkinen pystykivi. Tämä kiveys vaikuttaa hieman levinneeltä.

Lillstrand 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pienten rajakivirakenteiden muodostama kompleksi, joka sijaitsee puista aukeaksi harvennetulla alueella. Alueella on siirtolohkare (halk. n. 2 m), jonka päälle on asetettu toinen, pienempi kivi, kooltaan 40 x 60 x 20 cm. Pienemmässä kivessä on nähtävissä sahatyökalujen jälkiä. Näiden kivien eteläpuolella on kaksi koillis-lounaissuuntaista kivijonoa. Lännenpuoleinen jono koostuu kuudesta kivestä, ja se on pituudeltaan noin 250 cm. ldänpuoleinen jono on pituudeltaan noin 340 cm. Jonon kivet ovat litteämpiä ja pääasiassa pienempiä, eivätkä ne muodosta yhtä selkeää yksittäisten kivien jonoa, kuin lännenpuoleinen jono. Näiden rakenteiden länsipuolella kulkee itä-länsisuuntainen, seitsemän kiven muodostama jono, joka päättyy lännessä neljästä kivestä muodostettuun, neliönmuotoiseen rakenteeseen.
ldänpuoleisimmasta kivijonosta noin 5 metrin etäisyydellä kaakossa on pienehkö, noin 65 cm korkea, kolmionmallinen kivi. Kivi muistuttaa rajamerkeissä tavattuja pystykiviä, ja se on ilmeisesti ollut alkujaan pystyssä, mutta nyt kallistunut lähes kumoon. Kolmiomaisesta kivestä 8 metriä kaakkoon on jälleen kaksi koillis-lounaissuuntaista kivijonoa, joista lounaanpuoleinen on 250 cm pitkä, ja koillisenpuoleinen noin 100 cm. Näiden jonojen eteläpuolella on varsin pyöreä, halkaisijaltaan noin 70 cm kokoinen kivi, jonka päälle on aseteltu kaksi pienempää, teräväkulmaista kiveä. Kivijonoista noin 6 metriä kaakkoon metsikössä on litteä ja kulmikas, noin 50 x 50 x 15 cm kokoinen pystykivi, jonka ympärillä on sammaleen peittämä pieni röykkiö.

Hopeavuori (Raaka-aineen hankintapaikat)
Keskiaikainen; Varhaisimmat tiedot louhinnasta Hopeavuorella on 1550-luvulla. Kustaa II Aadolf vieraili paikalla 1614 ja aloitti laajamittaisemman kaivoslouhinnan. Kaivoksella työskenteli 10 miestä jotka kaivoivat ja louhivat polttotekniikalla kaksi kaivoskuilua. Hanke päättyi 1620-luvulla jolloin kuilut olivat 20-30 metriä syviä. Kaivoksesta etsittiin todennäköisesti hopeaa mutta tarkkaa tietoa siitä ei ole.
Hopeavuoren etelärinteessä kalliojyrkänteen alla on halkaisijaltaan noin 30 metriä oleva kaivoskuilu, jonka laidalla kasvaa kuusia. Louhittua kiveä on siirretty kuilun alapuolelle rinteeseen. Kuilu on veden täyttämä.
Toinen kaivoskuilu sijaitsee em. kuilusta noin 600 metriä pohjoiseen, Urojärven länsirannan sijaitsevan kalliomäen itäreunalla. Kuilun halkaisija on noin 20 - 25 metriä ja myös se on veden täyttämä. Kuilun ympäristössä mäen rinteessä on erilaisia kivikasoja louhittua kiveä.

Löytlamminoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hyvinkään eteläosassa, noin 1,3 km Nurmijärven rajasta, Löytlamminojasta 150 metriä koilliseen. Istutusmännikön ja hakkuuaukion laidassa on pieni tervahauta. Alue on hiekkamoreenipohjaista mäntykannasta. Tervahauta on tehty pienen mäen pohjoispuolelle, loivasti laskevaan rinteeseen. Tervahaudan halkaisija sitä ympäröivän vallin ulkoreunasta mitattuna on noin 7 metriä, hautakuoppa on suppilomainen. Valli on metrin korkea ja pari metriä leveä. Tervahaudan lounaisreunassa on rännikaivanto, joka on tehty vallin läpi. Kaivanto on pari metriä pitkä ja metrin leveä.
Hakkuuaukealla on tehty laikutusta ja myös tervahaudan kyljessä on laikutuskuoppa, jossa näkyy hiiltä ja nokea.
Muinaisjäännösaluerajaus käsittää miilun ja 2–3 metriä leveän suoja-alueen.

Stenbacka (1000054104) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilun jäännös sijaitsee Hyvinkään eteläosassa, noin 30 metriä Hanko-Hyvinkää tien pohjoispuolella, tasaisella hiekkapohjaisella kuusikankaalla. Miilu erottuu alle puoli metrisenä kumpuna, jossa on päällä pari hiekkakasaa. Miilun ympärillä on kolme 1x2 metrin kokoista ja reilu puoli metriä syvää kaivantoa. Miilun halkaisija on noin 8 metriä ympäröivien kaivantojen ulkoreunasta lukien.
Muinaisjäännösaluerajaus käsittää miilun ja 2–3 metriä leveän suoja-alueen.

Heikola torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylässä, noin 110 metriä Nummenpään ja Perttulan välisen tien eteläpuolella peltojen keskellä olevassa metsäsaarekkeessa. Paikalla on ilmeisesti torpan kivijalka. Kivijalka on tehty luonnonkivistä, sen koko on noin 4x4 metriä, leveys ja korkeus noin 0,5 metriä. Rakennuksen luoteiskulmassa on uunin jäännös, joka näkyy pari metriä laajana ja metrin korkeana leveänä kumpuna. Rakennusta ei ole merkitty 1780-luvulla tehtyihin isojakokarttoihin eikä muihinkaan historiallisiin karttoihin. Isojakokarttojen (B33:4/4–26 Nummenpää; Egokarta, protokoll och delningsbeskrifning (1780-1784) perusteella alue on Heikolan talon maata, Heikolan talo sijaitsee Nummenpään kylässä noin 2 km länteen. Kohde nimettiin tämän mukaan, vaikka varmuutta torpan iästä tai kuulumisesta talon alaisuuteen ei ole.
Kivijalasta noin 20 metriä itään on kuoppa, kooltaan 1x2 metriä, johon on johtaa eteläreunasta aukko. Kuoppa liittynee torpan aikaiseen toimintaan, luultavasti kyseessä on kellari tai muu varastokuoppa.
Muinaisjäännösalueen rajaus käsittää kivijalan ja kuopan.

Pauni (1000054106) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilun jäännös sijaitsee Nurmijärven lounaisosassa, noin 600 metriä Nurmijärven ja Vihdin rajasta itään, Pauni nimisen peltoaukean eteläpuolella, noin 30 metriä pellonreunasta, hiekkapohjaisessa nuoressa sekametsässä. Miilun jäännös erottuu maastossa matalana, alle puoli metriä korkeana, kumpuna, jonka ympärillä on muutamia matalia kaivantoja. Koepistossa havaittiin selvä noki/hiilikerros. Miilun läpimitta kaivantojen ulkoreunasta mitattuna on noin 12 metriä.
Muinaisjäännösalueen rajaus sisältää miilun jäännöksen ja 2–3 metrin suoja-alueen.

Sääksjärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Nurmijärven Sääksjärvestä 380 metriä länteen. Alue on hiekkapohjaista varttunutta sekametsää. Tervahauta on melko pieni, sen sisäosa on halkaisijaltaan noin 4 metriä ja syvyydeltään metrin. Ympärillä on selvät vallit, jotka ovat leveydeltään pari metriä ja reilu puoli metriä korkeat. Noin puoli metriä leveä ränni-kaivanto on kaivettu vallin läpi tervahaudan itäkulmaan, kaivanto ulottuu kaksi metriä vallin ulkopuolelle.
Muinaisjäännösaluerajaus käsittää tervahaudan ja 2–3 metriä leveän suoja-alueen.

Sääksjärvi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Nurmijärven Sääksjärven Lahdenpohjasta 370 metriä länteen. Alue on hiekkapohjaista mäntytaimikkoa, iältään noin 20-vuotiasta. Metsän uudistuksessa miiluun on tehty muutamia laikutuskuoppia. Miilun jäännös erottuu maastossa matalana kumpareena, sitä kiertävät katkonaiset kaivannot.
Muinaisjäännösaluerajaus käsittää hiilimiilun ja 2–3 metriä leveän suoja-alueen.

Historiallinen; Rakenne koostuu karkeasti kaakko-luodesuuntaisesta kiviröykkiöstä ja sen kaakkoispäässä seisovista kahdesta teräväkärkisestä pystykivestä. Kiviröykkiössä on vaihtelevasti 1-2 kerrosta, ja se on kooltaan noin 300 x 150 cm. Röykkiön kivet ovat halkaisijaltaan noin 30 cm. Röykkiön pystykivet ovat litteitä ja kolmionmallisia. Kivistä luoteenpuoleinen on korkeudeltaan noin 60 cm, ja se on asetettu kaakko-luodesuuntaisesti, eli
samansuuntaisesti röykkiön kanssa. Kaakkoispuoleinen merkki on 90 cm korkea, ja se on asetettu koillinen-lounassuuntaisesti. Tämän kiven luoteissivulle on kaiverrettu nuoli, joka osoittaa koilliseen.

Walkiasuonmäki Rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nummenpään ja Perttulan kylien välinen rajamerkki sijaitsee Aromäellä. Rajamerkki on 1780-luvun isojako-kartassa nimellä Walkiasuonmäki Rå Nro 19. Rajamerkki sijaitsee lohkareisessa rinteessä. Kahden isohkon kiven väliin on kasattu lohkarekivistä kiviröykkiö, joka on noin metrin korkea ja noin metrin kanttiinsa. Tästä lähtee pari metriä pitkä ja puolisen metriä korkea ja leveä kivistä kasattu ”viisari” osoittamaan rajan suuntaa.
Rajamerkki luokiteltiin kiinteäksi muinaisjäännökseksi, koska se sijaitsee keskiajalta periytyvien kylien rajalla. Aluerajaus käsittää rajamerkin ja parin metrin suoja-alueen.

Fårholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoispuolella Lappohjan kirkolta noin 3,4 kilometriä länsiluoteeseen Syningsvikenillä Fårholmenin eteläpuolella matalassa vedessä.
Puurunkoisen aluksen limisaumaan rakennettu hylky, jonka pituus on 25 - 30 metriä. Hylky on noin itä-länsisuunnassa keula itään. Syvyys keulassa on noin yhden metrin ja perässä noin kaksi metriä. Hylky on huomattavan leveä ja vaikuttaa matalakulkuiselta. Hylyssä ei havaittu sikoköliä eikä polvia, jotka viittaisivat kansirakennelmiin. Toisaalta hylky on niin matalassa vedessä, että siitä on voitu purkaa ylemmät rakenteet kokonaan pois. Kylkilankut ovat huomattavan leveitä (noin 35-40 cm). Lankkujen paksuus on noin 5 cm. Puumateriaali on melko kulunutta. Peräranka on osin pystyssä ja siinä on yksi peräsimen kiinnike jäljellä. Peräsin puuttuu, samoin keularanka. Osa hylyn pohjatukeista/kaarista on luonnonvääriä, jolloin niitä ei ole tarvinnut laivaa rakentaessa työstää kovin paljon. Puuaines vaikuttaa olevan havupuuta.
Suomen meriarkeologinen seura ry on kuvannut ja mallintanut hylyn 2024. Sukeltajien arvion mukaan hylyn voidaan olettaa olleen uponneena yli sadan vuoden ajan.

Stormosskärret 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuopat tarkastettiin Lidar-havainnon takia. Kohde sijaitsee Sipoon itäosassa tien 148 pohjoispuolella olevan louhosalueen (Öljytie 550) pohjoispuolisen vielä louhimattoman mäen rinteessä. Maasto on jyrkkä rinne, joka laskee länteen Stormosskärretiin. Pohjoisempi kuoppa on kooltaan 4 x 3 metriä. Se on auki alarinteeseen. Kuopan ympärillä on ojamaisia uria. Kuopan syvyys on 80 cm.
Tästä kuopasta 20 metriä etelään on toinen vastaava kuoppa. Kuopat ovat mahdollisesti tervahautoja.

Lillstrand 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kolme erilaista rajamerkkiä samalla, etelä-pohjoissuuntaisella linjalla.

Historiallinen; Röykkiö sijaitsee kallion laella ja on malliltaan pyöreähkö. Sen halkaisija on 4 metriä. Röykkiötä on jonkin verran hajotettu ja sen sisällä näyttäisi olevan maakumpu. Röykkiöstä erkaantuu kaksi pientä kivijonoa lounaaseen ja kaakkoon. Kyseessä on todennäköinen rajaröykkiö ja kivijonot ovat toimineet viisarikivinä. Rajalinja näkyy vuoden 1931 kartassa.

Historiallinen; Röykkiö sijaitsee kallion pohjoisrinteen juurella. Röykkiö koostuu suurehkoista, pyöreistä kivistä ja se on lähes neliön mallinen, kooltaan 150 x 150 cm. Röykkiön luoteispäädyssä seisoo pitkänomainen, pyöreähkö pystykivi, korkeudeltaan noin 90 cm. Kivi on tuettu pystyyn kiilamaisella kivellä. Pystykiveä ympäröivän röykkiön kiviä on yhdessä tai kahdessa kerroksessa.

Immersby Broars (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Immersbyn Broarsin kylämäen itäpuolella sijaitsevan kuivuneen puron rannoilla on myllyn jäännöksiä. Kahden uoman välissä on pohjakaavaltaan nelikulmainen 8 metriä pitkä ja 4 metriä leveä myllyn pohja. Harmaakivinen perustus erottuu paikoitellen kasvillisuuden alta. Uomien seiniä on vahvistettu kivillä.
Immersbyn Broarsissa toimi 1750- ja 1760-luvuilla tiiliruukki. Broars on merkitty Immersbyn vuoden 1698 karttaan. Inventoinnissa ei löydetty talon lähiseudulta merkkejä ruukista.

Falkbergsklobbarna 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Västerskogin ja Massbyn välisessä maastossa Porvoonväylän pohjoispuolella, laajan kallioalueen eteläreunalla, Vägaträsketin itärannalla. Falkbergsklobbarnan kalliomäen länsi- ja lounaisreunat ovat hyvin jyrkänteiset. Kalliojyrkänteen lounaisreunalta, välittömästi sen alapuolella olevasta metsäisestä maastosta on aikaisemmin mineraalien etsinnän yhteydessä löytynyt kivikirves.
Inventoinnissa 2007 Falkbergsklobbarna 1 -kivikautisen löytöpaikan tarkastuksen yhteydessä ylempää jyrkänteestä, kiviesineen löytöpaikasta n. 20 m itäkoilliseen, löytyi kvartsilouhos. Kalliojyrkänteessä on laajimmillaan n. 15 cm leveä, suoraan ylöspäin suuntautuva kvartsisuoni, josta on selkeästi louhittu raaka-ainetta. Suonen edessä kalliopinnassa on n. 2x4 m laaja ja n. 80 cm syvä länsi-itäsuuntainen kuoppa, joka on merkkinä kvartsin laajamittaisesta louhinnasta. Suonen ympäristö on valkoisenaan kvartsin kappaleita. Jyrkänne laskeutuu paikalla kohti etelälounasta. Kivikkoisessa, jyrkähkössä rinteessä kasvaa nuorta sekametsää, aluskasvillisuutena on kieloa ja mustikkaa. Porvoonväylän jyly kantautuu paikalle voimakkaana. Peruskartassa vuodelta 1999 kohteen yläpuoleinen kallio on merkitty Oxklobben -nimellä

Igelträsket (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kalliolla on rajamerkkejä ja viisarikiviä. Niitä on lounais-koillissuuntaiselta rajalta noin 280 metrin matkalta. Varsinainen rajamerkki on näistä keskimmäinen. Se on nelikulmainen latomus 1,2 x 1,1 metriä. Korkeus on 80 cm. Pystykivessä on kaiverrus "112". Keskimmäinen rajakivi on kiinteistörajan kulmana, mutta siitä itään päin rajaa ei enää ole. Kylänraja, joka näkyy vuoden 1783 kartassa.

Bolstad Nyängen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilun jäännös sijaitsee Inkoon Bolstadin kylässä Nyängen-nimisen peltoaukean eteläpuolella, noin 40 metriä pellon reunasta. Alue on hiekkapohjaista varttunutta kuusikkoa. Miilun jäännös erottuu maastossa matalana kumpareena, jota reunustaa eteläosassa matala, vain parikymmentä senttiä syvä kaivanto, pohjoisreunassa sitä reunustaa kolme noin 1 x 2 metrin kokoista alle puoli metriä syvää kuoppaa. Hiilimiilun läpimitta kuoppien ulkoreunasta mitattuna on noin 12 metriä, kumpareen halkaisija on noin 9 metriä.

Furu Rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kolmen historiallisen kylän välinen rajamerkki sijaitsee edelleen Bolstadin, Rankilan ja Bredslätin kylien välisellä rajalla Furuporten nimisellä kallioalueella. Rajamerkki on merkitty kylien isojakokarttoihin (esim. KA B12:8/1-5 Bolstad; Bolstad och Torp: Karta öfver egorne med delnings- och rösebeskrifning (1768-1769). Kartassa on merkintä N:o 11 Furu Rå. Kylien välinen raja periytynee jo keskiaikaan, kuten niiden asutuskin. Itse rajamerkki nykyisessä muodossaan on ehkä 1700-luvulta.
Merkki on kasattu kivistä kallion päälle. Kiviä on erikokoisia 3–4 kerroksessa, suurimmat kivet ovat halkaisijaltaan noin 0,7 metriä ja ne muodostavat noin 1,5 metriä kanttiinsa olevan ja metrin korkuisen nelikulmaisen röykkiön, jonka välejä on täytelty pienemmillä kivillä. Merkin keskellä on pystyssä laakakivi, joka nousee noin puoli metriä ylös röykkiöstä. Numeroa merkissä ei näy.

Halvdelskärr 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Halvdelsin ja Rådkilan kylien rajalla, Karlsbergin tilan päärakennuksesta 770 metriä itäkoilliseen olevalla kalliolla. Vuoden 2002 tutkimuksen mukaan röykkiöiden halkaisijat ovat 4-5 metriä ja niitä on neljä kappaletta. Kolmessa röykkiössä on kivikehä.
Paikalta havaittiin kolme röykkiötä, joiden keskikoordinaatit ovat:
Röykkiö A (halkaisija noin 8 m). N 6664079 E 339999.
Röykkiö B (halkaisija noin 5 m). N 6664088 E 339982.
Röykkiö C (halkaisija noin 8 m). N 6664112 E 339934. Paikan koordinaatit ja rajaus tarkentuivat hieman inventointihavaintojen ja – mittausten (mittaukset GPS/Glonass -laitteella +-5 m) perusteella.

Halvdelskärr 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Halvdelsin kylässä Halvdelskärretin luoteispuolella, korkeajännitejohdon eteläpuolella kalliolla.
Röykkiössä on maakivistä ja isommista kivistä tehty kehä, jonka halkaisija on 3,5 m ja korkeus on 0,7 m. Kyseessä saattaa olla rajamerkki tai kaskiraunio.
2017
Paikka vaikuttaa olevan muinaisjäännösrekisterissä kuvatussa kunnossa. Kohteen rajaus tarkentui hieman (mittaus GPS/Glonass -laitteella +-5 m). Röykkiön keskikoordinaatti: N 6664194 E 339684.
Röykkiön länsipuolella, kallion juurella, on Porkkalan parenteesin aikaista juoksuhautaa (kohde 262).

Oxhagen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Inkoon Rådkilan kylän koillispuolella, voimajohtoaukean etelälaidassa. Röykkiö on kasattu ilmeisesti pienen kalliopaljastuman päälle. Röykkiö on muodoltaan pyöreä, halkaisija on noin 6–7 metriä ja korkeus on noin metri. Röykkiö on sammaloitunut, sen keskiosaa on kaiveltu ja röykkiön kiviä on muutenkin siirrelty. Röykkiö muistuttaa noin 500 metriä itään olevan Halvdelskärrin röykkiötä 1. Kyseessä on todennäköisesti pronssi- tai rautakautinen muinaishauta.

Rävlyåsen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilun jäännös sijaitsee Inkoon Bolstadin kylässä Rävlyåsenin länsipäässä, alue on melko tasaista hiekkapohjaista varttunutta sekametsää. Miilun pohja erottuu maastossa kehämäisenä vallina. Valli on korkeudeltaan 0,5–1 metrin korkuinen ja leveydeltään 1–2 metriä. Vallien sisässä oleva alue on tasainen. Miilun läpi on ajettu metsäkoneella. Miilussa on tuulenkaato, jossa näkyy hiiltä ja nokea, kuten myös miilun tehdyssä koepistossa.

Rödjörna (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilun jäännös sijaitsee Inkoon Rankilan kylässä Rödjorna-nimisen pellon länsipuolella, noin 50 metriä pellon reunasta. Alue on tasaista hiekkapohjaista varttunutta mäntykangasta.
Miilun kohdalla oli tiheään kuolleita saniaisia, jotka olivat syksyn ruskeaksi muuttamat, joten miilun muotoa ja kokoa oli mahdoton hahmottaa. Miilu erottuu kuitenkin hyvin ilmalaserkeilausaineistossa. Miilua kiertää kehävalli, joka vaikuttaisi maastohavaintojen perusteella olevan noin puoli metriä korkea ja 1–2 metriä leveä. Miilu sisäosa on tasainen. Miiluun tehdyssä koepistossa erottui selvä nokikerros.
Miilun pohjasta noin 20 metriä länsiluoteeseen on suorakaiteenmuotoinen painanne, joka myös näkyy ilmalaserkeilausaineistossa. Painanne on kooltaan noin 2 x 3 metriä ja sitä ympäröi matala valli. Tarkkoja havaintoja ei pystynyt tekemään, koska painanne oli myös kuivuneen kasvillisuuden peitossa. Miilun suuntaan vaikuttaisi kuitenkin olevan oviaukko. Mahdollisesti kyseessä on miilunpolttajien maja.

Stormossen 1 (1000006012) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Ingarskilan kylässä Ingarskilaån eteläpuolella ja Stormossenin luoteispuolella sijaitseva, todennäköisesti varhaismetallikautinen röykkiö peltojen keskellä olevassa metäisessä haassa kallion kaakkoispuolella. Se on kooltaan 4x3 m ja matala. Sen keskellä on painauma. Röykkiöstä 35 m kaakkoon on 16 m pitkä erikokoisista kivistä koottu kivirakennelma, mahdollinen kiviaita. Pitkänomaisesta rakenteesta lähtee 1,5-3 m pituisia kivistä koottuja ulokkeita. Rakennelma on todennäköisesti historialliselta ajaltaRöykkiöstä 80 m luoteeseen on kalion korkeilmmala kohdalla mahdolisia röykiön jäänteitä voimajohtolinjan alla. Kallion laella on vain vähän kiviä, mutta sen juurella rinteessä on kiviä, jotka voivat olla peräisin kallion laelta.
Paikka on muinaisjäännösrekisterissä kuvaillussa kunnossa. Koordinaatit tarkentuivat hieman: N 6663491 E 336733.

Träskes ända Rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inkoon ja Lohjan pitäjien välinen rajamerkki sijaitsee noin 50 metriä Pålsträsketin itäpäästä itään, Stenbergetin kallioisen mäen luoteispäässä kallion reunalla. Rajamerkki on samalla myös Inkoon Vassbölen ja Pålsbölen kylien raja. Raja periytynee jo keskiaikaan, kuten pitäjien ja kylien asutuskin. Itse rajamerkki nykyisessä muodossaan on ehkä 1700-luvulta. Rajamerkki on merkitty ainakin Pålsbölen tiluskarttaan 1768–1780 (KA B13a:3/1–3 Pålsböle; Karta öfver egorne med beskrifning) nimellä N:o 4 Träskes ända Rå.
Merkki on kasattu kivistä kallion päälle. Kiviä on erikokoisia 3–4 kerroksessa, suurimmat kivet ovat halkaisijaltaan noin 0,7 metriä ja ne muodostavat noin 1,5 metriä kanttiinsa olevan ja metrin korkuisen nelikulmaisen röykkiön, jonka välejä on täytelty pienemmillä kivillä. Merkin keskellä on pystyssä laakakivi, joka nousee noin puoli metriä ylös röykkiöstä. Numeroa merkissä ei näy.

Digersdam rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vähä-Teutarin ja Iso-Teutarin kylien välinen rajamerkki purouoman varressa 430 metriä Hemträsketistä itään. Raja juontunee jo keskiaikaan, kuten pitäjien ja kylien asutuskin. Itse rajamerkki nykyisessä muodossaan on ehkä 1700-luvulta. Rajamerkki on merkitty ainakin Vähä-Teutarin kylän tiluskarttaan vuodelta 1779. Nimeä merkillä ei ole, kartassa on vain numero 6. (P B27a:28/1–4 Vähäteutari / Ytter-Tötar; Karta öfver egorne med delningsbeskrifning (1779–1779)). Rajamerkin nimeksi on ilmoitettu Digersdam rå N:o 10 Iso-Teutarin isojaon täydentämiskartassa vuodelta 1913 (B27a:8/2–10 Iso-Teutari / Stor-Tötar; Isojaontäydentäminen, tiluskartta ja asiakirjat).
Merkki on kasattu kivistä purouoman pohjoisreunalle. Nimi viittaa paikalla olleeseen patoon. Uomaa on tässä kohti louhittu kallioon noin 10 metrin matkalta, louhittu uoma on paikoin lähes 3 metriä syvä. Ehkä tätä kautta on kuivatettu ylempänä maastossa olevia soita ja ehkä uomaa on padottu välillä. Patorakenteista ei havaittu merkkejä. Louhintatyön ajankohdasta ei ole tietoa. Louhintajätettä on uoman reunoilla.
Rajamerkin röykkiökiveys on sammaloitunut ja noin puoli metriä korkea, kiviä on ehkä kahdessa kerroksessa. Rajamerkin röykkiön koko on noin 1,5 metriä kanttiinsa. Merkin keskellä on pystyssä laakakivi, joka nousee noin 30 cm ylös röykkiöstä. Numeroa merkissä ei näy.

Karubyängen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.Lähde: Kuninkaankartasto.

Masaby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion rautatieasemalta noin 1,5 km itään, Sundbyntien ja rautatien välissä. Masabyssä oli keskiajan lopulla kaksi taloa, joista toinen oli läheisen Sjundbyn kartanon lampuotitila. Myös kylän toinen talo siirtyi 1600-luvun puolivälissä osaksi Sjundbyn kartanolääniä. Talot olivat 1830-luvulle asti kartanon lampuotitiloja, mutta sittemmin niiden maat yhdistettiin kartanon omiin viljelyksiin. Tämän jälkeen Masabyssä oli vielä ajoittain torppia. Vanhan kylätontin pohjoisosa on autioitunut viimeistään 1900-luvun alkupuolella.
Masabyn vanha tonttimaa sijaitsee 1800-luvun lopulla rakennetun Sjundbyn kansakoulun alueella ja sen pohjoispuolella kahden kallion alarinteillä. Tonttimaan pohjoisosassa on tiheässä kuusikossa kaksi massiivista noin 4 x 4 m laajuista tiilistä ja lohkokivistä muuratun uunin rauniota. Niistä lounaaseen on luonnonkivistä rakennettua kivipengertä, mahdollisesti kivijalkaa. Tonttimaan luoteisosassa erottuu kaakkoon viettävän rinteen alaosassa ainakin kaksi matalaa noin 2,5 x 2,5 m kokoista uuninperustusta. Näkyvät rakenteet ovat todennäköisesti 1800-luvulta, osa mahdollisesti 1700-luvun lopulta.

Isosaari (1000054324) (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikallisen kesäasukkaan ilmoittama kohde sijaitsee Länsirannantie 110:n portin kohdalla, tien vastakkaisella (itä-) puolella. Itään päin viettävässä, hiekkapohjaisessa, mäntyä kasvavassa rinteessä sijaitsee noin 15 korkeuskäyriin nähden poikittaista eli itä-länsisuuntaista painaumaa, joiden pituus on keskimäärin noin kaksi metriä, leveys alle metrin ja syvyys noin 30-50 cm. Kokonsa puolesta ne voisivat olla ruumishautoja, jotka arkkujen ja ruumiiden maaduttua olisivat painuneet kuopalle.
Kahteen kuopanteeseen tehtiin lapiolla koepistot. Toisessa alkoi koskematon hiekka heti pintaturpeen alta, mutta toisessa oli turpeen alla noin 10 cm paksu sekoittunut, tummempi humuspitoinen kerros, jonka pohjalla oli 1-2 cm:n paksuinen kerros maatunutta ja heikosti hiiltynyttä puuta. Kyseessä voisivat olla maatuneen arkun jäännökset, mutta jokin muukin selitys voi tulla kyseeseen. Kuopanteet voivat liittyä myös jonkin elinkeinon harjoittamiseen.
Kohteen itäpuolella alkaa alava alue, joka on ollut aikanaan järvenlahti.

Ukinvaha (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ukinvaha on Vihdin kunnan Kotkaniemen, Niemenkylän, Sukselan, Tuohilammen, Härkälän, Salmen ja Hulttilan kylien kulmarajamerkki. Se mainitaan jo vuoden 1738 kartassa (KA MHA U B51:14/1-2 Kotkaniemi; Kotkaniemi, Lahti, Niemenkylä och Hulttila: Rågångskarta med beskrifning (1738-1738).
Rajamerkki on suuri siirtolohkare, jonka ympärillä on kaksi tai kolme pienempää ladottua rajamerkkiä sekä yksittäisiä pystykiviä. Siirtolohkareen korkeus on 2-3 metriä, halkaisija arviolta 2 metriä. Rajapyykki on edelleen käytössä. Se on vaurioitunut, sillä sen kylkeen on maalattu merkkejä sinisellä spraymaalilla.
Kohde tunnetaan kansalaisilmoituksen perusteella. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa. Rajamerkkinä siirtolohkare on voinut olla jo huomattavasti ennen 1700-lukua.

Åsenby (Osmundby) Nygrann (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Åsenbyn kylän Skomarsin tilan päärakennuksesta noin 125 m länteen mäntyä, koivua ja kuusta kasvavassa nuoressa metsässä avokallion itäpuolella mineraalimaalla metsätien varrella. Tarkemmin kohde sijoittuu pienialaisen avokallion itäpuolelle hyvin loivasti etelään ja lounaaseen viettävällä rinnealueella olevalle tasaisemmalle paikalle, joka antaa etelään.
Maastokäynnillä vuonna 2024 paikalla havaittiin useita kivi- ja/tai maarakenteisia jäännöksiä (ks. tarkemmin alakohteet). Maaperä vaikuttaa paikoin tavanomaista metsämaata tummemmalta ja poikkeaa normaalista podsolimaannoksesta. Kahdeksan jäännöstä on suhteellisen lähekkäin toisiaan ja niiden liittyvät historialliseen ihmistoimintaan paikalla. Havaitut jäännökset ja rakenteet sijoittuvat tarkistettua aluetta halkovan tien pohjois- ja eteläpuolelle.
Historiallisten lähteiden perusteella paikalla on sijainnut historiallisen Osmundbyn ja sittemmin nimellä Åsenby tunnetun kylän läntinen tontti, jolla on ollut talo nimeltä Nygrann. Paikalla on ollut ilmeisesti asutusta viimeistään 1500-luvulta lähtien, mutta todennäköisesti asutus on syntynyt jo keskiajalla. Asutus on siirtynyt pois paikalta 1840- ja 1870-luvun välillä ja se on jäänyt pysyvästi autioksi.
Huomiota kiinnittää keskeisten jäännösten suhde ja sijoittuminen toisiinsa nähden. Mahdolliset tulisijat, röykkiö, kuoppa, muuri ja kivirivi sekä kiviaita vaikuttavat muodostavat kokonaisuuden. Niiden sijoittuminen maastoon tuntuisi vahvistavan tulkintaa asuinpaikasta ja toisiinsa ajallisesti liittyvästä kokonaisuudesta.
Havaituista rakenteista osa voi olla 1700-luvun kartoilla näkyvien rakennusten, humalatarhojen/puutarha-alojen ja aitarakenteiden jäännöksiä. Maastossa havaitut rakenteet ovat vaurioituneet ainakin paikalla vuosien 1996 ja 2000 välillä tehdyn avohakkuun ja sitä seuranneen maanpinnan äestyksen yhteydessä, mikä vaikeuttaa jäännösten tunnistamista ja tulkintaa.
Maastokäynnillä 2024 havaittiin lisäksi kohteen länsipuolisella kalliolla yksi kivirakenne, joka on rajamerkki (koordinaatit: 6658916/311526), ja kohteen lounaispuolella yksi mahdollinen kivirakenne, joka voi olla esimerkiksi aitarakenteen jäänne (koordinaatit: 6658867/311517).

Aittakallio 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu on halkaisijaltaan noin 12 metriä, ja sitä kiertää oja. Sen yli kulkee koneura. Keskikuoppaan, koneuran viereen, kaivettiin koepisto, jossa noin 10 cm paksun pintaturpeen alta alkoi nokinen, hiedansekainen turve, jossa oli runsaasti hiilenpaloja.

Aittakallio 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Puronotkon reunalla on noin 2 m syvä kuoppa, joka on halkaisijaltaan noin 3 metriä. Kuoppa on jyrkkäseinäinen ja pohjaltaan jokseenkin neliskanttinen. Sitä kiertää noin 50 cm korkea pyöreä valli. Puron puolella valli on noin 100 cm korkea.
Keskikuoppaan kaivettiin koepisto, jossa hiilensekainen turve alkoi noin 20 cm paksun puhtaan pintaturpeen alta, Kyseessä lienee siis hiilikuoppa, eli yksinkertainen kuoppamiilu. Ei ole poissuljettua, etteikö kyseessä voisi olla myös rännitön, suppilomainen tervahautakin.
Kuopan jatkeena, sen länsipuolella, noin 2 metrin päässä, on puron myötäisesti kaksi jokseenkin rinnakkaista vallia, jotka ovat kumpikin noin 50 cm korkeita ja noin 2 metriä pitkiä. Toisesta pistää esiin rykelmä kiviä.
Miilulta noin 52 m itäkoilliseen olevalla kalliolaella on kuitenkin kivimuodostelma (alakohde), joka on jokseenkin soikea, alaltaan noin 1,5 x 2 metriä ja korkeudeltaan noin 40 cm. Kasa ei vaikuta täysin luontaiselta, mutta ei ilmiselvästi ihmisenkään pinoamalta. Paikalta löytyi peltinen kamiina. Mahdollisesti kyseessä on miilunpolttoon liittyvän pirtin jäännökset tai mahdollisesti paikalla on sijainnut torvimiiilu, jolloin kamiinalta näyttävä pelti liittyy miilun torveen.

Aittakallio 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilu on halkaisijaltaan noin 7 m, ja sitä kiertää ilmansäätelykuoppien rinki. Keskikuoppaan on kaivettu koepisto. Hiilensekainen turve alkaa heti muutaman senttimetrin syvyydeltä, puhtaan turpeen alta.

Sudentullinmäki hiilimiilu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu on halkaisijaltaan noin 6 metriä, ja sitä kiertää matala oja tai kuopparivi. Keskikuoppaan kaivettiin noin 20 cm syvä koepisto, jossa hiilensekainen turve alkoi heti muutaman senttimetrin syvyydeltä, puhtaan turpeen alta. Piston pohjalta näkyi hiilensekainen kivennäismaa. Hiilimiilun kaakkoisreunan ohi kulkee koneura.

Skogby miilu 9 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu on todettu sekä maastossa että Lidar-materiaalin perusteella

Stormossen (1000054606) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on historiallinen Epoon, Stensbölen, Tarkkisten, Veckjärven ja Bosgårdin kylien välinen rajapyykki. Rajapyykki on edelleen käytössä.
Rajapyykki esiintyy muun muassa Tarkkisten kylän kartassa vuodelta 1763 rajamerkin numerolla 1, Bosgårdin kylän kartalla vuodelta 1774 rajamerkin numerolla 6 sekä Veckjärven kylän kartassa vuodelta 1783-1788. Kartoissa rajamerkin sijainniksi on merkitty Stormossan (nykyisin Stormossen) -niminen suoalue, ja suolla sijaitseva pieni, saarimainen kumpare. Tarkkisten kylän vuoden 1763 kartalla kumpareen nimeksi on merkitty ”Surensuon Kifvisari” ja Veckjärven vuoden 1783–1788 kartassa ”Stormåssa holm”.
Kivisaari-nimisen kumpareen keskiosassa sijaitsee kooltaan noin 2,5 m x 2,5 m ja korkeudeltaan noin 1,1–1,4 m korkea, laeltaan tasainen siirtolohkare. Kiven sivut ovat tasaiset ja miltei pystysuorat. Kiven itäiselle sivulle, ylälaitaan, on hakattu numero 15. Kiven tasaiselle laelle, pohjoiseen päätyyn, on hakattu nuoli, joka osoittaa karkeasti suuntaan 70 °.
Siirtolohkareen itäpuolella, noin suunnassa 125 ° siirtolohkareesta katsottuna ja noin 5,3 metrin etäisyydellä siirtolohkareesta, sijaitsee levymäinen, pystyyn tuettu, halkaisijaltaan noin 0,75 metrin ja paksuudeltaan noin 0,15 metrin kokoinen kivi. Kivi on mahdollisesti Epoon ja Stensbölen kylien välisen rajan suuntaa osoittava suuntaviitta.

Maamolahti (Lauttasaari) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Maamolahden rannalla oleva laiturin jäänne, joka todennäköisesti liittyy Itämaisen sodan (1855–1856) aikaisiin linnoitustöihin. Kohde sijaitsee Maamolahdentien länsipäästä jatkuvaa ulkoilutietä noin 100 m länteen, puistomaisella ranta-alueella.
Maamolahden rannalle on merkitty laituri Lauttasaaren linnoitustöihin liittyvillä vuosien 1855 ja 1893 kartoilla. Vuoden 1855 kartassa näkyy, että laiturille on johtanut tie ja sen läheisyydessä on ollut kaksi kaivoa.
Laiturin pohja on tehty melko suurista lohko- ja luonnonkivistä, jotka ovat osittain näkyvissä veden pinnan yläpuolella. Laiturin pituus rannalta merelle on noin 79 m ja leveys rannassa noin 7 m, mutta muutoin 4 m. Laiturin rannanpuoleisen pään länsireuna on levennetty ja reunustettu suurilla lohkokivillä, joista osa on yhdistetty toisiinsa rautatangoilla. Vuosien 1932 ja 1943 ilmakuvien perusteella tällä kohdalla on vielä silloin ollut katettu rakennus ja pieni laituri, vaikka koko laituri ei olekaan ollut enää käytössä.
Ulkoilupolun eteläpuolella hahmottuu laiturilta etelään johtava vanha tielinja. Tien molemmin puolin on kaksi isompaa kiveä, jotka voisivat reunustaa tietä. Tielinjaa on säilynyt vain pieni pätkä, sillä loput siitä on jäänyt Lemissaarentien rampin alle. Ulkoilutien eteläpuolella mahdollisesta tiestä itään on kivikkoa ojan vieressä. Kivikko voisi olla potentiaalinen täytetyn kaivon paikka.
Lauttasaaren etelärannalla on säilynyt 7 itämaisen sodan aikaista tykkipatteria, 27 rintavarustusta sekä muita 1800-luvun linnoitteisiin liittyviä kohteita. Maamolahden laituri on ainoa säilynyt linnoitteisiin liittyvä kohde saaren pohjoislaidalla.

Historiallinen; Kallion halki kulkeva, pienten rajakivilatomusten muodostama noin 30 metrin pituinen linja. Latomukset ovat 3-4 kiven muodostamia ja melko suorakulmaisia, mutta osa hieman levinneitä. Kallion laella kulkee polku. Polun itäpuolella kivilatomuksia on kahdeksan itä-länsisuuntaisessa linjassa ja polun länsipuolella niitä on viisi kaakko-luodesuuntaisesti.

Tiirakari 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Pihlajasaarista kaakkoon Tiirakarin itäpuolella noin 13 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on noin 20 metriä pitkä ja noin 7 metriä leveä. Hylky makaa pohjassa keula suuntaan 170°. Hylyn runko vaikuttaa säilyneen pääosin ehjänä ja se on uponnut peräosastaan melko syvälle pehmeään pohjasedimenttiin. Keulaosa on perää ylempänä ja makaa kiinteämmällä pohjalla kahden laakean kalliopaljastuman välisessä notkelmassa. Keularakenteet nousevat arviolta noin 1,5 metriä pohjan tason yläpuolelle. Hylky makaa lievästi paapuurin puolelle kallistuneena. Luotauskuvien perusteella hylky on rakennettu tasaperäiseksi ja havaittavissa on ainakin rungon kaaritusta ja kansilankkuja. Hylynosia ei näytä levinneen hylyn ulkopuolelle.
Alus on ollut kannellinen ja se on rakennettu tasasaumaiseksi. Osa kaarista ja kansipalkeista on poikki. Laidat ovat osittain auenneet ja kansilankut ovat suurimmaksi osaksi pois paikoiltaan. Hylyn sisällä pituussuunnassa makaa pyöröpuu, joka on mahdollisesti katkennut masto tai iso puomi. Hylyn peräosa on hajonnut keulaosaa enemmän ja uponnut syvälle pohja-ainekseen.
Hylky havaittiin Lokkiluodon läjitysalueen vedenalaisinventoinnissa. Hylystä on olemassa viistokaikuluotaus- ja monikeilaluotauskuvaa. Inventoija arvioi, että hylky saattaa olla peräisin 1800-luvulta.

Norråkersträsket 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Ilmoittajan mukaan röykkiö on halkaisijaltaan n. 6 metriä tai isompi ja rakennettu jyrkän kallion reunalle rakennettu. Korkeutta röykkiöllä on noin 1 metri. Se on koottu pääosin päänkokoisista kivistä, mutta joukossa on myös muutama isompi. Röykkiön keskellä on kuoppa, ja osa kivistä levinnyt röykkiön eteläpuolelle.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja kohteelta puuttuu aluerajaus. Lähiympäristössä on useita muita samantyyppisiä röykkiöitä suurin piirtein samalla korkeudella m mpy.

Nipertberget 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2025: Niipperinmäen koillisrinteen juurella on hiilimiilu, halkaisija 16 m. Miilu on osin tuu-lenkaatojen runtelema ja vaikeasti maastossa havaittavissa.

Nipertberget 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Purolaakson etelärannalla, tasanteella, on hiilimiilun pohja, halkaisija 15 m. Miilu erottuu matalana kumpuna, jota ympäröivät kuopat. Miilun pohjalla on nokimaata ja kekäleitä. Alue kasvaa tiheää lepikkoa ja muuta lehtimetsää. Maaperä on hietaa. Miilun ympärillä on maata kaiveltu ja maakasoja – miilu on ensin peitetty kaivetulla maalla, sitten avattu ja purettu.

Tukikohta 1914: kuopat (Koskela) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Mahdollisesti ensimmäisen maailmansodan aikaisia kuoppia, jotka liittyvät Koskelan varustusten rakentamiseen vuonna 1914. Kuopat saattavat myös olla vanhempia ja liittyä varhaisempaan toimintaan alueella. Kuopat sijaitsevat kaakkoon laskevassa metsäisessä rinteessä, korkean kallioalueen kaakkoispuolella, Katarina Stenbockin kadun luoteispuolella ja tukikohtien 1914: 56 ja 56a itä- ja kaakkoispuolella.
Alueella on yhteensä kahdeksan erilaista kuoppaa, jotka poikkeavat toisistaan niin muodoltaan kuin kooltaankin. Kuoppien kuvaukset pohjoisimmasta eteläisimpään ovat seuraavat:
Kuoppa 1: Noin 8 x 3 m suuruinen, syvä kuoppa, jonka reunoilla ja keskellä kiviä.
Kuoppa 2: Muodoltaan melko pyöreä, halkaisijaltaan noin 3 m x 4 m ja syvyydeltään 1 m suuruinen kuoppa.
Kuoppa 3: Hiukan suorakaiteen muotoinen, noin 4 x 2 m suuruinen ja 1 m syvyinen kuoppa.
Kuoppa 4: Noin 5 m x 4 m suuruinen kuoppa, jossa hieman epämääräisen muotoiset reunat ja reunoilla näkyy vähän kiviä.
Kuoppa 5: Matala, hiukan suorakulmion muotoinen, lohko- ja luonnonkivillä täytetty, noin 2 x 3 m kokoinen kuoppa.
Kuoppa 6: Pyöreä, noin 4 x 4 m suuruinen ja 1 m syvyinen kuoppa, jossa on noin 2 m x 1 m kokoinen ojamainen jatke. Kuopan vieressä, sen pohjoispuolella kulkevan polun reunassa on suorakulmainen pengerrys, joka vaikuttaisi olevan maasta muodostunut. Polun toisella puolella ylempänä rinteessä on samanlainen, joten pengerrykset liittynevät ehkä ennemminkin polkuun kuin kuoppiin.
Kuoppa 7: Noin 5 m x 4 m kokoinen kuoppa, jossa hieman epämääräisen muotoiset reunat, reunoilla vähän kiviä.
Kuoppa 8: Noin 4 m x 2 m kokoinen kuoppa, jonka reunalla on iso kivi.
Kuoppa 9: Matala, hiukan nelikulmion muotoinen, noin 3 m x 3 m suuruinen painanne, jonka reunoilla on pienehköjä kiviä.
Kuoppien funktio ei ole aivan selvä, mutta ne saattaisivat liittyä esimerkiksi väliaikaiseen majoitukseen Koskelan linnoituksen rakentamistöiden aikana tai tätä aiemmin. Osa kuopista voi toki olla maanottokuoppia, mutta osassa muoto viittaisi pikemminkin muuhun funktioon.
Kuoppa-alueen läpi kulkee lännestä itään alarinteeseen kivinen polku ja pohjoisesta etelään alarinteeseen pengerretty tie, joka on merkitty vuosien 1932 ja 1935 kartoille. Tie on nykyään käytössä ulkoilupolkuna.
Kohde kuuluu Vanhankaupungin vesilaitoksen länsipuolella, korkean kallion huipulla ja juurella sijaitseviin varustusten keskittymään. Kokonaisuus on alun perin muodostunut neljästätoista puolustusvarustuksesta (Tukikohta 1914: 48–57), joista numerot 48, 49, 50 ja 57 ovat tuhoutuneet. Lisäksi kokonaisuuteen kuuluu varustusten taustoille johtavia yhdysteitä (Tukikohta 1914: tie) sekä neljä varastoluolaa (Luolat G11 – 14).

Hakala (1000055142) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee muinaisen Itämeren Ancylusjärvivaiheen rantatörmän päällä, n. 150 m Ha-kalan päärakennuksesta luoteeseen. Kohde ajoittuu noin v. 7500 eaa. rannansiirtymän perusteella. Asuinpaikka on ollut silloin n. 500 m leveässä suojaisassa poukamassa.
Paikalta löydettiin useita kvartsi-iskoksia kynnetystä pellosta. Osa kvartsi-iskoksista jätettiin maastoon. Asuinpaikan keskelle kaivettiin yhteensä kolme koepistoa, joista kahdesta erottui likamaakerros kyntökerroksen alla olevassa hiekassa. Likamaakerroksen alla on puhdas hiekkamaa.
Asuinpaikka on rajattu kvartsi-iskosten löytöpaikkojen ja alueen topografian perusteella.

Råbacka (1000055143) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin 8 m leveä tervahauta on etelään laskevassa hiekkaisessa ja hiesuisessa rinteessä, ja paikalla kasvaa sekametsää. Tervahaudan 0,5 metriä syvä kuoppa on muodoltaan laakea. Vallin korkeus tervahaudan ulkopuolella on noin 0,2 metriä. Noin 0,5 metriä syvä kuoppahalssi sijaitsee tervahaudan eteläpäässä. Koepistossa havaittiin hiiltä.

Hasala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hasalan tilan pohjoispuolella pellossa. Pelto oli tarkistusajankohdan aikaan kynnetty noin 100 x 100 metrin suuruiselta alueelta. Pelto koostui hiekkapitoisesta savimaasta ja löytöjä näkyi runsaasti miltei koko kyntöalueelta. Löytöinä lähinnä kvartsiesineitä ja -iskoksia. Asuinpaikka jatkuu todennäköisesti kyntöalueen ulkopuolelle.
Reilu 500 m löytöalueesta pohjoiseen sijaitsee Nissbackan asuinpaikka, josta löytyi 1971 palanut koiranluu, joka on ajoitettu n. 9400 vuoden ikäiseksi. Nissbackan asuinpaikka on tutkittu arkeologisin kaivauksin Sipoontien rakentamisen vuoksi. Hasalan asuinpaikka sijaitsee samalla harjanteella Nissbackan asuinpaikan kanssa.

Sudentassu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee pellossa Kuusijärven ulkoilualueelta tulevan ulkoilureitin Vanhan Porvoontien ylittävän Sudentassun sillan eteläpuolella. Löytöpaikka rajautuu Neidonrinne-nimisen tien ja sen itäuolella sijaitsevan jyrkän kalliorinteen väliin. Peltomaa on löytöalueella selvästi hiekkaisempaa kuin ympäröivä peltomaa. Hiekkaiselta peltomalta löytyi yksittäisiä kvartsinkappaleita.

Långkärrsberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Degermossan Långkärrbergetin itäreunalla. Paikan ohi kulkee etelästä
Knuterintieltä lähtevä metsätie. Rajamerkki on nelikulmainen 1,5 x 1,4 metrin kokoinen ja 40 cm korkea. Sen länsipuolella on viisarikivet. Rajamerkki on samalla Östersundomin ja Immersbyn rajalla kuin Skinnarfors rå 1000050417. Nykyisin merkki on kiinteistörajalla (merkin numero on 85). Kohde löytyi Fingrid Oyj:n Anttila (Porvoo) -Länsisalmi (Vantaa) 400 kilovoltin voimajohtoyhteyden johdosta tehdyssä arkeologisessa linjainventoinnissa syksyllä 2024 (Johanna Seppä/Museovirasto arkeologiset kenttäpalvelut 2024:HELSINKI, PORVOO, SIPOO, VANTAA Anttila-Länsisalmi voimajohtohanke Arkeologinen inventointi 23. – 25.9.2024.)

Smörasken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde-Ilpparin kautta tullut tieto. Kivilatomus on 1 x 1 x 1 metrin kokoinen. Neliskanttisen jalustan päällä on pystyssä oleva laakakivi. Myös jalustassa on käytetty poikittain asetettuja laakakiviä. Kohde sijaitsee mahdollisesti 1700-luvun kartassa näkyvällä kylien rajalla.

Svenskby (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tv stycken fångstgropar, sk. varggropar, belägna 5 m från varandra och 10 m W om vägrenen på stamväg 52 mellan Salo och Ekenäs.
Den nordligare gropen har en regelbunden, konisk form. Kring gropen kan en låg vall skönjas. Mossbevuxen. Tvärsnitt N-S 5,3 m och E-W 5,2 m. Djup 2,25 m. Bottnen mäter 0,6 x 0,8 m.
den sydligare gropen har varit utsatt för åverkan. Ca 1/3 av gropen är regelbunden med brant lutning, övriga delar har utjämnats. Två granar växer i gropen. Rostiga plåtburkar och skräp i bottnen. Kring gropen en vall. Mått 10 x 8 m. Djup ca 2,2 m.
Platsen är en del av en rätt omfattande sandmo som vägen mellan Salo och Ekenäs skär igenom. Den gamla Salo-ekenäs vägen är ett tiotal meter E om groparna, som alltså ligger ungefär mitt emellan den nya och den gamla vägen. Talll- och granskog.

Undermalmskullen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mäen osittain kallioisella itäosassa on helmikuussa 2025 löytynyt metallinetsinnässä 30 - 35 cm syvyydestä Yliskylän tyypin keihäänkärki ja muita keskirautakautiseen kalmistoon viittaavia löytöjä. Löytöalueen laajuus on noin 100 × 30 metriä. Esinelöytöjen ja palaneiden luiden perusteella paikalla sijaitsee rautakautinen kalmisto, jossa ei juurikaan ole maanpinnalle erottuvia rakenteita. Mäen kallioisella itärinteellä sijaitsee kuitenkin mahdollisesti kalmistoon liittyviä matalia, turpeen peittämiä ja melko epämääräisiä kiveyksiä. Löytöalueen pääosin vähäkivinen eteläosa on vaurioitunut äestyksessä. Kohteen tarkempi rajaus edellyttäisi kajoavaa tutkimusta.

Hällberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Porvoon Ali-Vekkosken kylän länsipuolella sijaitsevan Hällberget-nimisellä kallioalueella on noin 100 metriä pitkä ja 15–20 metriä leveä rakkakivikko, jossa on muutamia rakkakuoppia. Alue on kallioista mäntykangasta.
Pohjoispäässä oleva rakkakuoppa on selkein, halkaisija on hieman yli metri ja syvyys noin vajaa metri, kuopan ympärillä on siitä nostettuja kiviä. Sen eteläpuolella noin 10 metrin päässä on laakea kuoppa, halkaisija pari metriä ja näiden välissä pari pienempää kuoppaa. Muuallakin rakkakivikossa näkyy hieman epämääräisiä kuoppia, nämä pohjoispään kuopat ovat selvimpiä.

Björkstens rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki on suuren maakiven päälle ladottu pieni latomus, joka on todennäköisesti osittain hajonnut, todennäköinen rajapyykkikivi on kumollaan maakiven päällä, kivi on myös merkitty oranssilla aurauskepillä.
Viisarikivet ovat vanhoilla kylien rajoilla, jotka ovat myös yhä käytössä olevia kiinteistörajoja. Mickelsbölen vuoden 1786 kartalla kohdalle on merkitty ”Björkstens rå” niminen rajapaikka. Rajapyykillä kohtaavat Mickelsbölen, Ali-Vekkosken ja Boe kartanon rajat.

Bockbergs rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkit sijaitsevat Västermukbyssä Bockbergenin rinteellä ja laella. Alhaalla laaksossa on Hjortonkärr-suoalue. Luoteispäässä mäen rinteen alla on tyypillinen neliön muotoinen rajamerkki: 1,5 metrin levyinen, korkeudeltaan 40 cm, sammaloitunut. Kiveyksen päällä on oranssi nykyaikainen merkkikeppi. Kyseessä on nykyisten kiinteistöjen 638-432-2-46 (Kaspersbacka) ja 638-478-1-23 (Ölstens II) kiinteistöjen rajapyykki nro 183.
Kiinteistöjen raja jatkuu mäen yli kohti kaakkoa ja sitä seuratessa havaittiin useita rajan suuntaa osoittavia kivikekoja 130 metrin matkalla. Maasto on kallioista metsämaata. Merkit ovat pääosin aukealla kalliolla.
Raja on ilmeisesti sama kuin Karlebyn ja Västermunkbyn kylien välinen vanha raja, rajalinja on merkitty mm. vuoden 1768–82 isojakokarttaan ja Porvoon 1841 pitäjänkarttaan

Grind rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki on 1 m korkea pohjasta neliön muotoinen ja huippua kohti kapeneva nelisivuinen pystykivi. Mickelsbölen vuoden 1786 kartalla kohdalle on merkitty ”Grind rå” niminen rajapaikka. Rajalla on Mickelsbölen ja Ali-Vekkosken kylien raja. Raja on edelleen kiinteistörajana käytössä.
Maastotarkastuksessa paikalta löytyi rajamerkki, sekä koillisen puolelta rajalinjalta kaksi rajan suuntaa näyttävää pienempää kekoa, jotka ovat aivan Snickars Åkerbacke (MJR 613010009) aluerajauksen luoteispuolella. Rajamerkki sijaitsee tiheikössä lähellä pellonreunaa koilliseen nousevan mäen alarinteessä Granmontieltä n. 500 m etelään.

Lillråberg (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maastotarkastuksessa paikalta löytyi rajamerkki, joka sijaitsee vesakossa aivan pellon reunassa pelto-ojan vieressä. Rajamerkki sijaitsee Granmontien ja pellonreunaa seuraavan tieuran risteyksestä alle 700 m etelään.
Rajamerkki on hyvin samankaltainen 1m korkea pystykivi, kuin reilu 200m itään oleva Grind rå rajamerkki. Pystykivi on kaatunut kyljelleen. Raja näkyy jo Ali-Vekkosken 1765/66 kartalla, jossa lännen puolella olevan mäen nimi on ”Lillråberg”. Rajalla on Mickelsbölen ja Ali-Vekkosken kylien raja.

Olofsberg (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Länsi-Porvoossa Anttilan eteläpuolella, Flymossenista pohjoiseen olevalla metsäalueella. Paikka on junanradan ja voimajohtolinjan välissä. Maasto on kuusimetsää mäen pohjoisrinteellä, rinne laskee pieneen kosteikkoon. Paikalla on kaksi kaivantoa.
Itäisempi kaivanto on suorakaiteen muotoinen ja siinä on selvät vallit. Vallissa on aukko koillisen suuntaan alarinteeseen. Kuopan koko on 3 x 3 metriä. Kyseessä lienee tervahauta.
Tervahaudasta 30 metriä länteen on toinen kaivanto. Se on 4 metriä pitkä ja 1 metrin leveä pitkulainen kaivanto, sammalen peittämä.

Risuängen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sikiläntie 66–64 talon luoteispuolella olevaa tallirakennusta varten tasatun pihan itäreunasta, rinteen paljaasta luiskasta löytyi kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Luiskassa näkyi myös palaneita kiviä ja punaiseksi palanutta hiekkaa.
Paikka on noin 100 metriä asuinrakennuksesta luoteeseen. Rakennukset ovat uusia. Myös luiskarinteen päällä oli maakasoja, joten maasto oli osittain myllättyä. Paikalla on kuitenkin säilynyt koskematonta metsää pienellä tasanteella kallioiden välissä ainakin 20 x 25 metrin alalla. Tähän kaivettiin koepistoja ja löydettiin lisää kvartsi-iskoksia. Kuopissa oli normaali podsolimaannos ja maaperä oli hiekkaa. Asuinpaikan koko laajuutta ei ole selvitetty. Malmen-nimisellä mäellä on laajemminkin hiekkaista rinnettä länsireunalla.
Muuten koko mäki on ollut suurena hiekkakuoppana. Tämä uusi löytökohta on 190 metriä luoteeseen tunnetusta Risuängenin peltolöytöalueesta ja sitä noin 5–10 metriä korkeammalla. Hiekkaista metsärinnettä vanhan ja uuden löytökohdan välillä ei koekuopitettu, mutta on mahdollista, että löytökohdat ovat samaa asuinpaikkaa. Sen selvittäminen vaatii laajempaa koekuopitusta. Suunniteltu ratalinjaus kattaa mäen alueen.

Högböle 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilu sijaitsee Högbölen kylässä, Tenhola-Bromarv -tiestä risteävän Seukoon menevän tien itäpuolella, tasaisella mäntykankaalla.
Kuoppa on 20 m tiestä itään. Kraaterimaisen kuopan halkaisija on 4 m ja syvyys 0,5 m.

Marieberg 4 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Holmåkernin peltoalueeseen kaakosta luoteeseen niemekkeenä työntyvällä mäellä turvettuneen ja heinää kasvavan mäen rinteen ja laen sekä mäen kuusta kasvavan laen vaihettumavyöhykkeellä välittömästi metsän reunassa heinävaltaisella alueella.
Kohteessa on kiviröykkiö, joka on arviolta 4,5 metriä halkaisijaltaan ja suurehkoista, miehennostannaisista kivistä koottu. Se on korkeimmillaan arviolta 50 cm korkea. Sen muoto on laakea, hieman kumpumainen. Röykkiön pinta on huomattavan turvettunut. Röykkiö on koottu joko keskellä olevan silmäkiven yhteyteen tai sitten röykkiön päälle on nostettu myöhemmin erillinen kivi keskelle. On myös mahdollista, että keskellä olevaa silmäkiveä on käännetty tai nostettu röykkiön laella, koska sen pinnalla ei kasva muun röykkiön tapaan turvetta. Myös muutama muu kivi on röykkiön pintaosassa huomattavan paljas pinnaltaan. Röykkiössä vaikuttaisi olevan mahdollisesti nelisivuinen rakenne silmäkiven yhteydessä. Röykkiöltä avautuu maisema pohjoiseen ja koilliseen Holmåkernin peltoalueelle.
Kohteesta tuli T-kairanäytteissä kivien alta pohjaosasta röykkiön reunasta vaakasuoraan keskelle kairattaessa huomattavan mustaa ja nokista maata. Kiviröykkiö vaikuttaa sijaintipaikkansa ja luonteensa perusteella pronssikauden lopun tai rautakauden alun suhteellisen pienikokoiselta röykkiöhaudalta. Hautaan viittaisi myös kairanäytteiden voimakkaasti nokinen maa.
Kiviröykkiöstä noin 20 metriä länsilounaaseen sijaitsee irtonaisia kiviä pienellä metsän ympäröimällä kalliopaljastumalla (ks. tarkemmin alakohde).
Huom: röykkiön sijaintitieto ei perustu GPS-mittaukseen. Sijaintipaikka on tarkistettava ja mitattava maastossa tarkemmin.

Bymanskärret 1-2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Välittömästi metsätien länsipuolella sijaitsee kaksi hiilimiilua pohjois-eteläsuuntaisesti. Hiilimiilu 1 on eteläisempi. Miilu on kookas, halkaisijaltaan noin 20 metriä. Miilua kiertävä valli on alarinteestä mitattuna noin metrin korkuinen. Hiilimiilun keskiosassa on todennäköisesti sota-aikana tehtyjä kaivantoja.
Hiilimiilu 2 sijaitsee noin 15 metriä pääkohteelta pohjoiseen. Miilu on puoliksi tuhoutunut tien tekemisen yhteydessä, ja siitä on jäljellä enää lähinnä vallin läntinen osa. Hajonneen hiilimiilun läpimitta on noin 8 metriä. Valli erottuu länsipuolella selkeästi.
Hiilimiilujen keskiosasta otettiin tarkastuksen yhteydessä maakairanäytteet, joissa erottui selkeät hiiltyneet kerrokset. Hiilimiilut myös merkittiin maastoon merkintänauhalla suunnitteilla olevien metsähakkuiden johdosta.

Stora Pippurviken 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Porkkalan Obbnäsin länsirannalla olevassa kapeassa Stora Pippurviken -lahdessa. Sijaintitieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky tai hylyn osa, jonka pituus on noin 25 metriä ja leveys noin 2 metriä. Paikoitellen kyljestä on 4-5 kylkilautaa jäljellä. Keula- ja peräranka ovat osittain edelleen pystyssä. Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1980-luvun alussa. Hylkyä ei ole tarkastettu tai tutkittu.

Bymanskärret 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee mäen rinteessä noin 20 metriä metsätietä etelään kohteen keskiosasta mitattuna. Miilu on muodoltaan epäselkeä, ja valli erottuu maastossa heikosti. Pohja on täyttynyt. Pohjalta otettiin maakairanäyte, jossa havaittiin selkeä hiiltynyt maakerros.
Kohde on merkitty maastoon merkintänauhalla.

Fanuberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Loviisan pohjoisosassa, 80 metriä Myrskylän rajasta etelään. Fanuberget-nimisen kallion pohjoispuolella.
Miilun pohja muodostuu kehävallista, joka on puolisen metriä korkea ja metrin leveä. Miilun halkaisija kehävallin ulkoreunasta mitattuna on noin 16 metriä. Vallin ulkopuolella on muutamia halkaisijaltaan pari metriä olevia kuoppia. Kehävallin sisäosa on melko tasainen. Kyseessä on pystymiilun jäännös.

Hannusmalmen 10 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde huomattiin valmisteluvaiheessa lidarhavainnon perusteella, maastotarkastuksessa kohde osoittautui kuopaksi, joka todennäköisesti on pieni hiilimiilu. Hiekkainen maa vaikuttaa pinnasta sekoittuneelta, kairassa ja koepistossa hiiltä tuli vasta 30 cm jälkeen. Kohde sijaitsee Hammaträsketin järvialtaasta n. 350 m luoteeseen, kuusivaltaisessa metsässä olevassa rinteessä.
Kuoppa on 4 m pitkä ja 3 m leveä ja siinä on pienet vallit, syvyys on alle metri. Kyseessä todennäköisesti pieni hiilimiilu, mutta läheltä tunnetaan pronssi ja rautakauden ajan muinaisjäännöksiä, joten ei ole täysin pois suljettua, että kuoppa voisi liittyä niidenkin käyttöaikaan.

Ristinummi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallioista ja melko tasaista moreenikangasta pitkin kulkevan vanhan ajouran varrella on luonnonkivistä ladottu neliskulmainen rajamerkki, joka on 2 x 2 metrin kokoinen ja 0,7 metriä korkea. Sen keskellä on pystykivi, johon on kaiverrettu numero 2. Rajakivi on Koskis-Navalan, Kalljärven ja Kylmälän kylien välinen rajamerkki, ja se sijaitsee Kalljärven ja Kylmälän kylien välissä kulkeneen vanhan tien varrella. Rajamerkki on merkitty jo vuodelta 1700 olevaan karttaan (KA B20:9/1-2) nimellä Ristin backa råå.

Källkärret 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Loviisan luoteisosassa, Myrskylän ja Loviisan raja kulkee noin 1,6 km miilusta länteen. Hiilimiilu on tehty Källkärret-nimisen suon länsireunalle, hiekkapohjaiseen kuusikkorinteeseen. Miilun etelä-ja pohjoislaidassa on neliskanttiset kaivannot, kooltaan 2x3 metriä ja syvyys noin puoli metriä. Kuopissa on noin 30 cm hiilikerros. Miilua kiertää suon puoleista reunaa lukuun ottamatta matala kaivanto, leveys noin 30 cm ja syvyys noin 10 cm, miilun halkaisija on noin 13 metriä. Miilun keskiosa ei erotu matalana kumpuna, kuten yleensä pystymiilujen jäännöksissä.

Källkärret 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Loviisan luoteisosassa, Myrskylän ja Loviisan raja kulkee noin 1,6 km miilusta länteen. Hiilimiilu on tehty Källkärret-nimisen suon länsireunalle, hiekkapohjaiseen kuusikkorinteeseen.
Miilun pohja erottuu noin 0,5 metriä korkeana kumpareena, jota kiertää katkonaiset noin 20 cm syvät kaivannot. Suon puoleinen reuna miilusta on lähes metrin korkuinen. Miilussa todettiin paksu hiili- ja nokikerros. Miilun itäpuolella, 2 metrin miilun reunasta, on suorakaiteenmuotoinen kaivanto, kooltaan 1x3 metriä ja syvyys 0,5 metriä.

Källkärret 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Loviisan luoteisosassa, Myrskylän ja Loviisan raja kulkee noin 1,7 km miilusta länteen. Hiilimiilu on tehty Källkärret-nimisen suon pohjoispuolelle. Maaperä on hiekkaa, alueella on kuusivaltaista sekametsää, jossa oli tehty harvennushakkuuta ja hakkujäte peitti maastoa. Miilun pohja paljastuu sitä kiertävien ojakaivantojen avulla. Miilu on hieman koholla ympäröivästä maastosta, sen halkaisija ojakaivantojen ulkoreunasta on noin 16 metriä.

Källkärret 3 (1000055594) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Loviisan luoteisosassa, Myrskylän ja Loviisan raja kulkee noin 1,7 km miilusta länteen. Hiilimiilu on tehty Källkärret-nimisen suon pohjoispuolelle. Maaperä on hiekkaa, alueella on kuusivaltaista sekametsää, jossa oli tehty harvennushakkuuta ja hakkujäte peitti maastoa. Miilun pohja paljastuu sitä kiertävien ojakaivantojen avulla. Miilu on hieman koholla ympäröivästä maastosta, sen halkaisija ojakaivantojen ulkoreunasta on noin 16 metriä.

Historiallinen; Hiilimiilut sijaitsevat Loviisan luoteisosassa, Myrskylän ja Loviisan raja kulkee noin 1,8 km miilusta länteen. Hiilimiilu on tehty Källkärret-nimisen suon pohjoispuolelle. Maaperä on hiekkaa, alueella on kuusivaltaista sekametsää, jossa oli tehty harvennushakkuuta ja hakkujäte peitti maastoa. Kohteeseen kuuluu kaksi miilua.
Pääkoordinaattien kohdalla oleva miilu on niistä pohjoisempi. Miilun pohja näkyy maastossa matalana kumpareena, jota kiertää katkonaiset kaivannot. Miilu on hieman koholla
ympäröivästä maastosta, sen halkaisija ojakaivantojen ulkoreunasta on noin 15 metriä. Tämän miilun ulkoreunasta noin 10 metriä etelään on hieman pienemmän, mutta muuten vastaavanlaisen miilun pohja, jonka halkaisija on noin 10 metriä.

Långnäset (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maastotarkastuksessa löytyi rajamerkkejä, jotka sijaitsevat Niinijärven ja VT6:n välissä erittäin kivisessä ja hankalakulkuisessa maastossa. Eteläpuolella sijaitsevan Niinijärven veden pinta on vaihdellut ajan mittaan, vanhaa rajaa ja järven nykyistä itäreunaa myötäilevä peltoalue on ollut ainakin 1700-luvulla osa järveä.
Pääkohde on suuri maakivi, jonka päällä on kivistä koottu rajapyykki. Sen koko on noin 1x1m, joka mahdollisesti hieman hajonnut. Rajamerkki on merkitty jo 1698 vuoden kartalle, sekä kyseisestä rajasta on useita rajankäynti karttoja Tetomin ja Garpomin/Embomin kylien välillä vuosilta 1761, 1764, 1770 ja 1772. Vuosien 1764 ja 1770 kartoilla on rajalle merkitty tälle kohdalle kolme pistettä, joiden kautta raja on kulkenut. Näistä etenkin kartan 1770 pyykki nro 3. kuvataan ”suureksi maakiveksi”, jonka kuvaukseen sopisi etenkin pääkohde. Alakohde B voisi olla kartan 1764 numero 7 tai 8, jotka ovat kuvattu ”pieniksi kivikasoiksi”. Alueesta ei ole ennen 1900-lukua olemassa tarkkaa karttaa, joilla rajan seutua kuvattaisiin tarpeeksi selkeästi, joiden avulla voisi todentaa näiden rajapyykkien tarkemmat paikat. Alakohde C ei ole millään historiallisen kartan rajalla eikä nykyisellä kiinteistörajalla.

Nykulla 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikka on kallioisella mäellä, jossa kasvaa sekametsää, heti eteläpuolella on kalliossa
jyrkenne. Forsellintie päättyy Nykullan tilaan, josta rajamerkki sijaitsee alle 400 m luoteeseen.
Rajamerkki on n. 3 m pitkä ja 0,5 m leveä länsi-itäsuuntainen, joka koostuu viidestä jonossa olevasta pystykivestä. Kohdalla on Pålbölen/Gammelbyn ja Erlandsbölen kylien välinen raja. Raja on samalla kohdalla jo Erlandsbölen vuoden 1694 kartalla

Nyängen (1000055600) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuoppa tarkastettiin Lidar-havainnon takia. Kohde sijaitsee Koskenkylässä, Riikentien länsipuolisessa metsässä. Maasto on osittain hakattua kosteaa metsää, jossa on pieniä kalliomäkiä. Kuopan koko on 5 x 4 metriä ja siinä on hiiltä.

Hannusmalmen 8 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hannusmalmen on pitkänomainen harjanne Koskenkylän taajaman pohjoispuolella, Koskenkylänjoen länsirannalla. Maasto on osittain hiekkapohjaista kangasmetsää. Mäellä on paljon suuriakin hiekkakuoppia, jotka ovat rikkoneet maisemaa. Mäellä on myös useita muinaisjäännöksiä eri aikakausilta.
Hienolle muinaiselle rantatasanteelle kaivettiin seitsemän koekuoppaa. Kuopista tuli selkeitä kivikautisia löytöjä: kvartsi-iskoksia, palanutta luuta ja saviastianpaloja. Palaneita kiviä oli myös kaikissa kuopissa. Erityisenä havaintona mainittakoon, että löydöt olivat varsin syvällä, 20–30 cm syvyydessä. Maaperä oli hiekkaa. Tämä uusi löytöalue on noin 150 metriä Hannusmalmen 7:stä pohjoiseen. Löytöalueen pituus on ainakin 80 metriä metsäautotien ja törmän välissä. Koko laajuutta ei inventoinnissa selvitetty, se vaatii laajemman koekuopituksen. Löytöalue sijoittuu 25 ja 30 m mpy. korkeuskäyrien välille. Pohjoisessa kuitenkin vastaan tulee hiekkakuopan reuna ja lännessä kallio. Mäen eteläpäässä on selvästikin useita kivikautisia asutusvyöhykkeitä lähekkäin toisiaan. Uuden löytöalueen pohjoispuolella on suuri hiekkakuoppa, osin jo metsittynyt. Vanhoja karttoja ja ilmakuvia katsomalla selviää, että hiekkakuoppa on vienyt pois muinaisen lahden pohjukan, jonka ”rannalla” uusi löytökohta on.

Korvenaho (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Porlammin keskustan itäpuolella Nuijamaantieltä alle 500 m itään.
Maasto on sekametsää kasvava loivasti itään päin nouseva rinne.
Tervahauta on noin 8 m halkaisijaltaan, jossa on selvät vallit ja juoksutusaukko kohti luodetta. Maakairassa oli havaittavissa selvä hiili kerros. Lähistöllä on todennäköisesti lisää tervahautoja, koska peruskartallekin on reilu kilometri luoteeseen merkitty tervahauta.

Norrmark 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilut sijaitsevat Loviisan tieltä kaakkoon 350 m päässä, mäntyä ja kuusta
kasvavassa metsässä, jossa maaperä on hiekkaa. 250 m etelään virtaa Brudbäcken puro.
Rinteeseen rakennettu neliskulmainen suuri hiilimiilu on kooltaan 9x9m, ympärillä oleva 1m leveä vallihauta erottuu noin 1m korkeana kohoumana. Miilujen ympärillä on myös useita kuoppia, sekä 50m pohjoiseen rinteeseen on kaivettu hiekkakuoppa.

Norrmark 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilut sijaitsevat Loviisan tieltä 400m itään, mäntyvaltaisesta metsää kasvavalla tasanteella, kivisen rinteen itäpuolella. Ne erottuvat muusta maastosta selkeinä kohoumina.
Neliskulmaisen miilun koko on 8x8m ja ympärillä 1m vallihauta, metsäkone on vaurioittanut miilun pintaa ja vallihautoja, ajourissa näkyi selkeitä hiilen paloja. Vallihautaa on myös täytetty myös roskalla. Maakairassa havaittiin selkeä hiilikerros.

Norrmark 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilut sijaitsevat Loviisan tieltä itään alle 200 m, mäntyvaltaisessa metsässä, loivasti pohjoiseen nousevassa rinteessä. Ne erottuvat muusta maastosta selkeinä kohoumina. Neliskulmaisen miilun koko on 8x8m ja ympärillä 1 m vallihauta, maakairassa havaittiin selkeä hiilikerros.
Pohjoisemman miilun luoteisreunaa on metsäkone vaurioittanut (ks. alakohteet).

Orrberget (1000055613) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sijaitsee Lindkoskentieltä reilut 120 m koilliseen, jyrkänteen lähellä lounaaseen nousevassa
rinteessä, jossa kasvaa sekametsää. Kaakossa 130m päässä virtaa Minnebäcken puro.
Soikean muotoinen 7 x 5 m kuoppa, jolla on selkeät ja korkeat vallit. Kuoppa on noin 2 m syvä, ulkopuolella valli on maanpinnasta reilun 1 m korkeudella. Kuopan kaakkoispuolella voisi olla juoksutuskanavaa näkyvissä. Vallit ovat todella höttöiset, maakaira upposi koko pituudeltaan maahan

Petterinkallio 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin Lidar-havainnon takia. Kohde sijaitsee lähellä Lapinjärven ja Orimattilan rajaa, Metsänkulmantien ja Finnbacksbäcken-puron välisellä Petterinkalliolla, mäen pohjoisreunalla. Mäen pohjoisreunaa kiertää metsäautotie ja tervahauta on sen eteläpuolella.
Tervahauta on suuri pitkänomainen kuoppa, jossa on 3 metriä leveät vallit. Aukko on pohjoiseen alarinteeseen. Kuopan halkaisija on 9 metriä ja syvyys 1,5 metriä.

Kitö 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sipoon sisäsaariston itäosassa Kitön luoteiskärjen lähellä jyrkän kallion vieressä. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Jaalan hylky. Ilmoittajan mukaan jaala on jäänyt hylyksi ehkä jo 1800-luvun puolella.

Kärkelänkoski kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: Kuninkaankartasto)

Pyörviikki 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lapinjärven ja Orimattilan nykyisellä rajalla. Raja kulkee metsässä Vaivalankylän ja Virmajoen välissä. Maasto on tiheää ja vaikeakulkuista metsää. Paikalla havaittiin pieni rajakivi, johon on kaiverrettu numero 9. Se on myös kiinteistörajan kulma. Rajakiven koillispuolella on viisarikivet.

Pyörviikki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nykyiselä Lapinjärven ja Orimattilan rajalla. Raja kulkee metsässä Vaivalankylän ja Virmajoen välissä. Maasto on tiheää ja vaikeakulkuista metsää. Paikalla havaittiin pieni rajakivi ja viisarikiviä rajakiven lounaispuolella. Rajakivi on myös nykyinen kiinteistöraja.
Pyörviikki 2 on noin 350 metriä koilliseen Pyörviikki 1 rajakivestä.

Råbergsliders rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapaikka on Råkärrsbergetin kaakkoispuolella kivisessä tiheässä sekametsässä, Kauravainiontie on idässä alle 600 m päässä.
Rajamerkki on kallion päälle rakennettu 3 x 2 m kokoinen suuri latomus, jossa kiviä on useassa kerroksessa, korkeammalta sivultaan yli 1 m korkea, keskellä on pystykivi rajapyykkinä.
Pohjoiseen (P: 6719929 I: 458490) ja koilliseen (P: 6719923 I: 458495) on kaksi pienempää latomusta, jotka osoittavat kylien rajoja.
Rajamerkit ovat Lapinjärven Kirkonkylän, Lindkosken ja Heikinkylän rajalla. Iso rajamerkki on Kirkonkylä/Lindkoski kartalla vuodelta 1749 nimetty”Råbergsliders rå”

Råkärrsberget 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maasto on hieman kivistä sekametsää. Rinteessä lähellä pellon reunaa sijaitsee tervahauta ja kuoppia. Tervahauta on matala halkaisijaltaan noin 6 m kokoinen pyörylä, jota reunustavat vallit. Mahdollinen juoksutusura laskee kohti itää. Ympärillä on useita pieniä kaivantoja. Maakairalla havaittiin selkeä hiilikerros.

Råkärrsberget 2 (1000055812) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maasto on hieman kivistä sekametsää. Rinteessä lähellä pellon reunaa sijaitsee tervahauta ja kuoppia. Tervahauta on matala halkaisijaltaan noin 6 m kokoinen pyörylä, jota reunustavat vallit. Mahdollinen juoksutusura laskee kohti itää. Ympärillä on useita pieniä kaivantoja. Maakairalla havaittiin selkeä hiilikerros.

Tervaharju rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Kimonkylän, Pukaron ja Artjärven kylien kulmassa, Haukkavuoren lounaisreunalla Päijät-Hämeen ja Uudenmaan rajalla. Se on pystytetty suuren maakiven ja tukikivikon varaan. Tämän päällä on levymäinen pystykivi, lounaan suuntaan rajaa pitkin on useita pieniä viisarikiviä.
V. 1755 Kimonkylän kartalla rajapaikka on numero 10. Sen kohdalla kuvataan olevan neljä suurta kiveä ja joitain pienempiä. Kimonkylän kartoilla 1758 ja 1783/88 sen nimi on vakiintunut ”Tervaharju rå” ja vuoden 1758 rajankäyntikartalla kuvataan uuden rajamerkin pystytystä tarkasti. Inventoinnissa löytynyt rajamerkki ajoittuu todennäköisesti tähän rajankäyntiin.

Storån (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Lapinjärven Storån itärannalla, pellon kulmassa.
Rajamerkki on kasattu isoista, 0,5–0,7 metriä halkaisijaltaan olevista kivistä, muoto on neliskanttinen ja sivujen pituus noin 1,5 metriä. Kiviä on 2–3 kerroksessa. Merkin päälle, sen keskelle on asetettu noin 30 cm korkea pystykivi. Merkki on sammaloitunut ja lehtipuiden peitossa.
Nykyisin Lapinjärven, Loviisan ja Myrskylän kuntien välisen rajan kulmakohta on joen keskellä. Historiallisissa kartoissa kulma on merkitty tämän rajamerkin kohdalle. Rajamerkki on peräisin viimeistään vuodelta 1753, jolloin rajaa on käyty Mickelspiltomin kylän kanssa.

Tervajoki (1000055819) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiekkaisessa rinteessä todettiin olevan hiilimiiluja ja tervahautoja. Lähistöllä on tervanpolttoon liittyvää nimistöä jo 1700-luvun historiallisilla kartoilla, kuten ”Tervaharju rå” rajamerkki, sekä itäpuolella virtaava puro Tervajoki.
Pohjoisin kohde on suuri hiilimiilu, jossa on kuoppa keskellä ja ojamainen kaivanto ympärillä. Halkaisija on noin 10 m.
Ks. alakohteet.

Tervajoki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Haukkavuoren kaakkoisreunalla alle 250m länteen metsätiestä, sekametsässä. Metsäkone on myllännyt ympäristöä harventaessaan metsää, mutta tervahauta ei ole kärsinyt vahinkoa.
Tervahaudan kuoppa on vallien kanssa noin 8 m halkaisijaltaan ja 1m syvä. Juoksutusaukko on kohti etelää. Lähistöllä on tervanpolttoon liittyvää nimistöä jo 1700-luvun historiallisilla kartoilla, kuten ”Tervaharju rå” rajamerkki, sekä itäpuolella virtaava puro Tervajoki.

Varastenoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee lähellä Lapinjärven ja Orimattilan rajaa, Rakokivenmäen itäpuolella ja Varastenojan eteläpuolella. Paikalla on pieni purolaakso, joka laskee pohjoiseen kohti Varastenojaa. Maasto on metsää. Laakson itärinteessä on suuri ja syvä tervahauta.
Vallillinen kuoppa on auki alarinteeseen. Kuopan koko on 10 x 15 metriä ja syvyys 2 metriä. Tervahaudan eteläpuolella on useita pienempiä kuoppa, joiden halkaisija on noin 2 metriä. Kuoppia on ainakin neljä noin 20 metrin matkalla.

Uudensillankallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Myrskylän Hyövinkylän ja Jaakkolan kylän välisellä rajalla Uudensillankalliolla.
Rajamerkki on koottu isohkoista, halkaisijaltaan noin puoli metrisistä ja isommistakin kivistä, jotka ovat sammaloituneet. Merkki on neliskanttinen, sivujen pituus noin 2 metriä. Kiviä on kolmessa kerroksessa, rajamerkin korkeus on noin metri ja sen päälle on asetettu laakakivi, joka nousee noin 30 cm rajamerkin kiviä korkeammalle. Rajan suuntaa on merkitty parilla pienellä viisarikivikasalla, joihin on myös asetettu pystykivi. Ensimmäinen kasa on noin 10 metriä rajamerkistä luoteeseen ja toinen pari metriä siitä eteenpäin.
Rajamerkki on merkitty vuoden 1783 tiluskarttaan ja peräisin viimeistään 1700-luvulta, raja on todennäköisesti jo keskiaikaista perua. Molemmat kylät mainitaan viimeistään 1540-luvun lähteissä.

Högberget rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee kallioisen harjanteen länsipäässä Linnanpellon, Paippisten ja Herralan kylien rajalla.
Rajamerkki on merkitty vuoden 1768 rajankäyntikarttaan, mutta voi olla jo vanhempaa perua, kylien historia periytyy keskiajalle. Rajamerkki on kasattu isoista 0,5–1 metrin kokoisista kivistä. Kiviä on kolmessa kerroksessa, korkeus on noin metri ja leveys lähes kolme metriä. Röykkiön päällä ei rajamerkeille tyypillistä pystykiveä.

Kiljava (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nurmijärven ja Hyvinkään rajalla, Nurmijärven pohjoisosassa, Rajamäen kirkolta 3,1 km itäkoilliseen. Hämeen ja Uudenmaan välinen rajalinja muotoutui tarkemmin viimeistään 1500-luvulla, ja tässä yhteydessä Nurmijärven pohjoisosa kuului Hämeen puolelle ja eteläosa Uudenmaan puolelle. Jaakko Teitti mainitsee nähneensä Viipurin linnassa vanhan rajatuomion 1550-luvulta, joka sekin lienee kopio vielä vanhemmasta raja-asiakirjasta. Nurmijärven osalta vanha rajalinja kulki idästä länteen lueteltuna seuraavasti: Petäjäskoski-Hanhisuonsaari-Kiljava-Sääksjärven Röykkä-Nummenpää-Hirvikorpi. (Tommila 1958, 105–106 viitteineen)
Kiljavan rajakivi on isohko siirtolohkare Kiljavantien varressa, tien pohjoispuolella. Se on muodoiltaan pyöreähkö soikio, kooltaan 2 x 3 x 2 metriä. Mitään hakkauksia tai muita kruunun tarkistusmerkkejä ei havaittu.

Uusi-Hontti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivipöytä sijaitsee n. 600m Ranta-Sepän röykkiökalmistosta luoteeseen ja n. 100 m Uuden-Hontin päärakennuksesta luoteeseen ja n. 30 m tien pohjoispuolella olevalta pysäköintipaikalta pohjoiseen polun varressa.
Maasto on metsäistä rinnettä, pöytä on terassin reunalla. Rakennelmaan kuuluu kahden kiven varaan asetettu tasainen paasi sekä nousevan rinteen puolella puolikaaren muotoon asetetut seitsemän kiveä. Mahdollisesti rakennelmaan liittyy vielä kaksi suurempaa kiveä alarinteessä. Paaden pinnan korkeus maasta on n. 50 cm ja paaden paksuus 27 cm, paaden pituus on n. 1,9 m ja leveys n. 0,7 m. Ylärinteessä on jäännöksiä puurakennelmsta, ilmeisesti penkeistä. N. 15 m tielle päin on kiviraunio, joka on ilmeisesti syntynyt jonkinlaisen raivaustoiminnan tuloksena. Kumpareella on muitakin merkkejä ihmisen toiminnoista, kuoppia ja kasoja.
Tarkastus 2023 ja arkistotutkimus 2024:
Kivipöydän pohjoispuolella, ylärinteessä on sijainnut 1960-luvulle saakka suuri navetta tai muu ulkorakennus, johon alueelta havaitut kuopat ja kasat sekä kiviraunio liittynevät. Kivipöytä sijaitsee koilliseen ja kiinteistöille aukeavalla näköalapaikalla. Kyse on todennäköisesti 1800-luvun lopulla-1900-luvulla rakennetusta näköalapaikasta.

Störsvik Kasaberget N (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on tutkittu vuonna 2011 (Anu Lempiäinen). Se sijaitsee Störvikin eteläpuolella olevan Kasabergetin pohjoisrinteessä. Vuonna 2011 alueelta löytyi kuusi röykkiötä. Osa röykkiöistä oli ihmisen kasaamia, mutta niistä ei löytynyt mitään ajoitettavaa. Osa taas on todennäköisesti luonnonmuodostumia. Vastaavia kiviröykkiöitä tunnetaan eteläisen Siuntion alueelta useita, ne ovat luultavasti rakennusmateriaaliksi tarkoitettuja kivikasoja. Tarkka ajoitus on epävarma, ne voivat olla 1800-luvulta tai vasta Porkkalan vuokra-aikana kasattuja.

Backa Åvik (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohteen oletettu sijainti on Lempanssin kylässä Lempansån itäpuolella, Åvikin tilalla. Kohde tarkastettiin, mutta mitään merkkejä kellarista ei näkynyt. On epäselvää, mistä tiedot ovat päätyneet rekisteriin, mitään lähdettä ei mainita myöskään koordinaattien kohdalta. Kellaria etsittiin Åvikin tilan tuntumasta noin 100 metrin säteellä. Koordinaattipiste on pellolla, muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukaisesti päärakennuksesta länteen. Ilmeisesti kyseessä on paha sijaintivirhe. Backan kylä sijaitsee Siuntion vanhan pappilan vieressä, siellä ei peruskartalla ole Åvik nimistä taloa. Siuntion kirkkoa vastapäätä on Ågård, tämä asia huomattiin vasta vuoden 2014 inventoinnin jälkityövaiheessa, joten Ågårdia ei ole tarkastettu mahdollisen kellarin suhteen.
Muinaisjäännösrekisterissä on ollut seuraava, melko yksityiskohtainan, kuvaus, jonka lähdettä ei siis tiedetä: "Kellari sijaitsee Åvikin päärakennuksen länsipuolella, tontin rajalla, länsilounaaseen viettävässä rinteessä. Maapinnan yläpuoliset rakenteet ovat harmaakiveä, ja katto lautaa. Kellariin johtaa tiilimuurattu segmenttiholvinen porrashalssi, tynnyriholvattu (itä-länsi) kellari itse on neliömäinen. Perustus on harmaakiveä, oviseinällä aukon molemmin puolin on kolmesta tiilestä tehdyt konsolit. Länsi- ja pohjoisseinillä on komerot. Käytetyt tiilet ovat pieniä 1600-1700 -lukujen tessiniläistä tyyppiä, lukuunottamatta päätyseiniä, joissa tiilet ovat suurempia.

Haudanniemi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Vihdin Nummelassa Poikkipuoliainen järven itäpuolella Järventaustan tien varressa 3,5 km Ojakkalan tien risteyksestä pohjoiseen noin 50 m länteen Haudanniemen rakennuksista. Paikka on löytynyt Itkosen 1966 inventoinnissa. Itkonen toteaa paikalla olevan kivimuodostelmia, joista osa on rakennuksen pohjia. Vuoden 2007 inventoinnissa paikalla havaittiin vanhoja rakennusten pohjia.
Haudanniemen torpan pellosta tiedetään löydetyn ainakin kaksi kiviesinettä.
Kohde voisi olla myös löytöpaikka tai kivikautinen asuinpaikka, mutta sen selvittäminen vaatisi lisätutkimuksia.
Muinaisjäännösrekisteriin merkitty paikkatietopiste sijaitsee heinittyneen peltoalueen keskellä, missä ei tehty mitään havaintoja rakennusten pohjista tai röykkiöistä. Vuoden 1958 peruskartalla kohta on peltoa. Lähempänä Haudanniemen vanhaa taloa (rekisterin pisteestä itäkaakkoon), peltoalueelta itään nousevan mäen rinteessä oli havaittavissa joitain kiviä heinikon seassa, mutta selkeitä röykkiöitä ei havaittu. Havaintomahdollisuudet olivat haastavat korkean heinikon takia. Haudanniemen talon luoteispuolella, noin 15 metrin päässä talosta oli uunin raunio ja paikalla ollut pieni rakennus näkyy vielä vuoden 1958 peruskartalla. Uunin rauniosta noin 35 metriä luoteeseen ja 10 metriä Pihlajalahdentiestä lounaaseen on betoninen, mutta sammaloitunut rakennuksen kivijalka. Mikään alueella havaituista rakenteista ei vaikuta kovin vanhalta. Vuoden 1948 ilmakuvassa Haudanniemen talon länsipuolella näkyy rakennuksia ja todennäköisesti puutarhan tai perunamaan aluetta. Alueella havaitut rakenteet voisivat mahdollisesti liittyä ilmakuvassa näkyvään puutarha- tai viljelytoimintaan.

Söderkulla Galthagen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuivuneessa joenuomassa sijaitseva tasakokoisista lohkokivistä (2 x 0,5 m) muurattu 29,5 metriä pitkä, 1,6 metriä leveä ja 7,5 metriä korkea pato. Padon aukko on 1 metriä leveä ja 0,5 metriä korkea. Padon päällä on aukon kohdalla koroke. J. Wikzenin vuonna 1767 piirtämälle kartalle on merkitty padon lähelle myllyn paikka.

Söderkullan tiilitehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Eversti Carl Fredrik Nordenskiöld ja Sofia Tigersted perustivat vuonna 1754 tiiliruukin Söderkullan kartanon maille. Rakennuttajien välille puhkesi pian vakava riita, ja ruukki oli rauniona jo vuonna 1756. Tiiliruukin paikkaa ei tunneta. Se on ilmeisesti sijainnut J. Wikzenin Massbyn kartalle vuonna 1767 merkitsemän Tegelbruksåkerin läheisyydessä. Topografian perusteella parhailta ruukin paikoilta vaikuttaneilla kohdilla on nykyään omakotitalot.
Söderkullan tiilitehdas toimi 1880-luvun lopulta 1950-luvun alkuun. Tiilitehdas sijaitsee Massbyn kylän ja vanhan kylätontin Sipoojoen itäpuolisen osan päällä. Tiilitehtaan jäännökset sijaitsevat Sipoonjoen itäisellä rantaterassilla olevassa harvassa lehtimetsässä. Näkyvillä on noin 40 metriä pitkä ja 22 metriä leveä betoninen kivijalka. Turpeen alta erottuu paikoitellen betonilattia. Rakennuksen ympärillä on oja. Maassa on runsaasti tiilimurskaa ja kattotiilien kappaleita. Tiilitehtaan länsipuolella on harmaakivinen lastausramppi, kaakossa pieni rakennuksen pohja ja etelässä savenottoalue.

Håkansböle (Hakunila) Björkbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Håkansböle ilmaantuu lähteisiin Uudenmaan vuoden 1540 maakirjassa (KA 2920, Es 703). Kylässä oli tuolloin neljä taloa. Björkbackan tontti on merkitty vuodelta 1708 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle.
Björkbackan tonttimaan tarkasta sijainnista ei ole täyttä varmuutta, sillä ympäristön topografia on muuttunut voimakkaasti läjitysmäen, ulkoilupolkujen ja hiihtoratojen rakentamisen vuoksi. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että Ratsumestarintie olisi samalla paikalla kuin Vestersundomin Heikbackaan johtanut vanha tie. Tällöin Björkbacka saattaisi sijaita ratsastuskentän kaakkoispuolisen mäen rinteellä olevalla rakentamattomalla terassilla. Koska paikalle on ulkoilupolun teon yhteydessä muotoutunut kumpareita ja tasattuja kohtia, on kulttuurikerrosten säilyneisyys mahdollista selvittää ainoastaan arkeologisin tutkimuksin.
Mahdollisen tonttimaan kohdalla ulkoilutien eteläpuolella on kumpare, jonka laki vaikuttaa tasatulta. Kumpareen etelä- ja itärinteillä on resenttejä kuoppia. Kumpareen laella ei erotu uuneja tai kivijalkoja. Idässä on kuitenkin ison kiven vierellä noin 0,5 metriä halkaisijaltaan olevista kivistä muodostuva noin kolme metriä pitkä kiviaita. Kumpareella kasvaa joitakin vanhoja pihlajia, mäntyjä ja koivuja.

Borg (Mellunkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sipoon pitäjän Sundomin neljänneksessä sijaitsevassa Borgin kylässä oli vuonna 1540 kaksi talonpoikaa (Nils Larsson, Mårten Persson), jotka maksoivat yhteensä 1 ½ täysveroa. Kylän vierellä on keskiaikainen Vartiokylän linnavuori (muinaisjäännösrekisteritunnus 91010026). Borgin tilaluku laski 1550-luvulla yhteen, ja kylä oli Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tili- ja maakirjassa Mellungsbyn alla.
Samuel Broteruksen Botbyn kylästä vuosien 1690–1711 välillä laatimalle maanmittauskonseptille on merkitty Borgisby. Ensimmäinen tarkka kartta Borgin tiluksista on Mellungsbyn isojakokartta vuodelta 1775.
Borgin kylä on sijainnut matalalla mäellä Helsingin Vartiokylän linnavuoren luoteispuolella. Kylämäen pohjoisosassa on säilynyt asuinkäytössä 1800- ja 1900-lukujen vaihteeseen ajoittuvaa rakennuskantaa. Asuinalueen läpi kulkee edelleen vanha, viimeistään 1700-luvun lopulta periytyvä, kylänraitti. Pääosa vanhasta kylästä on hävinnyt sen länsi- ja eteläpuolelle rakennetun pientaloalueen myötä. Kylätontin itäpuoli on puolestaan tuhoutunut ensimmäisen maailmansodan aikaisissa linnoitustöissä vuosina 1915–1918. Kyläasutuksen vanhimmista vaiheista on voinut säilyä arkeologista aineistoa mäen laella ja pohjoispuolella sijaitsevien vanhojen rakennusten pihapiirissä sekä erillisessä metsäsaarekkeessa kylän lounaisnurkassa, missä on kivijalallisen rakennuksen jäännöksiä.

Drumsöby (Lauttasaari) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Drumsöbyssä oli vuonna 1540 neljä talonpoikaa (Lasse Larsson, Jöns Olsson, Lasse Olsson, Ol. Andersson), jotka maksoivat yhteensä ½ täysveroa. Kylännimi pohjautuu muinaisruotsalaiseen miehennimeen Drumber, paksu, kömpelö. Kylän tilaluku laski 1550-luvun lopulle tultaessa kolmeen. 1600-luvun lopulla kylässä oli jäljellä vain kantatalot Heikas ja Bertas.
Drumsön ensimmäinen tarkka kyläkartta on vuodelta 1779. Kylässä oli tuolloin kantatilat Heikas ja Bertas.
Drumsöby on tuhoutunut lähes täysin 1900-luvun puolessavälissä alkaneen Lauttasaaren kerrostalorakentaminen yhteydessä. Vanhasta 1800- ja 1900-luvuille ajoittuvasta kylämiljööstä ja rakennuskannasta ovat jäljellä vain vuonna 1837 rakennettu Lauttasaaren kartano ja sen vieressä sijaitseva yksittäinen maatalon pihapiiri. Kartano ja sen läheiset rakennukset sijaitsevat pienen mäen päällä paikalla, jossa on nähtävissä kyläasutusta 1700-luvun lopun kuninkaallisessa merikartastossa. Kylän vanhempia kerroksia on voinut säilyä kartanon ympäristön viheralueilla.

Tolkby (Tolkinkylä) Bökars/Benckans (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tolkby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1417 (FMU 1492; Sv. Dipl., ser. II n: o 2332). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan Tolkinkylässä oli neljä taloa. Benckas on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1699 piirtämälle kartalle.
Tonttimaa on sijainnut peltojen ympäröimällä kallionnyppylällä. Rakentamattomana on lähinnä pihamaata ja tontin laitoja. Tontin länsipäässä on hiukan laajempi rakentamaton alue. Pääosa tontin rakennuksista on kevytrakenteisia. Ympäristön maankäyttö on pysynyt pääpiirteissään vanhankaltaisena. Viime vuosina tonttia on muokattu. Tontin asuinrakennukset ovat suhteellisen uusia. Kohde on muutettu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Dickursby (Tikkurila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Dickursby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1501 (FMU 4926). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704; VMATK) mukaan kylässä oli 11 taloa. Dickursby kolmine tiloineen (Dynnas, Hertas, Erikas) on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1708 laatimalle kartalle.
Vantaanjoen pohjoispuolisella rantaterassilla sijainneen tontin maankäyttö on muuttunut täysin. Tonttimaalla on nykyään sekä kerrostaloja että koulu. Noin ¾ alueesta on kuitenkin nurmikkoa, hiekkakenttää ja asfaltoitua pihaa, joilla tarvitaan arkeologisia tutkimuksia kulttuurikerrosten säilyneisyyden selvittämiseksi.
Koska kohde on raskaasti rakennettu, on sen status muutettu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.
Vuonna 2019 tehdyissä Mullankaivajat projektin kaivauksissa todettiin, että entisen opettajien asuntolan eteläpuoleisella nurmialueella on pintakerroksen alla pääosin paksuja, sekoittuneita savitäyttökerroksia, joissa on melko monipuolisesti löytöjä ainakin 1700-luvulta 1900-luvulle. Rakenteisiin ei tutkimuksissa päästy käsiksi, mutta löytöaineiston perusteella alueella on vanhempien rakenteiden purkujätettä. Löytöaineisto kertoo arkielämästä 1700-, 1800- ja 1900- lukujen varakkaalla suurtilalla sekä koulun pihapiirin aktiviteeteista 1900-luvulla. Aineistossa ei kuitenkaan ole mitään, minkä varmuudella voisi ajoittaa 1700-lukua vanhemmaksi. Sen selvittäminen, olisiko paksujen täyttökerrosten alla säilynyt jotakin vanhempaa, vaatisi laajempia tutkimuksia kaivinkoneella.

Haxböle (Hakkila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haxböle ilmaantuu lähteisiin vuonna 1556 (Kerkkonen 1963, s. 13). Haxböleä on pidetty keskiaikaisena prebendatilana (Leskinen-Lillbroända 2001, s. 44; Vrt. Kepsu 2005, s, 90;). Tontin tarkka paikka on merkitty ensimmäisen kerran 1700- ja 1800-lukujen vaihteesta peräisin olevaan Kuninkaankartastoon (Alanen-Kepsu 1989, s. 51).
Keravanjoen länsirannalla sijaitsevan mäen laella oleva tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Rakentamattomana on ainoastaan pihamaata. Ympäristön maankäyttö on muuttunut viime vuosien aikana jonkin verran, ja tonttimaa rajautuu nykyään luoteesta ja pohjoisesta kerros- ja omakotitaloalueisiin. Lisäksi itse tonttimaan etelälaidalla on uusia omakotitaloja, joita varten on tehty voimakasta terrassointia. Kylämäen länsi-, etelä-, itä- ja pohjoispuolella on edelleen jäljellä peltoa. Tontin kaikki talot yhtä lukuunottamatta ovat uudehkoja eikä kohdetta voi pitää enää kiinteänä muinaisjäännöksenä vaan sen status on muu kulttuuriperintökohde.

Lappböle (Lapinkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lapinkylä ilmaantuu lähteisiin vuonna 1517 (Kerkkonen 1963, s. 113). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan Lapinkylässä oli kaksi taloa. Nikun ja Klemon tontit on merkitty Adam Giökerin vuonna 1732 piirtämälle kartalle.
Nikun tontti sijaitsee peltojen ympäröimällä matalalla kumpareella. Edelleen käytössä oleva tonttimaa jakaantuu Piispankyläntien länsi- ja itäpuolelle. Tontin länsiosa rajautuu lounaasta teollisuusalueeseen. Tontin länsipuolella on navetta ja talli. Tontin itäpuolella on jäljellä vanha pihapiiri pää- ja ulkorakennuksineen. Rakentamattomana on vain pihaa ja tontin reunoja. Rakennukset ovat kuitenkin kevytrakenteisia.
Klemon tontti on sijainnut Piispankylän tien pohjoisreunalla pari sataa metriä Nikusta lounaaseen. Edelleen käytössä oleva Klemon tontti on jäänyt lounaasta ja koillisesta teollisuusalueen puristukseen. Tontin luoteispuolella on metsikköä. Tonttimaasta rakentamattomana on vain pihaa ja reunoja.

Tuorila (Torila) Märsy (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuorilan kylä sijaitsi ilmeisesti jo 1500-luvulla nykyisen Pyhäjärven koillispuolella, Saavajoen länsirannalla. Vuoden 1735 tiluskartassa kylän talot ovat olleet jakautuneina kahdelle erilliselle tonttimaalle (Märsy ja Jokiväärä).
Tuorilaa on pidetty Pyhäjärveä ympäröivistä kylistä vanhimpana; tähän viittaavat mm. Tuorilan laajat kauko-omistukset muiden kylien ja jakokuntien alueilla. Ensimmäisten asukkaiden on oletettu saapuneen Hämeen suunnalta. Myös Tuorilan kylän nimi, joka on muodostettu miehen nimestä Tor, edustaa vanhempaa nimikerrostumaa kuin muut Pyhäjärven ympäryskylät. (Aalto 1992:34-36.) Vuoden 1539 maakirjassa kylään on merkitty kuusi isäntää, ja Tuorilan vanhoja kantataloja olivat: Hemmilä, Suutari, Jussila, Märsy, Tanjas ja Mikkola. (Mikola ja Hakomäki 1994:119).
Tuorilan kylän keskusta on muuttunut 1970–90 -lukujen uudisrakentamisen myötä melkoisesti, mutta vanhoilla tonttimailla sijaitsee edelleen myös iäkkäämpiä rakennuksia mm. vanhojen kantatalojen seuraajia sekä rakentamattomia alueita. Kylätonteilla on todennäköisesti säilynyt myös aikaisempien asutusvaiheiden jäännöksiä. Maastotarkastuksen yhteydessä Tuorilan itäisemmän tontin (Jokiväärä) eteläosassa olevalla peltoalueella havaittiin palanutta savea ja tiilen muruja.

Mellby (Suvisaaristo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylää ei ole mainittu enää vuoden 1540 maakirjassa ja saari on merkitty kuuluvaksi Svinön kylään. Kylässä on kuitenkin ollut pysyvää asutusta keskiajalla. Nimenä Mellby on alle sata vuotta vanha.
Mellilänkuja 3 kohdalla on tien vieressä puretun rakennuksen kivijalka. Sen vieressä on kiviaitaa, jonka lounaispuolella on kellari ja uuninperustukset. Paikalla on sijainnut kalastaja Rönnbergin tila.

Drägsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Drägsby sijaitsee valtatien 7 luoteispuolella ja Svartsån itäpuolisella mäkikumpareella peltojen ympäröimänä. Ensimmäiset tiedot säteritilasta ovat vuodelta 1480 ja seuraava maininta ajoittuu vuoteen 1546. Vuosien 1766 ja 1767 tiluskartoissa talon kartanon paikka on merkitty nykyiselle paikalleen.
Suullisen tiedon mukaan paikalta ei ole löytynyt pihalla tehdyissä kaivutöissä mitään aiempiin rakennusvaiheisiin viittaavaa. Myöskään vuoden 2003 inventoinnissa ei paikalla havaittu merkkejä aikaisemmista rakennuksista. Puutarhaa on täytetty ja terassoitu voimakkaasti 1950-luvulla, joten sen alla on saattanut säilyä vanhempia kulttuurikerroksia.
V. 2020 inventointi: Topografisesti asumiskelpoiset ja vielä rakentamattomat maastot ovat kalliota ja kivikkoa jossa tuskin mitään on ollut tai paikalle on voinut maanalaista jäännöstä jäädä ja muutoin maasto on, kuten aiemmissa kuvauksissa todetaan, raskaasti perustettua puutarhaa.

Kallola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kallola sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella sijaitsevalla niemellä. Tilan pohjoispuolella on harju, jossa on kulkenut vanha tie.
Kallola tunnetaan kirjallisista lähteistä jo 1400-luvun lopulta, mutta varhaisin kartta paikasta on vasta Kuninkaan kartastossa.
Vuoden 2003 inventoinnissa paikalla todettiin kivistä ja tiilestä rakennettu kellari sekä hieman pohjoisempana Kitteldalenin luona vanhan tien itäpuolella kivijalka, joka kuuluu vanhaan riiheen. Paikalla ei tehty havaintoja vanhemmista rakenteista, mutta on mahdollista, että myös niitä on säilynyt alueella.

Nackans (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee peltojen ympäröimällä kumpareella,nykyisen Grotbackan tilan alueella (vrt. Grotbacka-niminen muinaisjäännös noin 300 m Nackansista etelään).Kumpareen lävistää Lappers-Lohja tie.Kohde esiintyy Kuninkaankartastossa (1776-1805) nimellä Grotbacka eller Nackans.Vuoden 2007 inventoinnin yhteydessä kumpareen länsireunalle, noin 200 m tilasta itään suunnitellulle kaasuputkilinjalle tehtiin kaksikoepistoa.Toisesta koepistosta löydettiin lasia,punasavikeramiikkaa ja palanutta savea, sekä noin 40 cm syvyydestä noin 20 cm paksuinen likamaakerros, joka sisälsi hiilipartikkeleita (fossiloitunut peltokerros?). Toisesta koepistosta saatiin talteen yksi pala fajanssia.
Inventointi 2014: Kohde sijaitsee noin seitsemän kilometriä luoteeseen Siuntion keskiaikaisesta kirkosta, nykyisen Grotbackan tilan kohdalla Bäcksintien varressa. Historiallinen kylänpaikka on sijainnut samalla mäellä tai sen rinteellä kuin nykyinen tila. Vuonna 2008 maakaasuputkilinjaan liittyvissä arkeologisissa kaivauksissa paikkaa yritettiin selvittää. Peltoalueelta Grotbackan ympäristöstä ei löytynyt jäännöksiä asuinpaikasta. Myöskään tilan alueella metsässä ja pihalla ei nähty maanpäälle merkkejä 1800-lukua vanhemmasta asutuksesta on mahdollista, että mäen päällä piha-alueiden alla on säilynyt rippeitä siitä. Muinaisjäännöksen aluerajaus pidettiin vuoden 2014 inventoinnin perusteella samana kuin aiemminkin, se käsittää tilan piha-alueen

Sohlbacka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kalkkiuuni sijaitsee Pusulan kirkonkylässä Pusulanjärven koillisrannalla, samalla mäellä kuin kunnanvirasto, mäen eteläpäässä, Kalkkiuunintien päässä. Paikka on pieni metsikkö rakennusten välissä. Pusulassa oli kalkkipolttimo jo 1600-luvun lopulla. Toiminta oli välillä pysähdyksissä, mutta sitä jatkettiin 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa, jolloin paikan nimeksi muutettiin Sohlbacka. Kalkkia louhittiin Pusulanjärven ympäristöstä, esim. Kaitakorven mäistä.
Vuoden 2007 inventointihavainnot: Uuni on korkea tiilirakenteinen torni ja sen alaosa on pahasti rapautunut. Se olikin aidattu ja merkitty kyltillä ”hengenvaara”.
Vuodelta 2020 on tieto, että aitausta uunin ympärillä ei enää ole.

Kaukela Syrjälä (Maarakenteet)
Historiallinen; Maakuopat sijaitsevat Hirvijoen etelärannalla Myllykoskesta 600 metriä etelään, Kaukelan Syrjälän talon maalla. Ne ovat aivan Kaukelantien sillan länsipuolella, korkean rantatörmän päällä. Sillan vierestä lähtee pieni peltotie lounaaseen ylös mäelle, suurin osa kuopista on tien pohjoispuolella, joen puolella. Maasto on hiekkaista koilliseen laskevaa metsäistä rinnettä.
Kuopat ovat erittäin selkeitä, syviä ja suorakaiteen muotoisia, parin metrin mittaisia. Kuopat ovat aivan kylki kyljessä, rivissä, pitkät sivut kyljittäin, poikittain rinteeseen nähden. Kuoppia on tien pohjoispuolella 11 ja ehkä yksi puolikas, sekä tien/ajouran eteläpuolella hieman erikseen vielä 3. Kuoppiin on heitelty roskia, joesta laskien yhdestoista kuoppa on aivan täynnä. Säännöllinen kulmikas rakenne toi mieleen lähinnä perunakuopat. Ne eivät myöskään näytä kovin vanhoilta, niissä ei esim. kasva suuria puita. Kuopparivin pituus on noin 100 metriä.
Kuoppia on vaurioitettu tienteon yhteydessä 11.10.2016

Lillnägels (Nägels) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lillnägels on edelleen asuttu, sen pihapiiri ja rakennukset on kuvattu tarkemmin Kirkkonummen rakennuskulttuurin ja kulttuurimaiseman inventoinnin yhteydessä (Backman 1990, 134). Nägelsin kylän länsiosa on ilmeisesti autioitunut viimeistään 1950–60-luvulla. Nägelsin kylän autioituneessa osassa on edelleen havaittavissa 6 eri rakennuksen jäänteitä, joista tarkemmat tiedot inventointikertomuksessa.

Strandängen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Strandängen sijaitsee tutkittavan alueen koillisnurkalla, pääradan kaakkoispuolella. Pienessä metsäsaarekkeessa havaittiin kalliotasanteella pieni sammalen ja pensaiden peittämä kivilatomus, halkaisijaltaan noin 2 m. Sen korkeus on 50 cm. Kivilatomuksesta 10 m lounaaseen havaittiin selkeärajainen pyöreä kuoppa, jonka halkaisija on 1,8 m ja syvyys 60-70cm. Kalliotasanteella ei havaittu muita asumiseen tai talonpohjaan viittaavia merkkejä, mutta ympäristö ja lehtomainen kasvillisuus paikalla viittaisivat historiallisen ajan asuintonttiin.
Paikalla on vielä vuonna 1885 ollut mahdollisesti Ingvalsbylle kuuluneita rakennuksia.
Kuoppia mäellä on useampia ja ne vaikuttavat nykyaikaisilta.
Mäen eteläpuolella on tien eteläreunassa ulkorakennuksen pohja jossa betonirakennetta
ja lohkokiviä (N 6670463 E 362760). Se on merkitty 1975 – 1997 peruskartoille,
mutta ei 1961 peruskartalle.
Mäen pohjoispäässä on kalliolaki, jonka länsireuna on louhittu pois radan kohdalta.
laen eteläreunalla on ruohottunut pieni kivilatomus. Heti sen eteläpuolella kallio laskee
ja alkaa kivikko. Rakenteen koillispuolella on avokallion reunamilla muutama
maakuopanne.
Millään tarkastellulla vanhalla kartalla ei ole kohdalle merkitty rakennusta tai ylipäätään
mitään toimintaa (1778 isojakokartta, 1842 pitäjänkartta, 1872 senaatinkartta,
peruskartat 1961-1997). Kivirakenne on aivan radan varressa. Voisiko se olla parenteesinaikaisen rakennuksen tai jonkun rakenteen jäännös? Siihen viittaa vahvasti
se, että v. 1944 ilmakuvassa alue vaikuttaa tyhjältä, mutta v. 1956 ilmakuvassa
tämä rakenne erottuu melko selvästi – ei rakennuksena mutta jonkinlaisena
rakenteena, mahdollisesti antennimaston pohja tms. Jäännös on siis ilmeisesti parenteesin
aikainen Neuvostoliton asevoimien rakentama.

Klaukkala (Klockskog) Olli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Klaukkalan keskustassa Vaskonmäen eteläpuolella uusien omakotitalojen ja kerrostalojen välissä nykyisen Yli-Ollin paikalla. Tilalla on nykyisin 1900-luvun alussa rakennettu päärakennus sekä eri-ikäisiä talousrakennuksia, joista ainakin luhtiaitta ajoittuu 1800-luvun puoliväliin. Myös tien reunassa kalliokielekkeellä sijaitseva torpparakennus saattaa ajoittua 1800-luvulle. Lisäksi tien reunassa on sijainnut vielä 1980-luvulla talousrakennus, jonka tilalle on äskettäin rakennettu uusi pientalo. Ali-Gunnarin isännän mukaan talousrakennuksen alta oli paljastunut sitä purettaessa runsaasti palanutta savea.
Ollin tila on Klaukkalan vanhimpia, sillä jo ennen vuotta 1540 talo oli jaettuna kahteen osaan, mutta se yhdistettiin uudelleen vielä saman vuosisadan kuluessa. Uudestaan Olli jakaantui vuonna 1785. 1700-luvulle ajoittuvissa kartoissa Olli on sijainnut Yli-Ollin nykyisen tilan tienoilla jo tuolloin ja on todennäköistä, että se on sijainnut samalla paikalla jo aikaisemminkin. Luultavasti alueella on säilynyt myös nykyistä vanhempia rakenteita.

Horsön (Tapahtumapaikat)
Moderni; Horsö on suhteellisen iso saari Bromarvlandetin eteläpuolella. Saaren eteläpuolella avautuu
selänne, jonka vastarannalla sijaitsee Hankoniemi. Saaren kasvillisuus on mannermaista.
Saaren eteläosassa sijaitsee useita puolustusvarustuksia ja tykkiasemia. Saaren korkeimmalla kohdalla on myös muistomerkki, joka on omistettu Neuvostoliiton joukoille.
Horsön saariryhmä sijaitsi vuosina 1940–41 Neuvostoliitolle vuokratun Hangon sotilastukikohdan rajalla. Horsön saari kuului Neuvostoliitolle mutta sen pohjoispuolella olevat Stacköarna, Gunnholmen ja Smedjeholmenin saaret olivat Suomen puolella. Rajalinja kulki Stackörarnan ja Horsön välisessä salmessa. Neuvostoliiton joukot linnoittivat Horsön saaren todennäköisesti jo välirauhan aikana. Jatkosodan sytyttyä saariryhmän omistuksesta käytiin useita raskaita taisteluita kesän ja syksyn 1941 aikana. Saaret olivat aika ajoin sekä suomalaisten että neuvostojoukkojen hallussa. Saariin rakennettiin kenttälinnoitteita kuten tuliasemia, korsuja ja piikkilankaesteitä. Lisäksi ranta-alueet miinoitettiin. Horsössä toimi neuvostojoukkojen huoltokeskus. Linnoitteiden raunioita on näkyvissä kaikilla saariryhmän kookkaimmilla saarilla. Puiden rungoissa on jäännöksiä piikkilankaesteistä. Maisemassa on myös runsaasti tykistön ja heittimistön kranaattien sekä lentopommien aiheuttamia räjähdyskuoppia. Horsön saariryhmällä olevien linnoitteiden kuvaukset löytyvät alakohteista. Inventoinnissa 2016 kohteet kartoitettiin gps-paikantimilla (paikannustarkkuus ±5 m) ja ne dokumentoitiin valokuvin ja sanallisesti.

Kuggholmen (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kuggholmen sijaitsee Bromarvlandetin eteläpuolella. Sen eteläpuolella avautuu selänne, jonka vastarannalla on Hankoniemi. Saaren kasvillisuus on luonteeltaan sisäsaaristomainen. Eri puolilla saarta sijaitsee tykkiasemia ja muita puolustusvarustuksia. Saaren itäosassa on myös nykyään umpeen kasvaneita peltoja ja niihin liittyviä kiviaitoja.
Peitepiirroksessa (venäläisten puolustuslaitteet Hangon vuokra-alueella) saarelle on merkitty korsuja, kiinteitä rannikkotykkiasemia sekä katettuja pesäkkeitä. Saaren rannalla on kulkenut piikkilankaeste ja pohjoiset rannat ovat olleet miinoitettuja.

Hölklöt (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inventointi 2002: Kohteen määrittely perustuu historiallisiin lähteisiin. Etelään työntyvällä niemellä sijaitsee nykyään Östergårdin maatila. Niemen eteläreunan metsikkö käveltiin inventoinnissa 2002 maanpintaa tarkastaen, mutta tiheän aluskasvillisuuden takia ei kyetty tekemään havaintoja. Peltojen pintapoiminnassa löytyi vähän kuonaa, tiilimurskaa, fajanssia ja lasitettua punasavikeramiikkaa.
Hölklötin keskiaikainen kylä mainitaan lähteissä ensimmäistä kertaa vuonna 1447 (FMU 2699). 1500-luvulla siellä on ollut kolme taloa, joista yksi autioitui 1600-luvun loppuun mennessä. Jos alue on keskiaikaisen kylätontin sijainti, on se täysin päällerakennettu myöhemmin.
Inventointi 2008: Hölklötin vanhimman kartan osoittama asutus sijaitsee suunnilleen nykyisen Östergårdin paikalla ja vanhat pellot ovat edelleen viljelyksessä. Inventointihetkellä Östergårdin pellot olivat kynnetyt ja Västergårdin pellot oraalla. Östergårdin peltoalueelta, pinnasta löytyi muutamia punasavikerarniikan siruja ja liitupiipun varsikappale. Löytöjä ei otettu talteen.
Vaikuttaa siltä, että asutus on ainakin keskiajan lopulta sijainnut suunnilleen samalla alueella kuin nykyäänkin. Alueen yleisilme on erittäin hyvin säilynyt ja keskiajalta peräisin olevia maanalaisia rakenteita on todennäköisesti kylämäen alueella säilyneenä. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Malarby (Malarby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteen määrittely perustuu historiallisiin lähteisiin. Vanhin kartta on vuodelta 1647 ja varhaisin maininta vuodleta 1549. Se sijaitsee eteläkaakkoon työntyvällä niemekkeellä, loivalla rinteellä, joka on peltona. Niemekkeellä on edelleen maatila. Rantaan kohteelta on matkaa 850 metriä. Tilalla havaittiin merkkejä suhteellisen resentistä toiminnasta (mm. kuonakimpaleista rakennettu traktorivaja, kuonakimpaleilla koristeltu navettarakennus, jne.).
Peltoalueiden pohjoisreunat käveltiin, samoin eteläinen metsäsaareke tutkittiin; resenttejä löytöjä saatiin talteen 2 kpl. Niemekkeen keskelle tehtiin koepisto, mutta siinä ei havaittu löytöjä tai vanhaa kulttuurikerrosta.
Vanha kylätontti on luultavasti tuhoutunut nykyisen asutuksen alla, mutta vuoden 2008 inventoinnin havaintojen perusteella kylämäen rakentamattomilla alueilla saattaa olla maanalaisena säilyneenä rakenteita tai kulttuurikerrostumia. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Vohloinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhan asumuksen perustan jäännökset, jonka koko on 4x5 metriä, pidempi sivu on järven suuntaan. Talon länsinurkassa on jäljellä 2x1,5m kokoinen järeistä kivistä tehty tulisija, jonka korkeus on 50-60cm (=koordinaattipiste).
2 metriä talon perustuksista luoteeseen on nähtävissä siihen ilmeisesti liittyvä kiviaita, joka on pituudeltaan noin 10 metriä. Aita jatkuu talon vierestä luoteeseen 5 metriä ja siitä edelleen 5 metriä koilliseen. Kiviaita on ladottu 2-4 kerroksesta kiviä ja on korkeudeltaan 50-60cm. Kiviaita jatkuu vielä erillisenä matalamapana ja epämääräisempäna rakenteena aiemmin merkityn kiviaidan itäpuolella alueen muodostaen aidatun suorakaiteen muotoisen alueen, jonka sisällä maa on kivetän ja tasainen. Mahdollisesti kyseessä voisi olla karja-aitaus tai aidattu pelto tms.

Östersundom-Skafvaböle landsväg (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde on paikallistettu Niemisen 2003 Keravan muinaisjäännösinventoinnin yhteydessä. Niemisen (2003) mukaan Keravalta Nissbackan, Myyraksen ja Kuninkaanmäen sekä Sottungin kautta Östersundomiin ja Westersundomiin kulkeneesta polku- ja ratsutiestä myöhemmin Östersundomin ja Hyrylän (Skafvaböle) välisestä maantiestä on säilynyt noin 100 metriä pitkä osuus Ahjon teollisuusalueen lounaispuolella. 1700-luvun alun kartta-aineistossa tietä ei ole esitetty. Kuninkaan kartastossa (vuosilta 1776–1805) paikalle on merkitty polku/kapea tie/kinttupolku. Tie on esitetty selkeämpänä myöhemmin laaditussa pitäjänkartastossa ja näkyy vielä vuoden 1958 Keravan Ahjon semakaavakartassa. Vuosina 1870–1873 laaditussa aluetta esittävässä senaatin kartastossa tietä ei näy.
Inventoinnin (2010) yhteydessä tiestä havaittiin maastossa kaksi pätkää, joista eteläisempi on Niemisen (2003) inventoinnissa mainitsema osuus. Eteläisempi osuus tiestä alkaa teollisuusrakennusten eteläpuolella olevalta kuntoradan hiekkatieltä ja kulkee noin 100 m koilliseen. Teollisuusrakennuksen luoteiskulman kohdalla tielinja katoaa ja jatkuu taas teollisuusrakennuksen luoteiskulman pohjoispuolella lähes pohjois-eteläsuuntaisesti melkein Ahjontielle asti. Pohjoisempi tienpätkä on noin 230 m pitkä. Eteläisempi tielinjaus erottuu maastossa noin 4,5–5 m leveänä tasanteena, jonka molemmilla reunoilla on noin 0,3–0,6 m leveät ja 0,1–0,3 m syvät ojat. Tienpohjan kohdalla kasvaa lehtipuita ja maasto on kosteahkoa. Tienpohjan itäpuolella maasto kohoaa ja muuttuu kuivemmaksi kuusimetsäksi. Kuusimetsässä kulkee polku. Pohjoisempi tienpätkä kulkee kuusimetsässä. Tielinjaus erottuu nuorta lehtipuuta, saniaisia ja heinää kasvavana tasanteena, jota kookkaat kuuset reunustavat.
Niemisen (2003) mukaan tienpohjaan ei ole lisätty 1700-luvun lopun jälkeen kantavia kerroksia. Tienpohjan eteläisempään osaan tehtiin koekuoppa tienpohjan kerrosten selvittämiseksi. Noin 0,2–0,3 m paksun pintamullan- ja hiekansekaisen saven alta esiin tuli hyvin tiivis ja kova ruskea savikerros.
Muinaismuistolain mukaan muinaisen kulkutien tulee olla ”huomattava” saadakseen
muinaismuistostatuksen. Huomattavuudella tarkoitetaan tien merkittävyyttä sen
historiallisessa ja maantieteellisessä kontekstissa. 1700–1800-lukujen taitetta vanhempaa kärryajantiestöä voidaan lähteä selvittämään mm. Kuninkaan kartastosta. Tarkastettu tienpätkä on Kuninkaan kartastossa esitetty polkuna ja todennäköisesti reitistä on vasta 1800-luvun aikana muodostunut kärrytie tai kapea tie. Inventointihavaintojen perusteella tarkastettu kohde ei ole riittävän muinainen ja ”huomattava” saadakseen muinaismuistostatuksen ja kohde muutettiin kiinteästä muinaisjäännöksestä muuksi kohteeksi.

Borgby (Linnanpelto) Kältas, Bertas, Frisas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kältas oli autiona 1627–1637 ja uudelleen 1650-luvun alusta vuoteen 1674 saakka. Frisas oli autiona lähes kaikki 1500-luvun kolme viimeistä vuosikymmentä. Tila autioitui uudelleen 1630-luvulla ja pysyi autiona vuoteen 1696.
Tonttimaa on edelleen käytössä. Vaikka tonttimaa on omakotitaloistunut, ovat vanhat pihapiirit ja tonttijako edelleen hahmotettavissa. Kaakossa on rinteellä voimakasta maanmuokkausta; ilmeisesti hiekkakuoppa tms. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla.

Borgby (Linnanpelto) Kyläkeskus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sipoon Borgby (Linnanpelto) esiintyy olosuhteisiin nähden varsin useasti Suomen keskiaikaisissa lähteissä. Borgby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1423. Turun piispa Maunu Tavast tunnusti tuolloin vaihtaneensa joitakin vuosia aiemmin vanhempiensa perinnönjaon yhteydessä Hämeessä ja Sipoon Borgbyssä sijainneet tilansa veljensä Nils Tavastin Mynämäellä, Piikkiössä ja Untamalassa olleisiin tiloihin (FMU 1713). Borgby nousee uudelleen esiin perinnönjaon yhteydessä vuonna 1448. Etelä-Suomen laamanni Matts Mårtensson vahvisti 21.10.1448 vaihdon, jolla Peter Rydz yhdessä vaimonsa Metan kanssa luovutti Engelbrecht Japssonille Hattulan Merviksessä ja Sipoon Borgbyssä sijainneet isän ja äidin perintönsä Hattulan Hurttalan kylässä olleita 40 markan arvoisia tiloja, kahta niittyä ja 22 markkaa vastaan. Samana päivänä Mats Mårtensson vahvisti kaupan, jossa Abraham Jönsson yhdessä vaimonsa Margitin kanssa myivät kylässä olleen perintöosansa 10 markalla Engelbrecht Japssonille. (FMU 2771–2772.). Borgby palaa lähteisiin 2.8.1503, kun Åke Japsson myy Olav Jönssonille Borgbyn 240 markalla (FMU 4982).
Borgbyssä oli vuonna 1543 tilat Bertas, Fransas, Impas, Frisas, Kittas, Kältas, Ollas, Skeppars ja Meds. Lisäksi kylässä sijaitsivat rälssitilat Näsis ja Sällis. Molemmista rälssitiloista tehtiin kruununtiloja suuren reduktion yhteydessä 1680-luvulla.
Ollas jaettiin vuoden 1566 tienoilla. Uuden tilan isännäksi tuli Mats Henriksson. Hänen poikansa Anders Matsson muutti Ruotsiin ja tila jäi autioksi. Autiotila liitettiin takaisin Ollasiin, joka puolestaan oli autiona vuosina 1607–1627. Fransas oli autiona lähes koko 1600-luvun. Skeppars jaettiin 1590-luvun lopulla ja tytärtila sai nimen Holstas. Skeppars ja Holstas autioituivat 1600-luvun alussa. Skeppars oli autiona kuitenkin vain tovin, ja Holstas yhdistettiin siihen 1620-luvun puolivälissä. Smeds oli autiona vuosina 1620–1639 ja uudelleen 1670-luvun alusta 1680-luvun loppuun.
Tarun mukaan Borgbyn vanhin tonttimaa olisi sijainnut Linnanbergetillä. Ensimmäisen kyläkartan aikana vuonna 1710 Impasin paikka oli Linnavuoren vierellä idässä. Impasin kaakkoispuolella sijainneen Tomptåkernin ympärille jakaantuivat Sällis, Näsis, Ollis, Smeds ja Skeppars. Jonkin matkan päässä kaakossa olivat omana erillisenä ryhmänään Kältas, Bertas ja Frisans.
Borgbyn keskusalue on täysin omakotitaloistunut ja menettänyt alkuperäisen ryhmäkyläluonteensa. Alueella on useita vanhannäköisiksi rakennettuja uusia rakennuksia. Alkuperäistä pihapiiriä on tallella enää pohjoisessa Fransasin luona. Tomtåkern on edelleen rakentamattomana. Lisäksi rakennusten väleissä ja pihoilla on jonkin verran rakentamatonta tilaa. Etelässä (Sällis, Näsis) on maatalousrakentamisen (=sikala) vuoksi kajottu maaperään erittäin voimallisesti. Myös luoteessa Impasin kohdalla nykyään oleva koulu on suurella todennäköisyydellä tuhonnut kaikki kyseisellä paikalla olevat vanhat kulttuurikerrokset.

Boxby, Backas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä. Vanha pihapiiri on edelleen osin jäljellä. Rakentamatonta tilaa on ainoastaan pihalla ja laidoilla. Paikoin näkyvillä on avokalliota.

Boxby, Kråkas, Lassas, Bengts (Asuinpaikat)
Historiallinen; Boxbyn keskusalue on lähes täysin omakotitaloistunut. Suuri osa alueen taloista on raskasrankenteisia. Vanhaa kylämiljöötä on jäljellä ainoastaan pieni katkelma; pohjoisessa pihapiirin osa ja paloasema. Rakentamatonta tilaa on vain pihoilla ja talojen väleissä.
Asemakaavahankeen ”BOX 1 Boxin käsityöläiskeskus” johdosta osassa kylätonttialueesta suoritettiin arkeologinen tarkkuusinventointi vuonna 2013. Tutkimuksessa ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Boxby, Lill-Bengts (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on edelleen käytössä. Vanha pihapiiri on osin säilynyt. Rakennukset ovat raskasrakenteisia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihalla ja laidoilla.

Boxby, Vajportby (Stor-ja Lill-Finnas) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Boxbyyn liitettiin 1500-luvun jälkipuoliskolla sen eteläpuolella sijainnut suomalaiskylä Vajportby. Vajportbyn ainoa tila vuonna 1543 oli Finnas. Finnas jaettiin 1550-luvun puolivälissä Stor- ja Lill-Finnasiin.
Vajportbyn molemmat tontit (Stor- ja Lill-Finnas) ovat pysyneet käytössä nykyaikaan saakka. Myös pihapiirit ja miljöö ovat osin säilyttäneet vanhakaltaisuutensa. Stor-Finnasin päärakennus on kuitenkin nykyään hiukan pihapiiristä erillään. Lisäksi molempien tonttimaiden rakennukset ovat raskasrakenteisia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihamaalla. Lill-Finnasin luona on paikoin näkyvissä avokallio.

Broböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Broböle oli itsenäinen kylä vielä 1500-luvulla. Bröbölessä oli yksi tila vuonna 1543. Lars Jönssonin hallussa ollut tila sai 1600-luvun lopulla nimen Kirves. Kirves oli jaettu vuoden 1580 tienoilla, mutta yhdistetty jälleen 1600-luvun alussa.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Boxbyntien pohjoispuolinen osa on omakotitaloistunut. Boxbyntien eteläpuolinen pihapiiri on pysynyt vanhakaltaisena. Rakennukset ovat raskasrakenteisia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihalla ja laidoilla.

Gerknäs/Eriksnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eriknäsin nimi oli 1800-luvulle saakka Gerknäs. Gerknäs ilmaantuu lähteisiin ensimmäisten verokirjojen aikana 1500-luvun puolivälissä. Gerknäsiin kuului vuonna 1543 kaksi tilaa. Tiloista tuli Gerknäsin säterin perusta, kun ne luovutettiin vuonna 1586 aatelismiehelle.
Tontilla on nykyään Eriknäsin kartano ulkorakennuksineen. Kaikki rakennukset ovat raskasrakenteisia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla. Osa tontista on avokalliota.

Gästerby, Bränns (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tontilla on nykyään museo, ja miljöö on tästä syystä johtuen vanhankaltainen. Alueen rakennukset ovat kevytrakenteisia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihalla. Tontilla on monin paikoin näkyvillä avokalliota.

Gästerby, Matbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaalla on parkkipaikka ja raskasrakenteinen koulu. Tyhjä tilaa on lähinnä laidoilla. Vanhat kulttuurikerrokset ovat todennäköisesti suurelta osin tuhoutuneet.

Gästerby, Brutubacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaalla on suhteellisen tuore omakotitalo. Tyhjä tilaa on lähinnä pihalla ja laidoilla.

Hangelby, Jontas, Antas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Vanha tonttimiljöö on kuitenkin kadonnut lähes täysin. Tontilla on sekä raskas- että kevytrakenteisia vanhoja ja uusia taloja. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla.
Tonttimaalla tehtiin vuonna 2015 arkeologinen tarkkuusinventointi Kalkkirannantien länsipuolella. Alueelle ollaan suunnittelemassa ns. Jontaksen puutarhakylää ja alue asemakaavoitetaan. Tarkkuusinventoinnin tavoitteena oli kartoittaa ja rajata alueella mahdollisesti säilyneitä asutuskerrostumia. Tätä varten alueelle kaivettiin 32 kpl 50 x 50 cm:n kokoista koekuoppaa. Talon pihamaalla maaperä oli yleensä hiekka- tai hietamultaa, joka oli väriltään monin paikoin mustaa. Monessa paikassa maa oli selvästi sekoittunutta. Yhdessä koekuopassa mullan ja sen alla olevan puhtaan hiekkakerroksen alla oli hiilensekainen tumma kerros, joka saattaa olla kulttuurikerroksen jäännös. Koekuopista ei löytynyt mitään varmasti 1800-lukua vanhempaa esineistöä. Koska koekuopista ei löytynyt selvästi 1800-lukua vanhempaa esineistöä eikä mitään rakenteita tai varmasti vanhaa kulttuurikerrosta havaittu, on koekaivauksen tuloksena se, ettei tutkitulla alueella ole suojelua vaativaa kiinteää muinaisjäännöstä.

Hangelby, Olofs, Keupas, Paris (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on edelleen käytössä. Kylämiljöö ja tonttijako ovat pysyneet melko vanhakantaisina. Alueella on sekä raskas- että kevytrakenteisia taloja. Talot ovat kylän halki kulkevan raitin varrella. Raittitie on kivimuurien rajaama. Alueella on rakentamatonta tilaa lähinnä pihoilla ja laidoilla. Avokallio ja kosteikko eristävät Keupasin pohjoiseen.

Hangelby, Backas, Martis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakkaa. Tontti on omakotitaloistunut ja menettänyt lähes täysin vanhan ilmeensä. Rakennukset jakaantuvat vanhan Skrifvarsiin johtavan tien varrelle. Tien länsipuolella on uudempia omakotitaloja ja idässä vanhempia rakennuksia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla.

Hangelby, Fransbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Vanha kylämiljöö on osin hajonnut. Pohjoisessa on kuitenkin jäljellä vanha talo ja pihapiiri. Alueella on sekä vanhoja että uusia omakotitaloja. Talojen joukossa on sekä kevyt- että raskasrakenteisia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja tontin laidoilla.
Fransbackasta kulkee vanha tie etelään Keupasiin, Parisiin ja Olofsiin.
Vuonna 2014 paikalla suoritettiin koekaivaus suunnitellun uudisrakennuksen paikalla. Rakennuspaikalle ja sen välittömään läheisyyteen kaivettiin 12 koekuoppaa. Koekuopista ei löytynyt mitään löytöä tai rakennetta, jotka viittaisivat paikalla olleen kiinteää muinaisjäännöstä. Koekuopista kävi ilmi, että rakennuspaikalla on savista peltomaata, jonka alla on puhdasta savea.

Hertsby (Herrala), Björns, Påvals, Källpetas, Vävars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eräässä 30.9.1442 päivätyssä asiakirjassa mainitaan ”Nisse J Herræsby” (Nyberg 1931, s. 338). Lisäksi vuonna 1501 mainittu Anders Fileploth on saattanut olla kotoisin kylän Filplåts-nimisestä talosta (FMU 4926). Hertsbyssä oli vuonna 1543 tilat Filplåts, Källpetas, Påvals, Tallbåskis ja Vävars. Suuri osa kylän tiloista kärsi 1600-luvulla pitkäaikaisesta autioitumisesta. Vävars jaettiin ennen vuotta 1556. Uudistila autioitui 1600-luvun alussa ja asetettiin yhteiskäyttöön Påvalsin kanssa. 1550-luvulla kylässä oli myös Björns- ja Simons-nimiset tilat. Björns oli autiona useita kertoja 1500- ja 1600-luvuilla, mm. vuodesta 1665 1690-luvun alkuun saakka. Källpetas autioitui vuonna 1603 ja pysyi autiona koko vuosisadan lukuun ottamatta keskivaiheen kymmenvuotisperiodia. Simons oli 1600-luvulla autiona pitkiä ajanjaksoja. Påvals autioitui vuonna 1624, mutta oli vuosisadan lopulla luultavasti asuttu ja käytössä ainakin ajoittain. Tila alkoi maksaa veroa uudelleen 1680-luvun lopulla. Filplåts autioitui vuoden 1655 tienoilla, mutta oli vuodesta 1663 lähtien Henrik Bertilssonin käytössä. Hän kuitenkin jätti tilan pian vuoden 1669 jälkeen ja paikalle muutti uusi talonpoika vasta 1690-luvun lopulla.
Hertsbyssä oli 1600-luvun lopulla kuusi tilaa jakaantuneena kolmelle erilliselle tonttimaalle: 1) Björns, Påvals, Källpetas, Vävars; 2) Tallbåskis ja 3) Simons. Fillplåtsin tontti on merkitty 1700-luvun puolivälin kartoille.
Tonttimaa on edelleen käytössä. Vanha kylämiljöö on kuitenkin hajoamassa ja paikka pikkuhiljaa omakotitaloistumassa. Toisaalta alue on yhä ulkoasultaan ryhmäkylämäinen ja vanhojen pihapiirien jäännöksiä on havaittavissa siellä täällä. Alueella on sekä kevyt- että raskasrakenteisia taloja. Pääpaino on kuitenkin jälkimmäisissä. Rakentamatonta on lähinnä pihoilla ja laidoilla. Lisäksi muutama tontin osa on tyhjänä; keskellä on ”romualue” ja pohjoisessa palaneen rakennuksen jäännös.
Tontin länsireunalla on Samuel Broteruksen kartalle merkityn peltokäytävän kohdalla tie.
Tontin eteläpuolella on pellon toisella puolella topografialtaan vanhaksi tontiksi sopiva alue. Paikalla on omakotitaloja.
Kylätontilla tehtiin uudisrakentamisen vuoksi koekaivaus 2017, jolloin hankkeen vaikutusalue kartoitettiin ja alueelle kaivettiin koekuoppia. Tutkimuksessa todettiin, että paikalla on neljä rakennusjäännöstä, joista kolme ajoittunee 1900-luvulle ja yksi on mahdollisesti jonkin verran vanhempi. Alueelle tehdyistä koekuopista ei löytynyt viitteitä säilyneestä muinaisjäännöksestä.

Hertsby (Herrala), Tallbåskis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on edelleen käytössä. Tontin parhaalla paikalla on nykyisin omakotitalo, mutta vanha pihapiiri on kuitenkin edelleen hahmotettavissa ja sen itärinteessä on säilynyt rakennuksen pohjia.

Hertsby (Herrala), Simons/Fillplåts (Asuinpaikat)
Historiallinen; Molemmat tontit ovat edelleen käytössä. Tonttien yleisilme on edelleen vanhakaltainen. Talot ovat tien varrella raittimaisesti jakaantuneena. Umpinaisia pihapiirejä ei ole jäljellä. Vanhoja rakennuksia on sen sijaan runsaasti. Alueella on sekä raskas- että kevytrakenteisia taloja. Pääpaino on raskaissa. Rakentamatonta tilaa on runsaasti pihoilla ja rakennusten väleissä.

Hindsby, Göstas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaan parhaalla paikalla on raskasrakenteinen vanha rakennus. Rakentamatonta tilaa on ainoastaan tontin laidoilla. Nykyinen karja-/hevospiha on hiukan sivussa päärakennuksesta.

Hindsby, Paljokiby/Rosendal (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paljoki/Rosendal oli itsenäinen kylä ensimmäisten maakirjojen aikana 1500-luvulla. Paljokeen kuuluivat itse Paljoen tilan ohella ainakin Torrbacka, mutta mahdollisesti myös Nygård.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Pihapiiri on omakotitaloistunut ja menettänyt alkuperäisen ilmeensä. Rakennukset ovat raskasrakenteisia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihalla ja laidoilla.

Hindsby, Torrbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Pihapiiri on säilynyt ulkoasultaan alkuperäisen kaltaisena. Talot ovat kuitenkin raskasrakenteisia ja rakentamatonta tilaa on vain pihalla.
Varsinaisen pihanmaan ulkopuolella pohjoisessa on mahdollinen rakennuksen pohja.

Hindsby, Nygård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Pihapiiri on säilyttänyt vanhan ilmeensä. Pääosa nykyisistä taloista on raskasrakenteisia. Rakentamatonta tilaa on ainoastaan pihalla ja laidoilla. Tontin länsiosaan on tehty parkkipaikka kasaamalla soraa terassiksi.

Hitå (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hitå ilmaantuu lähteisiin vasta uuden ajan alussa. Hitåssa oli vuonna 1543 yksi tila.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontilla on sekä raskas- että kevytrakenteisia taloja. Pihoille ja rakennusten väleissä on runsaasti rakentamatonta tilaa. Etelälaidalla on palaneen rakennuksen betoninen kivijalka.

Immersby, Storby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Immersby ilmaantuu lähteisiin vasta uuden ajan alkupuolella. Immersbyssä oli vuonna 1543 seitsemän tilaa ja vuonna 1544 11 tilaa. Kylän alkuperäiset tilat olivat Bertas, Grisas, Kuras, Lass-Jontas, Nybondas, Valborgs ja Mikael Larssonin tila. Uudelleenjaoissa syntyivät Broas, Högbacka sekä Per Nilssonin että Erik Nilssonin tilat. Vuoden 1555 tienoilla kylään tuli kahdestoista tila Mågs. Erik Nilssonin tila oli autiona vuoden 1608 tienoilta 1620-luvun lopulle. Tila autioitui uudelleen 1630-luvun lopulla ja pysyi veronmaksukyvyttömänä 1660-luvulle saakka, jolloin se liitettiin Immersbyn säteriin. Saman kohtalon kokivat myös Mikael Larssonin tila ja Högbacka. Immersbyn säteri palautettiin 1680-luvun reduktiossa takaisin kruunulle.
Immersby koostui 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa yhdeksästä tilasta, jotka olivat jakaantuneet neljälle tonttimalle: 1) Storby=Bertas, Kuras, Lassjontas ja Mågs; 2) Grisas; 3) Linby=Högbacka, Nybondes ja Valborgs; 4) Broas.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan. Tontin ilme on edelleen vanhakantainen ja ryhmäkylämäinen. Alueella on sekä raskas- että kevytrakenteisia taloja. Rakennukset näyttävät olevan tonttimaan parhailla paikoilla. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla. Ainoastaan luoteessa on laajempi rakentamaton alue.
Vuonna 2014 toteutetussa tarkkuusinventoinnissa kohde on todettu tuhoutuneeksi kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Laji muutettu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Immersby, Linby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontin ilme on säilynyt vanhakantaisena ja ryhmäkylämäisenä. Alueella on sekä raskas- että kevytrakenteisia taloja. Rakennukset näyttävät olevan tonttimaan parhailla paikoilla. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla. Eräät rakennukset ovat korkeiden terassien päällä. Näillä paikoilla saattaa olla paksut kulttuurikerrokset, ellei kyseessä ole modernien kellarien rakentamisesta.
Vuonna 2014 toteutetussa tarkkuusinventoinnissa kohde on todettu tuhoutuneeksi kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Laji muutettu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Immersby, Broas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontin ilme on vanhankaltainen ja ryhmäkylämäinen. Alueella on sekä raskas- että kevytrakenteisia taloja. Rakennukset näyttävät olevan tonttimaan parhailla paikoilla. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla. Lisäksi merkittävä osa tonttimaasta on hevoshakana.
Vuonna 2014 toteutetussa tarkkuusinventoinnissa kohde on todettu tuhoutuneeksi kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Laji muutettu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Immersby, Grisas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on säilyttänyt vanhakantaisen ilmeensä. Tontilla on sekä raskas- että kevytrakenteisia taloja. Rakennukset näyttävät olevan tonttimaan parhailla paikoilla. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla. Rakennukset ovat erittäin huonossa kunnossa.

Kallbäck, Skraflas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaan keskeisimmällä kohdalla on nykyään kartano. Kartanon takana idässä on kevyt- ja raskasrakenteisia uusia ja vanhoja taloja. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla.

Kitö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kitö esiintyy itsenäisenä kylänä 1540- ja 1550-luvuilla. Kitössä oli vuonna 1544 kaksi tilaa. Kitö laskettiin myöhemmin Spjutsundin osaksi.
Tonttimaa on edelleen käytössä. Paikalla on vanha pihapiiri. Rakentamatonta tilaa on pihalla ja laidoilla

Kyrkoby, Böleby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sipoon Kirkonkylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1501 (FMU 4926). Böle by oli vielä 1500-luvun puolivälissä itsenäinen kylä. Böle by koostui neljästä tilasta (Båskis, Laulas, Böle, Labbas). Itse Kirkonkylään kuuluivat vuonna 1543 Klockars, Staffas, Starkis, Torpet sekä Knut Mickelssonin (Kaplansbolet) ja Henrik Nilssonin tilat. Kirkonkylään ilmaantui vuonna 1544 uusi tila, josta tuli myöhemmin 1600-luvulla Klockarbolet. Kylän tilaluku kasvoi vielä vuonna 1556 kestikievarilla. Klockarbolet ja Kaplansbolet olivat yhteiskäytössä 1620-luvulle saakka. Klockarbolet jaettiin vuonna 1651 neljälle sotilaalle. Kappalainen Johannes Nybelius vaati vuonna 1671 saada käyttöönsä 70 vuotta autiona olleen tilan. Nybelius sai pitää verovapauden vuoteen 1678 saakka, mutta tila autioitui heti kun veroa piti alkaa maksaa. Båskis autioitui venäläisten vuonna 1571 kylään tekemän hyökkäyksen vuoksi ja pysyi asumattomana 1600-luvun alkuun saakka. Torpet, Klockarbolet ja Henrik Nilssonin tila autioituivat 1580-luvulla. Pysyvästi autioitunut Henrik Nilssonin tila liitettiin 1620-luvulla Båskikseen. Torpet oli autiona 1620-luvun puoliväliin saakka. Myös muut Kirkonkylän tilat olivat lyhyitä aikoja autioina. Laulas oli autiona vuosina noin 1605–1615 ja uudelleen 1620-luvun lopulta vuoteen 1636. Laulas ja Staffas olivat ajoittain veromaksukyvytttömiä myös 1600-luvun toisella puoliskolla.
Kirkonkylän alueella oli 1600-luvun lopulla seitsemän käytössä ollutta tonttimaata: 1) Böle by = Laulas, Labbas, Båskis, Böle; 2) Gästgivars, 3) Torpet, Kaplansbolet; 4) Prästgård; 5) Klockarbolet, Klackars; 6) Staffas; 7) Starkis.
Samuel Broteruksen vuoden 1699 maanmittauskonseptille on merkitty kolme taloa, jotka puuttuvat puhtaaksipiirretyltä kartalta.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on omakotitaloistunut ja menettänyt lähes täysin vanhan ilmeensä. Tonttijako on kuitenkin edelleen hahmotettavissa. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla. Lisäksi tonttimaan keskivaiheilla on laaja kasvimaa.
Tontin halki kulkee vanha, todennäköisesti keskiaikainen, tielinjaus.

Kyrkoby, Gästgivars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on edelleen käytössä. Tontin yleisilme on pysynyt vanhana. Rakennukset ovat edelleen pihamaan ympärillä. Rakentamattomana ovat ainoastaan piha ja laidat. Paikalla on sekä kevyt- että raskasrakenteisia taloja.

Kyrkoby, Torpet, Kaplansbolet (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on edelleen käytössä. Tontti on omakotitaloistunut ja menettänyt vanhan ilmeensä. Paikalla on sekä raskas- että kevytrakenteisia taloja. Tyhjänä ovat ainoastaan pihat ja laidat. Tonttimaan pohjoisosassa näkyy melko nuoria rakennusten pohjia.
Tontin länsipuolella kulkee vanha, todennäköisesti keskiaikainen, tielinjaus.

Kyrkoby, Klockarbolet, Klackars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaan itäpuoli on edelleen käytössä. Tontin itäosa on omakotitaloistunut ja menettänyt vanhan ilmeensä. Paikalla on raskasrakenteinen omakotitalo. Ainoastaan pihamaa ja laidat ovat rakentamattomana.
Tontin länsipuoli ulkorakennuksen vierellä on niittynä. Paikalla näkyy rakennuksen pohjia pohjois-eteläsuuntaisessa rivissä.
Tonttimaan pohjoispuolisella pellolla on Samuel Broteruksen kartalla tontiksi sopiva aukko. Paikka on nykyään peltona. Pelto oli ummessa ja pintapoimintaa ei siten voitu suorittaa.

Kyrkoby, Starkis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on omakotitaloistunut. Tontin keskeisimmällä ja samalla parhaimmalla paikalla on raskasrakenteinen omakotitalo. Rakentamatonta tilaa on lähinnä laidoilla ja pihoilla.

Kyrkoby, Mangård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on nykyään käytössä. Samuel Brotheruksen aikaisen (=1600-luvun lopun) autiotontin paikalla on nykyään vanha pihapiiri. Rakennukset ovat raskastekoisia.

Kyrkoby, Staffas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on omakotitaloistunut. Rakentamatonta tilaa on lähinnä laidoilla ja pihoilla.

Massby, Söderkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Massby mainitaan ensimmäisen kerran 30.9.1442 (Nyberg 1931, s. 338). Massby palaa lähteisiin vuonna 1501, kun sen, Boxbyn ja Hangelbyn välinen raja määritettiin (FMU 4926). Massbyyn kuului vuonna 1543 16 tilaa. Tiloista tunnetaan nimeltä Glamars, Glasas, Heikjeppas, Jeppas, Kavels, Kuus, Pelles, Staffas ja Styrmans. Kylästä muodostettiin vuonna 1556 Massbyn latokartano, joka toimi kuitenkin vain vuoteen 1561 saakka. Vuonna 1563 kylästä oli jäljellä edellä mainitut yhdeksän tilaa. Kadonneista tiloista kolme oli luovutettu Norkullan Hans Eriksonille. Näistä kahdesta tuli Söderkullan kartanon perusta. Kolmannesta muodostettiin rälssitila Danielsbacka, myöhempi Söderkullan torppa. Neljä muuta oli luovutettu kahdelle helsinkiläiselle porvarille sopimusverotiloiksi. Sopimusverotiloista oli 1600-luvun lopulla jäljellä kaksi: Ivars ja Blåfields (Hansas). Heikjeppas oli autiona suuren osan 1600-luvusta ja sitä alettiin käyttää uudelleen vasta vuonna 1706. Glasas oli autiona 1660-luvulta vuoteen 1691.
Massbyssä oli 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa kymmenen tilaa jakaantuneena viidelle tonttimaalle: 1) Stor-Massby=Jeppas, Staffas, Ivars, Pellas, Blåfields, Glasas ja Heikjeppas (Nyb?ndas); 2) Glamars; 3) Söderkulla; 4) Lill-Massby=Kavals, Styrmans ja Kuus ja 5) Söderkulla torp (=Danielsbacka torp).
Söderkullan kartanon paikka on edelleen käytössä. Joenpuoleisella rinteellä on tehty voimakkaita maansiirtotöitä, penkereitä ja terasseja. Mäellä saattaa kuitenkin olla siellä täällä jäljellä vanhoja keskiaikaisia kulttuurikerroksia.

Massby, Lill-Massby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontin ilme on säilynyt alkuperäisen kaltaisena; mm. yksi vanha pihapiiri on osittain jäljellä. Paikalla on sekä vanhoja että uusia, kevyt ja raskasrakenteisia, rakennuksia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla.

Massby, Söderkulla/Danielsbacka torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan todennäköisellä paikalla on nykyään koulumuseo. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihalla ja tontin laidoilla.
Vuonna 2014 paikalla suoritettiin arkeologista valvontaa; työ liittyi maantien 11697 parantamiseen rakentamalla kevyenliikenteenväylä Massbyn kohdalla. Valvonnassa tehtiin havaintoja paikalla nykyään sijaitsevaa 1890-luvulla rakennettua kyläkoulua vanhemmista kerrostumista. Havainnot liittyivät todennäköisesti 1800-luvun talousrakennukseen sekä pelto- ja laidunalueisiin. Löytöaineisto oli pääosin 1800–1900 -luvuilta. Mitään tätä varhaisempia kulttuurikerroksia, rakenteita tai löytöaineistoa ei konekaivussa tavattu.

Mårtensby (Martinkylä), Antbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mårtensby mainitaan ensimmäisen kerran 30.9.1442 (Nyberg 1931, s. 338). Lisäksi 1700-luvulta on säilynyt tietoja Mårtensbyn ja Keravan (Kervo) välisestä 1440-luvun rajatuomiosta (FMU 2552, 2736).
Mårtensbyssä oli 13 tilaa vuonna 1543. Tiloista tunnetaan nimeltä Antbacka, Buddas, Byända, Eskos, Mickos, Måsabacka ja Ollisbacka. Byända jaettiin jo vuonna 1556 kahden veljeksen kesken. Uusi tila autioitui 1590-luvun alussa ja asetettiin 1620-luvulla Eskosin osaksi. Vuoden 1600 tienoilla syntyi Ollis Ollisbackan jaossa. Kylän ulkokylämailla oli 1500-luvun lopulla kaksi tilaa. Toinen tiloista autioitui 1500-luvun toisella puoliskolla ja liitettiin 1600-luvun alussa Buddasiin. Jälkimmäinen tila autioitui 1630-luvun alussa ja Måsabackan isäntä alkoi pian käyttää sitä. Tila liitettiin myöhemmin Måsabackaan.
Kuudella nimeltä tuntemattomalla tilalla oli seuraavanlaiset kohtalot. Yksi yhdistettiin jo ennen vuotta 1556 kylän muihin tiloihin. Toinen liitettiin vuoden 1568 tienoilla Antbackaan ja Ollisbackaan. Kolmas kytkettiin Buddasiin ja Eskosiin. Neljäs nivottiin Buddasiin 1620-luvulla oltuaan autiona vuosisadan alusta lähtien. Viides tila jaettiin ja toisesta puolesta muodostettiin Gretas. Emätila oli autiona useaan otteeseen ja asetettiin 1670-luvulla yhteiskäyttöön Antbackan kanssa. Kuudes tila oli autiona 1660-luvun lopulla ja se liitettiin 1690-luvulla Byändaan ja Gretasiin.
Mårtensbyssä oli vuonna 1770 yhdeksän tilaa (Antbacka, Ollas, Ollisbacka, Mickos, Eskos, Måsabacka, Buddas, Gretans, Byända) jakaantuneina omille erillisille tonteilleen.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on osin säilyttänyt alkuperäisen ilmeensä. Itäosassa on pihapiiri, jonka vanhin rakennus on peräisin mahdollisesti 1700-luvulta. Rakentamatonta tilaa on pihoilla ja laidoilla. Eteläpäässä on näkyvillä rakennuksen pohja. Pohjoisessa on laaja puistomainen piha-alue.

Mårtensby (Martinkylä), Buddas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tontti on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tonttimaa on menettänyt alkuperäisen ilmeensä ja on lähes täysin omakotitaloistunut. Jäljellä on muutamia vanhaan pihapiiriin kuuluneita rakennuksia. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja reunoilla. Tontti on saattanut jatkua etelässä olevalle pellolle saakka.

Mårtensby (Martinkylä), Byända (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Paikka on säilyttänyt vanhan ilmeensä. Suuri osa vanhasta pihapiiristä on jäljellä. Rakentamatonta tilaa on vain pihamaalla.

Mårtensby (Martinkylä), Eskos (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on kuitenkin lähes täysin omakotitaloistunut. Muutamia vanhaan pihapiiriin kuuluneita rakennuksia on kuitenkin jäljellä. Rakentamatonta tilaa on lähinnä reunoilla.

Mårtensby (Martinkylä), Mickos (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on lähes täysin omakotitaloistunut. Ainoastaan muutamia vanhoihin pihapiireihin kuuluneita rakennuksia on enää jäljellä. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihalla ja reunoilla. Alue on täynnä auton yms. romua. Rakennukset ovat huonokuntoisia.

Mårtensby (Martinkylä), Måsabacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on säilyttänyt vanhan ilmeensä; alueella on mm. vanha pihapiiri. Rakentamatonta tilaa on sekä pihoilla että laidoilla. Måsabackan länsipuolisella kalliolla on tuulimyllyn paikka.

Mårtensby (Martinkylä), Ollisbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Alue on omakotitaloistunut, ja vanha kylämiljöö on lähes täysin kadonnut. Nykyisen Ollisbackan luona on jäljellä vanhan pihapiirin osa. Päärakennus on kuitenkin uusi. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla. Alueella on sekä kevyt- että raskasrakenteisia rakennuksia.

Mårtensby (Martinkylä), Ollas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on omakotitaloistunut. Vanha kylämiljöö on kadonnut. Tontin lävitse kulkee rautatie.

Mårtensby (Martinkylä), Gretans (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä. Tontille on rakennettu äskettäin omakotitalo. Osa vanhoista kulttuurikerroksista on todennäköisesti tuhoutunut rakennustöiden yhteydessä.

Nevas, säteri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nevas ilmaantuu lähteisiin uuden ajan alussa. Nevasiin kuului vuonna 1543 kuusi tilaa. Nimeltä tunnetaan Skrivars ja Smeds. Neljä muuta kuuluivat Erik Perssonille, Lars Olofssonille, Erik Jönssonille ja Lars Anderssonille. Lars Olofssonin tila jaettiin 1550-luvulla. Viisi nimeltä tuntematonta tilaa oli vuoden 1577 jälkeen autiona eripituisia aikoja. Kun kylä luovutettiin vuonna 1610 venäläiselle aatelismiehelle, Affanasi Nassokinille, muodostettiin kyseisistä tiloista Nevan säteri.
Nevasin tilat olivat 1600-luvun lopulla kahdella tontilla: 1) säteri; 2) Skrivars, Smeds.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Nykyinen Nevasin kartano sijaitsee tontin keskeisimmällä kohdalla. Rakentamatonta on lähinnä pihalla ja laidoilla; kartanon itäpuolella on puisto
Sipoon Nevas gårdin alueella tehtiin 2013 arkeologinen tarkkuusinventointi liittyi asemakaavan laatimisen yhteydessä. Säterin alue on yhä kokonaisuudessaan asuttu ja inventoinnissa havaittiinkin inventoitavalla alueella vain kaksi kivirakennetta, joiden voidaan olettaa olevan muinaisjäännöksiä. Säterin tarkempi Säterin koillis- ja itäpuolelle jäävien metsäalueiden maastoinventoinnissa löydettiin neljä kivirakennetta, mutta niiden ajoitus ei inventoinnissa selvinnyt.

Nickby (Nikkilä), Kyläkeskus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nickby mainitaan ensimmäisen kerran 30.9.1442 (Nyberg 1931, s. 338). Nickbyssä oli vuonna 1543 kymmenen tilaa. Nimeltä tunnetaan Gubbis, Jåffs, Jussas, Klockars, Mix, Ollas ja Segers. Kolme nimeltä tuntematonta tilaa muodosti vuonna 1610 pohjan Nickbyn säterille. Kylän tiloista ainoastaan Gubbis oli autiona pitempään, nimittäin 1630-luvun alusta 1650-luvun loppuun.
Kylällä oli 1500-luvun puolivälissä kuusi ulkokylämiestä. Osa ulkokylämaasta jaettiin vuonna 1556 kylän talonpoikien kesken. Norkullan Hans Eriksonilla oli ulkokylämaalla Löthensin rälssitila. Löthens oli autiona lähes koko 1600-luvun.
Nickbyn käytössä olleet tilat jakaantuivat 1600-luvun lopulla kahdelle tonttimaalle: 1) säteri; 2) kylä: Gubbis, Jåffs, Jussas, Klackars, Mix, Ollas ja Segers.
Nickbyn kyläkeskus on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tonttimaa jakaantuu edelleen seitsemään kyläraitin varrella olevaan osaan niin kuin 1600-luvun lopulla. Toisaalta alue on omakotitaloistunut ja menettänyt samalla lähes täysin vanhan ilmeensä. Rakentamatonta tilaa on pihoilla ja laidoilla. Alueella on pääasiassa raskasrakenteisia taloja.

Paipis (Etelä-Paippinen), läntinen kyläkeskus (Meilis, Ulas, Ollas, Petas, Blunds, Hannusas) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paipis mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1442. Paippisissa oli vuonna 1543 14 tilaa. Niistä tunnetaan nimeltä Bertas, Brusas, Hannusas, Jopas, Kålas, Lampetas, Meilis, Ollas, Pellas, Petas ja Snickars.
Paippisten kylän alueella oli 1690-luvulla viisi käytössä ollut tonttimaata: 1) Kyläkeskus (Länsi): Meilis, Ulas, Ollas, Bertas, Petas, Blunds, Hannusas; 2) Kyläkeskus (Itä): Bertas, Petas; 3) Ruxas; 4) Blunds; 5) Jopas, Kålas, Brusas ja Snickars.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on omakotitaloistunut ja menettänyt samalla lähes kokonaan vanhan ilmeensä. Ainoastaan muutamia vanhoihin pihapiireihin kuuluneita rakennuksia on säilynyt. Paippistentien ja Käsiksentien risteyksessä on suuri huoltamorakennus. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla.

Paipis (Etelä-Paippinen) itäinen kyläkeskus (Bertas, Petas) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on omakotitaloistunut ja menettänyt lähes kokonaan vanhan ilmeensä. Ainoastaan muutamia vanhoihin pihapiireihin kuuluneita rakennuksia on säilynyt. Paippistentien ja Snickarbackantien risteyksessä on suuri huoltamorakennus/baari. Rakentamatonta tilaa on pihoilla.

Paipis (Etelä-Paippinen), Ruxas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä. Tontti on säilyttänyt alkuperäisen ilmeensä ja vanha pihapiiri on lähes täysin tallella. Rakentamatonta tilaa on pihamaalla ja laidoilla.

Paipis (Etelä-Paippinen), Blunds (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä. Tontti on säilyttänyt vanhan ilmeensä; pihapiiri on lähes täysin tallella. Rakentamatonta tilaa on pihamaalla ja laidoilla.

Pigby, Mannis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on säilyttänyt osittain vanhan ilmeensä. Paikalla on kuitenkin runsaasti auton ym. romua. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja reunoilla.

Skräddarby, Säteri (Joensuun kartano) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skräddarby ilmaantuu lähteisin uudella ajan alkupuolella. Skräddarby koostui vuonna 1543 neljästä tilasta. Nimeltä tunnetaan Litens ja Knaggis. Kaksi muuta tilaa olivat Lars Staffansonin ja Anders Anderssonin hallussa. Lars Staffanssonin tila autioitui, kun venäläiset hyökkäsivät kylään vuonna 1577. Lars Staffanssonin ja Anders Anderssonin tilat muodostivat Skräddarbyn säterin perustan.
Skräddarbyn kylän alueella oli 1600-luvun lopulla kolme tonttimaata: 1) Knaggis, Litens; 2) Säteri ja 3) torppa.
Säterin tontti on pysynyt käytössä nykyaikaan. Tontti on ilmeeltään vanhankaltainen; mm. pihapiiri on osin tallella. Vanhalla kartanorakennuksella on kellari. Pihan muut rakennukset ovat kevyempiä. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihalla.

Spjutsund, Knuts, Smeds (Asuinpaikat)
Historiallinen; Spjutsund ilmaantuu lähteisiin uuden ajan alussa. Vuodelta 1641 peräisin olevan tiedon mukaan Spjutsundin kylän väki olisi asunut alun perin Nevanpuron suun seudulla, Rivikenin rannalla (Nyberg 1931, s. 36). Spjutsund koostui vuonna 1543 seitsemästä tilasta. Tiloista neljän, Kitts, Knutsin, Martisin ja Smedsin, nimet tunnetaan. Muut tilat kuuluivat Mats Larssonille, Simon Larssonille ja Mats Staffanssonille. Simon Larssonin tila yhdistettiin vuoden 1560 tienoilla Kittsiin. Kylän tilat läänitettiin 1610-luvulla aatelismiehelle ja Mats Larssonin tilasta muodostettiin säteri. Kun säteri peruutettiin kruunulle 1680-luvulla, sen omistukset jaettiin kylän muiden tilojen kesken.
Spjutsundin kylässä oli 1600-luvun lopulla viisi erillistä tonttimaata: 1) Knuts, Smeds; 2) Martis; 3) tuntematon; 4) Kittas ja 5) Skogby.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on lähes täysin omakotitaloistunut. Osia vanhoista pihapiireistä on tallella. Rakentamatonta tilaa on pihoilla ja laidoilla. Lisäksi idässä on laaja rakentamaton alue.

Spjutsund, Skogby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan. Tontti on täysin omakotitaloistunut. Ainoastaan pieniä osia vanhoista pihapiireistä on tallella. Rakentamatonta tilaa on lähinnä pihoilla ja laidoilla. Lisäksi pohjoisessa on hiukan laajempi tyhjä alue.

Träskby, kyläkeskus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Träskby mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vasta uudella ajalla. Träskby koostui vuonna 1543 neljästä tilasta: Ollas, Mattas, Thomasas ja Lars Anderssonin tila. Kylä kärsi pahasti venäläisten vuosina 1571 ja 1577 tekemistä hyökkäyksistä. Lasse Anderssonin tilasta tuli pysyvästi autio ja sen pellot ja niityt luovutettiin 1610-luvulla Nevasin kartanolle.
Träskin talot (Ollas, Mattas, Thomasas) olivat 1600-luvun lopulla yhdellä tontilla. Kylän alueella oli lisäksi Salpar-niminen torppa.
Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti sijaitsee Nuottakodantien (=vanha Nevasin tie) varrella. Paikka on säilyttänyt osin vanhan ilmeensä; mm. tonttijako on tallella. Talot eivät kuitenkaan ole tonteilla erityisen tiiviinä rykelmänä. Rakentamatonta tilaa löytyy talojen väleistä, laidoilta ja pihoilta. Tontilla on sekä raskas että kevytrakenteisia rakennuksia.
Nuottakodan tien pohjoispuolella ja Nevasintien itäpuolella olevan seurahuoneen ympäristöä on muokattu voimakkaasti. Seurahuoneen eteläpuolelle on tuotu parkkipaikan kohdalle noin kahden metrin paksuinen soratäytekerros. Itse seurahuoneen paikalle on tehty terassi. Maanmuokkausta on harjoitettu myös pururadan tekemisen yhteydessä.

Hindsby Bakunkärr (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenne sijaitsee Knutersintien itäpuolella sijaitsevalla kalliolla, josta on tielle matkaa noin 10 m. Mahdollinen rajamerkki on kooltaan noin 3,5 m x 2,8 m. Se koostuu 2-3 kivikerrasta, jolloin rakennelman korkeus on 45 cm. Se muistuttaa muita alueella sijaitsevia rajamerkkejä, mutta siinä ei ole rajamerkeille tyypillistä pystykiveä ja se on peittynyt paksuhkoon sammalleeseen. Rakennelmaan tehtiin kivien väliin pieni koepisto, josta ei tullut löytöjä. Kohde ei sijaitse esim. vanhalla kylänrajalla.

Hindsby Fallträsk (Maarakenteet)
Historiallinen; Ängesbölebergetin kiertävän luontopolun varrella pienellä harjanteella sijaitsevat kellarikuoppa ja kiviraunio, maasto iäkästä kuusimetsää.
Polun lounaispuolella rinteen reunalla maakellarin kuoppa, kooltaan 3 x 1,5 m ja syvyydeltään 1,5 metriä. Pohjaa peittää 60 cm paksu humuskerros, jonka alla erottuu mahdollisesti puurakennetta. Kellarinpaikan pohjoispuolella on myös kookas kiviraunio, jossa oli näkyvissä myös tiilenkappaleita.
Kohde sijaitsee syrjässä asutuilta seuduilta ja rakennusjäännökset ovat todennäköisesti korkeintaan 1800-luvulta.

Hindsby Hampusbackan 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hampusbackan 1 sijaitsee Länsitien pohjoispuolella heti tien reunassa kulkevan ojan
pohjoispuolella n. 600 metriä Hindsbyntien risteyksestä länteen. Kohteen luoteispuolella peltoa ja niittyä, pohjois- ja itäpuolella havupuuvaltaista sekametsää, joka nousee loivana rinteenä.
Paikalla on havaittavissa kaksi rakennuksen kivijalkaa. Niistä ensimmäinen on kooltaan 6 m x 10 m. Kivijalka koostuu suurista, keskimäärin n. 60-70 cm halkaisijaltaan olevista lohkotuista kivistä, joista osassa erottuu porausjälkiä. Kohteelta löytyy tiiltä, emalia ja punasavikeramiikkaa sekä maanpinnalta että kohteen luoteispuolelle tehdystä koekuopasta. Luoteispuolelta kivijalka on tuhoutunut.
Toinen kivijalka sijaitsee n. 35 metriä koilliseen ensimmäisestä kivijalasta. Se on kooltaan n. 6 x 3 metriä, koostuu suurista kivistä, ja on selvästi havaittavissa maanpinnalle. Paikalle tehdystä koekuopasta löytyi hiiltä ja palamatonta luuta. Molemmat rakennuksenpohjat ajoittuvat historialliselle ajalle.
Kohdetta ei ole merkitty 1800-luvun lopun kartoille. Vuoden 1933 karttaan on paikalle merkitty talo.

Hindsby Hampusbackan 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Länsitien varrella n. 400 metriä Hindsbyntien risteyksestä länteen. Paikalla havaittavissa mahdollinen rakennuksen pohja.
Kohde sijaitsee suojaisella tasanteella länteen viettävällä rinteellä. Kohde sijaitsee noin 5 metrin päässä Länsitiestä. Kasvillisuus on nuorta lehtimetsää. Kohteen lounaispuolella on pieni puro. Paikalla on havaittavissa suorakaiteen muotoinen, kaakko - lounaissuuntainen kivikehä, jossa pitkällä sivulla on rivissä 5, lyhyellä 3 kiveä. Kohde on mahdollisesti jatkunut alun perin tiehen asti. Kivikehän sisälle tehdystä koekuopasta tuli löytönä rautanaula. Kivet ovat todennäköisesti rakennuksen perustuskiviä.
Kohdetta ei ole merkitty 1800-luvun lopun kartoille. Vuoden 1933 karttaan on paikalle merkitty talo.

Pålarv (Pålarff) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bromarvin kylässä, noin 200 metriä Revbackavikenin eteläpuolella. Kohde on pellolla ja sen kohdalle tai läheisyyteen on rakennettu uusia omakotitaloja.
Vuoden 1647 maakirjakarttaan on merkitty talon paikka, joka sijaitsee nykyisen asutuksen kohdalla tai aivan sen tuntumassa. Pelto oli osittain kynnetty, mutta mitään merkkejä vanhasta asutuksesta ei löytynyt. Todennäköisesti kohde on tuhoutunut rakentamisen ja pellon muokkauksen seurauksena. Kohde olisi hyvä tarkistaa pienellä koekaivauksella, mikäli alueelle kohdistuu uusia maankäyttösuunnitelmia. Mainittakoon, että kohteen ja kaava-alueen koillispuolelle, Kivitokin alueelle on merkitty taloja vuoden 1647 kartassa.

Lustigkulla (1000011903) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Snappertunan kirkonkylän ja kotiseutumuseon välisen tien länsipuolelta joen pohjoisrannalla sijaitsevan jyrkkärinteisen märnkumpareen laelta on löytynyt vuonna 2003 koekaivauksissa pala keskiaikaista lasia ja mahdollinen kiinteä rakenne.
Vuodelta 1860 on tieto, jonka mukaan kappalaisen pappilan pellon ja puutarhan kivisyys johtuu paikalla sijainneen Snappertunan kauppapaikan raunioista. Pastori Frans Selin raivasi maanpinnalle erottuneet kivirakenteet laajentaessaan pappilaa ja sen puutarhaa 1800-luvun puolivälissä. Selin siirrätti maamassoja myös pappilan peltojen ja Raaseporinjoen välissä sijaitsevan Lustigkulla-nimisen kallion rinteille ja laelle. Vuodelta 1844 on tieto, jonka mukaan Lustigkullalla rakennettiin 20 sylen
matkalta muuria tms. Jyrkkärinteisen mäen laelle rakennettiin puisto ja kyläläisten kohtaamispaikka, lystimäki. Torsten Hartmanin mukaan mäelle tuotiin maata mm. pappilan puutarhasta. (Hartman 1896, 23; Öhman 1966, 44.)
Kukkulan itäkulman juurella on suuri harmaakivellä vuorattu kellari, joka ajoittuu luultavasti myös 1800-luvun lopun rakennustöiden aikaan.
Vuonna 2008 tehtyjen kaivausten yhteydessä todettiin, että Lustigkullan laen rakenteet ja terassit ovat todennäköisesti tulosta kappalainen Frans Selinin 1860-luvun maansiirtotöistä ja liittyvät mäen laelle rakennettuun ns. lystimäkeen. Keskiaikaisen lasipikarin pala, joka löydettiin vuonna 2003, voi siten olla peräisin viereiseltä Bastuåkern kohteelta, josta löytyi useita paloja keskiaikaista lasia. Maannos Lustigkullalla oli hyvin sekaantunutta.

Ahmoo (Achmå) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ahmoon kylä sijaitsi ilmeisesti jo 1500-luvulla nykyisen Karkkilan keskustan ja Pyhäjärven kaakkoispuolella, sittemmin pieneksi puroksi kutistuneen Mustajoen länsirannalla. Kyläkeskuksesta noin 600 metriä etelään sijaitsee Puihanlinna, joka mainitaan perimätiedoissa keskiaikaisena linnavuorena. Mustajokea pitkin on kulkenut vanha kalatie. (Mikola ja Hakomäki 1994:11.)
On oletettu, että Ahmoon seutu olisi asutettu pysyvästi 1400-luvun aikana Vanjokea ylöspäin levinneen lohjalais-varsinaissuomalaisen asutusliikkeen ja hämäläisten kohdatessa Puihanlinnan juurella (Aalto 1992:39). Vuoden 1539 maakirjassa kylään on merkitty yhdeksän isäntää, mutta käytännössä kylässä oli ilmeisesti jo tuolloin neljä suurtaloutta, joiden isäntinä toimivat Niilo ja Hemming Laurinpojat, Niilo Aukustinpoika ja Sipi Pietarinpoika. Ahmoon kylän vanhoja kantataloja olivat: Mikkola, Hemmilä, Mannila, Jorri, Brusi, Ollila, Sipilä, Anttila ja Ropoi. (Mikola ja Hakomäki 1994:11.)
Ahmoon kylän sisäisten kaskiyhtiöiden koostumus muuttui jatkuvasti ja muutosten yhteydessä rakennettiin uusia talousrakennuksia; vaihdettiin, myytiin ja perittiin vanhoja – yksittäistalouksien verottaminen oli mahdotonta. Selkeä yksittäisten talojen tontti-, pelto- ja lähikaskimaiden jako saatiin pitkien riitojen jälkeen, kruunun avustuksella valmiiksi vasta v. 1629. (Aalto 1992:81-82.)
Vielä 1900-luvulla kerrottiin ”Ahmoon ahteilla” liikuskelevasta kummituksesta, joka ahdisteli tiellä kulkijoita valkopukuisen naisen muodossa. Perimätiedon mukaan myös Pyhäjärven ensimmäisistä asukkaista ”yksi oli Järvenpään Kurjessa, yksi Ahmon ahteiden alla”. Ahteet olivat vanha rajapaikka ja tienristeys. (Aalto 1992:32-33.)
Ahmoon kylän vanhalla tonttimaalla sijaitsee edelleenkin mm. vanhojen kantatalojen Ropoin ja Hemmilän asuin- ja talousrakennuksia. Rakennuskanta on suhteellisen iäkästä ja väljästi sijoittunutta. Alueella on todennäköisesti säilynyt myös aikaisempien asutusvaiheiden jäännöksiä. Maastotarkastuksen yhteydessä Hemmilän talon pihapiirin molemmin puolin olevalla peltoalueella havaittiin palanutta savea ja tiilen muruja.

Järvenpää (Järffaenpää) Markkula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Järvenpään kylä sijaitsee Pyhäjärven pohjois- ja luoteisrannalla, peltojen ympäröimillä kumpareilla. Kyläkeskuksen (Markkula) läpi kulkee vanha Pyhäjärveä kiertävä tie. Järvenpään kylä on sekä pinta-alaltaan että asutukseltaan Karkkilan pienimpiä.
Järvenpään on oletettu olevan suhteellisesti nuorin Pyhäjärveä ympäröivistä kylistä, joka syntyi kun emokylästä Nyhkälästä, Antin suurtaloudesta lähti yksi Antinpojista järven toiselle rannalle, vanhoille kaskimaille. (Aalto 1992:36). Vuoden 1539 maakirjassa kylään on merkitty kaksi isäntää, Perttu Antinpoika ja Matti Tuomaanpoika. Järvenpään kylän vanhat, jo 1500-luvulla perustetut kantatalot ovat Karjalainen ja Seppä. Myös Mannin tila on viimeistään 1600-luvulta, sillä tilan vanha nimi, Pukki, on keskiaikaista perua. (Mikola ja Hakomäki 1994:31-32.)
Järvenpään kylän vanhat tonttimaat ovat suurelta osin edelleen asuttuja. Kyläkeskuksen (Markkula) alueella sijaitsee mm. vanhojen kantatalojen asuin- ja talousrakennuksia. Rakennuskanta on suhteellisen iäkästä ja väljästi sijoittunutta. Alueella on todennäköisesti säilynyt myös aikaisempien asutusvaiheiden jäännöksiä. Kyläkeskuksen eteläpuolella, aivan Pyhäjärven rannassa olevalla, nykyisin asumattomalla kumpareella (Manni) havaittiin maastotarkastuksen yhteydessä pihakasvillisuutta ja mahdollinen rakennuksen kivijalka. Keinumäen itärinteellä (Keinumäki) sijaitsee muutamia uudehkoja omakotitaloja, mutta rakennukset ovat tälläkin alueella väljästi sijoittuneita.

Järvenpää (Järffaenpää) Keinumäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Järvenpään kylä sijaitsee Pyhäjärven pohjois- ja luoteisrannalla, peltojen ympäröimillä kumpareilla. Kyläkeskuksen (Markkula) läpi kulkee vanha Pyhäjärveä kiertävä tie. Järvenpään kylä on sekä pinta-alaltaan että asutukseltaan Karkkilan pienimpiä.
Järvenpään on oletettu olevan suhteellisesti nuorin Pyhäjärveä ympäröivistä kylistä, joka syntyi kun emokylästä Nyhkälästä, Antin suurtaloudesta lähti yksi Antinpojista järven toiselle rannalle, vanhoille kaskimaille. (Aalto 1992:36). Vuoden 1539 maakirjassa kylään on merkitty kaksi isäntää, Perttu Antinpoika ja Matti Tuomaanpoika. Järvenpään kylän vanhat, jo 1500-luvulla perustetut kantatalot ovat Karjalainen ja Seppä. Myös Mannin tila on viimeistään 1600-luvulta, sillä tilan vanha nimi, Pukki, on keskiaikaista perua. (Mikola ja Hakomäki 1994:31-32.)
Järvenpään kylän vanhat tonttimaat ovat suurelta osin edelleen asuttuja. Kyläkeskuksen (Markkula) alueella sijaitsee mm. vanhojen kantatalojen asuin- ja talousrakennuksia. Rakennuskanta on suhteellisen iäkästä ja väljästi sijoittunutta. Alueella on todennäköisesti säilynyt myös aikaisempien asutusvaiheiden jäännöksiä. Kyläkeskuksen eteläpuolella, aivan Pyhäjärven rannassa olevalla, nykyisin asumattomalla kumpareella (Manni) havaittiin maastotarkastuksen yhteydessä pihakasvillisuutta ja mahdollinen rakennuksen kivijalka. Keinumäen itärinteellä (Keinumäki) sijaitsee muutamia uudehkoja omakotitaloja, mutta rakennukset ovat tälläkin alueella väljästi sijoittuneita.

Tuorila (Torila) Jokiväärä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuorilan kylä sijaitsi ilmeisesti jo 1500-luvulla nykyisen Pyhäjärven koillispuolella, Saavajoen länsirannalla. Vuoden 1735 tiluskartassa kylän talot ovat olleet jakautuneina kahdelle erilliselle tonttimaalle (Märsy ja Jokiväärä).
Tuorilaa on pidetty Pyhäjärveä ympäröivistä kylistä vanhimpana; tähän viittaavat mm. Tuorilan laajat kauko-omistukset muiden kylien ja jakokuntien alueilla. Ensimmäisten asukkaiden on oletettu saapuneen Hämeen suunnalta. Myös Tuorilan kylän nimi, joka on muodostettu miehen nimestä Tor, edustaa vanhempaa nimikerrostumaa kuin muut Pyhäjärven ympäryskylät. (Aalto 1992:34-36.) Vuoden 1539 maakirjassa kylään on merkitty kuusi isäntää, ja Tuorilan vanhoja kantataloja olivat: Hemmilä, Suutari, Jussila, Märsy, Tanjas ja Mikkola. (Mikola ja Hakomäki 1994:119).
Tuorilan kylän keskusta on muuttunut 1970–90 -lukujen uudisrakentamisen myötä melkoisesti, mutta vanhoilla tonttimailla sijaitsee edelleen myös iäkkäämpiä rakennuksia mm. vanhojen kantatalojen seuraajia sekä rakentamattomia alueita. Kylätonteilla on todennäköisesti säilynyt myös aikaisempien asutusvaiheiden jäännöksiä. Maastotarkastuksen yhteydessä Tuorilan itäisemmän tontin (Jokiväärä) eteläosassa olevalla peltoalueella havaittiin palanutta savea ja tiilen muruja.

Vattola (Vattoila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vattolan kylä sijaitsi ilmeisesti jo 1500-luvulla Pyhäjärven lounaisrannalla nykyisen Etu-Vattolan alueella, aivan Karkkilan eli Vanhakylän länsipuolella. Karkkilan ja Vattolan kyliä erotti 1600-luvulla vain yhden autiotilan maat, joita kummankin kylän väki viljeli (Aalto 1992:36).
Vattola kuului samaan jakokuntaan Karkkilan, Nyhkälän ja Järvenpään kanssa, joten kylät on ilmeisesti asutettu miltei samanaikaisesti. (Aalto 1992:36.) Vuoden 1539 maakirjassa kylään on merkitty kolme isäntää, Juho Tuomaanpoika, Niilo Mikkelinpoika ja Heikki Mikonpoika. 1500-luvun lopulla Vattolaan vakiintui kaksi kantataloa: Liisto ja Eskola. (Mikola ja Hakomäki 1994:143).
Vattolan kylän alue on muuttunut erityisesti 1970–90 -lukujen uudisrakentamisen myötä, mutta vanhoilla tonttimailla sijaitsee edelleen myös iäkkäämpiä rakennuksia mm. vanhojen kantatalojen seuraajia sekä rakentamattomia alueita. Kylätonteilla on mahdollisesti säilynyt myös aikaisempien asutusvaiheiden jäännöksiä.
Vuonna 2013 alueella tehdyssä arkeologisessa konekaivun valvonnassa ei löydetty merkkejä kylätonttin liittyvistä rakenteista. Vattolan noin 110 m metriä pitkässä kaivannossa, joka sijoittui vanhan Vattoilan kylän itäreunalle, oli vain luontaisia järvisedimenttejä.
Vuoden 2019 tarkastuksessa kylätontin alueella sijaitsevalla Mäkilänpuiston mäellä havaitut rakenteet ajoittuvat todennäköisesti 1800-luvun loppuun/1900-luvun vaihteeseen eivätkä ne ole muinaismuistolain (295/1963) tarkoittamia kiinteitä muinaisjäännöksiä. Ne ovat kuitenkin arkeologista kulttuuriperintöä ja muistoja Vattolan kylän aiemmasta asutushistoriasta. Ne tulee dokumentoida tarkemmin sekä ratkaista niiden suojelu / säilyminen alueen vireillä olevan kaavoituksen yhteydessä.

Vanhakylä (Karckila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karkkilan kylä eli nykyinen Vanhakylä sijaitsi ilmeisesti jo 1500-luvulla Pyhäjärven eteläpuolella, Karjaanjoen ja kylän lounaispuolella kohoavan Haukkamäen välissä, aivan Vattolan itäpuolella. Karkkilan ja Vattolan kyliä erotti 1600-luvulla vain yhden autiotilan maat, joita kummankin kylän väki viljeli (Aalto 1992:36).
Karkkila kuului samaan jakokuntaan Vattolan, Nyhkälän ja Järvenpään kanssa, joten kylät on ilmeisesti asutettu miltei samanaikaisesti. Karkkilan kylän nimi on kristillisperäinen ja edustaa siten alueen nuorinta asutuskerrostumaa. Nimen alkuperä on germaanisperäisessä henkilönnimiryhmässä Garko, Garcke, Kerchko ja Gericke. (Aalto 1992:36.) Vuoden 1539 maakirjassa kylään on merkitty kaksi isäntää, Vincensius Juhonpoika ja Niilo Matinpoika. 1500-luvulla kylän kantatalot olivat Karkki ja Mattila, joista Mattila kituutti köyhyydessä ja sai siksi kutsumanimen Rotta. Samaan aikaan Karkin tila oli yksi seudun varakkaimmista. (Mikola & Hakomäki 1994:39.)
Högforsin tehtaan perustajat A.H. Bökman ja J. J. Dreilick ostivat koko kylän maat vuonna 1821, ja alueelle syntyi kolme Högforsin tehtaan työväen asuinaluetta: Vanhakylä, Haukkamäki ja Fagerkulla. Vanhakylä on Karkkilan kylän vanhaa ydinaluetta, mihin alueen nimikin ilmeisesti viittaa.(Mikola & Hakomäki 1994:39.)
Koska Karkkilan vanha kylätontti on jäänyt uudemman asutuksen alle jo 1800-luvulla, on sen tarkka rajaaminen mahdotonta. Kylän alue on muuttunut 1970–90 -lukujen uudisrakentamisen myötä jonkin verran, mutta vanhoilla tonttimailla sijaitsee edelleen myös iäkkäämpiä rakennuksia sekä rakentamattomia alueita. Kylätontilla on mahdollisesti säilynyt myös aikaisempien asutusvaiheiden jäännöksiä.
Vuonna 2013 alueella tehdyssä arkeologisessa konekaivun valvonnassa ei löydetty merkkejä kylätonttiin liittyvistä rakenteista. Vanhakylän alueelle tehtiin neljä 27–195 metrin pituista kaivantoa ja yksi 4,5x4 m laajuinen alue. Ruukin entisen navetan itäpäästä, kaivannon 3 pohjalla havaittiin Karkin tai Mattilan taloon kuuluneen pellon mahdollinen viljelykerros, jonka käyttöaika voi ulottua kerroksessa olleesta nuoresta fajanssilöydöstä huolimatta keskiajalle saakka. Muutoin kaivannot olivat joko puhtaita tai täynnä ruukin aikaista kuonatäyttöä tai muuta modernia rakennusjätettä. Kaivannon 4 itäosasta löydettiin kivijalan jäännöksiä (1800-luku tai nuorempi) ja betonisokkeli. Navetan länsipäädystä, kaivannosta 5 löydettiin ilmeisesti ensimmäisen vuonna 1827 paikalle rakennetun ruukin navetan kivijalan jäännöksiä.

Bondböle (Bondböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bondbölen kylä kuuluu Ramsvikin jakokuntaan. Vanhin maininta on vuodelta 1549. Vanhin kartta on vuodelta 1744.Taloluku vaihtelee 1500-luvulla yhden-kahden välillä. 1600-luvulla taloluku on yksi. Vanhin kartta on vuodelta 1744.
Inventointi 2008: Kyläkeskus sijaitsee samalla paikalla kuin vuoden 1744 kartassa. Kylämäen rakennuskanta on alueen länsiosassa, itäosa on nykyisin laidunta. Siellä on viljelyröykkiöitä ja rakennuksen jäännös, jossa on tulisija.
Vanhassa kartassa näkyvät peltoalueet ovat edelleen hyvin hahmotettavissa.
Vanhimpaan karttaan merkitty myllynpaikka on olemassa. Paikalla on kivilatomus, joka voi olla myllypadon jäännös. Vaikuttaa siltä, että asutus on ainakin keskiajan lopulta sijainnut suunnilleen samalla alueella kuin nykyäänkin. Parhaiten on säilynyt kylämäen itäosan nykyisin laitumena oleva alue. Alueen yleisilme on erittäin hyvin säilynyt ja keskiajalta peräisin olevia maanalaisia rakenteita on todennäköisesti kylämäen alueella säilyneenä. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Lunkböle (Lunkböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lunkbölen kylä kuuluu Hölklötin jakokuntaan. Varhaisin maininta on vuodelta 1549. Alkuksi kylä muodostui yhdestä talosta, 1560-luvulla kahdesta ja 1600-luvun alun jälkeen yhdestä talosta. Vanhimmat kartat ovat vuosilta 1647 ja 1705.
Inventointi 2008: Lunkbölen kyläkeskus sijaitsee samalla paikalla kuin alueen vanhimmat vuosilta 1647 ja 1705 peräisin olevat kartat osoittavat. Samoissa kartoissa näkyvät peltoalueet ovat myös hyvin hahmotettavissa ja ne ovat edelleen viljelyksessä. Inventoinnissa tarkastettiin laajalti alueen ympäristöä ja peltoalueita. Pellot olivat sängellä ja näkyvyys olematon. Vaikuttaa siltä, että asutus on ainakin keskiajan lopulta sijainnut suunnilleen samalla alueella kuin nykyäänkin. Alueen yleisilme on erittäin hyvin säilynyt ja keskiajalta peräisin olevia maanalaisia rakenteita on todennäköisesti kylämäen alueella säilyneenä. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Bergby (Bergby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bergby kuuluu Hölklötin jakokuntaan. Vanhin maininta on vuodelta 1549. Kylä on muodostunut yhdestä talosta. Vanhin kartta on vuodelta 1647.
Inventointi 2008: Nykyinen kyläkeskus sijaitsee suunnilleen samalla paikalla kuin alueen vanhin vuodelta 1647 peräisin oleva kartta osoittaa. Myös peltoalueet sijaitsevat nykyisin em. kartan osoittamalla tavalla ja ovat edelleen viljelyksessä. Vaikuttaa siltä, että asutus on ainakin keskiajan lopulta sijainnut suunnilleen samalla alueella kuin nykyäänkin. Alueen yleisilme on erittäin hyvin säilynyt ja keskiajalta peräisin olevia maanalaisia rakenteita on todennäköisesti kylämäen alueella säilyneenä. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia. Rajaukseen on merkitty alue, jossa on mahdollisesti säilyneitä maanalaisia rakenteita.

Kägra med Pålarv (Kägra) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kägra med Pålarvin kylä kuuluu Kivitokin jakokuntaan ja tunnetaan historiallisissa lähteissä myös Kägra ja Bondekägra -nimisinä. Vanhin maininta on vuodelta 1399. 1500-luvun kylässä oli neljä taloa, 1600-luvulla taloluku laski laski kahteen. Vanhimmat kartat ovat vuosilta 1647, 1694, 1705, 1763, 1784. Vuoden 1647 kartassa Kägran kylä on kadessa osassa. Idässä Kägra-lahden rannalla on kaksi taloa ja lännessä nykyisen kyläkeskuksen kohdalla on yksi talo. Vuoden 1705 kartassa ranta-asutus on hävinnyt.
Vuoden 2008 inventoinnissa rannasta löytyi kaksi tulisijan pohjaa. Paikalle on kesämökki, joka on osittain tuhonnut muinaisjäännöstä. 1700-luvun kartassa olevan kylätontin paikalla on rakennuksia ja alueen yleisilme on hyvin säilynyt.

Kårböle (Kårböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kårbölen kylä kuuluu Kivitokin jakokuntaan. Varhaisin maininta on vuodelta 1549. Vanhoissa asiakirkoissa kylä esiintyy myös muodossa Böle ja Kårfböle. 1500-luvulla kylä muodostui kahdesta talosta, 1600-luvun alussa taloluku oli yksi. Vanhimmat kartat ovat 1647 ja 1705.
Inventointi 2008: Nykyinen kyläkeskus sijaitsee suunnilleen samalla paikalla kuin alueen vanhimmat vuodelta 1647 ja 1705 peräisin olevat kartat osoittavat. Myös peltoalueet sijaitsevat nykyisin em. kartan osoittamalla tavalla ja ovat edelleen viljelyksessä. Vaikuttaa siltä, että asutus on ainakin keskiajan lopulta sijainnut suunnilleen samalla alueella kuin nykyäänkin. Peltojen välinen kylätonttiin liittyvä harjanne on melko tiheään rakennettu, mutta rakennuskannasta huolimatta alueen yleisilme on erittäin hyvin säilynyt ja keskiajalta peräisin olevia maanalaisia rakenteita on todennäköisesti kylämäen alueella säilyneenä. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Västerkulla (Fredagskulla, Kyrkokulla) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tontille on viimeistään 1500-luvun alkupuolella rakennettu 2 taloa, tuolloin kohteen nimi oli
Fredagskulla. Kylän kahta taloa on asutettu tämän jälkeen asiakirjatietojen ja vanhojen
karttojen perusteella aina vuoteen 1887 saakka, jolloin talonpoika Johan Severin Heinström
osti ne molemmat itselleen. Vuonna 1926 Västerkullan tila jaettiin kahtia Västerkullaksi (nyk. Västergård) ja Heimgårdiksi. Joissakin 1600-luvun asiakirjoissa kohde mainitaan nimellä Kyrkokulla. (Degerbyn från forntid tili nutid 1985, 425-427 viitteineen).
Tontilla on nykyään Västergårdin talon päärakennus ja siihen liittyviä talousrakennuksia sekä yksi lähinnä kesäkäytössä oleva pienempi asuinrakennus. Tonttia on tasattu ja muutenkin muokattu suhteellisen voimakkaasti, nykyään se on puutarhana ja nurmikkona.
Tasoitetulla nurmikkotontilla on edelleen havaittavissa 2 ympäristöstään kohollaan olevaa kivijalaksi tulkittua rakennetta, jotka hyvin suurella todennäköisyydellä ovat ko. rakennusten kiviperustukset. Rakenteista itäisempi on kooltaan 5x7m ja on pohjoisosistaan tuhoutunut myöhemmässä maankäytössä. Vanhasta perustuksessa on jäljellä hajanaisia kiviä kolmella sivulla, ja sen itäosassa on mahdollisesti jäänteitä kivestä ja tiilestä muuratusta tulisijasta. Rakenne on osittain tuhoutunut, sen sisäpuolelle tehdyissä kairausnäytteissä näkyi pihanurmen alapuolella hiilensekaista kulttuurikerrosta 5-10 cm. Talon perustukseksi tulkitun rakenteen ulkopuolelta ei havaittu kairausnäytteissä mitään merkkejä säilyneestä kulttuurikerroksesta.
Läntisempi rakenne on kooltaan 4x6m ja on paremmin säilynyt. Myös tässä rakenteessa on itäosassaan tulisijaksi tulkittu 2x2m kokoinen kohouma, jossa on tiiliä, hiiltä sekä nokista maata. Kulttuurikerrosta oli kairausnäytteiden perusteella jäljellä perustuksen sisällä 5-10 cm, niiden ulkopuolella maaperä on kokonaan sekoittunut.
Vaikuttaisi siltä, että Västergårdin vanha kylätontti on käytännössä lähes tuhoutunut, sillä mistään tutkitulta alueelta ei tavattu häiriintymättömiä kulttuurikerroksia vanhoja talojen perustuksia lukuun ottamatta. Erityisen tarkasti tutkittiin aluetta Västergårdin
päärakennuksesta itään ja koilliseen Inkoonjoelle saakka mahdollista tulevaa
maankäyttötarvetta silmälläpitäen havaitsematta siellä mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Paikka ollut tiiviisti rakennettua aina ja edelleenkin, eli pihamaata ja rakennuksia. Ei syynä pitää muinaisjäännöksenä, eikä kulttuuriperintökohteena. Ehdotan havaintopaikaksi.

Seuko (Seuko) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seukon yksittäistalo kuuluu Trollshuvdan jakokuntaan. Varhaisin maininta on
vuodelta 1549. Seukoon on aina kuulunut vain yksi talo. Vanhin kartta on vuodelta 1647 (G. Haggren & H. Jansson & J. Latikka 2005).
Inventointi 2008: Seukon kyläkeskus sijaitsee samalla paikalla kuin alueen vanhin vuodelta 1647 peräisin oleva kartta osoittaa. Samassa kartassa näkyvät peltoalueet ovat myös hyvin hahmotettavissa ja ne ovat edelleen viljelyksessä. Inventoinnissa tarkastettiin laajalti alueen ympäristöä ja peltoalueita. Pellot olivat sängelläja näkyvyys olematon. Vaikuttaa siltä, että asutus on ainakin keskiajan lopulta sijainnut suunnilleen samalla alueella kuin nykyäänkin. Alueen yleisilme on erittäin hyvin säilynyt ja keskiajalta peräisin olevia maanalaisia rakenteita on todennäköisesti kylämäen alueella säilyneenä. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Kvigos (Kvigos) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta on vuodelta 1549. Kylä tunnetaan vanhoissa asiakirjoissa myös nimellä Kvians ja Kuivasto. 1500-luvulla taloluku vaihteli 3-4 välillä ja 1570-luvulla mainitaan kaksi taloa erillään Ytterkvigosina. 1600-luvulla taloluku vaihteli 0-3 välillä. Vanhin kartta on vuodelta 1826.
Inventointi 2008: Kvigosin kylä on ilmeisesti kautta aikojen ollut hajallaan, mahdollisesti kolmessa eri paikassa. Paikallistaminen on tehty vanhan kartta-aineiston ja topografian perusteella. Karttaaineisto ei kuitenkaan ole kovin vanhaa, joten paikallistuksessa on tavallista suurempi epävarmuus keskiaikaista asutuksen sijaintia ajatellen.
Asutus sijaitsee nykyisin suunnilleen samoin kuin vanhimmassa kartta-aineistossa on esitetty, on täysin mahdollista, että asutus on ainakin keskiajan lopulta sijainnut kyseisillä paikoilla. Maisema on saarella asutuksen ympäristössä hyvin säilynyt ja pellot ovat edelleen viljelyksessä. Inventoinnissa rajatut kylätonttialueet ovat osin tiheään, mutta melko kevyesti rakennettuja, joten maanalla saattaa olla säilyneenä vanhoja kerrostumia ja rakenteita. Kohteen tarkempi määrittely vaatii lisätutkimuksia.

Björnmalm (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kärretistä länteen lähtevän kurun pohjoisreunalla lähellä laakson suuta on lounaaseen antavassa rinteessä kolme lähekkäistä kiviröykkiötä, jotka on koottu melko samankokoisista, läpimitaltaan noin 20-30 cm:stä kivistä. Kiviröykkiöt on kasattu siten, että niiden reunat on kylmämuurauksella saatu suoriksi. Kylmämuuratut reunat ovat nyt kuitenkin osittain jo rauenneet.
Röykkiöt eivät ole esihistoriallisia. Kysymyksessä on jotakin tarkoitusta varten kasattuja kivivarastoja(?), jotka mahdollisesti liittyvät Porkkalan vuokra-ajan aikaiseen toimintaan. Toinen mahdollisuus on, että ne liittyvät aikaisempaan talonpoikien harjoittamaan ansiotoimintaan, sillä Störsvikin Kolaholmenissa tiedetään sijainneen talonpoikien sataman (sijainti n. 6660 92/2517 60, pk 2032 05 Pikkala), josta kuljetettiin sinne kerättyjä luonnonkiviä rakennusmateriaaliksi Suomenlahden suuriin kaupunkeihin (Tallinna, Helsinki, Pietari). (Tieto Derek Fewster, Suomen kasvimuseon Siuntio-projektin historiaselvitys).
Jussila & Sepänmaa 2012:
Paikalla on kolme "sokeritoppamaista" ladottua kivikasaa.
Kohteen koordinaatit osoittavat keskimäistä röykkiötä. Röykkiöt vaikuttavat suhteellisen nuorilta. on Jos parenteesin aikaisia tai aiempaa "kivibisnestä", niin kohde olisi muu kulttuuriperintökohde.

Råbergen W (Kivirakenteet)
Historiallinen; Råbergetin kalliomassiivin länsireunalla Stormossenin edustalla on kalliojyrkänteen yläreunassa rivi hirsistä rakennettuja ampumapaikkoja ja vartiopaikkoja. Ne on rakennettu kallion tarjoamiin luonnostaan suojaisiin notkelmiin. Tuliasemien ampumasuunta on länteen.
Hirsisiä asemien jäänteitä laskettiin kalliojyrkänteen reunalla kuusi. Rakenteet ovat katottomia ja useimmissa hirsirakenteet ovat rauenneet. Kysymyksessä on mitä ilmeisimmin Porkkalan vuokra-aikaan liittyviä venäläisten puolustusrakennelmia.
Kallion reunalla edelleen havaittavissa joitakin hirsirakenteen jäänteitä sekä rauenneita kallion reunan mukaisesti ladottuja kivirakenteen jäänteitä. Kaikkia vuonna 1993 havaituista kohteista ei pystytty enää paikantamaan.

Westerlund (Taide)
Historiallinen; 150 m lounaaseen Backarsin tilalta on Westerlundin tila, jonka tienpuoleisessa aitamuurissa, 5 m portista länteen, on ison kiven pystypinnassa hakkaus: Kolme 10 cm korkuista kirjainta T ?(ei tulkittavissa) E.

Koukkusuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsäisessä maastossa on Koukkusuon eteläpuolella useita laakeahkoja kalliopaljastumia. Erään kallion länsiseinämä on kuitenkin pysty ja muutaman metrin korkuinen. Tämän kallion laella on arviolta noin 10 m pitkä ja noin puoli metriä korkea kivistä ladottu selkeä valli, joka kulkee pohjois-etelä -suuntaisesti jyrkänteen päällä ja kaartuu sisäänpäin. Saadun tiedon mukaan valli muodostaisi segmentin muotoisen kuvion.
Vallin ajoitus ja funktio jäävät arvailujen varaan.

Hindersby Mörktrappåna (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde on kertojan mukaan "n. 3 km Hindersbystä Labbyhyn päin sijaitseva vuori", jossa on osittain kivien peitossa oleva portaikkomainen suuri halkeama. Omituisen metsämiehen "Snickar-Gustan" kerrotaan asuneen siellä 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Hänen huhuttiin myös tappaneen erään laukkuryssän. Kertojan isoisä majoitti Gustan myöhemmin pieneen mökkiin Hindersbyn Käldbyn Karabackenille n. vuoteen 1910 asti.
"Mörktrappåna":n yläpuolella kerrotaan lisäksi olevan 2 keskeneräistä 0,7-1 m korkeaa ja leveää kivimuuria n. 20 m päässä toisistaan ("Gustas muran/Steinmuran"), jotka "Snickar-Gusta" olisi rakentanut. Kertojan mukaan kivet ovat kuitenkin liian suuria miehen liikuteltaviksi. "Den ena muren leder direkt ut mot det branta bergsstapet och har en längd över den ganska jämna bergsplatån på ca 10-12 meter. Den andra är något kortare och verkar som någonslags förpost fristående på berget".

Långträsket Vikan (Taide)
Historiallinen; Långträsket -nimiseen järveen työntyvän, Vikaudden -nimisen niemen kärjessä, n. 250 metriä Vikanin huvilalta itäkaakkoon, n. 1 metrin korkeudella vesirajasta on kallioon hakattu koristeelliset H ja L-kirjaimet. Hakkaukset ovat mahdollisesti huvilan suunnittelijan, arkkitehti Hugo Lindbergin tekemiä (1800-luvun loppu - 1900-luvun alku).

Box Kyrkmässbacken (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Borgmanin tilalla on perimätiedon mukaan kirkonpaikka, jonka läheltä on löydetty ihmisluita. Tilan rakennuksista 400 m luoteeseen sijaitseva Kyrkmässbacken on kallioinen, matala mäki, jonka kaakkoispuolella on Kyrkmässåkern -niminen pelto. Pelto kiertää länsi- ja eteläpuolelta 300 m kaakkoon Kyrkmässbackenilta pientä mäkeä, josta ihmisluiden kerrotaan löydetyn. Paikalla on perimätiedon mukaan mahdollista kirkkoa nuorempi ruttohautausmaa. Luiden sanotaan haudatun uudelleen mäen eteläisen ulkorakennuksen alla olevan kellarin halssin itäpuolelle.
Paikalla ei ole näkyvissä mitään kirkkoon tai ruttohautausmaahan viittaavaa. Todennäköisimmin Kyrkmässbacken onkin saanut nimensä sen vuoksi, että sinne on kokoonnuttu kirkolle tehtäviä matkoja varten.

Gesterby Segelklimp (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö ja kallioon porattuja terästappeja. Mahdollisesti alun perin paikalla on ollut kaksi pientä röykkiötä, jotka ovat ajan kuluessa rauenneet kiinni toisiinsa. Tieto välitetty Museovirastoon 18.7.2019

Störsvik Sandviken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sandfjärdenin pohjoispuolella Sandvikenin takana nousevilla kallioilla on kivipaasi, joka on nostettu tukikiven varaan ja muistuttaa ns. uhripöytiä. Kivipaaden pituus on 2,5 m ja leveys hieman yli 1 m. Kysymyksessä on kalliosta lohjennut luontainen kivipaasi, joka on nostettu kahden pienemmistä kivistä tehdyn tukijalan varaan. Mantereen puolelta se nojaa kallioon. Ympäröivässä kalliossa on useita samalla tavalla lohjenneita kivilaattoja, joten Sandvikenin rakenteella, vaikka se onkin selvästi tekemällä tehty, ei ole mitään tekemistä tässä mainitun muinaisjäännösryhmän kanssa. Sijaintikorkeuden perusteella varhaisin mahdollinen ajoitus on rautakauden alku.

Milkärret (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tammisaaren Harparskogissa, linnoitusvyöhykkeen alueella, Visjön –nimisestä järvestä noin 400 metriä etelään. Kohteen vierestä kulkee puomilla suljettu metsäautotie. Maasto on paikoin kallioista, moreeni/hiekkapohjaista kangasmaastoa, kosteammilla alueilla kasvillisuus on kuusivaltaista sekametsää.
Kohteessa on kymmenkunta eri kokoista kuoppaa. Laurenin mukaan kyseessä on tervahaudat tai miilut, hänkään ei ole varma kuoppien tarkoituksesta. Kuopista ei kuitenkaan näytekairauksissa tullut esiin mitään tervanpolttoon tai hiilien valmistukseen liittyvää, joten kaikkein todennäköisintä on, että kuopat ovat syntyneet vuosien 1940 ja 1941 linnoitusvaiheessa. Kuoppien tarkoituksesta on vaikea sanoa mitään varmaa, ne eivät kuitenkaan ole korsunpohjia, tykkiasemia tai juoksuhautoja. Todennäköisintä lienee, että ne ovat syntyneet muun kaivelun tuloksena esim. maa-aineksen otossa.

Skvallran (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Tammisaaren Harparskogissa, linnoitusvyöhykkeen alueella, Harpar Storträsketin luonnonsuojelualueen länsipuolella. Parikymmentä metriä kohteen pohjoispuolella kulkee noin itä-länsi –suuntainen metsäautotie. Maaperä on hiekkaa, jossa kasvaa heinää ja nuorta sekametsää. Kohteen etelälaidassa maasto muuttuu kosteammaksi täyskasvuiseksi sekametsäksi.
Kohteessa on kahdeksan kuoppaa halkaisijaltaan noin kolmenkymmenen metrin alueella. Laurénin mukaan kuopat ovat mahdollisesti miiluja, mutta koekairauksessa ei maannoksessa näkynyt mitään siihen viittaavaa, vaan maannos vaikutti normaalilta. Kuopat ovat hieman erikokoisia, yleensä pyöreitä tai hieman pitkulaisia, halkaisija on 2-3 metriä ja kuopissa on selvät reunavallit. Kuoppiin johtaa myös kapea käytävä, pituudeltaan 2 – 4 metriä. Todennäköistä on, että kuopat ovat syntyneet linnoitusvaiheessa vuosina 1940 ja 1941 ja lähinnä niistä tulee mieleen taistelijan potero.

Grindby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Grindby on keskiaikaisperäinen lampuotikylä, joka mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran 1560-luvulla.
Grindas on merkitty T. Winterin karttaan vuodelta 1787, 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen sijoittuvaan Kuninkaan kartastoon ja vuodelta 1873 peräisin olevaan Senaatin karttaan. Samuel Broteruksen 1700-luvun alussa laatimalla kartalla paikalla on Grind torppa.
Paikalla on nykyään peltoa; maanpinnalle ei näy merkkejä rakenteista. Kohteen luonteesta on vaikea tehdä päätelmiä ilman tarkempia arkeologisia tutkimuksia. Paikalla ei voitu suorittaa pintapoimintaa, sillä pelto oli inventointiajankohtana vasta kylvetty.
Kohteen läpi tai vierestä maantien pohjoisreunaan on kaivettu Askola-Porvoo -siirtoviemäri keväällä 2007 ilman arkeologista valvontaa.
V. 2020 inventoinnissa havaittiin torpan paikalla talo pihamaineen. Saksalantien ojissa ei havittu merkkejä vanhasta ihmistoiminnasta. Pellolla ei korsien seassa havaittu mitään. Saattaa olla, että keskiaikaisen kylän tai torpan jäänteitä ole enää havaittavissa.
Porvoon museon lisähuomio: torpan sijainti on eri inventoinneissa sijoitettu hieman eri kohtiin.

Taaborinvuori (Taide)
Moderni; Newyorkilaisen taiteilijan Ken Hiratsukan kiveen hakkaama aurinkokehrä (sakaratähti, jonka keskellä on spiraali) Taaborinvuoren museoalueella.

Santahamina Hevossalmi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Santahaminan saaren pohjoisosassa, välittömästi Laajasalon sillan itäpuolella on jäännöksiä rakennuksista ja pihapiireistä. Paikalla havaittiin ainakin kaksi kivijalkaa ja useita puutarhoihin ja pihoihin liittyviä pengerryksiä. Kyseessä on todennäköisesti 1800–1900-lukujen taitteessa rakennetun rakennuksen ja siihen liittyvien piha- ja puutarharakenteiden jäänteet. Vuoden 1967 peruskartassa on samoille paikoille merkitty kaksi rakennusta: toinen nykyisen kääntöpaikan/paikoitusalueen kohdalle ja toinen kallionjuureen, havaitun kivijalan kohdalle.

Markkinamäki 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Markkinamäen korkeilla kallioilla. Kuusi röykkiötä, joista kaksi on epämääräistä, kulkevat linjassa kallioiden yli. Läntisimmän ja itäisimmän röykkiön välinen matka on noin 400 m. Röykkiöiden luonne on epäselvä. Ne ovat kuitenkin selvästi ihmisen tekemiä.
Täydennys: Paikalla on kulkenut sähkölinja jo 1920-luvulla. Pohjoiseen ruukille on kulkenut erikseen haara. Röykkiöt liittynevät linjan pylväisiin. Näkyvissä on jäänteitä puutolpista ja keraamisista eristeistä.

Hästö 2 (1000007294) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Talonpohja sijaitsee Hästön saaren itäkärjessä, kallion korkeimmalla, metsittyneellä kohdalla. Paikalla on nelikulmaisen perustuskiveyksen kaltainen rakenne. Sen luoteisseinä erottuu selvimmin. Kivet ovat pyöreitä ja särmikkäitä, kooltaan 20–40 cm. Kyseessä on luultavasti rantavajan tai kalamajan jäännökset.

Kummelbergen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pohjois-Paippisten Storskogenissa lähellä Pornaisten rajaa, Linsvedintien pohjoispuolella. Alueen keskiosassa on laaja, kalliolakinen mäki, jonka reunoilla on paljon luontaisia kivikoita. Kummelbergenin laki nousee 90 m mpy ja sieltä aukeaa upea näkymä yli Paippisten. Kallioisen laen eteläreunalla on lounais-koillissuuntainen luontainen kivivyöhyke, jossa on paikoin jälkiä ihmisen muokkauksesta. Kiviä on siellä täällä ladottu kasoiksi ja valleiksi. Kivivyöhykkeen vieressä on nuotiopaikka. Latomukset liittynevät alueen retkeilykäyttöön. Kallioalue on myös suosittua suunnistusmaastoa.

Finnby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Porvoon keskustan luoteispuolella Porvoonjoen mutkassa. Alueella on ollut Finnbyn kylä, jossa kartano on todennäköisesti sijainnut. Nykyisin kylä on tiivisti rakennettu.
Finnbyn säteri kuului Ruuthin suvulle ja ensimmäisiä mainintoja kartanosta on vuosilta 1554-55 sekä 1562. Paikkaa ei ole tarkastettu vuoden 2003 inventoinnissa.
2020: Alue on varsin rakennettua ja se on ollut intensiivisesti asuttua ja rakennettua kautta aikojen ja edelleenkin. Mitään maan päälle näkyviä merkkejä, jotka voisi liittää kylän vanhaan tai varhaiseen hist. ajan asutukseen, ei ole näkyvissä. Alueella tuskin on säilynyt tunnistettavia tai sekoittumattomia merkkejä vanhasta asutuksesta, vaikkakin alueella on paljon pihamaata rakennusten välissä. Pihojen maan muokkauksen määrää on vaikea arvioida. Vanhan tonttimaan kaakkoiskulma on nyt rakentamaton, mutta vielä viimevuosisadan lopulla siinä on ollut rakennuksia.

Bollstad Norrby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteen sijainti on määritelty kahden mahdollisen tilanpaikan väliin. Ensimmäinen maininta kohteesta on vuodelta 1447, jolloin Olof Andersson hankki maita itselleen Bollstadin kylästä. Paikka pysyi koko 1500-luvun saman suvun hallussa. Paikkaa ei ole tarkastettu maastossa.
Jussila & al 2017:
Aiempi nimi pelkkä Bollstad
Aiempi koordinaatti muutettu vanhan tonttimaan keskelle.
Aluerajaus on vanha tonttimaa.

Pickala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pickala sijaitsee Pikkalanjoen itärannalla. Ensimmäinen maininta Pickalasta on jo 1400-luvun puolivälin Turun tuomiokirkon kirjassa, jossa mainitaan laamanni "Jacob Persson (Ille) till Pickala". Kruunulla oli intressit 1500-luvulla kartanoon ja sillä saattoi olla jonkinlaista yhteistyötä tilan kanssa.
Pikkalan kartano on osa laajempaa RKY aluetta. Pikkalan kartano on suojeltu myös rakennusperintönsä takia.

Granskär (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hankoniemen edustalla olevalla Granskärin saarella on Neuvostoarmeijan rakennelmia toisen maailmansodan ajalta.

Puistovuori (Puolustusvarustukset)
Moderni; Puistovuori-nimisellä niemellä sijiatsee toisen maailmansodan aikainen kevyt rannikkopatteri.
Kuvaus: Pekka Silvast (http://www.hanko.fi/files/2851/Puistovuoret_1940-41.pdf):
Puistovuorten alue oli lujasti linnoitettu neuvostotukikohdan aikana. Niemen eteläkärjen kallioilla oli 158 kevyen rannikkopatterin tuliasemat: neljä kivistä muurattua tykkipihaa, joista yhdessä on vielä jäljellä tykin pohjalevy siihen kuuluvine kiinnityspultteineen, tulenjohtoasema suuntaus- ja laskentabunkkereineen ja kivestä muurattu asema etäisyysmittaria varten.
Suuntaus- ja laskentabunkkeri on noin 2,5 x 2,5 metrin kokoinen kivistä muurattu bunkkeri, jonka katto on vahvistettu rautaisin I-palkein. Bunkkerissa on normaali rakoikkuna tähystystä ja suunnan mittausta varten, toinen ikkuna mahdollisesti ampuma-aukkona ja lämmityskamiinan savutorvea varten tehty aukko. Patterin kalustona on ollut 45 millimetrin niin sanottuja universaalitykkejä, joiden kantomatka oli noin 6 – 8 kilometriä. Alun perin nämä tykit oli tarkoitettu sukellusveneiden ja pienten vartiomoottoriveneiden kansitykeiksi, joita voitiin käyttää myös ilmatorjuntaan.
Rannikkopatterin lisäksi Puistovuorten rannat olivat hyvin suljetut piikkilangoin ja kallioille rakennetuin konekivääri- ja pikakivääripesäkkein. Piikkilangat ja pesäkkeet ovat kadonneet, eikä pesäkkeistä ole jäljellä kuin kivikasoja
Puistovuoren varuskunta on asunut niemellä olleessa kahdessa parakissa, joista ei ole enää jäljellä kuin muutamia kivijalkaan kuuluneita kiviä maastossa. Ilmeisesi sodan puhjettua patterin miehistöä varten on rakennettu sirpalesuojia tai korsuja käyttäen hyväksi kallioiden välisiä rotkoja ja muita kuoppia. Näistä on enää jäljellä vain kivikasoja.
Puistovuorten Maailmanloppuun kulkevan tien varrella on ehkä kaikkein komein sotamuisto Hangon venäläisen tukikohdan ajalta. Tien vieressä on betonista ja kivistä taitavasti muurattu konekivääribunkkeri, jonka ampuma suunta on koilliseen. Se ikään kuin puolusti Puistovuoren varuskuntaa, mutta suojasi myös hyvin edellä mainitun komentobunkkerin eli Kabanovin korsun suuaukkoa, joka oli lähes vastapäätä Casinon konttorin (nykyään ravintola Park) ovea. Bunkkerin seinät ovat lähes metrin paksuiset ja sen katto on vahvistettu vahvoin I-palkein. Bunkkerin sisäänkäynti on hyvin suojattu ja sen aito teräsovi on edelleen paikallaan. Bunkkerin sisäpinta-ala on 3 x 4 metriä ja siinä on maalattia.

Klaukkala (Klockskog) Vanhamylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on vanha vesimyllyn paikka, joka sijaitsee Lepsämänjoen varrella Vanhamylly-nimisellä paikalla. Kosken itärannalla on huvila ja joen varressa sauna, jonka vieressä on vanhan sähkögeneraattorin ja betonirakenteen pohja. Rakenteeseen on tehty uusia betonivaluja 1970 ja 1990 -luvuilla. Betonijalustasta noin 30 m pohjoiseen, yläjuoksulle päin on sijainnut vanha pato, joka on purettu 1930-luvulla. Joen länsirannalla sekä on jäljellä tästä vielä joitakin betonin kappaleita. Yläjuoksulla ollut sivu-uoma on osaksi täyttynyt. Paikalla olleet vesirännit rakenteineen ovat ajan myötä kadonneet. Kosken kaakkoisnurkalla, noin 10 metrin päässä rannasta on maassa myllynkivi.
Vanhanmyllyn kohdalla on ollut mylly mahdollisesti jo 1500-luvulta lähtien. 1700-luvun lopulla laaditussa kuninkaan kartastossa kosken kohdalle on merkitty epämääräinen punainen piste ja kosken kummallekin rannalle johtavat tiet. Vuoden 1886 senaatin kartassa näkyy kosken poikki rakennettu pato, pohjoinen sivu-uoma sekä myllyn paikka nykyisen saunan vieressä olevan betoniperustan kohdalla, jossa oli myös generaattori, jonka Klaukkalan talonpojat hankkivat myllyynsä noin 1917.
Kohde tarkastettiin 2021, kun kosken itärannalta oli poistettu vieraslajikkeena laajalle levinnyttä japanintatarta. Poiston yhteydessä ei oltu havaittu myllyyn liittyviä rakenteita, ainoastaan muutamia erillään sijainneita kiviä, joissa oli työstön jälkiä.
Kohteessa suoritettiin kaivinkonevalvonta kesäkuussa 2024. Kosken kohdalla molemmat rannat ovat modernin muokkauksen jäljiltä ja niillä tuskin on säilynyt vanhimpia myllyn rakenteita. Joen itärannalla, myllyn pohjoispuolella on selkeitä kaivantoja ajalta, kun jokea on käytetty tukkijokena.

Klaukkala (Klockskog) Kiiala (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lepsämänjoen eteläpuolella olevalla metsäsaarekkeen reunassa pellon tuntumassa. Pellon eteläpuolella kohoaa Kiialankallio. Paikalla on 1,2-1,3 m syvä vallien ympäröimä painanne, jonka kokonaishalkaisija on n. 7 m. Itse painanne on n. 4 m. Turpeen alta tuli kairatessa vastaan savi. Kuopanne muistuttaa sudenpyyntikuoppaa, mutta sen sijainti pellonreunassa saattaa viitata jonkinlaiseen säilytyskuoppaan.

Klaukkala (Klokcskog) Greiju (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Yli-Gunnarin pohjoispuolella pellon vieressä kohoavan kallion laella. Paikalla erottuu heinää kasvava uuninpohja, joka on täynnä tiilimurskaa. Paikalla on ollut Ali-Gunnarin isännän mukaan 1800-luvulla Gunnarin torppa, joka on ollut asuttuna vielä 1900-luvun puolellakin.

Långledet (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee n. 150 metriä Österbyntien länsipuolella Bergdalin kohdalla. Långledetin uoma kulkee kohteen länsipuolitse. Kiveys ja kiviaita sijaitsevat kallionyppylän (pohjoisen puolella) ja vanhan peltoalueen välissä. Kasvillisuus on sekametsää. Kiveys on matala ja nelikulmainen, kooltaan noin 5 metriä kanttiinsa. Kiveys on sammalen peittämä ja siinä kasvaa puita. Heti kiveyksen itäpuolella on noin 25 metriä pitkä ja noin 1,5 metriä leveä kiviaita. Aita on matala, osa siinä olevista kivistä on suurehkoja, halkaisijaltaan yli puoli metriä. Kiveys on mahdollisesti ladon tms. rakennuksen pohjakiveys ja kiviaidan kivet lienevät peräisin viereen raivatusta pellosta. On todennäköistä, että rakenteet ovat samanaikaisia Timo Jussilan löytämien rakennusten pohjien ja kellarien kanssa, jotka sijaitsevat n. 160 metriä länteen. Taloja ei ole merkitty Kuninkaan kartastoon ja Jussilan mukaan rakennukset ovat 1700-lukua nuorempia, tarkka ikä ei ole tiedossa.

Harparskog-linja 13 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Talvisodan päätyttyä 13.3.1940 yhtenä rauhanehdoista oli, että Suomi vuokraa Hankoniemen Neuvostoliitolle. Vieraan vallan tukikohta täytyi eristää tehokkaasti ja sen johdosta rakennettiin vuosina 1940 ja 1941 laaja linnoitusjärjestelmä Hankoniemen ympärille. Harparskog on osa tätä linnoitusketjua.
Harparskog sijaitsee Tammisaaren länsiosassa. Harparskogin linnoituslinja ulottuu koko Hankoniemen poikki. Maasto on lähinnä hiekkapohjaista mäntykangasta. Alueella on useita kenttälinnoitteisiin liittyviä rakenteita, jotka kuuluvat muinaismuistolain piiriin. Näistä aikoinaan hirsistä ja maa-aineksesta rakennetuista linnoitteista on enää jäljellä maastossa näkyvät kuopat. Esimerkiksi korsunpohja erottuu maastossa yleensä noin 5-7 metriä halkaisijaltaan olevana kuoppana, jossa on reunavallit, kuopalla on yleensä syvyyttä n. 1 - 1,5 metriä. Korsussa on yksi oviaukko, johon johtaa maahan kaivettu käytävä. Muita maastossa erottuvia linnoitteita ovat juoksuhaudat ja korsunpohjia syvemmät ja isommat kuopat, jotka voivat olla esim. tykkiasemia. Lisäksi koko Harparskogin alueella on lukuisia epämääräisempiä kuoppia, jotka luultavasti liittyvät myös linnoitetöihin. Maahan kaivettujen linnoitteiden lisäksi Harparskogissa on myös suurista pystylohkareista tehtyjä panssariesteitä, suunniteltu maakaasulinja kulkee myös tällaisen panssariesteen läpi.
Kohteella on betonista valettu 1/2-joukkueen korsu ja konekivääripesäke.
Inventoinnin yhteydessä tarkastettiin kohteesta noin 100 metrin etäisyydelle ulottuvat rakenteet. Maastossa havaittiin maahan kaivettua juoksuhautaa sekä panssarieste.

Hankoniemen linnoitusvyöhyke (Puolustusvarustukset)
Moderni; Yhtenä Talvisodan päättäneen rauhan ehdoista v. 1940 Suomi joutui vuokraamaan Hankoniemen Neuvostoliitolle ja neuvostojoukot linnoittivat Hankoniemen alueen v. 1940-41. Jatkosodan sytyttyä venäläiset vetäytyivät Hankoniemestä jo 2.12.1941. Alueella taisteltiin jonkin verran, mutta Suomi ei ryhtynyt suurempaan hyökkäykseen. Suojelualueen kokonaispinta-ala on noin 9 neliökilometriä ja se sijaitsee Lappohjan ja Koverharin alueella. Alue on hiekkapohjaista mäntykangasta. Alueella on lukuisia kenttälinnoitteita. Joukossa on mm. korsunpohjia, juoksuhautoja ja panssarikaivantoja. Käytännöllisesti katsoen koko Koverharin alue on täynnä linnoitteita.

Lammaskallion tuliasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Lammaskallion mäellä oli talvisodan aikana v. 1939-40 kaksi ilmatorjuntatykkiä, jotka suojasivat Keravan rautatieasemaa ja Savion kumitehdasta. Paikalla on edelleen näkyvissä tykkien paikat, ammusten säilytyspaikat sekä juoksuhaudan pätkiä.

Myllykylänlampi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllykylänlammen eteläpäässä on vanhan myllypadon jäännökset. Mylly itsessään on pääosin tuhoutunut, yksi myllykivistä on nostettu padon itäpuolella olevan talon pihakoristeeksi.

Sillböle (Silvola), torppa-Övitsböle (Ylästö) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty Övitsbölen ja Sillbölen 1700-luvun lopun kartoille.
Sillbölen kartanon etelässä olevalle torpalle suuntautunut pohjois-eteläsuuntainen tie on jäänyt Silvolan tekoaltaan alle. Torpan tontti on ilmeisesti tuhoutunut maanoton yhteydessä. Torpan pellot ovat sen sijaan edelleen havaittavissa.
Torpalta itään/koilliseen Övitsböleen suuntautunut tie on säilynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tielinja noudattaa aluksi itä-länsisuuntaista Vantaanjoen pohjoisrantaa seuraavaa hiekkapintaista ulkoilutietä, kunnes kääntyy koilliseen voimalinjan alle. Vanhaa tietä on tällä kohdin käytetty huoltotienä ja sitä on selvästi muokattu ja vahvennettu viime aikoihin saakka. Tie on voimalinjan aukealla noin kolmen metrin levyinen nurmikkoinen ja ojaton penkka.
Päästyään eroon voimalinjasta vanha tie muuttuu metsäpoluksi. Polun ympärille hahmottuu noin kaksi metriä leveä, matala penkka. Ojia ei erotu. Tie kulkee moni paikoin erittäin kosteassa maastossa. Ilmeisesti tästä syystä johtuen tien pohjalle on tuotu kiviä.
Metsäpolku yhtyy idässä hiekkaiseen noin kolme metriä leveään ulkoilutiehen ja kääntyy pohjoiseen, kunnes lopulta sulautuu Silvolan tekoaltaan huoltotiehen ja jatkuu Övitsböleen.

Sjöskog (Seutula)-Ripuby (Riipilä) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja on merkitty usealle 1700-luvun kartalle. Samojen karttojen perusteella tie on jäänyt käytöstä jo 1700-luvun lopulla.
Seutulan ja Riipilän välisestä vanhasta tielinjasta on jäljellä katkelmia. Inventoitu tieosuus on kadonnut itäpäästään hiekkakuoppaa kaivettaessa. Tietä on lisäksi raivattu pelloksi sekä lännessä Riipilässä että idässä Seutulassa.
Vanha tielinja erottuu parhaiten inventointialueen keskivaiheilla olevassa metsikössä. Tie sulautuu metsikössä Solbackantieltä Seutulan eli Königstedtin kappelin ohi etelään Vantaanjoelle johtavaan myllytiehen. Ratsupolkuna nykyään käytetyn myllytien koillis-lounaissuuntainen osuus on nurmikoitunut, noin neljä metriä leveä kaista. Myllytie näkyy etelä-pohjoissuuntaisessa osassaan matalana ojattomana penkkana. Tien kääntyessä etelässä lounaaseen erottuu rinteellä penkan sijasta suurin piirtein saman levyinen ura.
Tielinja suuntautuu rinteen alaosassa länteen Königstedtin kartanoa kohti. Tie erottuu aluksi pensaikon ja heinikon alta kaksi metriä leveänä ja noin ½ metriä korkeana penkkana. Tie katoaa kokonaan näkyvistä Königstedtin kartanon kohdalla ja on mahdollisesti tuhoutunut puiston rakentamisen yhteydessä.
Königstedtin kartanon ja Riipilän välillä tieosuus on raivattu pelloksi.

Haraldnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haraldnäsissä oli 1540-luvulla kolme veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen 1690-luvun kartalle merkitty tonttimaa.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.
Merkityllä piha-alueella on tiheästi rakennettua modernia rakennuskantaa. Historiallisen ajan tonttimaan eteläosissa, joka sijoittuu viereisen talon puolelle saattaa olla jonkinlaista potentiaalia säilyneille kerroksille.

Spjutsund, Kitts (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tonttimaa on pysynyt käytössä nykyaikaan saakka. Tontti on lähes täysin omakotitaloistunut. Ainoastaan osa vanhasta pihapiiristä on tallella. Rakentamatonta tilaa on pihalla ja laidoilla.

Strömsby (Strömsby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1704 kartalle merkitty tonttimaa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.
Inventoinnissa tarkastettiin Strömsbyn 1700-luvulla perustetun kartanon pihapiiri, jossa on sijainnut tonttimaa jo ennen kartanoa. Kartano sijaitsee kallio-moreeni kumpareella, noin 10 m mpy korkeudella. Kartanon pihapiiri nykyisestä päärakennuksesta pohjoiseen on reunoiltaan pegerrettyä puistikkoa. Kumpareen reunat ovat luonnontilassa. Alueella ei ollut paikkoja, joissa maan pinta olisi ollut rikki.
Reuna-alueille tehtiin muutama koepisto ilman tuloksia. Vaikka kohteesta ei tehty havaintoja muinaisjäännöksistä, pengerretyn puutarhan täytemaiden alla on kuitenkin todennäköisesti myös hyvin säilyneitä kulttuurikerroksia, joita myöhemmät täytemaat ovat suojanneet.
Inventoinnissa tarkastettiin myös kartanon ja Strönsbyntien väliin jäävä toinen hiekkapohjainen kumpare. Tästä eteläisemmästä kumpareesta suuri osa on tuhoutunut maanotossa. Siellä hiekkakuopan reunojen tarkastus ja koekuopitus eivät tuoneet merkkejä ihmistoiminnasta.
1704, 1782 karttojen perusteella ja yleiskarttojen (Klercker, kuninkaankartasto) tukemana vanha tonttimaa paikantuu hyvin ja tarkasti kumpareen pohjoispäähän, enemmän sen länsilaidalle. Nykyinen muinaisjäännösrajaus kattaa myös kumpareen etelä-osan, joka ollut rakennettua aluetta koko 1900 luvun ja on edelleenkin.
Lisätietoja: Strömsbyn verokylä mainitaan ensimmäisen kerran v. 1535. Verotaloja vuonna 1560 3. Strömsbyn tila muodostui kun kantatilaan liitettiin kylän muut tilat vuosina 1590 ja 1610. Samuel Broteruksen vuoden 1704 kartassa (KA MHA U B21:21/1-3) paikalla Strömsby gård. Kartano perustettu viimeistään 1600-1700-lukujen taitteessa. Osa tilan nykyisestä rakennuskannasta peräisin 1700-luvulta.

Västerskär 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Saari sijaitsee Bromarvlandetin lounaispuolella noin 550 metriä mantereelta.
Saarella on kaksi avokalliomäkeä, joiden välillä on notkelma, johon on rakennettu mökki. Saaren eteläosassa oleviin luonnonmuodostumiin on kaivettu useita tykkiasemia ja poteroita. Avokallioalueella, saaren keskiosassa on myös luonnonmuodostumissa kuoppia.

Hermansö Dalkärret etelä (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Hermansö-nimisen saaren kaakkoisosassa. Paikalla on useita toisen maailmansodan aikaisia jäännöksiä. Saaren etelärannalla on useita tuliasemia (b), joista osa on kaivettu maahan ja osa taas koostuu pyöreästä kivivallista. Ylempänä saarella on jäännöksiä lisää (a). Osa näistä lienee toiminut bunkkereina ja osa tuliasemina. Noin 160 metrin päässä itään kohteesta a sijaitsee puolikaaren muotoinen tuliasema (c).

Hermansö Abborgropen pohjoinen (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Hermansön saaren koillisosassa, pienellä niemellä, joka työntyy kohti kaakkoa. Niemi on Hermansön itäisin niemi, ja paikalta on hyvä näkyväisyys itään ja etelään. Paikalla on kaksi maahan kaivettua tuliasemaa.
Rakenteet ovat neliskulmaisia, ja niiden yksittäisen sivun pituus on 10 metriä. Sivut muodostuvat 1,5 - 2 metriä korkeista, osittain hyvin massiivisista maansekaisista kivivalleista. Molemmat rakenteet ovat pohjoispuoleltaan avoimia.
Rakenteet ovat osa Tammisaaren läntisen saariston puolustuslinjaa, jonka neuvostojoukot ovat rakentaneet aikana jolloin alue oli Neuvostoliiton hallussa.

Hästö Hästö 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Hästön saaren pohjoisassa. Paikalla on kaksi kivirakennetta. Rakenteet ovat kalliokukkulan molemmilla puolilla ja niiden välinen etäisyys toisiinsa nähden on 150 metriä.
Kivirakenne a sijaitsee paikalla, jolle peruskartalla on merkitty muinaisjäännösmerkki. Se on rantakalliolla, noin 20 metriä pohjoiseen kallioiden korkeimmalta kohdalta. Rakenne on röykkiömäinen ja muodoltaan pyöreä. Röykkiön keskellä on kraaterimainen painauma. Rakenteen halkaisija on 5,5 metriä ja korkeus 0,8 metriä. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on 0,4 - 0,6 metriä.
Kivirakenne b sijaitsee noin 150 metriä itään rakenteesta a. Rakenne on vallimainen, ja sen sisäpuolella ei juurikaan ole kiviä. Rakenteen halkaisija on noin 5 metriä ja korkeus 0,7 metriä. Rakenteessa olevien kivien halkaisija on 0,4 - 0,6 metriä.
Kivirakenteiden ulkonäön sekä niiden sijainnin topografian perusteella voidaan päätellä niiden liittyvän toisen maailmansodan aikaisiin sotatoimiin.

Hästö Vrakholmen 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Vrakholmenin korkeimmalla kohdalla. Paikalla on kaksi rakennetta, jotka lienevät jäänteitä neuvostojoukkojen alueella tekemistä linnoitustöistä.
Rakenne a on ovaali kuoppa, joka avautuu kohti pohjoista. Kuopan pituus on 4,5 metriä ja leveys 2,25 metriä. Syvyyttä kuopalla on noin 0,7 metriä. Kuoppa saattaa olla jäänne taisteluhaudasta tai jonkinlaisesta tulipesäkkeestä.
Kuopasta noin 40 metriä länteen sijaitsee suuri kivinen rakenne b. Se sijaitsee heti 3 - 4 metriä korkean kallioseinämän vieressä, länteen Vrakholmenin korkeimmalta kohdalta. Rakenne koostuu sileistä kivistä ja on muodoltaan neliskulmainen. Rakenteen itäseinä on kiinni kallioseinämässä. Rakenteen pituus on 15 metriä ja leveys 5 metriä. Korkeutta sillä on 1,5 metriä. Rakenne saattaa olla tulipesäkkeen tai bunkkerin jäänne.

Hästö Vrakholmen 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Vrakholmen -nimisen saaren itäosassa. Paikalla on useita tulipesäkkeiden ja bunkkereiden jäännöksiä. Osa jäänteistä on massiiviisia. Nykyään puolustusvarustuksísta on jäljellä vain kuoppia, joiden ympärillä on vallit sekä suuria röykkiöitä.

Monninkylä (Månby) Isokylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Monninkylä on ollut historiallisena aikana suurin Askolan kylistä: v. 1540 veroluettelossa kylässä mainitaan 17 taloa ja vuonna 1571 jo 27 taloa. Vanhimmassa kartassa vuodelta 1700 (Samuel Broterus) kylässä on 23 taloa kahdella tonttimaalla, suurempi nykyisen Monninkylän keskustan kohdalla ja pienempi, kahden talon tonttimaa nykyisten Mattilan ja Tuomalan talojen kohdalla Vähäjokeen laskevan Pykälistönojan pohjoispuolella. Isompi, 21 talon tonttimaa lienee kattanut suuren osan nykyisen Monninkylän eteläistä reunaa Suojalan talolta ammattikoululle saakka. Suurin osa Monninkylää on uudisrakennuksia: moderneja omakotitaloja ja liikerakennuksia sekä uusia tiejärjestelyjä, jotka lienevät tuhonneet vanhempaa kulttuurikerrosta paljonkin, mutta nykyisillä peltoalueilla ja Kerkkoontien länsipuolen vanhemman rakennuskannan alueella saattaisi rakenteita ja kulttuurikerrosta olla vielä jäljellä. Rajaus on tehty tämän tulkinnan mukaan. Kylä-Inkilän eteläpuolen pellolla on havaittu inventoinnissa runsaasti historiallisen ajan asutukseen viittaavaa löytömateriaalia kuten liitupiippujen katkelmia, tiiltä, rautaa ym.
Vuonna 2017 tehtiin osassa kylätontista koetutkimuksia liittyen rakennuslupaan rivitalokiinteistölle Monninkylään, Kotipellontie 3:een. Kohde on Helkamäentien itäpuolisella pellolla. Vanhojen karttojen (1700, 1775) mukaan vanhan kylätontin tonttimaat ovat lähimmillään sijainneet alueesta 180 m luoteeseen. Alue on ollut ainakin 1600-luvulta lähtien peltona. Tarkkuusinventoinnissa ei koeojissa alueella havaittu kiinteitä muinaisjäännöksiä tai muita kulttuurihistoriallisia jäännöksiä.
Vuonna 2019 tehtiin tarkkuusinventoinnissa koeojia vuoden 2017 tutkimusalueen etelä- kaakkoispuolella. Alue on vanhaa peltoa. Tutkitulla alueella ei havaittu kiinteää muinaisjäännöstä tai muita vanhoja jäännöksiä. Tutkitut alueet rajattiin pois muinaisjäännösrekisterin kartasta.

Nalkkila (Nalkila) Piskola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nalkkilan kylä lienee yksi Askolan vanhimmista. Vuonna 1540 kylässä on ollut neljä taloa ja vanhin kartta on vuodelta 1782. Tässä Piskula (Piskola) on erillisenä tonttimaanaan lähellä Nalkkilanjärven (nykyään Etujärvi) rantaa. Kylätontti kattanee nykyiset Piskulan ja Takalan talot pihamaineen. Rakennuskanta on suhteellisen vanhaa, joten vanhaa kulttuurikerrosta saattaa hyvin olla säilyneenä pihapiirissä.

Nalkkila (Nalkila) Järfvilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1782 kartassa (T. Winter) Järvelän yksittäistalo on samassa paikassa Nalkkilanjärven (nykyään Takajärvi) länsirannalla kuin nykyäänkin. Tilan rakennukset eivät ole aivan moderneja ja on mahdollista, että pihamaalla ja puutarhassa olisi säilynyt jotain vanhemmista kerroksista.

Vakkola (Wackola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vakkolan kylässä oli vuonna 1540 seitsemän taloa ja vanhimmalla kartalla vuodelta 1694 (Samuel Broterus) kylässä on viisi taloa, kolme Porvoonjoen pohjoisrannalla ja kaksi etelärannalla. Vuoden 1700 Monninkylän kartalla (Samuel Broterus) näkyy Vakkolassa jo kuusi taloa, joista neljä joen pohjoisrannalla. Nämä ovat Pitkenen, Ulias, Klemettilä ja Kekku. Talot näyttäisivät säilyttäneen osapuilleen 1800-luvun lopun - 1900-luvun alun sijaintinsa ja osin ehkä myös asunsakin. Pihapiireissä on useita vanhoja rakennuksia. Mahdollista vanhaa kulttuurikerrosta voisi näissä pihapiireissä myös olla jäljellä.
Vuonna 2011 tehtiin koetutkimuksia liittyen kevyenliikenteen väylään nykyisen tien (Siltatie) vieressä, sen koillispuolella, aivan nykyisen tien vieressä. Väylän kohdalla ei havaittu mitään merkkejä vanhasta kulttuurikerroksesta. Muinaisjäännösalue ulottuu talojen luoteispuolella olevalle pellolle. Pelto vaikutti kostealta ja epätodennäköiseltä paikalta asutukselle. Maaperä oli savea. Myöskään historiallisten karttojen mukaan talot ja niiden pihapiiri ei ulotu pellolle. Sieltä ei ole myöskään mitään löytöjä. Koeojia ei tehty, koska pelto oli oraalla.

Vahijärvi (Wahajärfi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vahijärven kylässä on 11 taloa. Vuoden 1700 kartalla esiintyy 10 taloa, joista kuuden tontit sijaitsevat nykyisten Hassan ja Seppälän tilojen kohdalla Mäntsäläntien varrella. Hassan tilan alueella lienee ollut vuoden 1700 kartalla näkyvät kaksi taloa, nyt paikalla on 1950-1960 -luvun talo ja talousrakennuksia sekä pieni puutarha. Seppälän mäki on suhteellisen tiiviisti rakennettu, mutta pihoilla ja puutarhoissa voi hyvin olla rakenteita ja kulttuurikerroksia jäljellä. Oletettavasti talot ovat sijainneet mäellä varhemminkin, joten muinaisjäännöksen rajaus on tehty mäkien mukaan.

Saunamäki (1000012644) (Kivirakenteet)
Moderni; Kyseessä ei ole perinteinen arkeologinen kohdetyyppi, vaan Askolan pappilaan liittyvä mäen laelle rakennetun huvimajan jäännös sinne johtavine polkuineen. Polku kiertää spiraalimaisesti mäen kylkeä ylös ja se on sieltä täältä pengerretty. Mäen laella on koko sen laen kiertävä pengerrys, halkaisijaltaan noin 12 metriä ja aivan huipulla on kuusikulmaisen betoniperustaisen huvimajan jäännökset. Rakennus on aikanaan palanut.

Vakkola (Wackola) Ali-Mäittälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vakkolan kylässä oli vuonna 1540 seitsemän taloa ja vanhimmalla kartalla vuodelta 1694 (Samuel Broterus) kylässä on viisi taloa, kolme Porvoonjoen pohjoisrannalla ja kaksi etelärannalla. Vuoden 1700 Monninkylän kartalla (Samuel Broterus) näkyy Vakkolassa jo kuusi taloa, joista neljä joen pohjoisrannalla. Joen etelärannan talot lienevät Meikelä ja Tyskas, joista Meikelä on todennäköisesti sijainnut nykyisen Ali-Mäittälän kohdalla. Tontilla on puurakenteinen omakotitalo ja aittarakennus, muuten alue on tasaista pihanurmea. Talon eteläpuolella on uudempia omakotitaloja. Mahdollisesti jotain vanhoja kerroksia on tontin alueella säilynyt. Tontin itäpuolen pellolta on löytynyt kivikautiseen asuinpaikkaan viittavia esineitä (Ali-Mäittälä Pihapelto).

Busö Busö 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Busön länsiosassa. Tervahauta on muodoltaan ovaali, ja siinä on aukko on kohti itää. Tervahaudan mitat ovat 3 x 2 metriä.
Tarkastus 2023: Omistajilta saadun tiedon mukaan se on ollut käytössä vielä 1930-50-luvuilla etenkin sota-aikaina, ja havainnot tukevat käsitystä hyvin nuoresta iästä, sillä reunoille ei ole kertynyt kovin paljon humusta tai muuta peitettä ympäristön lehtipuista huolimatta. Alarinteessä reunassa on rivissä kiviä (n. 20-25 cm halkaisija) niin, että niiden keskelle muodostuu aukko ehkä tervan valuttamisränniä varten.

Monninkylä (Månby) Vähäkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Monninkylä on ollut historiallisena aikana suurin Askolan kylistä: v. 1540 veroluettelossa kylässä mainitaan 17 taloa ja vuonna 1571 jo 27 taloa. Vanhimmassa kartassa vuodelta 1700 (Samuel Broterus) kylässä on 23 taloa kahdella tonttimaalla, suurempi nykyisen Monninkylän keskustan kohdalla ja pienempi, kahden talon tonttimaa nykyisten Mattilan ja Tuomalan talojen kohdalla Vähäjokeen laskevan Pykälistönojan pohjoispuolella. Tämä pienempi Vähäkylä on nykyään Pornaisten tien eteläpuolella ja sen halki kulkee vanha kylätie. Kylän talot ovat maisemallisesti kauniilla paikalla Vähäjoen laaksossa. Mattilan talon länsipuolella on avokalliota ja sen itäosassa olevalla hakamaalla on joitakin kiviraunioita. Mahdollisesti alueella on säilynyt vanhoja rakenteita ja kulttuurikerroksia pihamailla ja puutarhoissa.

Nalkkila (Nalkila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nalkkilan kylä lienee yksi Askolan vanhimmista kylistä, siellä on vuonna 1540 ollut neljä taloa ja vanhimman kartan (v. 1782) aikaan kahdeksan taloa. Näistä viisi on sijainnut keskeisellä kylätontilla: Tyskas, Ellilä, Råckis, Frantsila ja Huiti. Vaikka alueella on nykyiselläänkin runsaasti taloja, on siellä myös tyhjiä, rakentamattomia kohtia jotka ovat pääosin metsänä. Näillä alueilla saattaisi olla säilynyttä kulttuurikerrosta ja maanalaisia rakenteita. Keskeisin alue tässä suhteessa lienee Haitin ja Rokin välinen alue, jolla on pieniä mökkejä. Franssilan talo on aika moderni ja pihapiiri voimakkaasti rakennettu, joten se on jätetty muinaisjäännöksen rajauksesta ulos. Luultavasti myös Haitin ympäristö on lukuisien suurten talousrakennuksien myötä varsin tuhoutunutta - se on kuitenkin mukana rajauksessa. Lisäksi on mainittava, että paikallisen kertoman mukaan nykyisen Haitin talon sisällä on vielä jäljellä aiemman talon kivijalka.

Nalkkila (Nalkila) Linna (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1782 kartassa (T. Winter) Linnan talo sijaitsee paikalla, jossa nykyään on Etu- ja Taka-Linnan talot, Riihipelto-nimisen pellon pohjoispuolella Porvoonjoen mutkan pohjoisrannalla. Linnan talo esiintyy myös S. Broteruksen vuonna 1700 tekemässä Käpykylän maanmittauskonseptilla samalla paikalla. Linnan talojen pihapiiri pelloille johtavine kujineen on ilmeeltään hyvin arkaainen, vaikka kaikki rakennukset eivät olekaan välttämättä erityisen vanhoja. Etu-Linnan isännän mukaan pihapiirissä on säilynyt myös edellisen päärakennuksen kivijalasta osa vielä näkyvissäkin. Vaikuttaa todennäköiseltä, että rakennusten välisillä piha-alueilla voisi muutenkin olla säilynyttä vanhaa kulttuurikerrosta ja rakenteita.

Käpykylä (Käpikylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Käpykylä on olemassa ainakin vuonna 1571, jolloin siellä oli yksi tila. Myöhemminkään siellä ei ole enempiä taloja ollut ja kylästä muodostettiin kartano myöhemmin. Vuoden 1700 kartassa (Samuel Broterus) kylässä on yksi talo samalla paikalla kuin kartano nykyään pienen Porvoonjokeen laskevan ojan pohjoisrannalla. Kartanon pihapiiri on hoidettu ja tasattu, mutta hyvinkin siellä saattaa olla jäljellä jälkiä vanhemmasta rakennuskannasta ja kulttuurikerroksesta etenkin päärakennuksen ympärillä puutarhassa.

Espingskär Espingskär (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Espingskär-nimisen saaren koillisosassa. Paikalla on talonpohja, joka on 30 metriä itään modernista linjataulusta. Paikalta on hyvä näkyväisyys merelle luoteeseen ja koilliseen.
Talonpohja on rakennettu kulmikkaista kivistä ja sen mitat ovat 7 x 9 metriä. Kyseessä saattavat olla jäänteet tuvasta, jonka tiedetään sijainneen saarella 1800-luvulta 1920-luvulle.

Vahijärvi (Wahajärfi) Klofvo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1540 Vahijärven kylässä on 11 taloa. Vuoden 1700 kartalla esiintyy 10 taloa, joista neljän tontit sijaitsevat nykyisten Klaavun ja Kuparin talojen kohdalla Vahijärveltä Askolaan johtavan tien varressa. Klaavun talo on moderni omakotitalo, mutta muut ovat vanhempia. Vanhoja kerrostumia saattaa olla jäljellä etenkin tien pohjoispuolella, Saarenmäen risteyksen länsipuolella olevien pienten talojen pihoilla ja Kuparin talon pihapiirissä. Myös Klaavun talon itäpuolella on hieman rakentamatonta pihapiiriä.

Nummenpää 7 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylämäen etelärinteen yläosassa, Kaarlan talosta 30 metriä länteen. Maastokäynnilla paikalla todettiin jykevistä lohkotuista kivistä ladottu 4 x 4 m kokoinen kiviperustus, jonka paksuus on metrin luokkaa. Ilmeisesti kyseessä on jonkinlaisen tukevasti perustetun varastorakennuksen jäänteet.

Pelto-Hemmola (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Palojoen kylän länsiosassa, Vantaanjoen itäpuolella. Paikallista asutushistoriaa tutkivan Martti Saaren mukaan paikalla olisi omituisen muotoisia painanteita. Maastokäynnillä peltojen keskellä olevassa metsäsaarekkeessa havaittiin hiekkamaassa 4 kappaletta kuoppia 2–5 metrin etäisyydellä toisistaan. Niiden koko oli 2–3 x 3 metriä ja syvyys 1–1,5 m. Ilmeisesti kyse on jonkinlaisista varastokuopista, todennäköisesti perunakuopista. Martti Saaren mukaan paikalla on 1900-luvulla ollut myös kuivatusriihi.

Valkjärvi 2 (1000013283) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Valkjärven kylässä, vanhan kylätien länsipuolella, vanhan kylämäen eteläpuolella. Maastokäynnillä havaittiin että hevoshaassa on lohkotuista kivistä muodostuva ison rakennuksen perusta, kooltaan 18 x 10 m. Tulisijan kohdalla havaittiin kiviä ja tiiltä, sen koko on 3 x 3 m. Rakenne on koillisosastaan hieman tuhoutunut tien ojaperkauksen yhteydessä. Ilmeisesti kyseessä on vanhan tallirakennuksen tai navetan jäännökset. Uusi navetta- ja tallirakennus on tehty vuonna 1918 (Härö 1985, 26).

Perttula (Bertby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Perttula kylämäellä oli jo vuonna 1540 kuusi taloa (Jussila, Perttula, Tapola, Pitkälä, Frantsila ja Mikkola), myöhemmin kylän taloluku vielä kasvoi jonkin verran. Esimerkiksi 1700-luvun puolivälissä Perttulassa oli kuuden kantatalon lisäksi kaksi sotilastorppaa. 1700-luvun karttojen perusteella Perttula oli aikanaan tiivis ryhmäkylä, jonka rakennukset sijaitsivat kylämäen etelärinteellä viljelysten laidalla. Ennen Kuhajärven kuivaamista talot olivat lähes järven rannalla. Nykyään voidaan katsoa, että vanhat asutuskerrokset ovat lähes kokonaan tuhoutuneet uudisrakentamisen ja myöhemmän maanmuokkauksen seurauksena. Säilyneitä vanhempien kulttuurikerrosten rippeitä saattaa löytyä vanhan Tapolan rakennuksen sijaintipaikalta kylämäen itäosasta sekä Frantsilan talon paikalta kylämäen keskiosista, jossa nykyään sijaitsee osittain tasattu puutarha. Ks. erilliskohteet.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, vanhan kylämäen yläosassa kallion eteläreunalla. Maastotarkastuksessa talon pihamaalla havaittiin lähellä jyrkähköä kallioreunaa pyöreähköistä kivistä tehty talonperustus joka erottui ympäröivästä kalliomaastosta kohtuullisen hyvin. Rakenne on kooltaan 8 x 6 metriä ja sen pohjoisosassa erottuu 50 cm korkeana kohoumana tulisija jonka koko on 2 x 2m. Rakenteen pohjoisseinällä on betonista tehty porrasaskelma sekä joitakin käsintehtyjen tiilien kappaleita.

Koverhar 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama kranaatinheitinpatteri. Se sijaitsee mäntykankaalla junaradan ja Hangonniementien välisellä alueella, ampumaradalle johtavan hiekkatien pohjoispuolella.
Kohteen keskiosassa on neljä kranaatinheitinasemaa, jotka on sijoitettu maastossa neliön muotoon. Aseman muodostaa 15 m pitkä, maahan kaivettu kuoppa, jonka leveys on 6 m ja syvyys 1,3 – 1,5 m. Aseman sisäänkäynti on ollut pitkän sivun keskellä ja sen leveys on 2,5 m. Kuopan kummassakin päässä on ollut suojatilat, joiden katot ovat sortuneet.
Kranaatinheitinasemien ympärillä on maahan kaivettuja yhdys- ja taisteluhautoja, joiden varsilla on 14 kiväärimiesten ampuma-asemaa. Majoitus- ja varastokorsujen kuoppia on 10 kpl. Patterilta johtaa yhdyshaudat sekä koillisen että lännen suuntiin. Kohteen pohjoisosassa on pikakivääripesäke, jonka ampumasektorin keskisuunta on 20º. Pesäkkeen halkaisija on 3 m ja syvyys 0,5 m. Arkistotietojen perusteella se on ollut katettu. Kranaatinheitinpatterin pohjoispuolella on esteinä runsaasti ansakuoppia. Pienimpien kuoppien halkaisija on 2 m ja syvyys 0,6 m. Suurimman kuopan koko on 4 x 4 m ja syvyys 1,5 m. Pienikokoisempia kuoppia on 20 ja isoja 6 kpl. Kuopilla on toisiinsa välimatkaa n. 5 – 10 m. Koko patterialue on ollut aikanaan piikkilankaesteellä ympäröity.
Patterin aseistuksena on ollut neljä 120 mm:n kranaatinheitintä. Kohde on säilynyt hyvin ja kranaatinheitinasemat, yhdys- ja taisteluhaudat, lähipuolustusasemat, korsut ja esteet muodostavat kokonaisuuden, josta on selkeästi hahmotettavissa kranaatinheitinpattereiden linnoittamistapa.

Koverhar 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 tekemä tukikohta, joka sijaitsee mäntykankaalla, junaradan ja Hangonniementien välisellä alueella, ampumaradan länsipuolella.
Maahan kaivettujen yhdys- ja taisteluhautojen varrella on kaksi mahdollista tuliasemaa, jotka ovat pyöreitä kuoppia, mahdollisia tuliasemia, joiden halkaisija on 4 m ja syvyys 0,6 m. Niiden ympärillä on esteiksi kaivettuja sudenkuoppia. Kohteen länsiosassa on maahan kaivettu konekivääriasema, joka on aikanaan ollut katettu. Sen sisätilan koko on 5 x 7 m. Ampumasektorin keskisuunta on 60º. Ampuma-aukon edessä on lyhyt estekaivanto. Tuliaseman vieressä on pienempi pesäke, joka on todennäköisesti ollut katettu tähystyspaikka.
Kohteen luoteisosassa on sähkölinjan vieressä pieni kuoppa, joka on todennäköisesti ollut tuliasema. Siinä on vielä jäljellä neljä puista pystypaalua. Kohteen itä- ja koillisosa ovat osittain tuhoutuneet vieressä olevan ampumaradan rakennustöissä. Pohjoiseen ja luoteeseen johtavat yhdyshaudat katkeavat alueen poikki kulkevan sähkölinjan kohdalla mutta jatkuvat linjan pohjoispuolella jossa on useita asemia ja suojia. Sähkölinjan pohjoisen puoleista aluetta ei ole inventoitu.

Koverhar 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 tekemä tukikohta, joka sijaitsee mäntykankaalla, junaradan ja Hangonniementien välisellä alueella, ampumaradan eteläpuolella.
Kohteessa on maahan kaivettua yhdyshautaa, joka on erodoitunut osaksi näkymättömiin. Ampumaradan lounaispuolella on maahan kaivettu ja kivillä tuettu konekivääriasema, joka muodostaa korkean kummun. Aikanaan katetussa asemassa on kaksi ampuma-aukkoa, joiden ampumasektoreiden keskisuunnat ovat 50º ja 340º. Ampuma-aukkojen edessä on lyhyet estekaivannot.
Suurin osa tukikohdasta on tuhoutunut ampumaradan ja junaradan suuntaisesti kulkevan sähkölinjan alle ja osa haudoista on täyttynyt lähes näkymättömiin.
Voimajohtolinjan kohdalla maaperä on hyvin pehmeää, vaaleaa hiekkaa, jossa on ajettu työkoneilla. Osa kaivannoista on erodoitunut, mutta kivillä tuettu konekivääriasema on havaittavissa linjan alla. Paikoin heikosti erottuviin kaivantoihin on kaadettu puiden taimia. Tästä n. 55 metriä kaakkoon, junaradan vieressä pienessä mäntymetsikössä on toinen samantyyppinen, maahan kaivettu kuoppa, jossa on paikoin kiviä näkyvissä ja jota ympäröi maavallit. Sen syvyys on noin 1,4 m. Maastohavaintojen ja Maanmittauslaitoksen rinnevarjosteen perusteella kohteen aluerajausta tarkennettiin kattamaan uudet inventointihavainnot.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 tekemä tukikohta, joka sijaitsee osittain mäntykankaalla ja osittain sähkölinjan alapuolella olevalla raivatulla linjalla, jonka maaperä on hienoa hiekkaa.
Kohteessa on maahan kaivettua taisteluhautaa. jossa on vierekkäin 3 x 3 m kokoisia ampuma-asemia, joiden torjuntasuunta on koilliseen. Kohteen koillisosassa on 6 x 22 m kokoinen kuoppa, jonka syvyys on keskiosasta 3 m. Kuoppaan johtaa 4 m leveä sisäänkäynti idänpuoleisen pitkän sivun keskeltä. Kuopan kummassakin päässä on ilmeisesti ollut katetut osiot, jotka ovat romahtaneet. Kyseessä saattaa olla kranaatinheitinpatterin tuliasema. Alkujaan neljälle 120 mm:n kranaatinheittimelle suunnitelluista asemista ei löytynyt muita rakenteita maastosta. Kuopan länsipuolella on ajoneuvokuoppa, jonka koko on 4 x 4 m ja syvyys 1,1 m.
Kohteen pohjoispuolella n. 100 m mahdollisesta tuliasemasta on kallion etelärinteen juurelle tehty hiekkavallilla ympäröity alue, jonka koko on 15 x 25 m. Alueen etelä- ja itäseinä rajoittuvat kallioon. Vallin korkeus on 0,8 m. Kyseessä on mahdollisesti parakin paikka.
Kohde oli suurin piirtein ennallaan aikaisempaan kuvaukseen nähden. Taistelukaivantoihin oli kaadettu voimajohtolinjalta pieniä puun taimia ja paikoin hautojen yli on ajettu työkoneella. Aluerajauksen ulkopuolella havaittiin kaksi ampuma-asemaa, joiden pohjoispuolella oli puolikaaren muotoinen suojavalli. Maastohavaintojen ja Maanmittauslaitoksen rinnevarjosteen perusteella kohteen aluerajausta tarkennettiin kattamaan uudet inventointihavainnot.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 tekemä tukikohta, joka sijaitsee mäntykankaalla, junaradan ja Hangonniementien välisellä alueella, hiekkakuopan pohjoispuolella.
Kohteessa on jäännökset katetusta konekivääriasemasta, jonka ampumasektorin keskisuunta on ollut pohjoiseen. Aseman ampuma-aukko on säilynyt mutta takaosa on tuhoutunut maanoton yhteydessä. Aseman koillispuolella on pyöreä korsu- tai ajoneuvokuoppa, jonka halkaisija on 3 m sekä noin 10 m pitkä taisteluhautaosio, jonka torjuntasuunta on koilliseen. Taisteluhaudan luoteisosa on ilmeisesti jäänyt Hankoniementien alle.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 tekemä panssarivaunueste ja puolustusvarustuksia, jotka sijaitsee mäntykankaalla, Hankoon johtavan junaradasta Koverharin tehtaalle johtavan pistoraiteen vaihteen lounaispuolella.
Kohteessa on hiekkaan kaivettu panssarivaunujen kaivantoeste. Este on itä-länsi –suuntainen ja sen yläosan leveys on 8 m ja pohjan 1,5 m, syvyys on 2 m. Se on kaivettu suoraviivaisesti, ilman että sitä oli jaettu poikittaisvalleilla osastoihin. Kaivantoestettä on Hangon radan pohjoispuolella 250 m. Se alkaa pohjoiseen suuntautuvan, toisen kaivantoesteen itäpuolelta, katkeaa radan kohdalla ja jatkuu Koverharin tehtaalle johtavan radan itäpuolella. Este jatkuu kaakkoon ja päättyy Koverharintien itäpuolella rantaan. Ratojen välissä este on tuhoutunut Koverharin radan rakentamisen yhteydessä niin, että sitä on näkyvissä vain muutama metri.
Kaivantoesteen etelä- / länsipuolella on taistelu- ja yhdyshautoja sekä tuliasemia. Koverharin radan ja Koverharintien välistä aluetta ei ole inventoitu mutta Koverharin radan vaihteesta 135 m etelään on pisteessä P= 6648930, I= 3288248 maahan kaivettu kaksihuoneinen tuliasema, jossa on ollut betonikatto ja betonilla vahvistettu ampuma-aukko. Katto on sortunut mutta ampumakammion puurakenteilla tuetut seinät ovat edelleen jäljellä. Ne on ilmeisesti aikanaan irroitettu jostakin muusta rakennuksesta. Etuhuoneen katto on romahtanut sisään niin ettei seiniä tai aseman sisäänkäyntiä ole näkyvissä. Tuliaseman torjuntasuunta on luoteeseen. Betonirakenteet ja näkyvissä olevat, säilyneet puiset tukirakenteet ovat hyvin harvinaisia Hangon tukikohdan maarintamalla.
Kohde on ennallaan aikaisempiin inventointihavaintohiin nähden. Voimajohtolinjan alla kulkevan tien kohdalla kaivantoa on tasoitettu muutaman metrin matkalta. Ojaan on myös kaadettu puiden taimia.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 tekemä panssarivaunueste ja taisteluhautalinja, joka sijaitsee hiekkapohjaisella mäntykankaalla Hankoon johtavan rautatien molemmin puolin, n. 400 m lounaaseen Kovrharin tehtaalle johtavan radan vaihteesta.
Kohteessa on panssarivaunueste, jonka muodostaa kolmirivinen kivieste. Este alkaa Hangon radan pohjoispuolelta kaivantoesteen päästä, 150 m pitkänä eteläkaakko-pohjoisluode –suuntaisena linjana. Este jatkuu radan eteläpuolella suunnassa kaakko – luode 300 metrin matkan. Este jatkuu vielä Koverharin tehtaalle johtavan radan itäpuolella aina Koverharintielle ja rantaan asti. Koverharin radan itäpuolista aluetta ei ole inventoitu.
Esteen leveys on 6 m ja kivet ovat kooltaan 1 – 3 m3. Suurikokoisimmat kivet ovat hangon radan eteläpuolella. Kivet ovat suurimmaksi osaksi pyöreän muotoisia luonnonkiviä. Radan vierellä olevat kivet ovat osaksi pungraniittisia, säännöllisen muotoisiksi louhittuja lohkareita, jotka on tuotu paikalle muualta. Yksi kivistä on lisäksi monisärmäiseksi hiottu ja osa sen pinnoista on kiillotettu. Junaratojen ja uuden metsätielinjan kohdalta estekivet on siirretty syrjään. Kiviesteen kummallakin puolella sijainneista piikkilankaesteistä ei näy jälkiä maastossa. Kiviesteen idän puoleiselta reunalta, 10 m Hangon radasta pohjoiseen löytyi inventoinnin yhteydessä jäännökset neuvostovalmisteisesta TM-35 mallisesta panssarimiinasta.
Kiviesteen eteen, esteestä 35 m länteen, on kaivettu yhtenäinen, esteen suuntainen taisteluhauta, jonka varrella on kiväärimiesten asemia ja yksi korsu. Hauta katkeaa junaradan kohdalla mutta jatkuu radan toisella puolella. Taisteluhaudasta jatkuu koillisen ja lounaan suuntaan yhdyshauta, joka kulkee koko Koverharin alueen poikki koillinen-lounas –suunnassa. Neuvostojoukkojen rakentamat kiviesteet ovat harvinainen linnoituslaitetyyppi Hangon tukikohdan alueella.
Kohde on ennallaan vuoden 2009 inventoinnin havaintoihin nähden.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama katetuista konekiväärisemista, panssaritorjuntatykin asemasta, yhdys- ja taisteluhaudoista sekä kaivantoesteistä muodostuva linnoitekokonaisuus, joka sijaitsee hiekkapohjaisella mäntykankaalla, Hangon rautatiestä 500 m etelään, Koverharin tehtaalle johtavan radan länsipuolella.
Pohjoisin konekivääriasema on ollut kaksihuoneinen. Ampumakammion ja etuhuoneen välissä on pystyssä vielä sinkkipellillä päällystetty puurakenne, mahdollisesti ovi. Ampumakammio on kooltaan 3 x 4 m. Etuhuone on täynnä katon ja seinien maakerroksia. Ampumasektorin keskisuunta on 350º. Tuliaseman etumaastoon on tehty 145 m pitkä, kaareva panssarivaunun kaivantoeste, jonka leveys on yläosasta 3 m ja syvyys 1,6 m. Se on jaettu poikittaisvallein 3 m pitkiin osastoihin.
Edellä mainitusta tuliasemasta 170 m etelään on toinen, samanlainen katettu konekivääriasema. Sen ampumasektorin keskisuunta on 30º. Tuliaseman taustalla on länteen suunnattu avoin konekivääriasema. Tuliaseman etumaastoon on tehty panssarivaunun kaivantoeste, jonka pituus on 90 m ja leveys yläosastaan 3 m. Este on jaettu poikittaisvalleilla 3 m osioihin. Esteen länsireunalla on aseteltu pieniä, 5 dm3 kokoisia kiviä kahteen riviin kuten panssarivaunun kiviesteessä. Kivirivistö jatkuu kaakkoon inventointialueen ulkopuolelle.
Kohteen länsipuolella on maahan kaivettu 11 x 15 m kokoinen kuoppa, jota reunustaa maavalli. Kuopan länsipäässä on maasta kasattu koroke. Kuoppa on 1 – 2 m syvä. Sen eteläpuolella on kaksi 3,5 m syvää kuoppaa, joiden halkaisijat ovat 12 ja 5 m. Käyttötarkoituksesta ei ole tietoja. Karttatietojen perusteella kohdalla pitäisi olla katettu konekivääriasema, pikakivääriasema ja neljä korsua. Kuoppien eteläpuolella on 100 m pitkä, 3 m leveä, osastoihin jaettu kaivantoeste.
Kohteen läpi kulkevan metsätien länsipuolella on 6 x 10 m kokoinen tuliaseman kuoppa, jonka syvyys on 2 m. Sen vieressä on saman syvyinen kuoppa, jonka koko on 5 x 5 m. Tuliaseman ampuma-aukon sijaintia ei pysty määrittämään, mutta aseman edessä olevan lyhyen estekaivannon perusteella ampumasektorin keskisuunta on 80º. karttatietojen perusteella paikalla on ollut katettu panssaritorjuntatykin asema. Aseman eteläpuolelta jatkuu yhdyshauta etelään, joka kulkee korsukylän läpi. Alueella on useita korsuja, ajoneuvokuoppia ja pieniä tuliasemia.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama katetuista konekiväärisemista, pienemmistä tuliasemista, korsuista, yhdys- ja taisteluhaudoista sekä kaivantoesteistä muodostuva linnoitekokonaisuus, joka sijaitsee hiekkapohjaisella mäntykankaalla, Nicklundskärret nimisen soistuneen maankohdan pohjoispuolella, rinteen yläosassa.
Kohteen itäosassa on kookas, alun perin katettu konekivääriasema, jonka ampumasektorin keskisuunta on suoraan pohjoiseen. Sen vieressä on avoin tuliasema ja kaksi korsua. Ympäristössä on lisäksi kaksi pienempää tuliasemaa, joiden torjuntasuunnat ovat pohjoiseen ja koilliseen. Katetun konekivääriaseman pohjoispuolella on 65 m pitkä, kaarevan muotoinen panssarivaunun kaivantoeste, jonka leveys yläosasta 3 m ja syvyys 1,6 m. Este on jaettu poikkivallein 3 m pitkiin osioihin. Esteen pohjoispuolella on yhdyshauta, joka jatkuu kohteen länsipäähän.
Kohteen lounaisosassa on mäenkumpareella alkujaan katettu konekivääriasema, jonka sisätilan koko on 3 x 4 m. Ampumasektorin keskisuunta on pohjoiseen. Aseman taustalla on 7 x 7 m kokoinen korsun kuoppa, jonka syvyys on 1,5 m sekä toinen pienikokoinen kuoppa, joka on joko tuliasema tai korsu. Näiden itäpuolelta alkaa pohjoinen-etelä –suuntainen kaivantoeste, jonka pituus on 210 m. Esteen yläosan leveys on 3 m ja syvyys 1,5 m. Se on jaettu poikittaisvallein 3 m osioihin. Este päättyy Neuvostoliiton joukkojen rakentaman huoltotien eteläpuolelle.
Kaivantoesteen länsipuolella on konekivääriasema, joka on alkujaan ollut katettu. Sen ampumasektorin keskisuunta on 45º. Tuliaseman taustalta alkaa lounaan suuntainen taisteluhauta, jonka pituus on 30 m. Sen laidalle on kaivettu 7 tuliasemasyvennystä joiden koko on 3 x 1,2 m ja torjuntasuunta luoteeseen. Konekivääriaseman lounaispuolella on pyöreähkö korsun kuoppa, jonka halkaisija on 5 m ja syvyys 1,5 m. Sisäänkäynnissä on ovi ja kappale oven karmia paikoillaan. Ovi on 63 cm leveä ja sitä on näkyvissä 78 cm. Sen alareuna on maakerrosten alla. Ovi on 5 cm paksu ja tehty puusta. Se on peitetty sinkityllä pellillä kummaltakin puolelta. korsun sisällä on puisten tukirakenteiden ja kamiinan jäännöksiä.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee hiekkapohjaisella mäntykankaalla, Niclundskärret-nimisen soistuneen maastonkohdan länsipuolella.
Tukikohta on ryhmitetty alkujaan katetun konekivääriaseman ympärille. Konekivääriaseman sisätila on kooltaan 3 x 6,5 m ja syvyys nykyään 0,9 m. Tuliasemassa on saattanut olla 1 – 3 ampuma-aukkoa. Seinät ovat kuitenkin vaurioituneet niin, että ainoastaan yhden ampuma-aukon pystyy varmuudella määrittämään. Sen ampumasektorin keskisuunta on 320º. Tuliaseman ulkoseinien ympärillä, on taisteluhauta, joka on varustettu ampumasyvennyksillä.
Tuliaseman pohjoispuolella on avoin konekivääriasema, jonka torjuntasuunta on suoraan pohjoiseen. Tämän pohjoispuolella on vielä pyöreä kuoppa, jonka halkaisija on 8 m ja syvyys 2 m. Katetun konekivääriaseman eteläpuolella on pyöreä korsun kuoppa, jonka halkaisija on 4 m ja syvyys 1,5 m.
Tukikodasta johtaa maahan kaivettu yhdys- / taisteluhauta lounaan suuntaan seuraavaan tukikohtaan (Koverhar 13). Haudan eteläosassa, sen itäpuolella on erillinen, 12 m pitkä taisteluhautaosio, joka on saattanut olla katettu. Sen torjuntasuunta on kaakkoon.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee hiekkapohjaisella mäntykankaalla, vanhan huoltotien eteläpuolella, 600 m Nicklundsberget-nimisestä mäestä pohjoiseen.
Tukikohta on ryhmitetty alunperin katetun konekivääriaseman ympärille. Konekivääriaseman sisätila on kooltaan 3 x 7 m ja syvyys nykyään 0,9 m. Ampumasektorin keskisuunta on 30º. Konekivääriaseman vieressä, sen kaakkoispuolella on kaksi pienempää tuli- tai tähystysasemaa ja koillispuolella yksi. Tukikohdan ympärillä on useita esteinä käytettyjä ansakuoppia. Aseman itäpuolella on tykistöradan ratapenger, jonka kummallakin puolella on poikkivallein ositetut kaivantoesteet.
Tukikohdasta, johtaa maahan kaivettu 300 m pitkä yhdyshauta etelän suuntaan, seuraavaan tukikohtaan (Koverhar 12). Haudan puolivälissä on sen varteen tehty 6 tuliasemasyvennystä, joiden koko on 1,2 x 3 m. Niiden torjuntasuunta on koilliseen. Hauta erottuu eteläpäässään osin vain matalana urana maastossa. Se päättyy seuraavan tukikohdan edustalla olevaan kaivantoesteeseen.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee hiekkapohjaisella mäntykankaalla, Niclundsberget-nimisen mäen ja Viskontien pohjoispuolella.
Tukikohta on ryhmitetty suurikokoisen, alkujaan katetun konekivääriaseman ympärille. Sen ampumasektorin keskisuunta on 340º. Aseman ympärillä on neljä avointa tuliasemaa ja korsu. Ympäristöön on sijoitettu esteeksi ansakuoppia. Konekivääriaseman luoteispuolella on panssarivaunun kaivantoeste, jonka pituus on 60 m. Sen leveys on yläosasta 3,5 m ja syvyys 1,5 m. Se on jaettu kapeilla poikittaisvalleilla 3 m pitkiin osioihin. Kaivantoeste on myöhemmin täytetty sähkölinjan kohdalta.
Konekivääriasemasta etelään suuntautuvat yhdyshaudat ovat jääneet Viskontien alle mutta jatkuvat tien eteläpuolella kohteessa Koverhar 18. Tuliasemasta johtaa idän suuntaan yhdyshauta, jonka länsi ja pohjoispuolella on edellä mainitun kaltaiset kaivantoesteet. Toinen este on itä-länsi –suuntainen ja pituudeltaan 35 m. Toinen este on pohjois-etelä –suuntainen, jonka pituus on 45 m. Esteiden sisäpuolella on 5 x 5 m kokoinen korsun kuoppa.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama korsukylä, joka sijaitsee soistuvassa maastossa Nicklundskärretin itäpuolella.
Alueella on toistakymmentä ajoneuvokuoppaa ja korsua, joista useat ovat varsin pienikokoisia, mitoiltaan n. 2 x 3 m. Korsukylä sijaitsee tykistöradan ratapenkereen pohjoispuolella. Koko korsukylää ei ole inventoitu. Kylän koillispuolella on kaakko-luode suuntainen panssarivaunun kaivantoeste, jonka pituus on 185 m. Esteen leveys on 4 m ja se on jaettu poikittaisvalleilla 3 m pitkiin osioihin. Este on veden täyttämä. Este päätyy kaakossa seuraavan tukikohdan (Koverhar 15) kaivantoesteeseen.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama useista tukikohdista muodostuva linnoitekokonaisuus, joka sijaitsee hiekkapohjaisessa maastossa osin mäntykankaalla ja osin sekametsässä, Koverharin tehtaalle johtavan junaradan ja Viskontien risteyksen luoteispuolella.
Kohteessa on viisi suurikokoista, alkujaan katettua konekivääriasemaa ja niitä yhdistävä yhdys- ja taisteluhautaverkosto. Lisäksi alueella on useita pienempiä tuliasemia, korsuja ja ajoneuvokuoppia. Kohteen länsiosassa, Nicklundskärretin-suon eteläpäässä on maahan kaivettu korsu tai tuliasema, jonka sortunut katto on tehty säästöbetonista. katon paksuus on ollut 0,3 m. Rakennetta ympäröi kaivanto, jonka yläosan leveys on 1 m ja alaosan 0,2 m, syvyys on 0,5 – 1 m.
Yhdyshaudat jatkuvat etelän suuntaan, jossa ne ovat osittain tuhoutuneet Viskontien alle. Haudat jatkuvat tien eteläpuolella kohteessa Koverhar 16. Osa varustuksista on jäänyt Koverharin tehtaalle johtavan junaradan alle. Kohteen pohjoisosassa on itä-länsi suuntainen panssarivaunun kaivantoeste, jonka pituus on 600 m. Este on jaettu poikittaisvalleilla 3 m pitkiin osioihin. Kaivantoesteen pohjoispuoleista aluetta ei ole inventoitu.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee hiekkapohjaisella mäntykankaalla, Viskontien ja Tvärminnentien risteyksen länsipuolella.
Kohteessa on karttatietojen perusteella sijainnut neljän tykin haupitsipatteri. Alueelta löytyy kaksi suurikokoista kuoppaa, jotka ovat kooltaan 5 x 15 m. Sisäänkäynti on kuopan pitkällä sivulla ja sen leveys on 5 m. Kuoppien keskiosat ovat metrin syvyiset ja päädyt puoli metriä syvät. Kuoppien etäisyys on toisistaan 10 m. Kuoppien etelä ja itäpuolella on kuusi korsujen kuoppaa. Kohteen itäpuolella on tykistöradan ratapenger ja sen itäpuolella kaksi yhdyshautaa ja useita kuoppia, joista osa on ollut korsuja.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentaman tukikohdan eteläosa, joka sijaitsee hiekkapohjaisella mäntykankaalla, Viskontien eteläpuolella kulkevan sähkölinjan alapuolella, n. 300 m Nicklundsberget-nimisestä mäestä kaakkoon.
Sähkölinjan alapuolella on lyhyt yhdyshauta, kaksi korsujen kuoppaa ja ajoneuvokuoppa. Kohteen pohjoisosa on jäänyt Viskontien alle. Kohteen lounaan puolella olevan hiekkatöyrään päällä on ollut Neuvostoliiton joukkojen rakentamia tuliasemia ja korsuja. Alue ovat nykyään puolustusvoimien harjoitusaluetta. Vanhoja varustuksia on kaiveltu ja niiden väliin on tehty uusia harjoituksissa käytettyjä linnoitteita. Alueen linnoituslaitteet ovat osittain vaurioituneet kulkemisesta aiheutuneesta eroosiosta.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentaman tukikohdan eteläosa, joka sijaitsee hiekkapohjaisella mäntykankaalla, Viskontien eteläpuolella kulkevan sähkölinjan alapuolella, n. 300 m Nicklundsberget-nimisestä mäestä länteen.
Kohteessa on taistelu- ja yhdyshautojen osioita sekä neljä korsujen kuoppaa. Tukikohdan keskiosa on tuhoutunut jäätyään Viskontien alle. Pohjoisosa on Viskontien pohjoispuolella (kohteessa Koverhar 13).
Tukikohdan eteläpuolella olevalla maastonkohoumalla on ollut Neuvostoliiton joukkojen rakentamia tuliasemia ja korsuja. Nicklundsbergetin etelä- ja lounaispuolella on sijainnut laaja korsukylä. Alueet ovat nykyään puolustusvoimien harjoitusaluetta. Vanhoja varustuksia on kaiveltu ja niiden väliin on tehty uusia harjoituksissa käytettyjä linnoitteita. Alueen linnoituslaitteet ovat vaurioituneet kulkemisesta aiheutuneesta eroosiosta.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama konekivääriasema, joka sijaitsee hiekkapohjaisella mäntykankaalla, Viskon tehtaan itäpuolella, n. 170 m etelään Viskontiestä.
Konekivääriasema on ollut alkujaan katettu. Aseman sisätilan koko on 7 x 7 m ja ampumasektorin keskisuunta on 300º. Konekivääriaseman ympäristössä on taistelu- ja yhdyshautoja. Ympäristöä ei ole inventoitu.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentamiin linnoitteisiin liittyvä valelaite, joka sijaitsee hiekkapohjaisella mäntykankaalla, Viskon tehtaan kaakkoispuolella, n. 330 m etelään Viskontiestä.
Kohde on valeilmatorjuntapatteri, jossa on ollut puiset tykkejä esittävät rakennelmat. Laitteen tarkoituksena on ollut johtaa harhaan vihollisen lentotiedustelua. Alueella on neljä pyöreää kuoppaa, joiden halkaisija on 6 m ja syvyys 0,3 m. Kuopan keskellä on pyöreä koroke, jonka halkaisija on 1,5 m.
Kohde on hyvässä kunnossa vaikka ympäristö onkin kärsinyt maastoajoneuvojen aiheuttamista eroosiovaurioista. Kyseessä on harvinainen linnoittamiseen liittyvä valerakennelma.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama yhdyshauta, joka kulkee koko Koverharin linnoitusalueen läpi. Yhdyshauta sijaitsee suurimmaksi osaksi hiekkapohjaisella mäntykankaalla, mutta inventointialueen eteläosassa se on rakennettu kivikkoiseen maastoon, jossa kasvaa tiheämpää havumetsää.
Maahan kaivettu yhdyshauta alkaa Neuvostoliiton sotilastukikohdan rajalla sijainneista etuasemista Lappohjasta ja se on jatkunut lähes katkeamattomana Sandträskin tasalla kulkevaan toiseen puolustuslinjaan. Hautaa on inventoitu yhteensä 2,5 km sen keskivaiheita Koverharissa. Haudan pääkulkusuunta on koillisesta lounaaseen. Mutta se mutkittelee maastonkohtien ja tukikohtia myötäillen. Haudan keskimääräinen leveys on yläosasta 1,8 m ja alaosasta 0,7 m, syvyys on 0,8 m. Syvimmillään hauta on inventointialueen eteläosassa mutta joissakin paikoissa se on vain heikosti maastossa erottuva ura. Kaikki mahdolliset puiset tukirakenteet on poistettu. Hautaa on täytetty uusien teiden kohdilla.
Rautatien läheisyydessä, kohteen Koverhar 8 kohdalla hautaan on tehty 10 m pitkiä poikittaishautoja, jotka ovat mahdollistaneet tulittamisen koillisen ja idän suuntiin. Yhdyshaudan varsilla on toisinaan siitä erilleen rakennettuja lyhyitä taisteluhaudanpätkiä, jotka on varustettu 1,2 x 3 m kokoisilla tuliasemilla. Nämä taisteluhautaosiot ovat saattaneet olla katettuja.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama Koverharin linnoitusalueen läpi kulkeva huoltotie. Tie on rakennettu hiekkapohjaiselle mäntykankaalle.
Tie on alkanut lännestä Hangon radan eteläpuolelta, läheltä Viskontietä ja on jatkunut siitä koillisen suuntaan, junaradan eteläpuolella kulkien Lappohjan asemalle. Tie on inventoitu 2,2 kilometrin matkalta. Tien leveys on 3,2 m. Sen pinnasta on karkeaa hiekkaa sekä pyöreitä kiviä, joiden halkaisijat ovat 3 – 10 cm. Tiestä on tuhoutunut lyhyt osio Koverharin tehtaalle johtavan junaradan alle.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama Koverharin linnoitusalueen läpi kulkeva junaradan ratapenger ja ratalinjaus. Se on rakennettu hiekkapohjaiselle mäntykankaalle sekä osaksi Nicklundskärret-nimisen suon poikki.
Kohde on osa ratalinjaa, jolla oli tarkoitus yhdistää Täcktomin ja Tvärminnen alueilla sijainneiden järeän rautatietykkipatterin ampuma-asemien ratapihat Hangon rataan Koverharissa. Tykistöradassa oli kiskot Hangosta Tvärminneen mutta sieltä Koverhariin jatkuvaa osuutta ei ehditty kiskottaa mutta ratalinja penkereineen ehdittiin rakentaa lähes valmiiksi.
Ratalinjaa on inventointialueella 1,6 km. Se alkaa Hangon radasta 1,3 km Viskontien tasoristeyksestä rataa pitkin mitattuna koilliseen. Rata näkyy maastossa nykyään 2,5 – 12 m leveänä hiekkapäällysteisenä linjana. Ratalinja kummallakin puolella on panssarivaunun kaivantoesteet 470 m matkalla Hangon radasta etelään. Kaivannot on jaettu 3 m pitkiin osioihin kapeilla poikkivalleilla. Radan linjaus on leveimmillään näiden kaivantoesteiden välissä. Etelämpänä se jatkuu keskimäärin 3 m leveänä linjana.
Nicklundskärretin suon kohdalla rataa varten on tehty 2,5 m korkea pengerrys, jonka leveys on yläosasta 2,5 m ja alaosasta 8 m. Suon itäpuolella linja muuttuu polkumaiseksi ja katoaa vähitellen maastossa. Viskontien eteläpuolella rata on jälleen näkyvissä korkeana hiekkapengerryksenä.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 rakentama useista tukikohdista muodostuva linnoitekokonaisuus, joka sijaitsee hiekkapohjaisella mäntykankaalla, Hankoon johtavan rautatien eteläpuolella, 400 m länteen Koveraharin tehtaalle johtavasta radasta.
Kohde muodostuu kahdesta suurikokoisesta konekivääriasemasta ja niitä yhdistävästä taisteluhautaverkostosta, panssaritorjuntatykin asemasta sekä useista lyhyistä taisteluhautaosioista.
Kohteen pohjoisosassa on katetun konekivääriaseman ympärille ryhmitetty tukikohta. Konekivääriasema muodostuu maakummusta ja sen seinät on tuettu ladotuilla kivillä. Katto on sortunut tai purettu, samaten seinien puiset tukirakenteet. Sen sisätilan koko on 6 x 7 m ja syvyys nykyisin 1m. Ampumasektorin keskisuunta on 70º. Katetun aseman vieressä, sen eteläpuolella on avoin konekiväärille tarkoitettu vaihtoasema, jonka eteläpuolella on vielä yksi tähystys- tai tuliasema. Taustalla on vielä avoin konekivääriasema, jonka torjuntasuunta on länteen. Katetun aseman takana on kaksi korsua, jotka ovat kooltaan 6 x 6 ja 7 x 6 m. Asemasta luoteen suuntaan on epämääräinen laakea ja matala kuoppa, jonka käyttötarkoituksesta ei ole tietoja. Kuopan lännen puolella on pikakivääriasema, jonka torjuntasuunta on pohjoiseen. Tukikohdan länsipuolella on 135 m pitkä, kaareva kaivantoeste, jonka leveys on 3 – 5 m ja syvyys 1,5 m. Este on jaettu kapeilla poikittaisvalleilla 3 m pitkiin osioihin.
Eteläisempi suurikokoinen konekivääriasema on rakenteeltaan samanlainen kuin ensiksi mainittu. Sen ampumasektorin keskisuunta on 60º. Tuliaseman taustalla on korsun kuoppa, jonka koko on 4 x 6 m ja syvyys 2 m.
Kohteen keskiosassa, junaradasta n. 100 m etelään on kaksi vierekkäistä kuoppaa, jotka on erotettu toisistaan 2 m leveällä maavallilla. Kumpikin kuoppa on kooltaan 4 x 4 m ja syvyydeltään 1,5 m. Kuopista johtaa lännen suuntaan lyhyt yhdyshauta, jonka päässä on pyöreä kuoppa, jonka halkaisija on 1,5 m. Kyseessä saattaa olla panssaritorjuntatykin avoasema. Edellä mainittujen kuoppien eteläpuolella on useita esteinä toimineita ansakuoppia. Tykkiasemista länteen on 4 x 5 m kokoinen, oviaukolla varustettu kuoppa, jonka syvyys on 1 m. Kyseessä on mahdollisesti korsu. Tämän länsipuolella on 4 x 6 m kokoinen ajoneuvokuoppa.
Viimeksi mainituiden linnoitteiden ja niiden eteläpuolella kulkeneen huoltotien välisellä alueella on 11 lyhyttä taisteluhautaosiota, jotka eivät ole yhteydessä toisiinsa. Haudat ovat pituudeltaan 10 m ja niiden yläosan leveys on 2,5 ja alaosan 0,5 m. Syvyys on 0,6 – 0,9 m. Yksittäinen taisteluhauta on kaivettu siten, että se muodostuu kahdesta 5 m pitkästä osiosta, jotka muodostavat keskenään tylpän kulman. Taisteluhautojen torjuntasuunnat ovat koilliseen ja itään.
Kohde muodostaa kokonaisuuden, josta pystyy hahmottamaan miten erilaiset linnoituslaitteet on sijoitettu keskenään maastoon. Kohteen lävistää koko Koverharin linnoitusalueen poikki kulkeva koillinen–kaakko -suuntainen yhdyshauta.

Mäyrätie (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee noin kolme kilometriä pohjoiskoilliseen Kirkkonummen keskustasta. Sepänkylään vievältä tieltä erkanee Mäyrätie (Kirkkonummelta päin tultaessa vasemmalle), jonka itäpuolella, noin 250 metriä edellä mainitusta risteyksestä, on betonibunkkeri. Venäläisten rakentamaa bunkkeria on vaikea enää havaita, koska se on kauttaaltaan myöhemmin peitetty, vain sen länsipuolen sivua on kaivettu esiin kapealta kaistalta. Kaivannossa näkyy bunkkerin sisäänmenoaukko. Tien länsipuolella on jonkin verran louhittua kivikkoa.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 tekemä tukikohta, joka sijaitsee mäntykankaalla Hankoniementien ja sen eteläpuolella kulkevan saman suuntaisen sähkölinjan välisellä alueella hiekkapohjaisessa maastossa.
Kohteessa on maahan kaivettuja yhdys- ja taisteluhautoja sekä tuliasemia ja korsujen kuoppia. Kohteen itäpäässä on suurikokoinen konekivääriasema, jonka eteläosa on vaurioitunut vieressä kulkevan sähkölinjan raivaustöiden yhteydessä. Tukikohdasta on johtanut yhdyshauta pohjoisen suuntaan, seuraavaan tukikohtaan mutta hauta on jäänyt osin Hankoniementien alle.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 tekemä tukikohdan pohjoisosa, joka sijaitsee hiekkaharjulla Hankoniementien ja Kofverhagin Kartanontien välisellä alueella. Kohteen itäpään linnoitteet ovat tuhoutuneet soranoton yhteydessä.
Kohteessa on maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja sekä tuliasemia ja korsujen kuoppia. Kohteen keskiosaan on rakennettu tie ja aluetta on jonkin verran täytetty, jolloin linnoitteita on mahdollisesti tuhoutunut. Kohteen itäpäässä on 15 x 12 m kokoinen kuoppa, jonka syvyys on 3 m. Sen alkuperästä tai kuulumisesta alueen linnoitustöihin ei ole tietoja.

Gåsarv (Gåsar by) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuodelta 1700 peräisin olevaan Kalansin kylää kuvaavaan maakirjakarttaan on merkitty myös Gåsar by Siuntionjoen suuhun Tjusträskin pohjoisrannalle. Kartassa talot on merkitty aivan rannan tuntumaan, mutta järven pinta on ilmeisesti laskenut 1700-luvun tilanteesta. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Gåsarvin kohdalla sijaitsee nykyisin Klasas ja Nykras nimiset tilat. Alue on tiheään rakennettu maatilakeskus. Viereiset pellot olivat kyntämättä. Alueella ei havaittu merkkejä varhaisemmasta asutuksesta. Vuosisatoja jatkunut maankäyttö on todennäköisesti hävittänyt suurimmaksi osaksi jäljet siitä.

Prästgården (Prästagård) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 800 metriä Siuntion kirkosta itäkoilliseen kahden joen yhtymäkohdassa. Samuel Broteruksen vuodelta 1700 peräisin olevaan Kalansin kylää kuvaavaan maakirjakarttaan on merkitty myös Prästagård eli Pappila Siuntionjoesta pohjoiseen erkanevan sivuhaaran länsirannalle. Pappila on ollut samalla alueella näihin päiviin asti. Nykyisin se on ilmeisesti yksityisomistuksessa. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Paikalla on vanha pappila rakennus ilmeisesti 1800-luvulta ja pari ulkorakennusta. Piha-alueet on tasoitettu ja nurmella, pihalla on myös mm. pelikenttä. Alueelta ei löytynyt merkkejä vanhemmista rakenteista. Pihan muokkaus on luultavasti hävittänyt suurimmaksi osaksi varhaisemmat jäännökset.

Vörlö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee Koisjärvestä koilliseen Someron tiestä 280 itään, Mesiäisen ja Anttilan talon kohdalla. Vörlön kylässä on vuonna 1540 kahdeksan taloa ja 1700-luvun kartoissa kuusi.
Nykyisin tontti on lähes kokonaan nykyisen Mesiäisen päärakennuksen ja sitä ympäröivän pihan alla. Tontin itäpää on myllätyllä alueella Anttilan konehallin alla. Rakennusten välillä on kapea metsäkaistale, jossa saattaa olla keskiaikaisiakin kerrostumia jäljellä. Kohdassa on 1700-luvulla ollut Skinnari. Vanha Puonnin talon paikka vaikuttaa myös säilyneeltä.

Mettula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee vanhasta valtatiestä 1 pohjoseen 200 m, Mettulaan johtavan tien itäpuolella. 1500-luvulla kylässä on ollut viisi taloa. Vuoden 1779 kartalla kylässä on myös viisi taloa: Ounia, Jaakkola, Karhu, Jussila, Markkula.
Ounian talo on sijainnut erillään yhtenäisen kylätontin pohjoispuolella olevalla kumpareella nykyisen talon kohdalla. Muu kylätontti sijaitsee etelämpänä kolmen? nykyisen talon kohdalla. Entisen Jaakkolan talon paikalla, tontin pohjoispäässä on rakentamatonta ja ehjää maa-aluetta, jossa voisi olla jäljellä vanhaa asutuskerrosta, samoin kuin nykyisten talojen pihamailla. Letkunojan länsipuolelle on merkitty torppa vuoden 1779 kartalla.

Remala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee vanhasta valtatiestä 100 m etelään, Härkäjoesta pohjoiseen, Mällin talon kohdalla. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1442. Kylässä oli kolme taloa vuonna 1540. Kartassa vuodelta 1772 on kolme taloa: Melli (Mälli), Olli ja Paakkala. Vuoden 1982 kartalla on neljä taloa.
Nykyisen Mällin talon rakennusten ympärillä on ehjältä vaikuttavaa pihamaata, jossa lienee säilynyt vanhoja asutuskerroksia.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940 – 1941 tekemän tukikohdan eteläinen osa, joka sijaitsee mäntykankaalla Hankoniementien ja sen eteläpuolella kulkevan saman suuntaisen sähkölinjan välisellä alueella, hiekkapohjaisessa maastossa.
Kohteessa on maahan kaivettuja taistelu- ja yhdyshautoja. Osa taisteluhaudoista on varustettu ampumasyvennyksin. Kohteen lounaisnurkassa on ampumaradalle johtavan tien vieressä konekivääriasema, jonka sisämitat ovat 7 x 7 m. Ampuma-aukko on myöhemmin kaiveltu esiin. Se on 1,5 m leveä ja aukon reunat on vuorattu pellillä. Aseman torjuntasuunta on 90º.
Kohteessa on useita kuoppia, jotka saattavat olla tuliasemia tai korsuja. Selkeästi korsuille tehtyjä kuoppia on yli 20 kpl. Kaikkien katettujen asemien ja suojien katot on purettu. Tukikohdan etelälaidalla on ainakin 18 ajoneuvokuoppaa, jotka on keskitetty yhdelle alueelle. Kohteen itäpäässä olevalla mäellä on osa haudoista vaurioitunut läheisen ampumaradan rakentamisen yhteydessä. Paikan läheisyydessä on konekivääriasema, joka on todennäköisesti ollut kahdella ampuma-.aukoilla varustettu. Sen torjuntasuunnat ovat olleet 30º ja 300º. Konekivääriasemasta n. 150 m koilliseen on lisäksi 100 m pitkä, erillinen taistelu- tai yhdyshauta.
Tukikohta on ilmeisesti liittynyt vieressä sijaitsevan kranaatinheitinpatterin (kohde: Koverhar 1) huoltoon ja puolustukseen. Tukikohdan poikki on myöhemmin rakennettu Hankoniementie, jonka alle on jäänyt linnoituslaitteita. Samoin tukikohdasta on tuhoutunut osia hiekkakuopilta tapahtuneen maanoton yhteydessä. Tukikohdan pohjoisosa sijaitsee kohteessa Koverhar 26.

Kasaberget (1000014400) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Gäddbergsön lounaisrannalla on Kasabergetin jyrkän kallion päällä merenrannalla vuonna 1939 rakennettu valvonta- ja tulenjohtotorni sekä pyramidimainen kiveys ja n. 4 x 6 m kokoinen matala kiveys. Kiveykset liittynevät myös puolustusvarustuksiin.

Gäddbergsö Sandviken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Matalalla kalliotasanteella Sandvikenin pohjukassa, metsän reunassa on n. 3,5 x 5 m kokoinen kivijalkamainen kiveys. Kiviä on osittain siirretty pois, osa kivistä on sammalen päälle asteltuja, osa jää osittain heinän ja turpeen alle. Kiveys on saattanut alun perin olla pienempi, n. 2 x 3,5 m. Kyseessä on mahdollisesti kalamajan pohja. Rakenne on todennäköisesti melko nuori.

Kalasberget (Puolustusvarustukset)
Moderni; Venäläisten Porkkalan vuokra-aikana v. 1944–56 rakentama betonibunkkeri sijaitsee Sepänkylässä, Kalasberget -nimisen mäen pohjoislaidalla. Bunkkeri on ilmeisesti räjäytetty ja peitetty. Bunkkerin päällä on nykyään näkyvissä kaksi aukkoa, josta toisessa on tikkaat. Aukkoja ei ole suojattu mitenkään, joten ne ovat vaarallisia alueella liikkuville.

Käringberget 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Moderni; Ilmeisesti venäläisten Porkkalan vuokra-aikana käyttämä kivilouhos sijaitsee Kännbergetin pohjoisreunalla. Mäen rinteessä on runsaasti louhittua kiviainesta, kalliossa on näkyvissä poranreikiä. Kohteelle johtaa umpeenkasvanut tieura noin 200 metriä länteen sijaitsevalta Dalkullantieltä.

Harabacken (Puolustusvarustukset)
Moderni; Harabackenin pohjoislaidalla on venäläisten Porkkalan vuokra-aikana v. 1944–56 kaivamia juoksuhautoja. Hautoja on luultavasti alueella runsaastikin. Vuoden 2009 inventoinnissa havaittiin noin 250 metriä pitkä pätkä yhdyshautaa, joka on mahdollisesti yhdistänyt Korkbergetin ja Harabackenin puolustusta. Korkbergetin ja Harabackenin alueitten puolustusrakennelmat on yhdistetty aluerajauksessa. Korkbergetin taisteluhaudan koordinaatit erilliskohteissa.

Tuomala (Thomasby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuomalan vanha kylätontti sijaitsee Tuusulanjärven itärannalla peltojen ympäröimällä alueella, jonka poikki kulkee vanha kylätie. Nykyisin pääosa liikenteestä kulkee kylän kaakkoisosassa.
Ensimmäiset tiedot Tuomalasta ajoittuvat 1500-luvulle ja jo vuonna 1543 kylässä oli yhteensä kuusi taloa. 1570-luvulle mentäessä taloluku oli vähentynyt yhdellä ja Tuomala pysyi viisitaloisena pitkään. Kylä on palanut 1500-luvun lopulla. (Sarkamo 1983:90, 274.) Vuosien 1697 ja 1726 kartoissa (Mha B49 3/2; B50 2/1-2) taloista kaksi sijaitsee kylätien länsipuolella ja kolme itäpuolella. Nykyisin tien itäpuoli on melko tiheään rakennettua ja maaperältään muokattua, mutta länsipuoli, jossa on edelleen 1500-luvulta tunnettu Kuninkalan tila, on vähemmän muokattua.
Kuninkalan vanha päärakennus, jonka vanhin osa oli rakennettu 1700-luvulla ja uudempi osa vuonna 1853, on purettu 1980-luvulla eikä tämän läheisyyteen tienvarteen ole rakennettu myöhemmin uusia rakennuksia. Kuninkalan nykyinen päärakennus sijaitsee kauempana tiestä. Tilan koillispuolella on tien vieressä autioitunut piha-alue rakennuksineen (Saarela), joista tien vieressä sijaitsevassa aitassa on vuosiluku 1833. Myös muut rakennukset ajoittunevat 1800-luvulle tai aivan 1900-luvun alkuun. Piha-aluetta ei ole muokattu ja on mahdollista, että siellä on säilynyt myös vanhempien rakenteiden jäännöksiä. Pihamaata kairattaessa havaittiin paikoin hiiltä, mikä voi viitata 1500-luvun lopulla tapahtuneeseen Tuomalan kylän paloon.
Paikallinen asukas on löytänyt aikanaan kylätontilta kiven juuresta neljä onttoa tykinkuulaa, jollaisia on käytetty yleensä kaarituliaseiden ammuksina 1500–1800-luvuilla.

Hyrylä Koskenranta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tuusulanjoen tuntumassa, joenmutkan eteläpuolella Jokipuistossa. Paikalla on Hyrylän varuskuntaan kuuluneen saunarakennuksen kivijalka, joka on peräisin autonomian ajalta. Kivijalka on tehty käsinlohkotuista kuutiokivistä ja se erottuu parhaiten länsikulmassa sekä länsilounas-sivulla. Kooltaan rakenne on n. 12 x 8 m. Saunan kiuas on ollut luultavasti eteläkulmassa, jossa näkyy muutamia pienempiä päällekkäisiä kiviä. Rakenteen päällä kasvaa nurmea sekä muutamia paksuja lehtipuita.

Skavaböle (Hyrylä) Gästgifvars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tuusulanväylän länsipuolella Hyrylän taajama-alueella. Paikalla on säilynyt kahden koulurakennuksen väliin jäävällä alueella Hyrylän vanhaa kylätonttia, jossa on sijainnut Gästgifvarsin ratsutila ja kievari (Mha B50 1/1). Nykyinen paikalla oleva Viksbergin tila on syntynyt Gästgifvarsin 1700-luvun lopulla tapahtuneen jakamisen yhteydessä. Tilan päärakennuksen vanhin osa on vuodelta 1820. Lisäksi pihalla on muutama vanha aitta sekä vuonna 1793 rakennettu kaksikerroksinen piharakennus. (Härö 1988: 62.)
Varhaisimmat maininnat Hyrylästä ovat 1500-luvun alkupuolelta. Vuonna 1543 kylässä oli jo kahdeksan taloa, mutta saman vuosisadan loppupuoliskolla taloluku oli puolittunut, kunnes se taas 1600-luvun alussa nousi jälleen kahdeksaan. Tosin sotavuosien aikaan moni tiloista oli autiona. Ensimmäinen tieto Gästgifvarsista on 1560-luvun puolivälistä, jolloin tilan isäntänä toimi Erkki Juhonpoika. 1500-luvun loppupuolella Hyrylässä riehui tulipaloja, joista vuoden 1591 palo poltti mm. Gästgifvarsin talot. 1600-luvun alussa Gästgifvars pysyi edelleen veronmaksukykyisenä, vaikka ajoittain kylän kaikki muut tilat olivat autioina. (Sarkamo 1983: 90, 300–303.) 1700-luvun alkupuolella, isonvihan aikana, Gästgifvars kärsi venäläisten hävityksestä (Peltovuori 1975: 8).
Gästgifvarsin toiminta majatalona ulottuu ainakin jo 1600-luvun alkupuolelle, jolloin ratsutilaa isännöi Simo Markunpoika (Peltovuori 1975: 202). Kievari on Tuusulan vanhin.
Nykyisen Viksbergin tilan alueella on voinut säilyä useita kylätonttiin liittyvien rakenteiden jäännöksiä, sillä pihapiiri on pysynyt lähes muokkaamattomana. Paikalla on nähtävissä pihalle vievän tien kohdalla talousrakennusten edessä ainakin 5 x 9 m kokoisen kivijalan osa, joka jatkuu nurmikolle. Rakenteen päällä kasvaa melko paksu koivu. Viksbergin päärakennuksen itäpuolella kulkeva kevyenliikenteenväylä on vanhaa tienpohjaa ja sen itäpuolella on myös sijainnut rakennuksia. Paikalla on nähtävissä kaksi mahdollista kivijalkaa. Lisäksi alueen reunassa, Tuusulanväylän lähellä, on kallion päällä ilmeisesti palaneen torpan jäännökset.

Lahela Finby Alikylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahelan pohjoisosassa sotien jälkeisellä pientaloalueella. Asuinalueen laidassa on pieni mäki, jonka laella on jäljellä kaksi vanhaa kylätonttia. Lahelan asutus on jakautunut jo varhain useampaan eri paikkaan ja mäellä eli Alikylässä on ollut yksi kylän asutuskeskittymistä. Paikalla on vuonna 1700 sijainnut Tuhkala ja Seppälä ja hieman lännempänä on ollut Mäkelä (Mha B49 1). Mäellä on ollut lisäksi myös Mikkolan tila, joka oli 1600-luvun lopulla ajoittain täysin autiona (Peltovuori 1975: 17).
Ensimmäinen kirjallinen maininta Lahelasta on vuodelta 1491. Kylässä oli vuonna 1543 neljä taloa, mutta määrä tuplaantui seuraavan vuosikymmenen alussa. 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun alussa talojen määrä on vaihdellut 4–6:n välillä. Lahelan vanhimmat tunnistettavat tilat ovat Grisilä eli Stenbacka (1543) sekä Matti Ollinpohjan talo (1545), joka on tulkittu Seppäläksi. Vuoden 1566 jälkeen veroluetteloihin ilmestyvät myös Tuhkalan isäntä Erkki Ollinpoika sekä Mikkolan vuokraaja Martti Laurinpoika. Tiloista vain Seppälä pysyi veronmaksukykyisenä 1570-luvun alkupuolella. 1590-luvun lopulla Seppälästä ja Tuhkalasta tuli ratsutiloja, jollaisina ne toimivat aina 1690-luvulle saakka. Seppälästä tuli vuosisadan taitteessa rusthollin aputila ja vuonna 1755 tila jaettiin kahden veljeksen kesken kahtia. Ali-Seppälä jäi vanhan kantatilan paikalle. Tuhkalasta tuli puolestaan 1600-luvun lopulla Knaappilan augmentti. Mikkolan rälssitila autioitui 1670-luvulla ja se alistettiin hieman myöhemmin Seppälän ratsutalonpojalle heinämaaksi. 1690-luvun alussa Mikkolasta, jossa ei ollut enää rakennuksia, tuli Uudenmaan jalkaväkirykmentin varusmestarin vapaatila. Vuosisadan lopussa Mikkola siirtyi perinnönjaon yhteydessä Tuhkalan sukuun, mutta tila autioitui jälleen 1720-luvun lopulla, minkä jälkeen tilan omistussuhteet vaihtuivat useampaan kertaan. (Peltovuori 1975: 16–17; Sarkamo 1983: 90, 303–307.)
Lahelan vanhin kyläasutus on saattanut sijaita Alikylässä, koska vielä 1700-luvulla asutus on ollut tällä alueella tiheintä. Tämän puolesta puhuisi myös se, että Ylikylään kuuluva Knaappila on ilmeisesti halottu Seppälästä (Sarkamo 1983: 305). Grisilä on tosin voinut sijaita alun perinkin Ylikylässä.
Alikylän alueella ei ole juuri säilynyt maanpäälle näkyviä vanhoja rakennustenjäännöksiä, mutta on todennäköistä, että niitä on säilynyt Mikkolan ja Tuhkalan tonteilla. Tuhkalan nykyinen päärakennus on 1910-luvulta ja talossa äskettäin tehdyn peruskorjauksen yhteydessä lattian alta oli paljastunut vanhaa kivijalkaa. Mikkolan vanha päärakennus, joka on sijainnut nykyisen edessä, on purettu uuden päärakennuksen rakentamisen yhteydessä. Tilojen pihapiirit ovat säilyneet melko muokkaamattomina ja mäenrinteessä on nähtävissä vanha kylätienpohja, jota reunustaa Tuhkalan tontilla vanhat koivut. Alueen lounaisrinteen alaosa on tasoitettu uusien asuintalojen rakentamisen yhteydessä.

Nahkela Nackskog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hyrylän ja Nurmijärven välisen tien eteläpuolella sijaitsevalla peltojen ympäröimällä loivalla mäellä, jonka poikki kulkee vanha kylätie. Kylän asutus on keskittynyt tien varteen jo varhain. Vuoden 1700 luonnoskartassa on kylämäellä nähtävissä kaksi vierekkäistä taloryhmää, joista läntisempi käsittää kuusi taloa ja itäisempi kaksi (MMA Tuusula Ibza* 6/6). Itäisempi taloryhmä on sijainnut nykyisen Heikkilän ja Lassilan kohdalla ja läntisempi on sijainnut Maulan, Yli-Hannulan ja Penttilän tienoilla. Kaikki talot olivat Nassokin-suvulle läänitettyjä rälssitiloja.
Vanhin koko Tuusulaa koskeva kirjallinen lähde koskee luultavasti Nahkelaa. Asiakirjamaininta, jossa sivutaan Hannu Paavonpoika Nacken perintöä, on 1420-luvun alusta. 1500-luvun alkupuolelta Nahkelan isännistä on useita mainintoja ja ensimmäiset taloluvut ovat vuodelta 1543, jolloin kylässä oli kymmenen taloa. Vuoteen 1559 mentäessä taloluku oli laskenut kahdeksaan ja talomäärä pysyi samana aina 1700-luvun alkupuolelle saakka. Nahkelan kantataloja olivat Marttila, Heikkilä, Penttilä, Maunula (Maula), Hannula, Perttilä, Setälä ja Jussila (Juula). Talot näyttävät selvinneen 1600-luvun alun sotavuosista muutamia lyhyitä autioitumisia lukuun ottamatta melko hyvin. (Peltovuori 1975: 18–19; Sarkamo 1983: 78, 81, 291–293.) Sen sijaan suuret nälkävuodet ja kulkutaudit koettelivat Nahkelaa 1600–1700-lukujen taitteessa, kuten myös iso- ja pikkuviha, joiden aikana venäläiset ryöstivät talot ja polttivat osan kylästä (Manneri 2000: 52).
Nahkelan vanhalle kylämäelle on rakennettu uusia pientaloja, mutta paikalla on myös vanhoja pihapiirejä. Kylän uudet talot on rakennettu kauemmas kylätiestä, jonka varrella aikaisemmat talot ovat luultavasti sijainneet. Tien vieressä oleva alue on nykyisin paikoin nurmena, mutta kylämäellä on paljon myös pusikoituneita rakentamattomia alueita. Tällainen alue on myös entinen Peltolan tila, joka sijaitsee vanhan kansakoulun itäpuolella kylän länsiosassa. Paikalla on näkyvissä tien laidassa 1900-luvun loppupuolella purettu kivijalka kellarin vieressä. Lisäksi hieman kauempana tiestä on tiilikasa, joka on mahdollisesti uuninpohja sekä hajotettu rakennuksenpohja. Kylän itäosassa Heikkilän ja Lassilan kohdalla on nurmialueella nähtävissä vanhojen koivujen väliin jäävä tienpohja, joka on vienyt Ruotsinkylään ainakin vielä 1800-luvun puolivälissä. On todennäköistä, että kylätontilla on säilynyt vanhoja rakenteidenjäännöksiä.

Paijala (Pajala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tuusulanjärven luoteisrannalla Anttilan koetilan vieressä olevalla mäellä. Mäen lounaisosassa on Adultan koulutusrakennus ja rannan lähellä olevalle terassille on rakennettu rivitaloja, mutta alueella on säilynyt myös muokkaamattomia alueita. Paikalla on sijainnut Paijalan vanha kyläkeskus. Vuoden 1700 konseptikarttaan kylämäelle on merkitty viisi taloa, joista osa näyttäisi sijainneen nykyisin rakentamattomalla alueella (MMA Tuusula Ibza* 7).
Paijala kuului aluksi Vihdin hallintopitäjän Kaukjärven neljänneskuntaan. Vihdin nimismiespitäjä vaihtui 1500-luvun alkupuolella ja puolivälissä jatkuvasti, mutta vuodesta 1572 Vihti kuului Hämeen läänin Hattulan kihlakuntaan. Tämän vuoksi Paijalassa ja nykyisin Järvenpäähän kuuluvassa Vanhassakylässä oli maaveroyksikkönä koukku, toisin kuin muualla Tuusulassa. Paijala maksoi vuonna 1539 veroja yhden koukun, joka oli jakautunut tasan kylän kuuden talon kesken. Paijalassa 1500-luvulla sijainneista taloista voidaan nimetä Klaavola, Jussila, Koukku, Lassila ja Anttila eli Borgs. Talot pysyivät veronmaksukykyisinä lyhyitä autioitumisia lukuun ottamatta. Anttila oli kylän tiloista suurin ja se joutui pian säätyläisomistukseen. 1700-luvulta lähtien sitä voidaan nimittää kartanoksi. Muut tilat toimivat 1600-luvun loppupuolelle saakka ratsutiloina. Koukusta ja Klaavolasta tuli tämän jälkeen augmentteja ja Jussilasta sekä Lassilasta majoitusmestarin etuustiloja. Myöhemmin Lassilasta tuli augmentti ja lopulta tavallista veroa maksava ruotutila. (Peltovuori 1975: 20–21; Sarkamo 1983: 294–295.)
Paijalan kyläkeskus on sijainnut vielä 1700-luvulla kylämäellä eli Alikylässä, mutta se on siirtynyt pikkuhiljaa kauemmas rannasta maantien varteen. Vanhoista kantataloista ei Alikylässä ole enää maan päälle näkyviä merkkejä. On kuitenkin todennäköistä, että alueella on säilynyt rakenteita lukuun ottamatta Adultan koulutuskeskuksen paikkaa.
Tarkastuskäynnillä 2021 havaittiin, että koulutuskeskuksen rakennuksen eteläpään länsipuolella oli maanpinnalla näkyvissä vähäisiä jälkiä 1908 puretun Lassilan talon kiviperustuksesta sekä tiilimurskaa. Koulutuskeskuksen koillispuolen rantaterassin päällä sijainneet 1900-luvun loppupuolella rakennetut rivitalot oli purettu.

Rusutjärvi Kauko (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rusutjärven koillisrannalla olevan niemekkeen keskellä pienellä peltojen ympäröimällä mäellä. Paikan kaakkoispuolella kulkee Rusutjärven keskustaan vievä tie. Mäen päällä on sijainnut Rusutjärven kylään kuulunut Kaukon tila, joka on ollut paikalla ainakin jo 1600-luvun lopulla (MMA Tuusula Ibza* 9). Talo on saattanut nimensä perusteella sijaita jo perustamisestaan lähtien samalla mäellä varsinaisesta Rusutjärven kyläasutuksesta erillään.
Kauko esiintyy kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1546, jolloin taloa isännöi Olli Laurinpoika. Vuoden 1571 tienoilla Kauko on merkitty autioksi köyhyyden vuoksi, mutta tilasta tuli jälleen veronmaksukykyinen ja 1600-luvun toisella vuosikymmenellä Kauko suoritti ratsupalvelusta. Tilan kanssa oli 1600-luvulla yhdysviljelyssä Martti Erkinpojan maakirjatalo, joka sulautui Kaukoon. Myös Envaldsin autiotila oli yhdysviljelyksessä Kaukon kanssa. Tila halottiin 1780-luvulla. (Peltovuori 1975: 27; Sarkamo 1983: 287, 290.)
Kaukon nykyinen päärakennus sijaitsee maantien kaakkoispuolella, mutta tilan aikaisempi päärakennus on sijainnut tien toisella puolella. Paikalla on tasainen aukio, johon on kasattu tukkeja ja halkoja. Maanpinta on paikoin rikkoontunut aukiolla ja näillä paikoilla on nähtävissä tiilimurskaa. Lisäksi paikalta löytyi muutama bolus-koristeinen punasavikeramiikan pala. Nykyisen Järvelän tilan päärakennuksen pohjoispuolella on runsaasti erilaista raivausjätettä, kuten tiilimurskaa ja kasattuja, rakennuksista peräisin olevia, kiviä. On mahdollista, että ainakin puunsäilytysalueen tienoilla on säilynyt vanhempien rakenteiden jäännöksiä.

Rusutjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rusutjärven lounaspuolella peltojen ympäröimällä mäellä. Paikan poikki kulkee Nahkelaan vievä kylätie. Mäellä on sijainnut Rusutjärven vanha kylänpaikka, joka on edelleenkin asuttu. Kyläkeskus on laajentunut 1900-luvulla sekä kaakkoon että luoteeseen. Vanhan kylämäen rakennuskanta on melko uutta, koska Rusutjärvi paloi lähes kokonaan vuonna 1945.
Rusutjärvi on ollut jo vuonna 1543 melko suuri kylä, jossa oli kymmenen taloa. Kylän ensimmäiset tunnetut talot ovat olleet Mikkola (Kaivo), Ollila ja Laurila. Myös Kauko ja Sorsa ilmestyvät kirjallisiin lähteisiin melko varhain, 1540-luvun loppupuolella. 1550-luvulla Rusutjärven talomäärä lisääntyi kahdella ja lähteisiin tulee mukaan myös Envaldsin tila. Vuoden 1571 tienoilla Ollila, Envalds, Kauko ja Laurila mainitaan autioina. Näistä Laurila pysyi jatkossakin joko köyhänä tai autiona. Myös Envalds autioitui uudelleen ja vuonna 1589 se siirtyi kruunun omaisuudeksi. 1570-luvun lopulla kylään ilmestyi kaksi uutta taloa, Katila ja Perttu Sipinpojan talo, joka 1600-luvulle mentäessä katoaa. Vuonna 1598 Rusutjärvelle syntyi vielä yksi maakirjatalo eli Eskola. (Sarkamo 1983: 90, 287¬288.)
Vuonna 1614 Sorsa, Eskola, Mikkola ja Kauko suorittivat ratsupalvelusta, mutta muut tilat olivat autioina. Vuonna 1620 Envaldsin todettiin olleen 20 vuotta autiona ja kymmenen vuotta myöhemmin tilan niittyjen todettiin kasvavan metsää ja rakennusten olevan siirretty pois. Myös Kaukoon yhdistetyn Martti Erkinpojan tilan, joka oli osa Envaldsia, todettiin olleen 30 vuotta autiona. (Sarkamo 1983: 290.) Vuoden 1700 konseptikarttaan Rusutjärven kylämäelle on merkitty kuusi taloa tiiviiseen rykelmään ja yksi talo on merkitty kaakkoon, paikalle, jossa on sijainnut Kaukon tila (MMA Tuusula Ibza* 9).
Rusutjärven vanhalla kylämäellä on säilynyt vain vähän sellaista aluetta, jossa on saattanut säilyä vanhempien rakenteiden jäännöksiä. Kylätien pohjoispuolella on pieni rakentamaton pusikoitunut alue (muinaisjäännösalueen keskikoordinaatit), jossa on nähtävissä lähes kokonaan heinän ja sammalen peittämä luonnonkivistä tehty kivijalka. Sen vieressä on uudempi, lohkotuista kivistä tehty massiivinen kivijalka, jonka reunalla on iso tiilimurskakasa. Edellä mainittujen rakenteiden eteläpuolella on vielä yksi mahdollinen vanha rakennuksenpohja.

Siippoo (Sippoböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 1,8 km Rusutjärvestä länteen melko lähellä Tuusulan ja Nurmijärven välistä kunnanrajaa. Paikalla on sijainnut pienellä peltojen ympäröimällä mäellä Siippoon vanha kylä, joka kuului Nurmijärven kuntaan aina 1930-luvulle asti.
Siippoo mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä jo vuonna 1395 (Sippoböle). Siippoossa oli vuonna 1540 yksi kahden täysiveron kokoinen talo, Tapani. On todennäköistä, että kyseessä on ollut talo, johon on aiemmin sulautunut kaksi vanhempaa taloa. Vuonna 1566 kylään perustettiin kolme uudistilaa (Mattila, Heikkilä ja Torppi), joiden kesken jaettiin toinen kokovero, toisen jäädessä Tapanille. Heikkilä ja Torppi jäivät 1580-luvulla autioiksi ja ne olivat naapureiden viljelyksessä aina 1600-luvun alkupuolelle saakka, jolloin niihin saatiin uudet isännät. 1640-luvulta lähtien Siippoossa oli enää kolme taloa ja vasta 1700-luvun puolella taloluku nousi hiljalleen viiteen. (Tommila 1958: 86, 93, 193, 201.)
Siippoon kylä on muodostanut vielä 1700-luvun lopulla tiiviin ryhmäkylän, jonka kantatalot ovat sijainneet kylämäellä. Paikalla on edelleenkin Mattilan, Torpin ja Tapanin tilat. Tapanin piha-alueella on säilynyt pellolle vievän tien varressa vanha 1700-luvun lopulle ajoittuva paritupatyyppinen päärakennus (Tuusulan kulttuurimaisema ja rakennuskanta, luonnos 2005: 110). Kylämäen muut rakennukset ovat viime vuosisadalta, mutta piha-alueet ovat muuten melko muokkaamattomia, joten on todennäköistä, että alueella on säilynyt vanhojen rakenteiden jäännöksiä. Niitä on voinut säilyä myös kylämäen etelä- ja lounaspuolella sijaitsevalla peltoterassilla.

Anttila Muuntoasema 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pääasiassa mäntyä kasvavalla koilliseen viettävällä rinteellä Anttilan muuntoasemalle johtavan tien pohjoisemmasta haarasta noin 130 metriä luoteeseen. Rajamerkin noin 1,0 x 0,6 m kokoinen pohjakiveys on rakennettu läpimitaltaan 20–50 cm kivistä kalliopohjalle. Rakenteen keskeltä kohoaa noin 80 cm korkuinen pystykivi, jonka perusteella raja näyttäisi kulkevan kompassisuunnassa 40° - 220°. Pystykivestä ei erottunut hakkauksia. Kyseessä on todennäköisesti tilojen rajoihin liittyvä rajamerkki.

Svartbäck Lillviken 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kalliopohjalla kallioisen mäen kaakkoislaidalla, noin 80 metriä pohjoiseen Nikubyntien ja Luotoniementien risteyksestä. Kahdenkymmenen metrin päässä idässä kulkee teollisuusalueen metalliverkkoaita. Rajamerkki on kooltaan noin 4 m x 1 m ja korkeimmalta kohdaltaan n. 80 cm korkuinen. Sen kivet ovat särmikkäitä ja läpimitaltaan 20–70 senttisiä. Kivien kyljessä ei erottunut hakkauksia. Rajamerkin pitkänomainen muoto osoittaa kompassisuuntaan 290 - 110°. Kyseessä on todennäköisesti tilojen rajoihin liittyvä rajamerkki.
Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Svartbäckin ja Sköldvikin rajalla noin 80 metriä pohjoiseen Nikubyntien ja Luotoniementien risteyksestä. Rajamerkki on kooltaan noin 4x1 metriä, korkeus vajaa metri. Se on Sköldvikin ja Svartbäckin kylien rajalla ja voi olla peräisin jo keskiajalta. Kohde ehdotetaan muutettavaksi kiinteäksi muinaisjäännökseksi muun kulttuuriperintökohteen sijasta

Svartbäck Lillviken 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee avokalliolla kallioisen mäen länsirinteellä, noin 100 m itään Keravan kaupungin ulkoilualueen Nikuvikenin päärakennuksesta. Lisäksi 20 metriä kohteelta länteen kulkee hiekkatie. Rajamerkki on kooltaan 1,4 m x 1,3 m ja se on rakennettu läpimitaltaan 30-50 cm kivistä. Sen alaosa on 30-40 cm korkuinen, pystykiven kyljessä on hakkaus ”2” ja se kohoaa noin 80 cm korkeuteen. Rajamerkillä ei ole selkeää suuntaa, mutta sen ylitse kulkevan piikkilanka-aidan jäänteiden perusteella raja kulkee kompassisuunnassa 290° - 110°. Kyseessä on todennäköisesti tilojen rajoihin liittyvä rajamerkki.

Svartbäck (Svartbäck) Neder-Kärrby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kärraksentien ja Svartbäckintien risteyksestä n. 80 m itään. Kyläntontti esiintyy Broteruksen (1707a) kartassa, mistä lähtien tontti on säilynyt rakennettuna. Nykyään tontilla on sekä raskaammin perustettu asuinrakennus että kevytrakenteisempi ulkorakennus. Nämä ja mahdolliset putki- ja kaapelikaivannot ovat tuhonneet kyläntonttia, mutta pihamaalla saattaa olla ehjiä kulttuurikerroksia jäljellä. Aluerajaus on tehty em. kartan ja nykytopografian pohjalta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Ei muutosta yllä olevaan kuvaukseen, joka perustuu vuoden 2009 inventointiin.

Svartbäck (Svartbäck) Nikuby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee n. 40 m itään ja Nikuvikenin luoteisosaan virtaavan puron risteyskohdasta osoitteessa Nikubyntie 67. Kyläntontti esiintyy Broteruksen (1707a) kartassa, mistä lähtien tontti on säilynyt rakennettuna. Nykyään tontilla on sekä raskaammin perustettu asuinrakennus että kevytrakenteisempia ulkorakennuksia. Nämä ja mahdolliset putki- ja kaapelikaivannot ovat tuhonneet kyläntonttia, mutta pihamaalla saattaa olla ehjiä kulttuurikerroksia jäljellä. Aluerajaus on tehty em. kartan ja nykytopografian pohjalta.
Aluerajausta tarkennettiin vuoden 2015 inventoinnin yhteydessä. Kivijalan jäännöksiä on säilynyt tien pohjoispuolisessa koivikossa.

Svartbäck Överkärras (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Alla muinaisjäännösrekisterin kuvaus joka perustuu vuoden 2009 inventointiin. Tarkennuksena siihen, että rajamerkki on tilojen rajalla ja voi olla alkujaan jo 1600-1700-luvulta, sillä viereinen Över-Kärrbyn tila on ollut olemassa viimeistään 1700-luvun alussa.
Kohde sijaitsee etelään viettävässä rinteessä n. 80 m länteen Svartbäckintieltä ja n. 130 m pohjoiseen Överkärrasin tilan päärakennuksesta. Rajamerkki on kooltaan 1,4 m x 1,4 m ja muodoltaan neliskanttinen. Sen alaosa on n. 30-40 cm korkea, koostuu läpimitaltaan n. 30 cm kivistä ja on paksun sammalen peittämä. Pystykivi on 80 cm korkea ja 30 cm x 30 cm kokoinen. Pystykiven neliömäisen muodon vuoksi rajan suuntaa ei voi päätellä, eikä sen kyljistä ei erottunut hakkauksia. Kyseessä on todennäköisesti tilojen rajoihin liittyvä rajamerkki. Kohteen ympärillä kasvaa havumetsää.

Svartbäck Nybondas 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Alla muinaisjäännösrekisterin kuvaus, joka perustuu vuoden 2009 inventointiin. Tarkennuksena siihen, että rajamerkki on nykyisin kolmen tilan rajamerkki, mutta se on voinut olla olemassa jo aiemmin, sillä vuoden 1781 kartassa Svartbäck: Karta öfver egorne med delningsbeskrifning 1781-1788 (KA B5:1/1-6) Nikubyn talon tilukset rajautuivat jotakuinkin nykyisen rajamerkin kohdalle.
Kohde sijaitsee sekametsää kasvavan kallioisen mäen länsilaidalla, noin 110 m pohjoiseen Nikubyntiestä ja noin 30 m itään Nikuvikenin luoteisosaan virtaavasta purosta. Rajamerkin alaosa on epämääräisen muotoinen ja noin 1,4 m x 1,4 m kokoinen. Se on noin 80 cm korkea ja kivien läpimitta on keskimäärin 40 cm, tosin joukossa on myös joitakin isompiakin. Pystykivi on noin 1,5 m korkea, kiilamaisen muotoinen ja alaosastaan 25 cm x 35 cm kokoinen. Sen länsisivustalla on kolme poranjälkeä, joiden pituus on 5 cm ja halkaisija 2 cm. Hakkauksia pystykiven kyljistä ei erottunut. Muotonsa perusteella rajamerkki osoittaa likimäärin suuntaan pohjoinen-etelä. Kyseessä on todennäköisesti tilojen rajoihin liittyvä rajamerkki.

Svartbäck (Svartbäck) Över-Kärrby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee n. 40 m itään ja Nikuvikenin luoteisosaan virtaavan puron risteyskohdasta osoitteessa Nikubyntie 67. Kyläntontti esiintyy Broteruksen (1707a) kartassa, mistä lähtien tontti on säilynyt rakennettuna. Nykyään tontilla on sekä raskaammin perustettu asuinrakennus että kevytrakenteisempia ulkorakennuksia. Nämä ja mahdolliset putki- ja kaapelikaivannot ovat tuhonneet kyläntonttia, mutta pihamaalla saattaa olla ehjiä kulttuurikerroksia jäljellä. Aluerajaus on tehty em. kartan ja nykytopografian pohjalta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Ei muutosta yllä olevaan kuvaukseen, joka perustuu vuoden 2009 inventointiin.

Sonnimäki 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Venäläisten rakentama betonibunkkeri sijaitsee Sepänkylässä, noin 70 metriä Sonnimäen tilan rakennuksista pohjoiseen, Veklahdentien länsipuolella, aivan tien tuntumassa. Bunkkeri on peitetty ja siitä on näkyvissä vain hieman länsipuolen seinää ja eteläinen oviaukko.

Bystolas (Puolustusvarustukset)
Moderni; Venäläisten rakentama betonibunkkeri sijaitsee Sepänkylässä, Bystolaksen tilan rakennusten lounaispuolella, aivan Veklahdentien tuntumassa. Bunkkeri on peitetty ja siitä on näkyvissä vain hieman länsipuolen betoniseinää. Bunkkerin päältä kulkee pihatie.

Måsabacka (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Sepänkylässä, aivan Gesterbyntien luoteispuolella olevalla mäellä ja sen pohjoislaidalla. Alue kuuluu Måsabacka-nimiseen tilaan. Pekka Silvastin Porkkala 1944–1956. Neuvostoliiton merisotilaallinen tukikohta –teoksen kartassa sivulla 74 on kohdalle merkitty korsu. Paikkaa tarkastettaessa alueelta löytyi mäen pohjoisosaan kaivettu taisteluhauta ja ylempänä rinteessä on kivijalka, joka on mahdollisesti venäläisten rakentaman parakin jäännökset. Mäellä on myös muita kaivantoja.

Storängarna (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Sepänkylässä, Hemträsketin luonnonsuojelualueen pohjoispäässä ja Storängarna-nimisestä peltoaukeasta itään. Korsu on rakennettu mäen rinteeseen. Korsu on merkitty Pekka Silvastin Porkkala 1944–1956. Neuvostoliiton merisotilaallinen tukikohta –teoksen sivun 74 kartassa. Kohteessa on noin 8 metriä leveä kuoppa, jossa puurakenteinen korsu on sijainnut ja korsun molemmin puolin tehdyistä tuliasemista, jotka erottuvat pienempinä kuoppina. Puurakenteita ei ole enää jäljellä.
Korsusta noin 100 metriä pohjoiseen olevan mäen länsirinteellä on myös 3–4 halkaisijaltaan parimetristä kuoppaa, jotka voivat myös olla venäläisten taisteluasemia. Näitä kuoppia ei ole sisällytetty kohteen aluerajaukseen.

Mösskärret (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Sepänkylässä, Sepänkyläntien pohjoispuolella, Mösskärretin kaakkoispuolella olevalla harjanteella. Kohteessa on 4 – 5 parimetristä kuoppaa, jotka ovat mahdollisesti venäläisten kaivamia tuliasemia. Alueelle on merkitty korsu Pekka Silvastin Porkkala 1944 – 1956. Neuvostoliiton merisotilaallinen tukikohta –teoksen sivun 74 kartassa, mutta korsun pohjaa ei alueelta löytynyt.
Alueella havaittiin 12 poteroa tai kuoppaa, jotka liittyvät tuliasemaan sekä lisäksi alueella on maakiveen kiinnitetty metallitaulu, jossa lukee ”Sillä Jumalan sana on elävä ja terävämpi kuin mikään kaksiteräinen miekka… Hebr. 4:12”. Kohde sijaitsee sekametsässä, joka kasvaa lähinnä tiheää nuorta kuusikkoa. Alueen länsiosassa on kaksi taisteluhautaa , jotka ovat osin kuusien peittämiä. Lisäksi paikalla on useita poteroita ja muita linnoitteita.
Kohteesta noin 50 metriä länteen löytyi keväällä 2023 sähköverkon kytkinlaitoksen rakennustöiden yhteydessä maanalainen bunkkeri. Bunkkeri purettu dokumentoinnin jälkeen.

Kylmälä by (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylmälä by on merkitty vuoden 1711 maakirjakarttaan ja Kuninkaan kartastoon vuosilta 1776 – 1805. Nykyinen tie kulkee melko tarkalleen kartastossa olevan tien mukaisesti ja historiallinen kylätontti on sen molemmin puolin. Alueella on nykyisin mm. ratsastustalli ja se on melko tiheään rakennettua. On mahdollista, että mäellä voisi olla säilyneitä pesäkkeitä vanhasta asutuksesta, mutta sitä ei voinut inventoinnissa todentaa. Vaikuttaa siltä että kohde on melko lailla tuhoutunut. Ainoa näkyvä rakenne, joka voi olla vanhaakin perua, on taloryhmän ja tien välinen kiviaita.

Clemetskog (Ruotsinkylä) Westerby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ruotsinkylän lounasosassa peltojen ympäröimällä mäellä. Paikalla on sijainnut viimeistään 1700-luvulta lähtien Ruotsinkylään kuulunut Westerbyn tila. On mahdollista, että tila on sijainnut samalla paikalla jo perustamisestaan lähtien eli ainakin jo 1500-luvun puolivälistä alkaen, jolloin Westerby mainitaan ensimmäisen kirjallisissa lähteissä. Koko Ruotsinkylää koskevat ensimmäiset maininnat kirjallisissa lähteissä ajoittuvat jo 1400-luvulle. Vuonna 1543 Ruotsinkylässä oli jo 11 ja siihen myöhemmin liitetyssä Övjosbyssä 10 taloa. Kun kylän molemmat puolet lasketaan yhteen, oli Ruotsinkylä tuolloin Tuusulan suurin kylä. (Mha B49 4/12–16; Sarkamo 1983: 74, 78–90.)
Westerby oli 1570-luvulla autiona ja vaikka tila tulikin jälleen veronmaksukykyiseksi, mainitaan sen ainakin vuonna 1586 olleen jälleen köyhä ja varaton. Muutaman vuoden kuluttua tila olikin jälleen autiona, mutta 1620-luvun lopulla Westerby toimi ratsutilana, jollaisena se olikin aina vuosisadan loppupuolelle saakka lyhyttä autioitumista lukuun ottamatta. 1690-luvulla Westerby siirtyi takaisin talonpoikaisviljelyyn. Tila oli vähän aikaa kersantin virkatalona, minkä jälkeen siitä tuli ruotutalo ja luutnantin vapaatila. 1790-luvulla tila halottiin, jolloin syntyivät Fram-Västerbyn ja Bak-Västerbyn tilat. (Peltovuori 1975: 22; Sarkamo 1983: 312-314.)
Fram-Västerby ja Bak-Västerby ovat rakennuskannaltaan Ruotsinkylän vanhimpia. Fram-Västerbyn päärakennuksen vanhin osa on peräisin 1790-luvulta eli ajalta joilloin Westerby halottiin. Rakennuksen kaakkoisosassa on mahdollisen vanhemman rakenteen jäännöksiä. Bak-Västerby sijaitsee Fram-Västerbyn kaakkoispuolella. Tilan päärakennuksen vanhimman osan on arveltu olevan viimeistään 1760-luvulta, mutta kyseessä voi olla vanhempikin rakennus. Paikalla ei näy vanhempien rakenteiden jäännöksiä, mutta on todennäköistä, että niitä on säilynyt alueella. Molemmat piha-alueet ovat pääosin muokkaamattomia.

Hangelby, Skrivars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hangelby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1501, kun sen, Boxin ja Massbyn välinen raja määritettiin (FMU 4926). Hangelbyssä oli vuonna 1543 tilat Antas, Backas, Fransbacka, Jontas, Keupas, Martis, Olofs, Paris ja Skrifvars. Fransbacka ja Skrifvars olivat yhteiskäytössä vuosina noin 1560–1580. Antas oli autiona vuodesta 1577 1580-luvun puoliväliin ja uudelleen noin 1606–1635. Tila oli 1640-luvulta 1670-luvulle saakka Abraham Jakobssonin käsissä. Tästä johtuen Antasia kutsuttiin joskus Abrahamsiksi. Jontas siirtyi 1560-luvulla aatelismiehellä ja se oli vielä 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa rälssitila. Jontas oli 1600-luvulla autiona useita kertoja.
Hangelbyssä oli vuoden 1700 tienoilla yhdeksän tilaa jakaantunena viidelle erilliselle tonttimaalle: 1) Skrivars; 2) Jontas, Antas; 3) Olofs, Paris, Keupas; 4) Backas, Martis ja 5) Fransbacka.
Tonttimaa sijaitsee peltojen ympäröimällä kallionypäreellä. Paikalla on vanhoja ja uusia, kevyt- ja raskasrakenteisia taloja. Tontin parhaalla paikalla etelässä on edelleen talo. Rakentamatonta tilaa lähinnä pihoilla ja laidoilla. Tontin luoteis- ja pohjoispuolella on avokalliota.

Galgbacken (1000014231) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Raaseporin linna perustettiin 1370-luvulla Länsi-Uudenmaan hallintokeskukseksi. Linna oli keskiajan lopulla Suomen tärkeimpiä kruununlinnoja, mutta se hylättiin 1550-luvulla, jolloin kruunun hallinnollisiksi keskuksiksi perustettiin Helsingin ja Tammisaaren kuninkaankartanot.
Raaseporin linnanpäällikkönä toiminut Nils Eskilsson (Banér) sekä kuningas Kristian II:n viestintuojana ollut piispa Hemming Gadh mestattiin Raaseporissa 16.12.1520. Tarinan mukaan tuomiot pantiin täytäntöön linnasta noin 200 m pohjoiseen sijaitsevalla Galgbergetillä ja kallioalueen pohjoisosassa paikalla, joka tunnetaan nimellä Galgbacken ja Gaddens backe.
Alueella tehtiin vuosina 2008-2009 inventointi, maatutkaus ja koekaivaus, joissa ei kuitenkaan paljastunut mitään mestauspaikkaan viittaavaa.

Santahamina vesitorninmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Santahaminan keskiosassa sijaitsevalla vesitorninmäellä on soikea, reunoilta kivillä tuettu kuoppa. Rakenne sijaitsee noin 9 m päässä vesitornin itäpuolella. Kuopan pituus on noin 3 m, leveys 2 m ja syvyys 0,5 m. Kuopan reunoille ladottuja lohkokiviä on näkyvissä 1-3 kivikertaa. Kivet ovat noin 0,3x0,35-0,3x0,6 m kokoisia. Kuopan keskellä kasvaa koivu sekä kookas mänty. Kuopan itä- ja kaakkoispuolella on pengerretty maata. Pengerrys on tuettu noin 0,5 m korkealla kiveyksellä. Kiveys on noin 19 m pitkä ja se on ladottu lohkokivistä. Pengerrys kaartuu puoliympyränmuotoiseksi.
Kyseessä on mahdollisesti Niemisen (2008:78) mainitseman tähystystornin perustukset. Santahaminassa on toiminut tähystysasema ainakin vuodesta 1913 eteenpäin.

Santahamina Sahara (Hautapaikat)
Moderni; Viaporin kapinassa 1906 kaatuneita kapinallisia haudattiin Santahaminan Saharaan. Hautausmaan tarkka sijainti ei ole tiedossa, mutta armeijan harjoitteluiden yhteydessä on Saharan eteläosista löytynyt usein luunsirpaleita. Inventoinnin aikana Saharan eteläosissa tarkasteltiin maan pintaa, josta löydettiin yksi parin senttimetrin kokoinen luunsirpale. Palasta ei pystynyt sanomaan, onko kyseessä ihmisen vai eläimen luu ja haudattiin takaisin maahan. Maaperältään hienoa hiekkaa oleva alue on hyvin myllättyä. Armeijan harjoittelutoiminnan myötä maanpinnan päällimmäiset kerrokset ovat sekoittuneita paikoittain ainakin 0,5 m syvyyteen asti ja liikkuvat kun paikalla ajetaan erilaisilla ajoneuvoilla. Alueelle on myös kaivettu poteroita ja kaivantoja. Paikalla on myös sijainnut lentokenttä 1900-luvun alkupuoliskolla. Mahdollisesti parhaiten säilyneitä alueita ovat heinikkoiset harvakseltaan mäntyä ja koivuja kasvavat alueet. Kohteen aluerajaus perustuu maastotarkastuksen yhteydessä tehtyyn arvioon. Aluerajaus vain suuntaa-antava.

Santahamina Hevossalmi 3 (Asuinpaikat)
Moderni; Santahaminan luoteisrannalla, Hevossalmen länsipuolella on vanhojen 1860-luvulla rakennettujen puurakennusten pohjoispuolella mahdollinen kaivonpaikka. Kohteella oli hyvin runsas kasvillisuus, joka vaikeutti maanpinnan ja maastonmuotojen tarkempaa havainnointia. Paikalla havaittiin noin 2–3 m leveä ja noin 0,2 m syvä painanne. Kaivonpaikka on merkitty 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun karttoihin. Paikalla on ollut kaksi vierekkäistä kaivoa, joista myöhäisempi on rakennettu vuonna 1895 .

Santahamina Eteläranta 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Santahaminan etelärannalla, noin 170 m tykkipatterista II koilliseen, on etelään päin viettävään rinteeseen rakennettu kivilatomus. Kohde sijaitsee suljetulla armeijan varastoalueella. Kallioisella mäellä varastoalueen reunassa kasvaa harvakseltaan mäntyjä. Matkaa meren rantaan kohteelta on noin 80 m
Rinteen alaosaan on kolmen suuren maakiven muodostaman rivin itäpuolelle ladottu luonnon- ja lohkokivistä noin 1,8x2,5 m kokoinen ja noin 0,8-0,9 m korkea soikeahko kivilatomus. Kivet ovat noin 0,25x0,25-0,35x0,7 m kokoisia ja ne ovat osittain sammaleen peitossa. Kivirakenne voi liittyä tykkipatteriin II ja sen on arveltu liittyvän lähipuolustusvarustuksiin. Latomuksen ympäristössä on noin 1,1x1,2x2 m kokoisia luonnonkiviä, joissa osassa on lohkottuja pintoja.

Muijala (1000015566) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Muijala mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1529 (FMU 6475). Kylässä oli vuonna 1540 seitsemän tilaa. Kylän vanhin kartta on vuodelta 1699 (KA MH B20 20/1-2). Kylässä oli tuolloin neljä tilaa: Salti, Heimo, Tarva ja autio Erich Skreddarsin tila. Kylänpaikka on edelleen käytössä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Isojakokarttaan vuodelta 1699 ja Kuninkaan kartastoon 1700-luvun lopulta on merkitty Muijalan tila ja sen tiluksia. Muijalan tilan paikalla on nykyisen peruskartan mukaan Peltoniemen tila, alue on tiheään rakennettu maatalouskeskus. Vanhoihin karttoihin verrattuna peltoala on kasvanut selvästi. Muijalan koillispuolelle on merkitty Kuninkaan kartastossa myös torppa nykyisin rakentamattomalle alueelle, alue tarkastettiin, mutta siellä ei havaittu jäännöksiä torpasta. Karttamerkintä voi olla myös virheellinen ja on mahdollista, että nykyinen Keimon tila on torpan kohdalla.

Myllykylä Arvfveds (Asuinpaikat)
Historiallinen; Myllykylässä oli vuonna 1549 11 tilaa (Enbuske 2002, 24). Kylän vanhin kartta on vuodelta 1770 (KA MH B17a 9/1-2). Kylässä oli tuolloin viisi tilaa kahdella tonttimaalla. Lisäksi kylässä oli kaksi torppaa. Keskuskylän muodostivat tilat Nattu, Lätte, Iso Pousu ja Vähä Pousu. Erillään keskustontista oli Arfveds.
Arfvedsin tontti sijaitsee vanhan keskuskylän itäpuolella maantien lähellä. Paikalla on nykyisin rapistunut vanha päärakennus, jonka edustalla on parkkitasanne ja uusi asuintalo. Päärakennuksen takana on iso varastorakennus, jonka ympäriltä on tasattu maata. Lisäksi alueella on kaksi muuta asuintonttia. Paikalla ei ole nähtävissä rakenteiden jäännöksiä, mutta on mahdollista, että niitä on säilynyt maan alla rakennusten välisillä alueilla.

Moderni; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren pohjoisrannalla, saaren luoteisosassa sijaitsee suuren T:n muotoisen rakennuksen kivijalka. Maasto on pusikoitunutta. Rakennuksessa on tasapintaisiksi muotoilluista graniittikiviharkoista tehty perustus, ja sen itä- ja länsipäädyssä on jäljellä betoniset portaat. Rakennuksen sisäpuolella on useita uuninraunioita ja puisia lattiavasoja erottuu edelleen. Löfgrenin (1972) ja Mannisen (2000) inventointien mukaan paikalla on sijainnut puinen kasarmirakennus, jonka länsipäässä on ollut kirkko ja jonka ullakkokerros on toiminut vankilana. Kasarmi on purettu vuonna 1974 (Vuorinen 2011:191).

Lillkanskogviken 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Porkkalassa Lillkanskogdragetin kaakkoispuolella kallioiden välisessä notkelmassa. Alueella on rakennuksen pohjakiveys, kaivantoja, ojia ja maakasoja. Yhdessä kasassa havaittiin tiilenkappaleita. Alueella on sijainnut ilmeisesti talo pihapiireineen. Asuinpaikan iästä ei ole tarkkaa tietoa. 1700-luvun maakirjakartoissa tai kuninkaan kartastossa ei ole merkkejä talosta, ei myöskään 1800-luvun pitäjänkartassa, joten talo lienee sitä nuorempi.

Rysshamnen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Porkkalassa Rysshamnin lounaispuoleisella mäntyä kasvavalla kannaksella. Muutaman metrin päässä rannasta on L-kirjaimen muotoinen kiveys, kooltaan noin 3 x 5 metriä. Mahdollisesti kyseessä historialliseen aikaan ajoittuva rakennuksen pohjakiveys.

Grabbskog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on paikannettu Samuel Broteruksen maanmittauskonseptilta. Kylässä oli yksi tila vuonna 1553. Kohteeseen sisältyy kylätontti ja myllytorppa.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Ridal (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ridalissa oli 1540-luvulla kaksi tilaa. Kylänpaikka on merkitty Samuel Broteruksen vuoden 1700 kartalle.
Kylänpaikka on edelleen käytössä. Vanha pihapiiri on todennäköisesti kylän vanha tonttimaa. Kartan rajaus ohjeellinen.

Gumbostrand (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sipoon sisäsaaristossa Gumbostrandin edustalla Tremarkenin saaren pohjoispuolella
Ilmoittajan mukaan hylky on noin 20 metriä pitkä, tasasaumainen ja rakennettu männystä. Hylyn runko on hyvässä kunnossa, vain perä on osittain romahtanut. Hylyssä on kolme ruumanluukkua ja sen ankkuripeli on paikoillaan keulassa. Pumpun putki on paikoillaan. Runko lepää vasemmalla kyljellään. Kansi on suurelta osalta ehjä, mutta rikkoutunut peräosasta. Hylky on tasaperäinen. Takilan osia ei ole havaittavissa. Museoviraston 2023 saaman sukeltajahavainnon mukaan hylyn keula on hajoamassa ja paapuurin kylki näyttää revenneen irti keularangasta.
Hylyn oletetaan olevan 1940-luvulla uponnut jahti. Per-Gustaf Wickholmin kirjassa Skutor i Sibbo under 1900-talet (s. 13) mainitaan jahti Aurora. Alustyyppi ja uppoamispaikka sopivat Gumbostrandin hylkyyn.
Suomen meriarkeologinen seura kuvasi ja 3D-mallinsi hylyn 2023. Malli on osoitteessa https://sketchfab.com/mas-fi.

Stora Korpholmen 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sipooonselällä Stora Korpholmenin eteläpuolella, saaren keskikohdan kohdalla, n. 80 metriä rannasta.
Puurunkoisen aluksen hylky. Hylkyä kutsutaan luuhylyksi, sillä sen ympäriltä on löytynyt eläimen (?) luita ja pääkalloja. Rakennusmateriaaliltaan se on todennäköisimmin mäntyä. Runko on limisaumainen ja pituudeltaan noin 15 metriä. Hylky on voimakkaasti kallistunut vasemmalle kyljelleen. Hylyn runko on ehjä, vain joitakin kansilankkuja puuttuu. Ruumat ovat ehjät, ankkuripeli on paikoillaan. Vasemman kyljen ulkopuolella on irrallista puutavaraa, takilanosia ei ole näkyvissä. Hylky on tasaperäinen.
Hylyn on arveltu ajoittuvan 1900-luvun alkupuolelle. Siitä kerrotaan löytyneen "Arabian posliinia".

MFP-498 (Alusten hylyt)
Moderni; Hylyllä sukeltamiseen tarvitaan Puolustusvoimien (Sotamuseo) lupa.
Sijaintipaikka on ulkosaaristossa Suur-Pellingistä itäkaakkoon ja Gåskvättan -luodosta länsilounaaseen.
Teräsrakenteinen kuljetuslautta. Hylyn pituus on noin 42 metriä ja leveys 8 metriä. Hylyn keula on tuhoutunut räjähdyksessä, muuten hylky on melko ehjä. Takakannella on paikoillaan ilmatorjuntatykki. Alus on todennäköisesti saksalainen miehistönkuljetuslautta, joka uponnut ilmahyökkäyksessä vuonna 1944.

Lädunäsören (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon Emäsalon itärannalla Orrbyn kylässä Ladunäs -niemen luona olevan Ladunäsören -luodon etelärannalla.
Tasasaumaisen mäntyrakenteisen aluksen hylky, jonka pituus on 17 metriä ja leveys neljä metriä. Kylkilaudoituksen arvioitu paksuus on 5 cm ja kylkilautojen leveyden on arvioitu olevan 15 cm.
Hylky on ollut yksimastoinen jahti Hulda, joka oli rakennettu 1897 ja joka mainitaan 1915 laivarekisterissä. Aluksella kuljetettiin lautatavaraa Helsinkiin. Alusta on myös kutsuttu "skithuldaksi". Sillä kuljetettiin Helsingin ulkohuussien jätöksiä eri paikkoihin Sipoo-Porvoo väliseen saaristoon, jotta siellä asuvat pienviljeliät ovat saaneet multaa. Hulda on uponnut huonokuntoisuuttaan 1900-luvun alkupuolella, jolloin se oli Johanssonin omistuksessa. Alus on ilmeisesti rakennettu Orrbyn telakalla Johanssonin veljesten toimesta (lähde: paikallisen asukkaan 2010 antama rekisteripalaute).

Kalvö (1041) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon saaristossa Porvoon keskustasta noin 20 km lounaaseen Emäsalon länsipuolella Kalvön -saaren länsiosan etelärannassa. Hylyn on kerrottu olevan kallion kohdalla n. 50-70 metriä rannasta.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 18 metriä. Alus on ollut 3-mastoinen ja tylppäkeulainen. Siinä on ollut puutavaralasti. Hylky makaa jokseenkin pystysuorassa. Hylyn kyljet ovat osittain sortuneet.
Hylyn löydyttyä sen oletettiin ajoittuvan 1800-luvulle. Dendrokronologisen ajoituksen perusteella (Alf Bråthe) hylky ajoittunee kuitenkin 1900-luvulle. Meriarkeologi Harry Alopeaus on tehnyt hylystä pienoismallin, joka on Museoviraston Suomen merimuseon esinekokoelmissa. Hylky näkyi Liikenneviraston tilaamassa kartoituksessa 2013.

Houtlaan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisan itäsaaristossa Orrengrundsfjärdenillä Boistöstä länsilounaaseen. Paikka on merkitty merikorttiin ja peruskarttaan.
Paikalla on teräksestä rakennetun höyrylaivan hylky, josta on jäljellä keskiosa, keula ja perä ovat romahtaneet. Ruumassa on havaittavissa puutavaraa.
Kyseessä on ilmeisesti Houtlaan -niminen laiva, joka oli alkuaan saksalainen. Laiva oli rakennettu 1800-luvun lopulla ja että se upposi syyskuussa 1948 puutavaralastissa matkalla Kotkasta Rotterdamiin. Haaksirikon sattuessa alus oli Hollantiin rekisteröity. Miehistö pelastettiin. Saksalaisen yrityksen tiedetään purkaneen alusta 1950-luvulla.

Tarmo (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisan sisäsaaristossa Vahterpään eteläosan lähellä Viborgsholmenin länsirannalla, noin 15 - 20 metriä rannasta.
Rungoltaan hajonnut hylky. Kaaria ja muita rakenneosia on levinneenä laajalle alueelle, suurimmat osat ovat saaren länsi- ja eteläpuolella. Ankkuripeli on havaittavissa. 1996 havaittiin myös suurikokoinen ankkuri.
Hylyn arvellaan olevan purjealus Tarmo, joka oli rakennettu Koivistolla 1921. Vuoden 1924 kauppalaivastorekisterin mukaan laivan rakentajana P.Matikka, laivatyyppinä on kaljaasi, laivan pituus oli 39,73 metriä ja leveys 8,75 metriä. Vetoisuus oli 291,87 brt. Tarmo haaksirikkoutui 1939, kun se huonossa kelissä hakeutui suojaan ankkuripaikalle, törmäsi vedenalaiseen kiveen ja hakkautui kallioon.
Laivan ruori on Loviisan merenkulkumuseossa. Perimätiedon mukaan kalastaja, joka pelasti miehistön haaksirikosta, sai ruorin lahjaksi. Kalastajan kuoleman jälkeen ruori lahjoitettiin merenkulkumuseolle.

Ängesholmen (1145) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vahterpään ympäristössä, "kallioniemeltä pikkusaarta kohti". Sijaintipaikkatieto on viitteellinen.
Proomun hylky, jonka pituus on noin 50 metriä.

Five Town (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Söderskäristä lounaaseen Helsingbränning-matalikon lähellä rinteessä mutapohjalla.
Kyseessä on metallirunkoisen höyrylaivan hylky. Keula on romahtanut, mutta komentosillasta peräänpäin runko on melko ehjä. Hylyn sanotaan olevan rosvottu tyhjäksi esineistä.
Rahtilaiva Five Town oli rekisteröity Lontooseen ja se oli kantavuudeltaan 575 rek.tonnin rahtilaiva. Hylyn ovat identifioineet Loviisan Merisukeltajat ry:n sukeltajat.

Kejvsalon hylky (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kejvsalon pohjoispuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurakenteinen kuivalastialuksen hylky, jonka pituus on 32 metriä ja leveys 7 metriä.

Torpedovene S1 (Alusten hylyt)
Moderni; Hylyllä sukeltamiseen tarvitaan Puolustusvoimien (Sotamuseo) lupa.
Sijaintipaikka on Loviisan saariston länsiosassa Våtskärin eteläpuolella Grundfjärdenillä, noin 130 metriä Hästholmenin pohjoispuolella, reimarin länsipuolella. Hylky on merkitty merikorttiin ja peruskarttaan.
Hylky, jonka kansiosat ovat pahoin romahtaneet. Osa oikean puolen kyljestä on painunut keskiosastaan rungon sisään.
Torpedovene S1 oli Sokol-luokan alus (ex Sova, ex Ryani), joka oli rakennettu 1900. Aluksen pituus oli 58 metriä, uppouma 250 tonnia. Alus jätettiin Suomeen 1918 neljän muun venäläisen Sokol-luokan aluksen kanssa. S1 oli Suomen laivaston käytössä syksyyn 1925 asti. Aluksen koneet, kattilat ja romumetallia purettiin 1932-33 ja alusta alettiin käyttää maalilaivana vuonna 1937. Maalilaiva-aikana sitä kutsuttiin Maalilaiva 2:ksi. Alus upposi 1943.
Juha Joutsi on julkaissut hylystä artikkelin Laiva-lehdessä 1/2006. Aiemmin hylkyä luultiin S5:ksi, jota myös käytettiin maalilaivana.

Lilla Rävaskär (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Keipsalosta kaakkoon Stora Rävaskäristä lounaaseen, Lilla Rävaskärin luoteispuolella noin 7 metrin syvyydessä.
Oletetut puisen laiturin jäännökset. Kohde on noin 8 m pitkä, pohjasta kohoaa neljä tolppaa pystyssä kohti pintaa. (Rakennelma voi pikaisesti katsottuna näyttää pohjasta kohoavilta kaarilta.)

Högkopplan 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suvisaariston eteläosassa Högkopplan -saaren ja pienemmän Tobakspungen -luodon länsipuolella 6 - 9 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen useaan osaan hajonneen aluksen hylky. Pohjoisimpana on kyljenkappale. Hylyn pohjaosa on kyljenkappaleesta lounaaseen. Pohjaosassa on kiinni moottori akseleineen. Pohjaosasta länteen on kaksi kylkeä ristikkäin.
Hylyn kerrotaan olevan 8. tammikuuta 1961 uponnut jahti Alexandra. Alexandra ajoi karille omistajien ollessa muuttamassa ulkomaille. Alusta ei yritetty irrottaa karilta, vaan se jäi paikoilleen ja hajosi syysmyrskyissä kappaleiksi ajan myötä.
Alexandra oli rakennettu Ruotsinpyhtäällä Reimarsin telakalla vuonna 1887. Sen pituus oli tuolloin 19 metriä ja leveys 5,9 metriä. Vuonna 1912 alukseen tehtiin muutoksia ja sen pituus kasvoi 0,4 metrillä. Vuonna 1927 alukseen asennettiin Tolkkisten telakalla 15 hevosvoiman apumoottori.
2002 laskettiin Porvoon Voolahdessa vesille Alexandran kopio, tosin alkuperäistä Alexandraa hieman suurempana. Rakennusprojektin tavoitteena oli paikallisen laivanrakennusperinteen vaaliminen.

Tirgrunden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä itään Tirgrundenin kaakkoispuolella.
Metallirunkoisen aluksen irtonaisia osia: kymmeniä metallisia I-palkkeja sekä yksittäisiä levyjä ja muita rautaromun paloja 3-6 metrin syvyydessä. Paikalla ei ole varsinaista kokonaisempaa hylkyä.
Hylky on mahdollisesti ruotsalainen höyrylaiva Tryggve, jonka kotisatama oli Uddevalla. Aluksen lähtösatama oli Nyköping ja määräsatamana Hamina, kun se haaksirikkoutui 8.10.1927.
Paikalle tehtiin tarkastussukellus 2021.

Kallbådan lounaispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on ulkosaaristossa Kallbådanin majakasta lounaaseen matalikon länsireunalla. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Hylyn jäänteet ovat rinteessä. Jäljellä on pienemmän rautaromun lisäksi yksi kyljenkappale ja rautaosa, joka muistuttaa siipirattaan ratasta. Siksi hylky kulkee sukeltajapiireissä siipirataslaivan nimellä.

Hirsalasundet (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kirkkonummen itäisessä sisäsaaristossa Hirsalassa Bylandetin etelärannalla.
Puurunkoisen aluksen hylky. Kyseessä on rantahylky, joka tullut esille Hirsalansalmen ruoppauksessa, jolloin myös vedenpinta oli poikkeuksellisen alhaalla. Ruoppauksessa hylyn osat nostettiin ylös. Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1993.
Maanomistaja on olettanut hylyn mahdollisesti vanhaksi sumppuveneeksi (fisksump). Ennen Venäjän vallan aikaa Hirsalan kartanolla oli torppareita, joilla oli myös kalastusoikeus. Venäjän vallan aikana torppia alettiin vähitellen liittää jälleen kartanoon. Kalastus oli kartanon tärkeimpiä elinkeinoja ja sumppuveneillä vietiin kaloja myytäväksi Helsinkiin.

Rigel (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Upinniemen eteläkärjestä lounaaseen 5,5 metrin väylän pohjoispuolella. Se on merkitty merikartalle.
Höyrylaivan hylky. Keskilaivan hytit ja komentosillan alue ovat tuhoutuneet, keula on ehjä. Kone on poistettu. Hylkyä on käytetty räjäytyssukelluskoulutuksessa.
Höyrylaiva Rigel oli rakennettu Turussa Ab. Crichton-Vulcan Oy:n telakalla 1937 (vai -36?). Alus oli rekisteröity Suomeen ja sen omistaja oli FÅA-varustamo. Upposi 28.10.1944 ajettuaan miinaan (venäläisten ilmoituksen mukaan torpedoitiin) matkallaan Mäntyluodosta Leningradiin lastinaan mm. sellupaaleja.

Skrobban (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen itäpuolella Stora Mickelskären -saariryhmään kuuluvan Skrobban -saaren eteläosan itäpuolella lähellä rantaa jyrkässä rinteessä.
Komposiittirakenteisen veneen hylky; kaaret ovat rautaa. Veneen rungosta on jäljellä vai osa. Hylky on kuvattu ja mallinnettu 2018.

Sundsborg (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on noin 5 km Porkkalan Rönnskäristä lounaaseen, 30 - 34 metrin syvyydessä.
Paikalla on noin 75 metriä pitkä ja 10 metriä leveä höyrylaivan hylky oikealle kyljelleen kallistuneena. Runko on suhteellisen ehjä. Keula on itäkaakkoon päin. Komentosilta on keskilaivassa, mutta osa puisista kansirakenteista, kuten ajohytti, on kadonnut tai hajalla. Löytöhetkellä 1990-luvun lopussa ruori, kompassi ja konekäskynvälitin olivat paikoillaan.
Hylky on ruotsalainen Sundsborg -niminen rautarunkoinen höyrylaiva. Se oli rakennettu 1877 Englannissa Whitbyssä. Aluksen nimiä aiemmin olivat Golden Grove, Barendrecht, Haga ja Erken. Sundsborg -nimen alus sai 1919. Vuonna 1929 alus haaksirikkoutui sen ollessa matkalla painolastissa Tallinnasta Kotkaan. Haaksirikko johtui ilmeisesti jäätilanteesta. Haaksirikon tapahtuessa kapteenina oli O.P.Börjesson ja miehistöön kuului 16 miestä ja yksi nainen. Miehistö pelastettiin suomalaiseen Lapponia -höyrylaivaan.
Hylky on yksityisomistuksessa. Omistaja on nostanut hylystä muutamia esineitä, muun muassa ruorin, laivakellon, kompassin jalan ja konekäskynvälittäjän eli telegrammin jalan, sekä astioita. Esineet konservoitiin EVTEK Muotoiluinstituutissa 2004.

Svartbådan pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla ulkosaaristossa Kuivasaaresta etelään ja Isosaaresta lounaaseen Svartbådanin länsiosan pohjoispuolella kallio- ja sorapohjalla.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on kooltaan noin 20 x 6 metriä. Alus on ollut upotessaan tiililastissa. Tiiliä on hylyssä ja hylyn ympärillä. Hylky on pahoin hajonnut. Irrallisia hylkyosia on havaittu myös Svartbådanin eteläpuolella.
Hylky on ollut tunnettu jo 1970-luvulla. 1980-luvulla Eka Metsävuori kertoo hylyn sijaitsevan Svartbådanin pohjoisrinteessä siten, että noin kahden metrin syvyydessä on maston vantteja ja kettingin palasia. Alempana rinteessä on runsaasti tiiliskiviä, jotka "peittävät koko rinteen". Itse puinen hylky lepää noin 20 metrin syvyydessä ja siitä on säilynyt vain pohja ja kylkikaaret.
Hylky saattaa olla virolainen 1927 haaksirikkoutunut kaljaasi Ernani. Juha Hakalan mukaan loka-marraskuun 1927 sanomalehdissä on seuraavia tietoja: 30.10.1927 Harmajalla päivystäneet luotsit havaitsivat ajelehtivan hylyn Svartbådanin lähellä. Kun hylkyä mentiin tarkastelemaan, havaittiin sen olevan kaksimastoinen pahoin hajonnut kaljaasi. Miehistöstä ei ollut merkkejä. Aluksen arveltiin olevan virolainen ja tiililastissa, mutta nimeä ei pystytty selvittämään. Kenties kaljaasi oli myrskysäässä 29.10. osunut jollekin Svartbådanin lähellä olevalle karille ja hajonnut. Wiborg Nyheter kirjoittaa 10.11.1927, että virolainen kaljaasi Ernani on kadonnut matkallaan Tallinnasta Helsinkiin. Laiva oli tiililastissa. Aluksen mukana katosi seitsemän henkilöä. Ernanin arveltiin olleen Svartbådanin luona lokakuun lopussa havaittu ajelehtiva hylky.
Suomen meriarkeologinen seura ry kuvasi ja mallinsi hylyn 2022.

Pihlajaluoto Rönnskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Itä-Helsingissä saaristossa Vuosaaren edustalla, Pihlajaluodon eli Rönnskärin eteläkärjen itäpuolella 4 - 5 metrin syvyydessä kivi-, kallio- ja hiekkapohjalla.
Paikalla on puurunkoisen aluksen kyljen osa, jonka pituus 5 - 6 metriä. Osa muodostuu kahdeksasta kaaresta ja kylkilaudoista. Osan ympäristössä on yksittäisiä lautoja. Laudat ovat noin 25 - 30 cm leveitä ja noin 5 - 7 cm paksuja. Rakenneosia on kiinnitetty toisiinsa puutapeilla. Hylyn alta ja vierestä on löytynyt kaksi metallimutteria, joiden on Tekniikan museossa arvioitu ajoittuvan sotien jälkeiseen aikaan. Tutkittua tietoa hylyn ajoituksesta ja alkuperästä ei kuitenkaan ole käytettävissä.

Itäinen Pihlajasaari 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Länsisataman edustalla Itäisen Pihlajasaaren koilliskärjen lähellä hirsiarkkulaiturin jäännöksen luoteispuolella loivasti viettävällä hiekkapohjalla noin 5 metrin syvyydessä.
Kyseessä on puuveneen hylky, joka on lähes täysin hiekkaan hautautunut. Näkyvissä on vain toisen laidan yläreunaa muutaman metrin matkalta. Hylky on kohtisuoraan rannan rinteeseen nähden. 1970-luvulla hylystä tehtiin seuraavia havaintoja: hylyn pituus on 3-5 metriä ja leveys 1-1,5 metriä. Kaarien paksuus on 2-3 cm ja leveys 4 cm. Laituria rakennettaessa kivilohkareita on joutunut veneen päälle.
Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvulla. Museoviraston Harry Alopaeus sukelsi hylyllä 1974 ja arvioi hylyn iäksi 30 - 100 vuotta. Laiturin jäännös on hyvä maamerkki hylyn löytämiseen.

Orion (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Västerbådanista itään.
Teräsrunkoisen aluksen hylky, jota on romutettu ja josta on pelastettu tavaraa ja osia. Höyrykattila on jäljellä pohjassa 8 metrin syvyydessä. Keulaosa ja keskilaiva hajonneet, peräkansi vielä melko ehjä. Astioita on pohjassa hajallaan, samoin puuosia, jotka ovat ehkä peräisin aluksen sisustuksesta.
Orion oli teräsrunkoinen puisella sääkannella varustettu höyrylaiva, jossa oli kolme raakapurjetta keulamastossa ja kahvelitakila perämastossa. Aluksen pituus oli 63,4 metriä. Haaksirikon jälkeen lasti pelastettiin, mutta hylky jäi karikolle, josta se myöhemmin liukui syvemmälle ja upposi. Alus oli rakennettu 1884. Haaksirikon sattuessa 28.12.1931 alus oli matkalla Rouenista Turun kautta Helsinkiin. Aluksen omisti Suomen Höyrylaivaosakeyhtiö. Merenkulkulaitoksen henkilökunta ja pelastusalus Konvoj saivat pelastetuksi aluksen miehistön ennen aluksen uppoamista.

Königin Louise (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyllä sukeltamiseen tarvitaan Puolustusvoimien (Sotamuseo) lupa.
Sijaintipaikka on Helsingin edustalla avomerellä noin 11 km Harmajan majakasta etelään, Gråsälsbådanilta kaakkoon.
Miinalaivan hylky. Aluksen alkuperäinen pituus oli 95 metriä. Hylky on katkennut kahteen osaan. Keulaosa on kölillään, mutta perä on muusta rungosta irti ja ylösalaisin.
Königin Louise on saksalainen miinalaiva. Alus oli rakennettu 1934 Hapag -yhtiölle matkustajalaivaksi. Sodan alettua alus otettiin sotavoimien käyttöön. Siihen asennettiin miinakiskot ja se varustettiin tykeillä. Alus ajoi miinaan ja upposi syyskuussa 1941. Suurin osa aluksen miehistöstä menehtyi.
Museovirasto sai kesällä 2013 sukeltajalta tiedon, että hylyn komentosilta on hävinnyt. Sen on ehkä repäissyt irti ison aluksen ankkuri tms. Vuonna 2021 on havaittu, että keulatykin alla olevan tykkilavan laudoitusta on purettu. Ympäristöviranomaiset poistivat hylystä elohopeaa sisältävän paravaanin 2020 tai 2021. Hylyllä sukelletaan aktiivisesti, Sotamuseolta anotaan vuosittain useita sukelluslupia kohteelle.

Pyhämaa (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Lappohjan edustalla 430 metrin etäisyydellä rannasta, Ekö-nimisen saaren koillispuolella 240 metrin etäisyydellä saaren rannasta.
Hajonneen teräskaarille rakennetun puurunkoisen parkkilaivan hylky, joka on osittain pinnalla. Alusta kerrotaan käytetyn Skogbyn sahan puutavarakuljetuksessa ja uponneen 1920-luvulla. Alus on hylätty elinkaarensa lopussa paikalle takilattomana ja kaikesta hyötytavarasta riisuttuna.

Primus (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoisrannalla Hangon keskustasta noin 16 km koilliseen Dragsvikenin lahdessa Lappvik gårdista länteen.
Puurunkoisen ja teräskaarille rakennetun aluksen hylky, jonka kansi ja toinen kylki ovat romahtaneet. Hylyn toinen kylki on toista ehjempi. Hylyssä on havaittavissa kettinkiä ja rautainen pumppu. Hylky on painunut osittain mutaan.
Hylyn historia tunnetaan www.hylyt.netin mukaan paikallisten asukkaiden haastattelun perusteella. Kyseessä on noin 30 metrinen jahti Primus. Alus oli apukoneella varustettu ja siinä oli kaksi lastiruumaa. Alusta käytettiin pääasiassa vehnän ja maataloustuotteiden kuljettamiseen. Joskus kuljetettiin myös hiekkaa ja tiiliä. Alusta purjehdittiin välillä Hanko - Helsinki - Porvoo. Kun Hanko evakuoitiin talvisodan jälkeen, laiva oli kiinni jäissä venäläisten puolella. Alus upposi 1940-luvun alussa mahdollisesti siksi, että sitä ei pumpattu säännöllisesti tyhjäksi.

Johanna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tvärminnessä Tvärminneön -niemestä itäkaakkoon ja Rovholmarnasta itään.
Puisen purjealuksen hylky, joka on 25 metriä pitkä. Alus on ollut kolmimastoinen.
Kesällä 1998 hylystä tehtiin seuraavia havaintoja: kansi on viistossa asennossa, kannessa on näkyvissä kaksi mastonpaikkaa, yksi kansiluukku, ankkuripeli ja ankkuriketjua.
Aluksen oletetaan uponneen 1920-30 -luvulla kipsilastissa.

Andalskären 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon edustalla Andalskärin koillispuolella, lähellä eteläviittaa.
Hylky, josta jäljellä vain pystyssä oleva kaaristo, laudoitus irronnut ja kadonnut pohjahiekkaan, hylyn peräsin ja osia perälaivasta on nähtävillä hieman kauempana. Hylystä puhutaan 1940-luvun sementtilaivana.

Laxö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sipoonselän itäosassa Pirttisaaresta pohjoiseen Torskholmenin itäpuolella olevan pienemmän saaren eteläpuolella.
Puurakenteisen hiekkajaalan hylky, jonka pituus on noin 30 metriä ja leveys noin 7 metriä.
Hylky sijaitsee rinteen suuntaisesti siten, että keula on ylärinteessä. Runko on hajonnut pohjan tasalle ja vain pohjarakenteita on jäljellä. Hylkytavara jatkuu pitkin rinnettä 13 metrin syvyyteen.
www-hylyt.netin mukaan aluksen haaksirikosta kerrottiin Uusi Suomi -lehdessä 1963 otsikolla Jaala Laxö upposi rajuilmassa. Alus oli matkalla Helsinkiin Pernajasta. Kahden hengen miehistö pelastui.

Hoffnung (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon itäisellä selällä Russaröstä itään ja Yttre Stenskär -luodosta etelään. Sijaintitieto on epätarkka.
Osiin hajonnut aluksen hylky. Hylyn osia kerrotaan olevan Grönbådgrundin länsi- ja pohjoispuolella. Hylyn keula on suhteellisen ehjänä 8 metrin syvyydessä. Haaksirikkoalueella on havaittavissa pohjalevyjä, kaksi potkuriakselia vääntyneine potkureineen, putkia, venttiilejä jne. Hylyn läheisyydessä on muutamia kaasupulloja, joten on oletettavaa että laivaa on purettu romuksi. Laivan rungon materiaali on ferrobetonia.
Hoffnung oli saksalainen moottorialus, joka joutui karille Grönbådanilla Hangon edustalla 10.12.1952. Aluksen kotipaikka oli Hampuri. Alus oli painolastissa matkalla Kööpenhaminasta Tammisaareen, kun se ajautui huonossa näkyväisyydessä liian lähelle rannikkoa. Pelastusalus Isokari sai pelastettua kapteenin ja yhden matruuseista. Kolme miehistön jäsentä yritti pelastautua pelastuveneellä siinä kuitenkaan onnistumatta. Vene löydettiin myöhemmin tyhjänä.

Meta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Russarön lounaispuolella, Södra Klovarskärin kaakkoispuolella.
Kaarinan Sukeltajat/Jarkko Rastas (1998): Höyrylaiva Metan jäännös. Laivan runko on hajonnut, pohjassa on paljon metallilevyjä ja muita osia. Keulaosa on jonkin matkaa luodolta Russaröhön päin.
Alus oli rakennettu 1887. Se haaksirikkoutui 1935 ja hajosi haaksirikossa kolmeen osaan.

Carl (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Russaröstä kaakkoon Stora Tärnanin lounaispuolella.
Teräsrakenteisen rahtilaivan hylky, joka hajonnut osiksi pitkin pohjaa, pala puista kantta on 16 metrin syvyydessä, pääosin muut osat noin 12 metrin syvyydessä.
Hylyn oletetaan olevan tanskalainen Carl, joka oli rakennettu 1884. Alus upposi 26.10.1948 ollessaan matkalla Kotkasta Kööpenhaminaan.

Bockholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin saaristossa Torsö -saaresta noin 5,5 km etelään ja Busö -saaren luoteispuolella olevan Bockholmenin itäisimmän kärjen eteläpuolella noin 50 metrin päässä rannasta.
Puisen purjealuksen hylky, josta 1993 tehtiin seuraavia havaintoja: Hylky lepää pohjassa etelä-pohjoissuunnassa keula rantaan päin oikealla kyljellään, josta ei ole jäljellä juuri mitään. Vasen kylki on melko ehjä keskiosaltaan, ja nousee noin kaksi metriä pohjasta ylös. Keulassa on jäljellä keulasteevi, muuten keula on hajonnut pahoin. Perä on hajonnut lähes kokonaan. Peräosassa on näkyvissä noin 2-3 metrin matkalta aluksen köliä. Alus on rakennettu pehmeästä puulajista, ja se on limisaumainen. Kaarien liitoksissa on käytetty puutappeja sekä rautanauloja. Aluksesta on ilmeisesti pelastettu takila ja kaikki muu irtain tavara. Hylyn pituus noin 18,5 metriä, mittaus on tehty keulasteevistä aluksen perään.

Eggo (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin saariston länsiosassa Aspharudjupetin alueella Hästö Busöstä luoteeseen Ja Storsundsharunilta koilliseen.
Kyseessä on teräsrakenteisen rahtialuksen hylky, jonka pituus on noin 47 metriä ja leveys 8 metriä. Aluksessa on kaksi eturuumaa ja ohjaushytti perälaivassa. Ruumissa on hiililasti. Runko on melko ehjä. Hylky on kallistunut oikealle kyljelleen keula lounaaseen. Potkuri on nostettu hylystä.
Saksalainen höyrylaiva Eggo upposi 11.11.1921 kivihiililastissa matkalla Tammisaareen. Onnettomuudessa menehtyi seitsemän miehistön jäsentä.

Aspharun (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin saariston länsiosassa Hästö Busöstä pohjoisluoteeseen ja Koön -saaresta etelään Aspharun -saaren länsipuolella.
Paikalla on kahteen osaan hajonnut puurunkoisen aluksen hylky. Peräosan pituus on noin 6 metriä ja keulaosan noin 10 metriä. Peräosa on säilynyt muodossaan ja kansilaudoitus on tallella. Keulaosa on oikealta laidaltaan vajonnut mutaan, mutta vasen kylki on näkyvissä.
Hylyn yli on laskettu kaapeli.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin ulkosaaristossa Segelskärin pääsaaren pohjoisosan länsirannan lähellä. Rinteessä ylempänä on isoja lohkareita, alempana kivikkoa, jonka juurella hylky lepää.
Rautarunkoisen aluksen hylky, jonka kansi on puuta. Aluksen leveys on arviolta 5 - 6 metriä. Perä on noin 24 metrin syvyydellä, keula on noin 18 metrissä. Peräosassa on kolme konetta, vinssikela keskellä, rungon kennorakennetta on näkyvissä. Perään on jäänyt kiinni kalaverkkoja.
Alus on ollut nopeakulkuinen. Sitä on arveltu hinaajaksi, mutta arvio ei pidä paikkaansa. Hylky ei vaikuta olevan myöskään puolustusvoimien alus. Hylyn on kerrottu olevan pirtunkuljetusvene.

Pikku Mustasaaren silta-arkku (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Suomenlinnan Pikku-Mustasaaren länsirannalla.
Kohde on havaittu ranta-alueen viistokaikuinventoinnissa vuonna 2001. Tarkastussukellus tehtiin talvella 2007, mutta mitään rakenteita ei kyetty havaitsemaan. Alue vaikutti vedenalaiselta kaatopaikalta. Monikeilainluotauksessa erottuu selkeä pitkittäinen kivivalli, joten kyseessä saattavat olla saarten välisen sillan jäännökset.
Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa tarkastussukelluksen yhteydessä aluetta videokuvattiin MA200909:49.

Historiallinen; Ison Mustasaaren pohjoispuolella, mattolaiturin kohdalla pohjoiseen viettävässä rinteessä sijaitsee rautarakenteisen proomun hylky. Sen pituus on noin 48 metriä ja leveys noin 11,5 metriä. Maksimikorkeus pohjan tasosta on noin 1,8 metriä. Proomun kannessa on kolme lastausluukkua, ja keulassa on isokokoinen vinssi. Hylyn perä on kohden rantaa ja siinä on ulkopuolinen peräsin.
Venäläisiltä Suomeen jääneet kaksi proomua (P27 ja P28) toimivat hiilivarastoina Suomenlinnassa, kunnes Puolustusvoimat myivät ne vuonna 1953. Suomenlinnalainen muistitieto kertoo kuinka proomu irtosi kiinnityksestä myrskyisenä yönä, karkasi ja upposi rannan tuntumaan. Viimeisimpien tietojen mukaan proomu on alun perin rakennettu monitoriksi (suullinen tiedonanto Juha Joutsi 2016).
Monitorialus on panssarilaivan varhaistyyppi, jonka elinkaari ulottui Yhdysvaltain sisällissodasta toiseen maailmansotaan. Alusluokka on nimetty USS Monitorin mukaan (Wikipedia).

Varvilahden hirsiarkkulaiturit 6 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Varvilahden pohjoisrannassa merivartioston käyttämällä alueella.
Rannassa on veden alla kaksi rannansuuntaista hirsiarkkulaituria vierekkäin.
Arkkujen edessä on kolme savolaismallisen puuveneen runkoa sekä yksi jolla (nrot:2100-2103), slipien edustalla (itäpuolella) on lisäksi hylyn osia, jotka on siirretty turvaan Ison Mustasaaren itäpuolelta aallonmurtajatyömaan alta (ks. Kohteet 1362-1367 ja 2126); siirto tapahtui talvella 1983 Suomen merimuseon ja Teredo Navalis ry:n meriarkeologiakurssin yhteydessä.

Susisaaren ja Iso Mustasaaren silta-arkut (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Susisaaren ja Ison-Mustan välisen sillan alla.
Kolme silta-arkkua, jotka toimivat nykyisenkin sillan rakenteina. Susisaarenpuoleisessa ensimmäisessä arkussa (=arkku 1) on vesirajassa ja siitä noin 1 metri alaspäin rakennusaineena pinnassa suorakaiteenmuotoisia suurehkoja kiviä, kivetys lepää ilmeisesti sitä vanhemman hirsirakenteisen arkun päällä. Ikäeroon viittaa hirsiarkun ja kiveyksen väliin asetettu osittain veistetty hirsi, joka esim. arkkujen 1 ja 2 välisellä sivulla "roikkuu" noin 10 cm alemman hirsiarkun reunan yli sekä alemmassa hirsiarkussa oleva poikittaishirren kolo, josta kuitenkin puuttuu hirsi.
Arkkujen 1 ja 2 välissä, sillan alla on kaksi suorakaiteen muotoista pystyparrua (halkaisijaltaan 10 x 10 cm ja 12 x 25 cm), jotka nousevat pohjasta noin 20-25 cm ylöspäin. Samassa välissä, mutta noin 1 metrin päässä arkku no 1:stä sen itäkulman tasalla on kaksi nousevan rannan kerrostumien sisään katoavaa vaakatukkia.
Keskimmäinen silta-arkku (= no 2) on samanlainen rakenteeltaan kuin no 1 eli kivillä täytetty hirsiarkku, mutta se on huomattavasti heikkokuntoisempi, ja kallistunut kohti kolmatta, Ison Mustasaaren puoleista silta-arkkua. Sen ylimmistä hirsistä on 2-3 kpl irronnut ja kokonaan poispudonnut ja ko. aukosta on valunnut ulos muutamia täytekiviä. Ko. arkku on ilmeisesti ollut nykyistä siltaa paikalle rakennettaessa jäännöstä aikaisemmasta silta-arkusta ja se on ilmeisesti ollut jo silloin vino, koska nykyisen sillan vedenpäällinen pilari ei ole taipunut. Vaikuttaa siltä, että nykyistä siltaa rakennettaessa olisi ainakin jonkin verran betonia valettu vanhemman arkun sisällä oleville kiville sen kallistumisen pysäyttämiseksi.
Ison Mustasaaren puoleinen arkku (=no 3) poikkeaa täysin rakenteeltaan muista. Se on vedenalaisilta osiltaan betonivalua veden alla sijainneeseen muottiin. Mahdollisesti tähän on jätetty vanhan hirsiarkun jäänteitä sisään, vaikkei mitään näkyviä merkkejä tästä havaittu.
Museoviraston Suomen merimuseon meriarkeologi Harry Alopeus teki havaintoja silta-arkuista 1980.

Komsomolets (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyllä sukeltamiseen tarvitaan Puolustusvoimien (Sotamuseo) lupa.
Sijaintipaikka on Porkkalan majakasta 4,7 mpk kaakkoon avomerellä.
Sukellusveneen hylky makaa keula kohti etelää tasaisella pohjalla. Keula nousee 40 asteen kulmassa kohti pintaa. Runko on tuhoutunut tornin perän puolelta täysin ja on osin painunut mutaan. Perä on ilmeisesti räjähtänyt haaksirikon yhteydessä. Kohteen pituus on noin 32 metriä ja leveys 4 metriä. Hylyssä on nähtävissä vaurioita, jotka voivat olla peräisin ison ankkurin tai ankkurikettingin pyyhkäisystä. Esimerkiksi tykkiplatformin kaiteet, jotka on aiemmin nähty paikoillaan, ovat lähes kokonaan hävinneet. Vahinko on tapahtunut ilmeisesti 2010-luvun alkupuolella.
Merenkulkulaitos paikansi hylyn monikeilainluotauksissaan 2002. Suomenlahden merivartiosto kuvasi hylkyä 2004 ja tunnisti sen hylyssä olleen nimen perusteella. Sukeltajat ovat kuvanneet hylkyä.
Sukellusvene Komsomolets oli rakennettu Pietarissa 1931. Se upposi syksyllä 1942 ajettuaan miinakenttään Porkkalan edustalla ollessaan matkalla Ahvenanmerelle.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin saaristossa Jussarön ja Lilla Jussarön välisen salmen itäisen suun keskiosassa 14 metrin syvyydessä (noin 200 metrin päässä Jussarö I:stä, id 1441).
Puurunkoisen proomun hylky.
Hylky näkyi selkeästi Museoviraston viistokaikuluotauskuvassa 2008.

Jut´n Feldtman (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Espoon ulkomerialueella Helsingin matalasta n. 3 km länteen, Äransgrundista 3,5 km etelään.
Hylky on noin 40 metriä pitkä rautalaiva, joka makaa pohjassa luode-kaakko -suunnassa (keula luoteeseen). Perässä on kansirakenteet. Ohjaushytin oikeanpuoleinen sivuovi on irti oviaukon etupuolella. Hytissä on jäljellä irtaimistoa. Oikeanpuoleinen kulkuvalo on paikallaan. Peräruumassa ja pohjalla on pyöreätä puutavaraa (lastia). Potkuri on paikallaan ja hyvin näkyvissä, samoin keulassa oikeanpuoleinen ankkuri on paikallaan ankkuriklyyssissä. Reelingissä on syöpyneitä reikiä.
Höyrylaiva Jutn Feldtmann oli lokakuussa 1952 matkalla Haminasta kotimaahansa Saksaan, kun se joutui karille kovassa tuulessa ja alkoi täyttyä vedellä. Kuusihenkinen miehistö pelastautui pelastusveneeseen.

Pitkäjärvi Kettukallio (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Nummen Pitkäjärven eteläosan länsirannassa Lohjan keskustasta noin 19 km luoteeseen Kettukallion juurella osittain pinnalla heinikossa.
Puurunkoisen veneen hylky, jonka pituus on 860 cm ja leveys 205 cm. Hylkyä on kutsuttu meijeriveneeksi.

M-97 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyllä sukeltamiseen tarvitaan Puolustusvoimien (Sotamuseo) lupa.
Hylky on Kirkkonummen vesialueella avomerellä Porkkalanniemestä etelään ja noin 8 km Kallbådanista itäkaakkoon.
Kyseessä on venäläinen Malutka-luokan sukellusvene. Hylky on katkennut tornin etupuolelta.
Alus upposi 1942 ajettuaan miinaan. Merenkulkulaitos paikansi hylyn monikeilainluotauksessaan 2004, mutta hylky on ilmeisesti tunnettu jo 1990-luvulla. Hylystä kuvattua aineistoa oli esillä Sotamuseon Hautana meri -näyttelyssä 1999.

Klaus Oldendorf (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen vesialueella avomerellä Porkkalan Kallbådanin eteläpuolella, Mäkiluodosta n. 9,5 km etelään, aluevalvontalain mukaisella suoja-alueella, jossa sukeltamiseen anotaan lupaa Merivoimien esikunnalta.
Höyrylaiva Klaus Oldendorfin hylky, joka on 71 m pitkä ja 10 m leveä. Hylky makaa pohjassa kölillään. Keula on katkennut komentosillan edestä ja kallistunut oikealle.
Saksalainen rahtihöyry Klaus Oldendorf upposi 1942 mahdollisesti neuvostoliittolaisen sukellusveneen upottamana. Koko miehistö katosi uppoamisen yhteydessä. Hylky löytyi 1990-luvun alussa merivoimien merenpohjaluotauksissa. Alus oli rakennettu 1893.

Märagrundet 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen eteläpuolella, Täktomista ja Ryssholmenista etelään, Märagrundet -saaren itäkärjen eteläpuolella hiekkapohjalla.
Hajonneen lentokoneen hylky. Pohjassa on jäljellä hajanaisia metalliosia, jotka ovat osittain hiekkaan hautautuneina. Korkeimmillaan lentokoneen rakenteet nousivat 10-15 cm pohjasta.
Useiden sukellusseurojen ja Suomen Ilmailumuseon 1990-luvulla tekemä yhteistyö on selvittänyt, että kone on saksalainen JU-88 A-5, joka tuhoutui heinäkuussa 1941. Koneen hylystä nostettuja osia on Suomen Ilmailumuseon kokoelmissa. Hylylle tehtiin sukellus 2021 sijainnin tarkistamiseksi.

Louhi (2325) (Alusten hylyt)
Moderni; Hylyllä sukeltamiseen tarvitaan Sotamuseon lupa.
Sijaintipaikka on Hangon edustalla avomerellä 7,5 merimailia Russarösta suuntaan 140, hieman Hangosta lähtevän väylän länsipuolella. Hylky on aluevalvontalain mukaisella suoja-alueella, jossa sukeltamiseen tarvitaan puolustusvoimien lupa.
Miinalaiva Louhen hylky makaa pystyssä tasaisella hiekka- ja sorapohjalla. Peräkansi on painunut kasaan. Aluksen pituus oli 50 m ja leveys 8 m. Miinalaiva Louhi oli rakennettu Venäjällä 1916 ja se jäi Suomeen 1918. Alus liitettiin Suomen laivastoon. Tammikuussa 1945 Louhi oli laskemassa miinalaiva Ruotsinsalmen kanssa miinoitetta Hangon edustalle. Aamulla 12.1.1945 alus upposi räjähdyksen jälkeen nopeasti vieden mukanaan 11 miestä. Syynä räjähdykseen saattoi olla saksalaisen sukellusveneen torpedohyökkäys. Louhen hylky paikannettiin kesällä 2004 viistokaikuluotaimen avulla. Hylkyä hallinnoi Puolustusvoimat.

Tallholmen länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin vesialueen länsiosassa Hankoniemen eteläkärjestä pohjoisluoteeseen Bolaxfjärdenillä Tallholmenin länsipuolisen karikon itäpuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on 8 - 14 metrin syvyydessä. Aluksesta on säilynyt pohjaosa. Hylyn oletetaan olevan proomu, jota on käytetty höyrylaiva Bengtskärin purkamisessa. Bengtskär -aluksen jäännöksiä, mm. potkuri ja peräsin, on noin 20 metrin päässä proomun hylystä lounaaseen 4 - 10 metrin syvyydessä.
Bengtskär ajoi sumussa karille ja upposi 2.11.1908. Kolme ihmistä hukkui onnettomuudessa. Alus on myöhemmin purettu.

Nuuksio Orajärvi 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Nuuksion alueella Orajärven pohjassa itärannalla, 2 - 4 metrin etäisyydellä rannasta noin yhden metrin syvyydessä.
Lauttamainen rakennelma, joka muodostuu 9 pyöreästä rinnakkain olevasta mäntyhirrestä. Hirret ovat toisistaan irrallaan rantaviivan suuntaisesti. Hirsien pituus on 260-360 cm ja paksuus 13-20 cm. Nauloja tai naulanreikiä ei ollut havaittavissa.
Harrastajameriarkeologi Heikki Koistinen teki tarkistuskäynnin kohteelle 2003 kuultuaan löydöstä toiselta harrastajalta.
Orajärven länsirannalta kerrotaan löydetyn puinen noin kolme metriä pitkä vanha reenjalas matalasta rantavedestä. Löydön sijaintipaikasta ei ole tarkempaa tietoa.

Kattilajärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kattilajärvessä pohjoisrannan tuntumassa Vääräjärveen laskevan puron suusta 52 m länteen ja 20 m suuntaan 180 asteta, 1,35 m syvyydessä. Toinen katistka 23 m em. katiskasta länteen 20 m etäisyydellä rannasta lähes täysin peittyneenä mutaan.
Kaksi mäntyliisteistä rakennettua liistekatiskaa. Ensimmäisen katiskan tukitolpat ja pari liistettä ovat paikallaan, muut liisteet ovat katkenneet pohjan tasalta. Jäljellä olevien osien korkeus pohjasta mitattuna 60-75 cm. Jäännökset käsittävät kymmeniä liisteiden pätkiä. Alkuperäinen halkaisija n. 2 m. Toisen katiskan koko n. 1,5 m halkaisijaltaan, tämä katiska lähes täysin hautautunut mutaan.

T-54 Kljuz (Alusten hylyt)
Moderni; Hylyllä sukeltamiseen tarvitaan Puolustusvoimien (Sotamuseo) lupa.
Kohde sijaitsee avomerellä noin 5,6 km Kallbådagrundin majakasta länsiluoteeseen noin 50 metrin syvyydessä.
Kyseessä on kahteen osaan hajonnut hylky, jonka pidemmän osan pituus on noin 26 metriä, leveys 7 metriä ja korkeus pohjasta 2-3 metriä. Alus on katkennut korsteenin etupuolelta. Pidempi osa on aluksen peräosa, joka on pystyssä pohjalla. Aluksen keulaosa on noin 30 metrin päässä peräosasta ja se on pohjalla ylösalaisin. Sen mitat ovat noin 4 x 5 x 3 metriä. Alus on ollut varustettu kahdella koneella ja konehuoneiden skailetit ovat paikoillaan keskilaivassa. Kannella ja vieressä pohjalla on miinanraivauskalustoa. Perän vasemmalla puolella on pelastusvene aluksen alle ruhjoutuneena.
Merenkulkulaitoksen Merenmittaustoimisto paikansi hylyn monikeilainluotauksessaan 2002. Sukeltajaryhmä Badewanne dokumentoi hylkyä kuvaamalla 2006 Sotamuseon luvalla. Sukeltaja Mikhail Ivanovin tutkimusten mukaan kyseessä on venäläinen apuraivaaja T-54 Kljuz, joka tuhoutui miinaan Hankoa evakuoitaessa 24.11.1941. Alus oli otettu palvelukseen 1917.

Vega (2423) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä länteen ja Stor Träsköstä pohjoiseen 5,5 metrin väylän tuntumassa.
Puurunkoisen aluksen 20 - 30 metriä pitkä hylky. Runko on melko hyväkuntoinen, mutta peräosa on hajonnut. Runko on uponnut syvälle mutapohjaan. Hylky on tunnistettavissa purjelaivaksi. Masto ja takilan osia on kaatunut pohjalle hylyn viereen.
Hylky on löytynyt Merenkulkulaitoksen tekemissä merenpohjan kartoituksissa 1991. Hylky on ilmoitettu Museovirastolle myös 2004. Hylyn oletetaan olevan Vega -niminen alus, joka haaksirikkoutui 1947.

V-308 Oskar Neynaber (Alusten hylyt)
Hylky sijaitsee avomerellä Tiiskerin saarista noin 5,3 kilometriä kaakkoon.
Kyseessä on saksalaisen etuvartiolaiva V 308 Oscar Neynaberin hylky. Sen upottivat neuvostoliittolaiset moottoritorpedoveneet 23.9.1941.
Hylky havaittiin Merenkulkulaitoksen tekemässä merenpohjan kartoituksessa 2002. Jouni Polkon sukeltajaryhmä tunnisti hylyn 2011 vertaamalla hylyn yleisrakennetta ja yksityiskohtia arkistoaineistoon.

Riilahti (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylyllä sukeltamiseen tarvitaan Puolustusvoimien (Sotamuseo) lupa. Hylky on Puolustusvoimien omaisuutta.
Kohde sijaitsee Tiiskerin saarista noin 7 kilometriä kaakkoon.
Kyseessä on miinalaiva Riilahden hylky. Alus oli rakennettu Crichton-Vulcanin telakalla Turussa 1940. Se haaksirikkoutui elokuussa 1943 venäläisen moottoritorpedovene TK94:n upottamana. Hylky on katkennut kahteen osaan.
Hylky paikannettiin Merenkulkulaitoksen tekemässä merenpohjan kartoituksessa 2002. Jouni Polkon sukeltajaryhmä tunnisti hylyn 2011 vertaamalla hylyn yleisrakennetta ja yksityiskohtia arkistoaineistoon.

Amiraalisatama (Alusten hylyt)
Historiallinen; Soukanniemen eteläpuolella, lähellä Amiraalisatamaa.
Noin 10 metriä pitkä moderni vene.

A 37 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyllä sukeltamiseen tarvitaan Puolustusvoimien (Sotamuseo) lupa. Sijaintipaikka on Hangon Russarön pohjoispuolella.
Metallirunkoisen aluksen hylky, jonka runko on melko ehjä. Vasemmassa kyljessä on suuri repeämä ja hyttirakenne on hajonnut. Perässä on paravaanien laskuramppi. Hylky on 15,25 metriä pitkä ja 3,50 metriä leveä.
Hylyn oletetaan olevan A -luokan raivaaja A 37. A-veneet olivat olivat Venäjän laivastolle ensimmäisen maailmansodan aikana rakennettuja raivausmoottoriveneitä. Niitä rakennettiin useita kokoja ja malleja muun muassa Turussa André & Rosenqvistin telakalla. Sodan jälkeen Suomen itsenäistyttyä veneet jäivät Suomeen ja ne nimettiin A -veneiksi. Leijonalippu merellä -kirjan mukaan A-veneitä käytettiin vielä toisen maailmansodan aikana ja jälkeen raivaustehtävissä, mutta vähäisessä määrin. Osa veneistä luovutettiin Neuvostoliitolle 1940 talvisodan rauhanehtojen mukaisesti. On toistaiseksi epäselvää, missä oloissa ja miksi A 37 olisi uponnut.

Santala (1000017946) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Alueella sijaitsee tukikohdan jäänteet: tuliasemia (krh?) ja niiden välisiä yhdyshautoja, erilaisia suojakaivantoja ja pesäkkeitä. Jäänteet ovat pääosin kajoamattomia ja luontaisesti pehmeässä hiekkamaassa rapautuneita ja sortuneita. Kaikki jäänteet ovat maarakenteita – puu tai kivirakenteita ei ole jäljellä (puutavara, jolla kaivannot ja yhdyshaudat on täytynyt tukea lienee purettu ja viety pois).

Brännmalm (Puolustusvarustukset)
Moderni; Alueella sijaitsee 5 erillistä rakennealuetta. Yksittäinen kuoppa (30), neljän pesäkkeen tms. ryhmä (34-37), poterolinja (38), taisteluhauta pesäkkeineen (31-32), yksittäinen matala maarakenne (33), sekä estekaivanto. Poteroissa 38 on kahdessa muutaman sentin vahvuinen podsolmaannos, mikä tässä maastossa ehkä saattaisi viitata jatkosotaa vanhempaan ikään.

Krogars (Puolustusvarustukset)
Moderni; Alueella sijaitsee laajan varustuksen pohjoispää. Yhtenäinen taisteluhautaverkosto, jossa on sekä pesäkkeitä että suojia. Voimajohtolinjan kohdalla taisteluhauta on lähes tuhoutunut ja erottuu vain matalana kaivantona. Paikoin taisteluhauta on varsin sortunut, mutta suurimmaksi osaksi se on niin ehjä kuin voi olla yli 60 vuoden eroosion jälkeen hiekkamaassa ilman tukirakenteita.
Taisteluhautaverkosto jatkuu etelään tarkastetulta alueelta. Taisteluhautojen itäpuolella on estekaivanto, jonka leveys on pinnalta yli 10 m, pohjalla metrin ja syvyys vallin kohdalla 5 . V:n muotoinen. Voimajohtolinjan kohdalla kaivanto on osittain sortunut. Estekaivanto jatkuu laajalla alueella tarkastetulta alueelta etelään. Maankäyttöhankeiden yhteydessä asia on huomioitava.

Itäinen Pihlajasaari 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde on Itäisen Pihlajasaaren itäosan pohjoisrannan tuntumassa jyrkän kalliorannan edessä 2 - 3 metrin syvyydessä.
Kohde havaittiin Museoviraston meriarkeologian yksikön tekemässä viistokaikuluotauksessa ja kohteelle tehtiin yksi sukellus. Kyseessä on kivimuodostelma. Kivien seassa on havaittavissa puuosia. On mahdollista, että kyseessä on vanhan laiturin perusta.
Rannalla löytöpaikan lähellä on isoja rautalenkkejä kiinnitettynä kallioon.

Karstu Hemmilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Karstu mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1447 (FMU 2688). Kylässä oli vuonna 1540 11 tilaa ja 1600-luvulla tilojen määrä vaihteli seitsemästä yhdeksään. (Ylikangas 1973, 148.) Karstun vanhin kartta on vuodelta 1764 ja siihen on merkitty seitsemän tilaa sekä neljä torppaa (KA MH B25 16/1-4). Hemmilä sijaitsi yksittäistalona erillään keskustontista, kuten myös Joenpelto. Kylän keskustontti, jossa oli viisi tilaa, sijaitsi Hemmilästä noin 600 metriä lounaaseen.
Kylätontti sijaitsee Linnanmäen linnavuoren länsipuolella peltojen vieressä kallioisen mäen juurella. Sen eteläpuolella on Karstunlahti. Paikalla on nykyisin hevostila. Nykyinen uusi päärakennus ja sen ympäristö on kalliopohjalla, joten tällä alueella ei ole säilynyt vanhempien rakenteiden jäännöksiä. Sen sijaan päärakennuksen lounaspuolen pienellä piha-alueella ja sen vieressä olevalla loivasti laskevalla hevoslaitumella saattaisi olla säilyneitä rakenteita. Piha-alueella onkin mahdollisen rakenteen pohja, sillä paikalla on maantasaisia kiviä kahdessa rivissä.

Karleby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Mustijoen länsirannalla, heti moottoritien eteläpuolella. Muinaisjäännösrekisterin mukaan ” Karlebyssä oli 1540-luvun alussa viisi talonpoikaa. 1540- ja 1550-lukujen verolähteissä esiintyy Väster ja Öster Karleby. Samuel Broteruksen vuonna 1692 laatimalla Karlebyn kartalla on yksi tonttimaa. Kyse on todennäköisesti Väster-Karlebyn tonttimaa.
Alueella sijaitsee nykyään tilakeskus, jonka rakennuskantaan kuuluu eri-ikäisiä rakennuksia. Pihamaa tarkastettiin päällisin puolin, mutta maaperään kajoavia tutkimuksia ei tehty. Kulttuurikerrosten ja muinaisjäännöksen toteaminen kohteessa vaatii systemaattista koekaivausta. Tilakeskus pihoineen käsittää mäenkumpareen, alempana maasto on peltoa. Pelto oli kyntämättä inventointiajankohtana, joten pintapoimintaan liittyviä havaintoja ei saatu tehtyä.

Hindersbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Mustijoen (Svartsån) länsirannalla olevalla mäellä. Mäki on pituudeltaan noin 300 metriä ja sen eteläosaan on arkistoselvityksessä merkitty Svartså Koskos niminen historiallinen asuinpaikka, Hindersbacka on tämän pohjoispuolella. Alueella on Samuel Broteruksen vuoden 1692 Carloby kartalle merkitty tonttimaa. Mäki on nykyisinkin asuttu, siellä on kaksi taloa pihapiireineen. Hindersbacka on merkitty Samuel Broteruksen vuoden 1692 karttaan tonttimaana. Kuninkaankartastossa vuosilta 1776-1805 mäelle on myös merkitty taloja. Tonttimaat ovat selkeimmin merkitty Winterin tekemään kartoitukseen vuosilta 1768 ja 1782. Winterin karttaa on merkitty lisäksi kaksi autioitunutta taloa.
Alue käytiin pihamaata lukuun ottamatta läpi, mutta muinaisjäännökseksi tulkittavia rakenteita ei havaittu. Rakennettujen pihamaiden alla voi olla jäännöksiä vanhasta asutuksesta, mutta kohde vaatii koekaivauksia muinaisjäännöksen toteamiseksi. Kohde on nyt arvioitu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Åminneby Nybacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Åminnebyssä oli 1540-luvun alussa neljä tilaa.
Samuel Broteruksen vuonna 1707 laatimalle kartalle on merkitty Nybackan puustelli ja kylän tonttimaalle viisi tonttia (yksi autio).
Jussila 2020: Paikantuu tarkoin mäelle missä mm. 1921 tiluskartalla ja 1962 peruskartalla ja nykyäänkin on Nybackan tilakeskus. 1707 kartalla Nybackan puustelli. V. 1759-60 kartalla yksi talo. Vuoden 1791 kartalle ei ole tonttimaata merkitty mutta 1760 kartan tontin paikalla tyhjäpaikka. Nybackan kaakkoispuolelle on v. 1760 kartalle merkitty Häntala hemman mutta sitä ei kartoitettu. V. 1791 kartalle taasen on merkitty alue joka tarkoittanee tonttimaata. Kaikki maat, myös Nybackan tontin alue on merkitty siinä Häntalan maiksi ja Nybackan maana on vain niemi tämän eteläpuolella.
Vanha Nybackan tonttimaa on korkean jyrkkäreunaisen kallioharjanteen laella ja piha-piireineen myllättyä. Eteläpuolella olevaa aluetta tutkittiin – vanhaa peltoa – ei mitään havaintoja vanhasta asutuksesta. Itä koillispuolella kivikkoista ja kallioista maastoa missä ei havaittu merkkejä vanhasta asutuksesta.

Mickelsböle Pillars, Bellas ja Elmattas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuonna 2015. Se sijaitsee Mickelsbölessä, Ali-Vekkoskentien varressa Grinsängsbäckenin länsipuolella. Verokirjojen mukaan Mickelsbölessä oli 1540-luvulla kymmenen veronmaksajaa. Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle on merkitty kymmenen taloa kahdeksalla eri tonttialueelle. Pillarsin, Bellaksen ja Elmattasin tontit on merkitty tarkemmin vuoden 1749 karttaan, jonka laati Johan Bonej.
Tilojen alue on edelleen asuttu. Peruskarttaan on myös edelleen merkitty Ellmattas ja Piltars talojen nimiksi. Vanhimmat rakennukset ovat 1800-luvulta. Alue sijoittuu tien molemmin puolin ja sitä ympäröivät pellot. Pellot olivat kyntämättä vuoden 2015 inventoinnin aikana, joten havaintoja niillä ei tehty. Kohde on kompakti ja rakennushistorialtaan kerroksellinen, mutta vaikuttaa siinä määrin tiheään rakennetulta ja muokatulta, että on syytä olettaa vanhempien kerrosten tuhoutuneen. Hieman taloista länteen, on tien eteläpuolella aivan sen vieressä kellari, joka erottuu maastossa kumpareena. Kohde on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Mickelsböle Knutsbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuonna 2015. Se sijaitsee Mickelsbölessä, Ali-Vekkoskentien etelä puolella, Knutsbergetin itäpäässä. Verokirjojen mukaan Mickelsbölessä oli 1540-luvulla kymmenen veronmaksajaa. Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle on merkitty kymmenen taloa kahdeksalla eri tonttialueelle. Knutsbackan tontti on merkitty tarkemmin vuoden 1749 karttaan, jonka laati Johan Bonej.
Knutsbacka on edelleen asuttua aluetta, paikalla on tilakeskus, johon kuuluu kolme asuinrakennusta ja useita ulkorakennuksia. Vanhimmat rakennukset ovat 1800-luvulta. Alue rajautuu selvästi Knutsbergetin kallioon lännessä ja tiehen pohjoisessa, muilla suunnilla on peltoa. Pellot olivat kyntämättä vuoden 2015 inventoinnin aikana, joten havaintoja niillä ei tehty. Kohde vaikuttaa siinä määrin tiheään rakennetulta ja muokatulta, että on syytä olettaa vanhempien kerrosten tuhoutuneen. Kohde on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Mickelsböle Snickars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuonna 2015. Se sijaitsee Mickelsbölessä, Ali-Vekkoskentien varressa. Verokirjojen mukaan Mickelsbölessä oli 1540-luvulla kymmenen veronmaksajaa. Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle on merkitty kymmenen taloa kahdeksalla eri tonttialueelle. Snickarsin tontti on merkitty tarkemmin vuoden 1749 karttaan, jonka laati Johan Bonej.
Snickarsin tontti on edelleen rakennettu. Rakennetun piha-alueen sisällä ja tuntumassa on jonkin verran rakentamatonta aluetta, jossa voi olla säilyneitä kerroksia 1700-luvulta tai varhaisemmalta ajalta. Alue sijoittuu tien molemmin puolin ja sitä ympäröivät pellot. Pellot olivat kyntämättä vuoden 2015 inventoinnin aikana, joten havaintoja niillä ei tehty. Rakentamatonta osaa käytiin läpi vuoden 2015 inventoinnissa, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Mickelsböle Stens (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuonna 2015. Se sijaitsee Mickelsbölessä, Ali-Vekkoskentien varressa Grinsängsbäckenin länsipuolella. Verokirjojen mukaan Mickelsbölessä oli 1540-luvulla kymmenen veronmaksajaa. Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle on merkitty kymmenen taloa kahdeksalla eri tonttialueelle. Stensin tontti on merkitty tarkemmin vuoden 1749 karttaan, jonka laati Johan Bonej.
Tilan on edelleen asuttu. Se sijoittuu pienelle kumpareelle Yrjäksentien länsipuolella. Pihapiiri on pieni ja kompakti. Kumpareen päällä on päärakennus, joka lienee jo 1800-luvulta. Kumpareen laidoilla on navetta ja uusi iso autotalli. Piha kasvaa siistiä nurmikkoa. On mahdollista, että pihan kohdalla olisi säilynyt jäännöksiä 1700-luvun tai sitä varhaisemmista kerroksista. Kumparetta ympäröivät pellot. Pellot olivat kyntämättä vuoden 2015 inventoinnin aikana, joten havaintoja niillä ei tehty.

Mickelsböle Ytjäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuonna 2015. Se sijaitsee Mickelsbölessä, Yrjäksentien varressa. Verokirjojen mukaan Mickelsbölessä oli 1540-luvulla kymmenen veronmaksajaa. Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle on merkitty kymmenen taloa kahdeksalla eri tonttialueelle. Ytjäksen tontti on merkitty tarkemmin vuoden 1749 karttaan, jonka laati Johan Bonej.
Tila on edelleen asuttu ja asutus on karttojen perusteella jatkunut katkeamatta ainakin 1600-luvulta. Nykyisin alue on tiheään rakennettu, siinä on tilakeskus ja uusia omakotitaloja. Vanhimmat rakennukset ovat ilmeisesti 1800-luvulta. Vaikuttaa siltä, että maanmuokkaus ja rakennustoiminta on ollut siinä määrin voimakasta, että 1700-luvun ja sitä edeltävät kerrokset ovat suuressa määrin tuhoutuneet. Ytjäksen kohdalla olevat pellot olivat kyntämättä vuoden 2015 inventoinnin aikana, joten niiltä ei tehty lisähavaintoja.

Mickelsböle Kihlas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuonna 2015. Se sijaitsee Mickelsbölessä, Yrjäksentien etelä puolella. Verokirjojen mukaan Mickelsbölessä oli 1540-luvulla kymmenen veronmaksajaa. Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle on merkitty kymmenen taloa kahdeksalla eri tonttialueelle. Kihlaksen tontti on merkitty tarkemmin vuoden 1749 karttaan, jonka laati Johan Bonej.
Kihlaksen tontti on nykyisinkin rakennettua, paikalla on uusi omakotitalo autotalleineen. Aluetta käytiin läpi piha-aluetta lukuun ottamatta vuoden 2015 inventoinnissa. Mitään vanhaan asutukseen liittyvää ei havaittu. Kohde lienee tuhoutunut.

Mickelsböle Knutas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuonna 2015. Se sijaitsee Mickelsbölessä, Yrjäksentieltä erkanevalla Jaakontiellä. Verokirjojen mukaan Mickelsbölessä oli 1540-luvulla kymmenen veronmaksajaa. Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle on merkitty kymmenen taloa kahdeksalla eri tonttialueelle. Knutaksen tontti on merkitty tarkemmin vuoden 1749 karttaan, jonka laati Johan Bonej.
Knutaksen tontti on nykyisin tiheään rakennettu tilakeskus, jossa on eri-ikäisiä rakennuksia. Aluetta käytiin läpi rakentamattomilta osin ja lähialueelta vuoden 2015 inventoinnissa. Mitään vanhaan asutukseen liittyvää ei havaittu. Kohde lienee pääosin tuhoutunut

Brasbackaby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Brasbackabyssä oli 1540-luvun alussa yksi tila ja yksi ulkokylänmies.
Mahdollinen kylänpaikka on paikallistettu historiallisten lähteiden perusteella.
Ei maanpäällisiä merkkejä. Vanha asutus jäänyt uuden alle.

Tarkis Simons (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tarkiksen historiallinen kylänpaikka. Kylässä oli 1540-luvulla kaksi talonpoikaa. Tarkiksen vanhin kartta on vuodelta 1695. Kylänpaikka sijaitsi tuolloin nykyisen Tallbackan tienoilla.
Vuoden 1763 kartassa paikalle on merkitty Simons frälse hemman. Omistaja on luutnantti Rotkirch ja tilalla on paljon omistuksia. Rakennus näkyy kartoissa 1960-luvuille asti. Paikka on pihamaata eikä sitä koekuopitettu v. 2020 inventoinnissa. Paikalla oleva talonperusta on inventoijan arvion mukaan nuori. Paikalla tuskin on säilynyt tunnistettavia ja sekoittumattomia rakenteita tai kulttuurikerrosta paikan vanhimmasta (ennen 1800 -lukua) asutuksesta. (Jussila et al. 2020)
Paikka olisi hyvä vielä koekuopittaa ja hahmottaa ympäristöä.

Blåmansholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen Västeruddenin länsirannalla jyrkän kalliorannan alapuolella Dragesvikenin suulla, Blåmansholmenista kaakkoon. Hylky on hyvin näkyvissä pinnalta käsin. Meren pohja on valkoista herkästi pöllyävää savea ja hiekkaa.
Noin 17 metriä pitkä ja 10 metriä leveä puurunkoisen aluksen osa. Jäljellä on vain aluksen perän alaosa; keula, keskilaiva ja rungon yläosat takiloineen puuttuvat. Hylky on pohjassa ylösalaisin, pohja ja köli ylöspäin. Hylyssä on selkeästi havaittavissa merenpohjasta kohtisuoraan ylös nouseva peräranka, jossa voi erottaa peräsinpinnan jäljen. Alus on ollut tasasaumainen ja vankkarakenteinen, ja siinä on ollut tiivis parikaaritus. Puuaineksen on arvioitu olevan pääosin tammea, mutta osa puurakenteista on ehkä mäntyä.
Aluksen taustasta ei ole tietoa. Hylyn rakenteesta päätellen alus saattaa olla rakennettu 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Hylky saattaa olla yksi niistä aluksista, jotka Neuvostoliitto takavarikoi Suomelta Porkkalan miehityksen aikana.
Hylky on löydetty 2010 viistokaikuluotaamalla. Museoviraston Arkeologiset kenttäpalvelut teki tarkastussukelluksen kohteelle 2013.

Sudenkaari (Puolustusvarustukset)
Moderni; Asunto Oy Säästäväisen pihassa osoitteessa Sudenkaari 47 sijaitsee taloyhtiön tontilla Porkkalan luovutuksen aikainen bunkkeri. Bunkkerin katto on ilmeisesti räjäytety kasaan. Bunkkerin peitetty kulkuaukko on As Oy:n alapaikoitusalueen välittömässä läheisyydessä ja kohti etelää. Muuten koko rakennelma sijaitseen A talosta noin 15 metriä kohti itää. Matkaa paikoitus alueelta Sudenkaarelle on noin 20-30 m.
Toisen maailmansodan välirauhansopimukseen liittyen Suomen valtio vuokrasi Neuvostoliitolle Porkkalan alueen sotilastukikohdaksi vuonna 1944. Vuokra-alue käsitti noin 380 neliökilometrin suuruisen maa-alueen ja siihen liittyvän merialueen. Alue oli Neuvostoliiton hallussa vuoteen 1956. Vuokra-ajalta alueella on edelleen säilynyt erilaisia linnoitusjäänteitä kuten bunkkereita ja kivettyjä teitä. Porkkalan vuokra-alueen arkeologiset rakennejäänteet ovat alueellisesti tärkeitä kulttuuriperintökohteita.
Kohde tehty turvalliseksi Museoviraston lausunnon ohjaamana vuonna 2010 (103/305/2010). Kohteeseen liittyy myös Museoviraston lausunto 74/304/2003.

Lillnäset 2 (Puolustusvarustukset)
Tuntematon ajoitus; Sommarön alueella on runsaasti erilaisia merkkejä 2 maailmansodan puolustustoiminnasta. Lillnäsetin kallion pohjoispuolella kallion juurella sijaitsee 2. maailmansodan aikaisia puolustusvarustuksia. Varustukset käsittävät mm. kaksi betonoitua ampumapesäkettä ja kallioon räjäytettyä yhdyshautaa ampumapesäkkeineen.
Lillnäsetin länsirannalla kohteesta noin 220 m länteen sijaitsee louhos, samoin Lillnäsetin etelärannan kärjessä kohteesta noin 750 m eteläkaakkoon on louhos.

Varisniemi (1000019458) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hankoniemi vuokrattiin talvisodan 1939-40 jälkeen Neuvostoliitolle merisotilaalliseksi tukikohdaksi 30 vuodeksi Moskovan rauhansopimuksella 13.3.1940. Tämä näkyy edelleen Hankoniemellä olevina runsaina linnoituslaitteina.
Varisniemessä on kevyt rannikkopatteri (nro 165), jossa on neljä 45 mm tykin asemaa, jotka on tehty kivistä ja sementistä. Länteen päin olevilla kallioilla on kivistä muuratut tykkipihat ja tulenjohtotorni.
Varisniemen patteri oli aikanaan eristetty piikkilangoin ja lähitorjuntaa varten oli kymmenkunta konekivääri- ja pikakivääripesäkettä. Rantakallion takana olivat majoituskorsut.

Kansanpuisto (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hankoniemi vuokrattiin talvisodan 1939-40 jälkeen Neuvostoliitolle merisotilaalliseksi tukikohdaksi 30 vuodeksi Moskovan rauhansopimuksella 13.3.1940. Tämä näkyy edelleen Hankoniemellä olevina runsaina linnoituslaitteina.
Kansapuistossa on ilmatorjuntapatteri korkealla kalliomäellä. Kohteessa on neljän 76 mm tykin asemat neliössä ja rakennusaineina on käytetty sementtiä, kiviä ja tiiltä. Tykkipihan ovat edelleen melko hyvässä kunnossa mutta ammus- ja asuinkorsujen katot ovat romahtaneet. Patterilla oli sodan aikana myös kolme omaa lähipuolustuspesäkettä ja se oli ympäröity piikkilangalla.
Tykkiasemia on sotkettu töhyillä.

Tvärminne tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hankoniemi vuokrattiin talvisodan 1939-40 jälkeen Neuvostoliitolle merisotilaalliseksi tukikohdaksi 30 vuodeksi Moskovan rauhansopimuksella 13.3.1940. Tämä näkyy edelleen Hankoniemellä olevina runsaina linnoituslaitteina.
Täcktomin ja Tvärminnen välillä oli rautatietykistörata, jossa pääasema oli Täcktomissa ja vaihtoasema Tvärminnessä. Tykistörata betonista valettuine tykkiasemineen oli Hangon tukikohdan suurimpia yksittäisiä rakennuskohteita. Tykit olivat tyypiltää 305 mm tykkejä. Tvärminnessä on nähtävissä rautatiekiskoja varten tehtyä ratavallia ja neljä betonista tykinalustaa.

Dödö tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hankoniemi vuokrattiin talvisodan 1939-40 jälkeen Neuvostoliitolle merisotilaalliseksi tukikohdaksi 30 vuodeksi Moskovan rauhansopimuksella 13.3.1940. Tämä näkyy edelleen Hankoniemen ympäristön saarisossa olevina runsaina linnoituslaitteina.
Dödön saari sijaisee Hankoniemen länsipuolella ja sen kalliot ovat matalahkoja. Hyvin säilyneet ilmatorjuntapatterin tykkien tuliasemat ovat saaren länsipäässä sen korkeimmalla kalliolla ammuskorsuineen. Kiviset ja betoniset tykkiasemat ammuskorsuineen ovat neliön muodossa ja niiden keskellä oli tulenjohtoasema.
Lisäksi patteriin kuului ilmakuunteluasema, tähystystorni sekä valonheitinasema. Lähipuolustus oli järjestetty rakentamalla saaren ympäri tasaisin välein konekivääri- ja pikakivääripesäkkeitä. Ulompana kiersi espanjalainen ratsu ja kivimiinaketju. Miehistö asui välirauhan aikana saaren itäpäässä parakissa ja muutti sodan alussa puukehikoista ja rantakivistä kasattuihin korsuihin.

Gunnarsören tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hankoniemi vuokrattiin talvisodan 1939-40 jälkeen Neuvostoliitolle merisotilaalliseksi tukikohdaksi 30 vuodeksi Moskovan rauhansopimuksella 13.3.1940. Tämä näkyy edelleen Hankoniemen ympäristön saaristossa olevina runsaina linnoituslaitteina.
Gunnarsörenin saarella on neljä 76 mm tykin asemaa. Rakenteet on muurattu rantakivistä ja sementtiä sekä puutavaraa on ollut melko vähän käytössä. Tykkipihat ovat luhistuneet ja ja patterin asemat ovat huonossa kunnossa.
Tykkipatterin lisäksi saarella oli ilmakuunteluasema ja kaksi valonheitinasemaa. Etelärannalla oli ksarmi ja sodan alussa etelärinteelle rakennettiin kivikorsut. Lähipuolustusta varten rannalle oli skannetti konkivääri- ja pikakivääripesäkkeitä. Osa rakenteista oli aikanaan rakennettu vain latomalla kiviä päällekkäin.

Medö tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hankoniemi vuokrattiin talvisodan 1939-40 jälkeen Neuvostoliitolle merisotilaalliseksi tukikohdaksi 30 vuodeksi Moskovan rauhansopimuksella 13.3.1940. Tämä näkyy edelleen Hankoniemen ympäristön saaristossa olevina runsaina linnoituslaitteina.
Medön saari, joka nykyään tunnetaan nimellä Hangö Möö, sijaitsee Hörsön eteläpuolella ja oli useassa Hörsöhön liittyvässä taistelussa mukana vuonna 1941. Medössä sijaitsee neljä 76 mm betonista tykkiasemaa kalliolla lähes keskellä saarta. Asemat ovat melko hyvin säilyneet mutta luhistuneet.´Samalla kalliolla sijaitsi myös valonheitinasema ja neljä kivikorsua.
Saaren etelärannalla oli kolme suurta parakkimaista, kivistä muurattua korsua. Ne ovat myös säilyneet, tosin ilman kattoa. Saaren lähipuolustukseen käytettiin piikilankaesteen lisäksi kenttälinnoitettuja konekivääri- ja pikakivääriasemia saaren molemmissä päistä ja pitkin pohjoisrantaa. Kenttälinnoitetut osat ovat raunioituneet kivikasoiksi.

Hevonselkä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hevonselän asutus on saanut alkunsa viimeistään 1400-luvun puolivälin tienoilla. Kirjallisissa lähteissä ensimmäiset maininnat kylästä ovat 1540-luvulta ja vuoden 1543 maakirjan mukaan Hevonselässä on ollut tuolloin jo kahdeksan tilaa. 1600-luvulle mentäessä tilojen määrä nousi välillä kymmeneen. Vuoden 1710 maakirjassa mainitaan yhdeksän Hevonselän todennäköisesti jo 1500-luvulta periytyvää kantataloa: Ylösjoki, Klemola, Halla, Grannila, Anttila, Mattila, Jaakkola, Penttilä ja Greijula. Kuninkaan kartastossa (1776-1805) Hevonselän kylä on vielä tiivis ryhmäkylä. Tihein asutuskeskittymä on Mustijoen itäpuolella, mutta muutama talo on merkitty myös joen länsipuolelle.
Hevonselän vanha kylänpaikka on edelleen asuttu, mutta osa tiloista on siirtynyt muualle. Paikalle on rakennettu myös uusia rakennuksia. Alueen pohjoisosa on nykyisin peltona ja Anttilan tilan isäntä on kerännyt siitä talteen runsaasti historialliseen aikaan ajoittuvia löytöjä, kuten mm. 1700-luvun ruotsalaisia ja venäläisiä rahoja sekä liitupiipun katkelmia. Pintapoiminnassa pellolta löytyi lisää historiallisen ajan asuinpaikkaan liittyviä löytöjä. Alueelle tehtyjen koekuoppien perusteella kylätontti ei näyttäisi jatkuvan etelässä nykyisiä asuintontteja pidemmälle. Joen länsipuolella kylätonttia on saattanut säilyä hieman nykyisen asuintalon ympäristössä, mutta itse talon kohdalla on tuskin säilynyt vanhoja rakenteita.
Kohteella toteutettiin koekaivaus syksyllä 2013, jossa tutkittiin kunnan omistama osa muinaisjäännösalueesta, johon kohdistuu rakentamista. Peltokaistaleilta ei löydetty mitään muinaisjäännökseen viittaavia rakenteita tai esinelöytöjä. Sen sijaan peltojen väliin jäävältä niittykaistaleelta paljastui koeojassa noin 7 metriä leveä hirsistä, kivistä ja maatuneesta puusta koostuva rakenne, joka jatkuu pidemmälle koillis-lounaissuuntaisesti. Rakenteen esiin kaivetut osat dokumentoitiin ja peitettiin, mutta sitä ei varsinaisesti tutkittu koekaivauksen yhteydessä. Rakenteen ajoitusta ei saatu selville ajoittavien esinelöytöjen puuttuessa.
Alueella toteutettiin tonttien myynnin yhteydessä koekaivauksia sekä 2020 ja 2021. Merkkejä muinaisjäännöksestä ei havaittu. Kartta-analyysissä todettiin, että vanha kylätontti tulisi merkitä etelämmäksi. Vuoden 2013 kaivauksissa havaittua rakennetta ei ole saatu ajoitettua ja havainto muutetaan kulttuuriperintökohteeksi.

Loviselund (Kuritans) (Asuinpaikat)
Historiallinen; V.-P. Suhosen muinaisjäännösrekisteriin tekemän merkinnän mukaan paikalle on Samuel Broteruksen vuoden 1704 kartalle merkitty autiotalo.
Kuninkaan kartastossa (1776–1806) paikalle on merkitty kylä nimeltä ”Carlsdal eller Kuritans”. Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineessa tehdyn kylätietokannan mukaan kylä on tunnettu myös nimillä Kurteby, Kuritbacka, Carlsdal ja Loviselund. Paikalla on ollut 1560-luvulla yksi talo.
Kohdetta ei ole tarkastettu aiemmin maastossa ja se oli aiemmin merkittynä muinaisjäännösrekiste-riin mahdollisena muinaisjäännöksenä. Paikalla on Hällnäsintien eteläpuolella tietä reunustavaa kiviaitaa. Kiviaidan ja pellon välisellä alueella on kaksi rakennuksen pohjaa. Paikalla kasvaa muutama suuri kuusi, vaahteraa ja runsaasti varjoliljaa.
Itäisempi rakennuksenpohja (1) on kooltaan 4,5 x 4,5 m. Siinä on pyöreästä luonnonkivestä tehty matala kivijalka joka sivulla. Pohjoiskulmassa on 1,5 x 1,5 m kokoinen lohkokivistä tehty liedenpohja, josta mitattiin GPS-koordinaatit. Kivissä ei ole kairan jälkiä. Rakennuksen pohjaan tehdyssä koepistossa havaittiin tiiltä ja laastia mullan seassa.
Läntisempi rakennuksen pohja (2) on kooltaan 3 x 6 m. Pohja erottuu maastossa noin 40 cm korkeana pengerryksenä. Reunakiviä ei ole näkyvissä. Pohjan pohjoisella pitkällä sivulla on kumpareena erottuva lieden pohja (halkaisija noin 1,5 m). Lieden perustassa näkyy ainakin 1 isompi kivi. Liesikumpareeseen tehdystä koepistosta löytyi yksi tiili (3 x 7 x 21 cm).
Läntisen rakennuksenpohjan eteläpuolelle tehtiin koepisto (ks. yleiskarttaluonnos). Mullansekaisesta maasta löytyi pala fajanssia, jossa sinivalkoista pintaa oli vähän jäljellä, ja pieniä paloja kuonaa. Löytöjä ei otettu talteen.
Kohteen eteläpuolella pelto oli kynnettynä. Pintapoiminnassa pellosta ei löydetty kuin yksi kivisavisen kivennäisvesipullon pala (ks. yleiskartta).

Broböle (Bro) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteen sijainti perustuu Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineessa kootun kylätietokannan paikannustietoihin. Tietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla yksi talo. Kohde tunnetaan myös nimellä Bro. Myöhemmin kylä sulautui osaksi Munkkullaa. Kohde on ollut Paadisten luostarin omistuksiin (esim. Kerkkonen 1945:13).
Kohde sijaitsee Jorvaksentien (kantatie 51) ja Kirkkonummen-/Upinniementien risteyksen lounaispuolella, oletettavasti nykyisen Puropolun alueella. Nykyisin Puropolun ja Upinniementien väliin jäävällä alueella on täytemaalla tasatulle alueelle rakennettu kylmä polttoaineasema. Kantatie 51:n yli vievän kävelysillan päässä sijaitsee vanha maalaistalo, jonka navetan pihassa toimii käytettyjen autojen kauppa.
Paikalta ei saatu havaintoja vanhasta kyläasutuksesta. Vaikka alue on modernin tie- ja asunrakentamisen puristuksissa, osa kohteen kulttuurikerroksista ja rakenteista on saattanut säilyä. Koska kohteesta ei ole saatavilla konkreettisia todisteita muinaisjäännöksen olemassaolosta, kohdetta on toistaiseksi pidettävä ainoastaan mahdollisena muinaisjäännöksenä.

Hällnäs (Helgenäs) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteen sijainti perustuu Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineessa kootun kylätietokannan paikannustietoihin. Tietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla yksi talo. Kohde tunnetaan myös nimellä Helgenäs.
Paikalla sijaitsee Djupströmistä itään, Hilabäckån ja Tolsaån yhtymäkohdassa. Hiläbäckån länsipuoleisen niemekkeen päässä on noin 10 m mpy korkeudella laeltaan suht’ tasainen alue, jossa sijaitsee myös nykyinen Hällnäsin tila (päärakennus 1700-luvulta?). Päärakennuksen itäpuolella niemekkeen kärjessä on lohkokivistä tehty rakennuksen perusta.
Niemekkeen kärkialue on kesannolla. Paikalla on vanha perunamaa, jonka alueella kasvaa runsaasti tummatulikukkaa. Talon ympäristö on nurmella, ja niemekkeen reunat kasvavat luonnontilassa. Niemekkeeltä ei saatu muinaisjäännökseen liittyviä havaintoja. Niemekkeen eteläpuoleinen peltoalue oli kynnettynä, mutta sieltäkään ei saatu havaintoja muinaisjäännöksistä.
Vaikka kohteesta ei saatu suoria havaintoja muinaisjäännöksestä, kohteen topografian perusteella historiallisen kylätontin sijoittuminen on ilmeinen ja kohteen rajaaminen helppoa. Kohteen vanha rakennuskanta ja vallitseva maankäyttö antaa syyn olettaa, että kohteessa on säilyneenä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita.
Vanha tonttimaa paikantuu 1765 kartalta selkeästi kapealle mäen harjanteelle, sen länsiraja n. 80 alnia eli 47 m rinteen juurelta ja tontin itäraja noin 250 alnia eli 147 m joesta. Myös muihin merkintöihin verrattuna paikannus on selkeä ja tarkka. Van-hoja karttoja ja ilmakuvia tarkasteltaessa voi todeta, että talo on ollut liki täsmälleen samalla paikalla "kautta aikojen" ja on edelleenkin, ja on ollut pystyssä myös parenteesin ajan samalla paikalla, samoin ulkorakennukset. Vanhempaan asutukseen liittyviä kerroksia ja rakenteita on voinut säilyä pihamaalla päärakennuksen länsipuolella.
Lisätietoja: Vanha kruununvirkatalon tilakeskus. Nykyinen päärakennus 1800-luvun alusta.

Kolsaby (Golsare) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen kylätietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla kolme taloa. Kohde tunnetaan myös nimellä Golsare.
Paikalla sijaitsee Djupströmistä koilliseen, Hilabäckån ja Tolsaån yhtymäkohdan pohjoispuolella. Storskogenin kallioisen alueen eteläreunalla on yhä nykyisinkin Kolsarbyn tila. Tila on yhä saman suvun hallussa, kuin ennen Porkkalan vuokra-aikaa (1944–1956).
Nykyisen tilan piha-alueella maanpinta oli ehjää eikä paikalla ollut mahdollisuuksia tehdä arkeologisia havaintoja. Samoin tilan eteläpuoliset Upinniementiehen rajautuvat pelto-/niittyalueet olivat kyntämättöminä. Piha-alueella ei havaittu mitään selkeästi vanhaan asutukseen liittyviä rakenteita. Kylän taustalta kallion ja huuhtoutuneen muinaisen rantakivikon välisellä vähäkivisellä alueella tavattiin soikea röykkiö [P (ETRS-TM35FIN): 6666242, I (ETRS-TM35FIN): 357553, GPS-mittaus ± 5 m]. Se on tehty halkaisijaltaan 20–30 cm luonnonkivistä, ja on kooltaan 2,5 x 2 m. Kasan korkeus on noin 50 cm. On vaikea sanoa, onko kyseessä vanhaan kyläasutukseen liittyvä röykkiö/kivikasa, vai neuvostoliittolaisten Porkkalan Vuokra-ajan toimintaan liittyvä jäänne.
Vaikka kohteesta ei saatu suoria havaintoja muinaisjäännöksestä, kohteen topografian perusteella historiallisen kylätontin sijoittuminen nykyisen tilan paikalle on ilmeinen ja kohteen rajaaminen helppoa. Kohteen vanha rakennuskanta ja vallitseva maankäyttö antaa syyn olettaa, että kohteessa on säilyneenä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Överby (Överby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen kylätietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla kymmenen taloa. Paikka on rakennettuna, eikä pihamaalla tehty tarkempia tutkimuksia. On mahdollista että paikalla on maan alla säilyneenä historialliseen kylään liittyviä rakenteita ja kulttuurikerroksia, vaikka inventoinnissa niistä ei saatukaan havaintoja. Kohteen paikallistaminen perustuu Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen kylätietokantaan.

Ravals (Lillöverby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen kylätietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla neljä taloa. Paikalla on nykyisin Ragvaldsin museoalue (maatilamuseo).
Museotilan ympäristöstä ei tehty suoria havaintoja muinaisjäännöksestä. Kohteen vanha rakennuskanta ja vallitseva maankäyttö antaa kuitenkin syyn olettaa, että kohteessa on säilyneenä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Ytterkurk (Tammikylä/Ytterkurk) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen kylätietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla yksi talo. Kohteen paikannus perustuu Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen kylätietokantaan. Kylätontti sijoittuu Volsintien länsipuolelle jäävälle pienelle kumpareelle, josta suurin osa on nykyisin omakotitalon pihamaata. Nykyinen asuinrakennus sijaitsee kumpareen korkeimmalla kohdalla.
Koska kyseessä on pihamaa, alueelle ei tehty koekuoppia. Kumpareen reunoilla ei havaittu uuninperustuksia tai kellareita. Myöskään kumparetta ympäröivät pellot eivät olleet kynnettyinä. Vaikka kohteesta ei ole kylätonttiin liittyviä konkreettisia arkeologisia havaintoja, kulttuurikerroksia ja rakenteita on todennäköisesti säilyneenä maaperässä. Kohteen rajaus on suuntaa-antava.

Ingels (Ingels) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen kylätietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla kaksi taloa. Kohteen paikannus perustuu Helsingin yliopistoin arkeologian oppiaineen kylätietokantaan. Kylätontti sijoittuu pienelle kumpareelle, jonka läpi Volsintien kulkee. Kumpareella sijaitsee kaksi isoa modernia omakotitaloa, joiden rakentamisen yhteydessä suuri osa kohteen kulttuurikerroksista ja rakenteista on varmasti tuhoutunut.
Koska kumpare on aidattua pihamaata, alueelle ei tehty koekuoppia eikä piha-aluetta tarkastettu lähemmin. Vaikka kohteesta ei ole kylätonttiin liittyviä konkreettisia arkeologisia havaintoja, kulttuurikerroksia ja rakenteita saattaa olla vielä säilyneenä maaperässä. Kohteen rajaus on suuntaa-antava.

Myllykylä (Kvarnby/Qvarnby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen kylätietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla kolme taloa. Kohteen paikannus perustuu Helsingin yliopistoin arkeologian oppiaineen kylätietokantaan. Kylä sijoittuu Valborgsbackenin etelärinteelle.
Kylän alue on rakennettua. Siellä sijaitsee sekä asuin- että maatalousrakennuksia. Paikoitellen on alueita, joille on kasattu lohkottua kivijätettä. Kohde tarkastettiin silmämääräisesti. Vanhoja rakennusten perustuksia, kellareita tai uuninpohjia ei havaittu. Vaikka kohteesta ei ole kylätonttiin liittyviä konkreettisia arkeologisia havaintoja, kulttuurikerroksia ja rakenteita saattaa olla vielä säilyneenä maaperässä. Kohteen rajaus on suuntaa-antava.

Bergmossen 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nordic Aluminiumin kaapelitehtaan pohjoispuolella olevan kallioalueen itäreunalla. Paikalla kasvaa harvaa metsää, jonka valtapuuna on mänty. Paikalta on todettu kaksi röykkiötä vuoden 2011 inventoinnissa, missä yhteydessä rakenteet tulkittiin mahdollisiksi rajamerkeiksi. Vuoden 2020 tarkastuksen yhteydessä alueelta paikannettiin kuusi röykkiötä lisää, mikä nostaa tunnettujen rakenteiden määrän kahdeksaan. Lähimaastoa ei kuitenkaan ole kattavasti inventoitu, joten rakenteita on mahdollisesti tätäkin enemmän.
Röykkiöt ovat tyypillisesti noin 1,5 - 2 metrin levyisiä ja 0,3 - 0,8 metrin korkuisia. Ainakin osa röykkiöistä on muodoltaan suorakulmaisia tai neliömäisiä, minkä lisäksi osa röykkiöiden reunoista on ladotun oloisia. Röykkiö 1 on todettu vahingoittuneeksi 2020 tarkastuksen yhteydessä.
2020 tarkastuksen yhteydessä saatujen havaintojen perusteella röykkiöt on tulkittu todennäköisesti Porkkalan vuokra-aikana kasatuiksi kivikasoiksi, jollaisia esiintyy useilla muillakin lähialueen kohteilla.

Stormossen 1 (1000019627) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Danisco Sugar Oy sokeritehtaan pohjoispuolella olevan kallioalueen keskellä lähellä lakea. Rajamerkin pohja on suorakaiteenmuotoinen 1,2 x 1,2 m kokoinen röykkiö, jonka keskellä on pystykivi. Pystykiveen on kaiverrettu nro ”1”. Rajakivi on yhä käytössä.

Stormossen 2 (1000019632) (Kivirakenteet)
Moderni; Kohde sijaitsee Danisco Sugar Oy sokeritehtaan pohjoispuolella olevan kallioalueen eteläosassa. Paikalla on kolme sähkö- tai puhelinlinjan tolpan perustusta. Perustukset on numeroitu lännestä itään. Röykkiöissä on ollut ainakin vielä 2012 näkyvissä niiden keskellä sijainneet lahonneet puutolpat. Linja liittyy todennäköisesti Porkkalan vuokra-ajan (1944–1956) toimintaan.
Röykkiö 1 on 2 x 1,5 m kokoinen suorakaiteen muotoinen kiveys. Korkeutta röykkiöllä on noin 50-60 cm. Kiveyksen keskellä on lahonnutta puutolppaa, jonka yläosa on lahonneena röykkiön pohjoispuolella. Lisäksi viereisessä kalliossa on rautaisia tukivaijerien kiinnityslenkkejä. Röykkiö 2 on muodoltaan lähinnä soikea. Sen koko on noin 3 x 2,5 m. Korkeutta sillä on 50-60 cm. Kiveys muodostuu kokonaan lohkokivistä. Röykkiö 3 voidaan hahmottaa joko pitkulaisena kiveyksenä tai kahtena vierekkäisenä röykkiönä.

Lillskogen 3 (Kivirakenteet)
Moderni; Kohde sijaitsee Sjövikin kartanon mailla. Paikka on nykyisin Nokian matkapuhelinyhtiön training centre. Alue on aidattu, ja käynnistä paikan päällä on syytä sopia etukäteen.
Kohde sijaitsee noin 80 metriä koilliseen tuhotusta röykkiökohteesta Lillskogen 1. Paikalla on sijaitsee neliskulmainen 1,5 x 1,5 m kokoinen röykkiö, jonka korkeus on noin 40 cm. Röykkiö on tehty pienistä kivistä, halkaisijaltaan pääosin 10–20 cm. Röykkiö sijaitsee kahden matalan pienen avokallion välissä. Muodon ja sijainnin perusteella röykkiö saattaa olla hyvinkin Porkkalan vuokra-ajan toimintaan liittyvä jäänne – tolpan perustus tms. (ks. Stormossen 2).

Lillträsk (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Hangontien (Kantatie 51) eteläpuolella, kantatien ja Lillträsk-nimisen järven välissä korkealla mäellä. Mäen laki on kalliota, ja sen eteläreunalla on hiekkamoreeniterassi, jolla taisteluhaudat ja niihin liittyvät ampumapesäkkeet sijaitsevat.
Juoksuhauta- ja konekivääripesäkelinjan eteläpään GPS-koordinaatit (±3 m) ovat P (ETRS-TM35FIN): 6666664, I (ETRS-TM35FIN): 355760, ja pohjoispään koordinaatit (GPS, ±3 m): P (ETRS-TM35FIN): 6666717, I (ETRS-TM35FIN): 355840

Finnsbacka (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Kirkkonummen keskustan vieressä Finnsbackan mäen etelärinteessä. Paikalla on Porkkalan vuokra-ajan betonirakenteita ja vanha mänty, joka on toiminut tähystystornina. Männyn runkoon on tehty rautaisista tangoista portaat. Myös mäen laella on jonkin verran säilyneenä maanpinnalle näkyviä merkkejä neuvostoliittolaisten betonirakenteista.

Ravals (Puolustusvarustukset)
Moderni; Ravalsin pohjoisosassa sijaitsee taisteluhauta rinteen alaosassa, entisen pellon reunalla. Taisteluhautaan liittyy myös tuliasemia. Paikalla kasvaa sekametsää (kuusi, koivu, leppä, pähkinäpensas, paju ja pihlaja). Kohteen vierestä kulkee koirien ulkoiluttajien suosima polku. Taisteluhaudan itäpään koordinaatit (GPS, ±4 m): P (ETRS-TM35FIN): 6668624,I (ETRS-TM35FIN): 356249.

Jungfruberget (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Volsintien ja Myllykyläntein risteyksen lounaispuolella, mäen pohjoisrinteen alaosassa, lähellä pellon reunaa. Korsun sisäänkäynti on yhä selkeästi nähtävillä. Korsun laella on pyöreähkö aukko, jonka ympärillä on raudoitusrautaa. Kyseessä saattaa olla mahdollinen tuhottu konekiväärin paikka. John Lagerstedin mukaan kyseessä on todennäköisesti BUK-1 –mallinen käyräpiippuisella konekiväärillä varustettu betoninen asekorsu.

Lindal (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Kohde sijaitsee Lindalin asuinalueen keskellä mäellä. Mäen laella on lasten leikkipaikan vieressä betoninen talon perusta (13 x 8,5 m). Mäen itäreunalla sijaitsee kohteeseen liittyvä betoninen ramppi, joka on johtanut mahdollisesti puurakennuksen ylisille. Rampin koordinaatit P (ETRS-TM35FIN): 6668927, I (ETRS-TM35FIN): 357196.

Lillestby (Grundträsk) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on V.-P. Suhosen muinaisjäännösrekisteriin viemän merkinnän mukaan Samuel Broteruksen vuoden 1794 kartalle merkitty tonttimaa.
Kohdetta ei ole tarkastettu aiemmin maastossa ja se oli aiemmin merkittynä muinaisjäännösrekisteriin mahdollisena muinaisjäännöksenä. Kohde sijaitsee Skolbergetin lounaisreunalla, noin 200 metriä kohteesta Grundträsk (Grundträsk) itään. Kohde on kokonaan rakennettua tonttimaata. Havaintoja muinaisjäännöksestä ei tehty, mutta paikalla sijaitsevan 1950-luvun asuintalon piha-alueella kulttuurikerroksia saattaa olla säilyneenä.

Berga 1 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kuoppa on mitoiltaan 4 m x 2 m x 0,9 m ja se on osittain täytetty risuilla. Mahdollisen reunavallin päältä otetussa kairausnäytteessä on 25 – 30 cm kohdalla nähtävissä n. 4 – 5 cm paksuinen tumma kerros, jonka seassa saattaa olla nokea. Kuopan funktio on arvoitus.

Lehtikuusimäki 2 (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Sijainti ja maasto:
Rajamerkki sijaitsee koilliseen viettävän terassimaisen rinteen alaosassa. Maasto kohteen ympäristössä on kosteaa. Rajakivi sijaitsee nykyisellä metsäntutkimuslaitoksen alueen rajalla.
Kohde on muodoltaan pyöreähkö kahdesta kivikerrasta koostuva noin 1,5 x 2 metrin kokoinen viisarikivellinen rajamerkki. Pystykiven korkeus on noin 85 cm ja sen yhdelle sivulle on hakattu numero 7.

Paratiisinmäki 2 (Kivirakenteet)
Kohde sijaitsee Paratiisinmäen itärinteellä kiinni itä-länsisuuntaisen ajopolun pohjoisreunassa 46 m päässä alarinteessä olevasta ajopolkujen risteyksestä. Viettävässä rinnemaastossa kasvaa kohteella lehtisekametsää, mutta kohteen välittömässä läheisyydessä on istutettua sahalininpihtaa. Maaperä on kairanäytteen mukaan lehtomultaa ja maaperäkartalla alue sijaitsee moreenin ja hienon hiedan alueiden yhtymäkohdassa.
Kiviaidan lyhyt sivu on ajopolun suuntainen, suunta 220º, ja 12,2 m pituinen. Kohteen pitkä sivu muodostaa suoran kulman lyhyen sivun kanssa ja sen suunta on 325º ja pituus 26 m. Kiviaidan korkeus on 60 cm. Kiviaita on ladottu luonnonkivistä, joiden halkaisija vaihtelee 20–40 cm välillä. Kiviaidan rajaaman alueen sisältä yritettiin ottaa kairanäyte kaakkoiskulmasta, mutta kohdassa tuntui pintakerroksen alla vain kiviä. Kohde on selkeä ja hyvin säilynyt. Siihen saattaa liittyä alarinteen puolella sijaitseva kiviaidan pitkän sivun suuntainen oja, joka tosin saattaa liittyä myös myöhempään metsänkäyttöön. Ajopolun eteläpuolella on myös ojia. Paikalla tavatun Metsäntutkimuslaitoksen tutkijan mukaan paikalla on sijainnut aiemmin pelto. Historiallisissa kartoissa kohteen lähistöllä sijaitsee pelto vuoden 1923 kartassa (Kartta Vävarsin ja Jeppaksen sotilasvirkataloista Tuusulan pitäjässä, mitattu Metsätieteellisen Tutkimuslaitoksen toimesta v. 1923). Mikäli kiviaita tulkitaan liittyväksi vuoden 1923 kartassa kuvattuun peltoon, ei sitä voida pitää suojeltavana muinaisjäännöksenä (ks. Niukkanen 2009:110–111).

Myllykallio (1000020163) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Lauttasaaren Myllykalliolla toimi 6.10.1939 – 22.4.1940 Raskas It.patteri 69 aseistuksenaan kaksi 76 mm:n it-kanuunaa sekä 17.6.1941 – 29.7.1944 Raskas It.patteri 4 "Lautta", jonka päällikkönä Helsingin suurpommitusten aikana oli res.ltn. Veikko Rauhala. Patterin aseistuksena oli kuusi it-kanuunaa 76 Itk 31. Yksi näistä kanuunoista on pystytetty Lauttasaaren ilmapuolustuksen muistomerkiksi, joka paljastettiin 12.6.1980.
Kallion päällä on useita patterin betonisia tykkiasemia. Kallion pohjoisrinteessä on betonisen suojarakenteen jäännökset. Rakenteesta on ilmeisesti johtanut portaat kallion alla sijainneeseen ammuskellariin. Suojarakenne on osittain täytetty kivilouheella ja maa-aineksella. Kallion päällä on näkyvissä pystykuilun luukut. Kallion länsirinteessä on kivilouhetta, jolla on mahdollisesti peitetty ammuskellariin johtanut rotko.
Myllykalliolla sijaitsi Krimin sodan aikana optinen lennätinasema.

Taivaskallio (1000020164) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Taivaskalliolla on kahdeksan betonista suojarakennetta, jotka ovat toisen maailmansodan aikaisesta ilmatorjuntapatterin tykkiasemia ja muita suojarakenteita. Ennen Malminkartanon ja Paloheinän täyttömäkien rakentamista Helsingin korkeimmalle maastonkohdalle Taivaskalliolle sijoitettiin vuonna 1941 neljän tykin 5. Rask.It.Ptri ”Taivas”. Mäellä on yksi alkuperäisistä Boforsin 76 mm:n ilmatorjuntatykki muistomerkkinä Helsingin ilmapuolustuksesta.
Kohdetta ei ole kartoitettu.

Aake Pesosen puisto (Puolustusvarustukset)
Moderni; Paikalla on kymmenkunta toisen maailmansodan aikaisen ilmatorjuntapatterin ( 101. Rask.It.Ptri ”Itä”) betonirakenteista jäännöstä kallioalueella Aake Pesosen puistossa ja pohjoispuolisten rakennusten piha-alueilla. Muutamia rakenteita on tuhoutunut osittain tai kokonaan asuinrakennusten takia. Vuonna 1944 aseistuksena oli neljä Skoda-merkistä 75 mm:n ilmatorjuntakanuunaa keskuslaskimineen.

Iso Mustasaaren rantamuuri (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Iso Mustasaaren pohjoisrannassa Suomenlinnan yhteysaluksen laiturin itäpuolella.
Osa Suomenlinnan Iso Mustasaaren pohjoisrannan rantamuurista sortui veteen 19.7.2010. Sortumisen syytä ei tiedetä. Konekaivussa lokakuun alussa täyttömaan alta paljastui sortuneeseen rantamuuriin liittyvä hirsirakenne. Hirsirakenteen arkeologinen dokumentointi tehtiin perustiedon saamiseksi rakenteesta, sen kunnosta Suomenlinnan hoitokunnan toteuttaman korjaustyön suunnittelun tueksi.
Rakenne ajoittuu todennäköisesti rantamuurin rakentamiseen 1860- ja 1870-lukujen taitteessa. Tätä tukee hirsirakenteen linjaus, joka on yhdensuuntainen muurin kanssa. Paikalla on kuitenkin sijainnut jo vuosisadan alussa satama- ja rantarakenteita, eikä saatujen tietojen valossa ole poissuljettavissa, etteikö kohde voisi liittyä jo tähän rakennusvaiheeseen. Vanhempaa raken­netta on myös voitu käyttää uudelleen vuosisadan lopulla.

Hulttila (Hultila) Väärä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hulttila on Ojakkalan kaava-alueen itälaidalla sijaitseva kylätontti. Kylässä on ollut 1500-luvun puolivälissä neljä taloa, mutta 1700-luvulle tultaessa enää kaksi. Vanhin kylää kuvaava kartta on vuosilta 1773 ja 1775 (B51 2/1-6). Alueella on nykyisin Yli-Väärän ja Ali-Väärän tilakeskukset talousrakennuksineen Hulttilantien ja Nummenrannantien risteyksessä. Alueen maisemaa hallitsee kylätontin pohjois- ja itäpuolella avautuva peltoalue. Merkkejä kylän vanhemmista asutusvaiheista saattaa olla säilyneenä tilojen pihamailla.
Vuoden 2022 inventointihavainnot:
Kylätontin alueella sijaitsee nykyisin kaksi omakotitaloa hoidettuine pihapiireineen. Isojakokartan kylätonttialue vaikuttaa kuitenkin säästyneen laajemmalta maankäytöltä.

Hulttila (Hultila) Häsä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hulttila on Ojakkalan kaava-alueen itälaidalla sijaitseva kylätontti. Vanhin kylää kuvaava kartta on vuosilta 1773 ja 1775 (B51 2/1-6). Kartassa kylän Häsän verotalo sijaitsee Enäjärvestä itään virtaavan puron pohjoispuoliselle lähinnä puroa nykyisen Häsän tilan itäpuolella. Merkkejä kylän vanhemmista asutusvaiheista saattaa olla säilyneenä rakennusten välisillä pihamailla ja rintapeltojen rinteillä.
Alue tarkastettiin inventoinnin yhteydessä. Paikalla sijaitsee asuintalo ja hoidettua piha-aluetta. Isojakokartan tonttialue on säästynyt laajemmalta maankäytöltä. Kohteen aluerajausta tarkennettiin hieman vastaamaan isojakokartan tonttialuetta. Koska paikka on edelleen asuttu, tulkittiin kohteen muinaisjäännösstatukseksi muu kulttuuriperintökohde.

Mustikkamaa 6 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sompasaaren ja Mustikkamaan välisellä vesialueella, lähellä Mustikkamaan länsirantaa, huonokuntoisen kivilaiturin edustalla.
Paikalla on hajonnut puurakenteinen arina, joka todennäköisesti liittyy rannassa olevaan kivilaituriin. Puuarinasta on levinnyt puutavaraa sen ympäristöön.

Mustikkamaa 7 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Mustikkamaan Sompasaaren puoleisella eli läntisellä rannalla.
Rannassa on pohjasta nousevia pystypaaluja, jotka muodostavat yhdensuuntaisen jonon. Rakenne on nähtävissä matalan veden aikana myös pinnalta. Paalut saattavat liittyä rannan pengertämiseen.
Kohde havaittiin Museoviraston Arkeologiset kenttäpalvelut -yksikön tekemässä vedenalaisinventoinnissa 2012. Inventointi tehtiin viistokaikuluotaamalla.

Hauklampi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivikehä sijaitsee korkealla kallion päällä Hauklammen länsipuolella, lähellä Kattilajärven ulkoilualueen ja Nuuksion kansallispuiston rajaa. Kohteen funktio ja ikä ovat epäselviä. Kehän kivet ovat kuitenkin jäkäläpeitteisiä, minkä perusteella voi arvioida, ettei kehä ole aivan hiljattain tehty. Ovaalinmuotoisen kivikehän keskellä on silmäkivi. Kooltaan kehä on n. 1,2 x 1,7 metriä. Kiviä kehässä on 10 (silmäkiven kanssa yhteensä 11 kiveä). Kivien koko kehällä vaihtelee leveydeltään 15-50 cm:n välillä. Kivet ovat teräväreunaisia lohkareita, eivät pyöristyneitä.

Kuusela 2 (1000021078) (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Nuuksion Pitkäjärvestä noin 300 metriä pohjoiseen, Haukkalammentien varrella noin 120 metriä Saukonnorontien ja Haukkalammentien risteyksestä länteen/luoteeseen sijaitsee noin sata metriä pitkä itä-länsisuuntainen harjanne. Harjanteen itäpäässä, eteläreunalla sijaitsee 20 metriä pitkä ja 1,5 metriä leveä polku.
Kohde on hieman sammaloitunut vanha kulkureitti, josta suurin osa on jo kadonnut näkyvistä. On mahdollista, että kyseessä on aikoinaan samalla alueella Nuuksion kylästä Ollilan kylään kulkenut ratsupolku. Ratsupolku kuvataan ainakin Fredrik Fonseenin vuoden 1750 Espoon pitäjänkartassa (Fonseen 1750) sekä Kuninkaankartastossa (Alanen ja Kepsu 1989:49).

Kaitlampi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaitlampi on kahdesta kivirakenteesta ja kahdesta maarakenteesta koostuva historiallinen asuinpaikka. On vaikea sanoa, ovatko kivirakenteet kuuluneet samaan vai erilliseen rakennukseen. Kivirakenteiden etäisyys toisistaan on 6 m suunnassa pohjois-luoteinen. Kivirakenne 1(eteläisempi) on 2 x 2 x 0,8 m. Se on kylmämuurattu, osittain maansekainen latomus. Koepisto osoitti kivien välistä löytyvän myös tiiltä. Kivirakenteen 1eteläpuolella on kuoppa, jonka halkaisija on 2 m ja syvyys 0,5 m. Kivirakenteen 1päällä kasvaa pieniä puita. Kivirakenne 2 sijaitsee kivirakenteesta 1n. 9 metriä pohjoiseen. Sen mitat ovat 1x 1x 0,5 m ja sen eteläpuolella sijaitsee pieni kuoppa.

Korpinkallio 6 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rakennuksen pohja sijaitsee Myllypurossa Korpinkalliosta alavirtaan kohdassa, jossa purolaakso kapenee jyrkkärinteiseks i pienen soisemman alueen jälkeen. Puron keskellä on puukehikko, joka koostuu kolmesta puron suuntaisesti kulkevasta puusta, pituudeltaan n. 7 metriä, ja niiden poikki kulkevista pitkittäispuiden ylä- ja alapuolelle asetetuista puupareista, joita on yhteensä neljä ja joiden pituus on n. 4 metriä. Puukehikko on ankkuroitu suurilla kivillä, ja kehikon ympärillä puron rannoilla näkyy kiviä (mahdollisia rakenteiden jäänteitä). Itse puron rantoja on myös muokattu mm. kiveämällä sitä kapeammaksi ja muitakin muokkauksen merkkejä on nähtävissä.
Kyseessä on mahdollisesti ns. Korpinkallion saha, joka mainitaan Tiina Grahnin 1994 raportissa. Vaihtoehtoisesti kyseessä voi olla myös myllynpaikka. Senaatin kartastossa karttalehdessä VIII 27 Vihti (vuodelta 187()-1871) paikalle on merkitty rakennus, jonka yläpuolella on patoallas.

Korpinkallio 7 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Myllypuron itäisellä rannalla on koillis-lounassuuntaisen rinteen alapuolella talon paikka ja entistä ojitettua viljelyalaa/niittyä, joka ulottuu lähes puroon asti. Kohteessa havaittiin myös kaksi raivausröykkiöta ja kaksi kuopannetta (ks. inventointikertomus).
Paikalle on merkitty rakennus ja viljelyksiä Senaatin kartaston lehdellä VIII 27 Vihti vuodelta 187 1871 (Kartta 15). Kyseessä on luultavasti Tiina Grahnin vuoden 1994 raportissa mainittu Salmen kartanon Korpinkallion torppa, joka mainitaan henkikirjoissa 1880-luvun lopulla (Grahn 1994:6).
Vuoden 1871 kartassa rakennuksen kohdalle puroon on merkitty myös myllyn paikka.

Barösund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Barösundin keskivaiheilla olevassa salmen itärannan puoleisessa lahdessa, Barösundin lossipaikasta noin 600 metriä etelälounaaseen.
Paikalla on noin viisi metriä pitkä ja 1,5 metriä leveä puuveneen hylky. Vene on hentorakenteinen, tasasaumainen sekä tasaperäinen ja -kokkainen. Se on ilmeisesti kölitön, saariston suojaisilla vesillä yleisesti käytetty pyöreäpohjainen lautaruuhi. Veneen hylyssä on havaittavissa yhdeksän kaariparia, joista osa on irronnut paikoiltaan. Pohja on osittain haljennut pituussuunnassa. Osa pohjalaudoista on irti. Kaaret sekä parraslaitojen etu- ja takakulmien vaakapolvet on työstetty luonnonvääristä puista. Molemmissa parraslaidoissa on hankaintappien kiinnityskolot. Veneen voidaan olettaa uponneen 1800-1900 -lukujen vaihteen tienoilla.
Vene löydettiin Inkoon sisäsaariston vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2012 (ARK-sukellus).

Randkila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Randkilan kylätontilla v. 1741-2 kartalla viisi taloa ja kuudes erillään tontista n. 160 m luoteeseen. Asutuksen yleisluettelossa v. 1634 viisi taloa. Kylätontti on suureksi osaksi rakennettu ja pihamaata. Tontin eteläosassa kumpareen laen eteläreunamilla on ollut kolme taloa 1741, on osittain koskematonta pihamaata. Pohjoispää, missä sijainnut yksi talo, on myös suureksi osaksi rakentamaton ja metsäistä joskin hoidettua pihamaata. Läntisin osa, missä on ollut yksi talo, on nyt Knutsin tilakeskuksen rakennettua aluetta. Karttamateriaaliin pohjaava kohteen rajaus on ohjeellinen.
Talojen koordinaatit selvitetty 1700-luvun kartan perusteella.

Bolstad Storgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bollstadin kylän yhden talon (1768) tontti sijaitsee purouoman länsipuolella. Asustuksen yleisluettelossa (1632) ei ole Bollstad nimistä kylää mutta Lillbolstad ja Nybolstad nimiset kylät. Vuoden 1768 isojakokartalla Bollstadin säteri ja rustholli on merkitty nykyisen Storgårdin tilakeskuksen kohdalle. Nykykartalla Bollstad on merkitty pari kilometriä pohjoisemmaksi, jossa sijaitsee pitäjänkartalla Norrbyksi merkitty talo. Se on edelleen alueella. Isojakokartalla Norrbyn paikalla on yksi talo. Olisiko kyseessä Nybolstad?
Vanha talotontti sijaitsee etelään laskevan rinteen laella. Tontti on suureksi osaksi rakennuttu, mutta eteläosassa on mahdollisesti ehjää maastoa, joka on nyt hoidettua pihamaata. Maakaasuputkilinja kulkee tontin ja itäpuoleisen purouoman itäpuolella olevan pellon itäreunalla. Paikalla käytäessä pelto oli nurmella, eikä siitä voitu tehdä havaintoja, mutta silmänvaraisesti aluetta tarkastellen mitään mainittavaa ei havaittu. Putkilinjan kohdalla, tien eteläpuolella on hiekkamaaperäinen etelään kurottuva peltoharjanne, joka oli kynnettynä. Kynnös oli tuore, eikä siinä havaittu mitään mainittavaa.

Breds (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pitäjänkartan 1842 (joka perustuu isojakokarttoihin) mukaan Nykyisen Lill-Bredsin paikalla on ollut Stor-Bredsin kahden talon tontti (Breds kylä). Lill-Breds on sijainnut idempänä ja sen tontti on nyt jäänyt Helsinki-Hanko tien alle. V. 1877 ns. senaatinkartalla tilanne on sama kuin nykykartalla. Entisen Stor Bredsin pohjois-luoteispuolelle on tullut nykyinen Stor-Breds ja Lill-Breds entisen Storbredisn paikalla. Kylätontin alue on nyt varsin rakennettua.
Maakaasu putkilinja kulkee entisen Stor-Breds (nyk. Lill-Breds) länsipuolelta pellossa. Topografisesti havainnoiden putki kulkee länsipuolella hieman alemmalla tasolla ja kosteammassa maaperässä mitä kylätontti, joka tuskin on voinut ulottua putkilinjalle. Koillispuolella on ollut peltoa v. 1842, ilmeisesti aiemminkin.
V. 1757 kartalla kahden talon tonttimaa, Breds 1 ja 2, 1702 kartalla Breds B - kaksi taloa. Paikka nyt tiivisti rakennettua ja pihamaata. Pitäjänkartalla 1842 "Stor Breds" ja kaksi taloa edelleen. Senaatinkartalla 1872 paikalla on talo ja useita ulkorakennuksia. Peruskartalla 1961 paikalla on useita rakennuksia.

Harparskog-linja 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Talvisodan päätyttyä 13.3.1940 yhtenä rauhanehdoista oli, että Suomi vuokraa Hankoniemen Neuvostoliitolle. Vieraan vallan tukikohta täytyi eristää tehokkaasti ja sen johdosta rakennettiin vuosina 1940 ja 1941 laaja linnoitusjärjestelmä Hankoniemen ympärille. Harparskog on osa tätä linnoitusketjua.
Kohteella sijaitsee kallioon louhittu tunneli, konekivääri- ja panssarintorjuntatykin suoja, jossa on kupu. Miehistötila 36 hlöä.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Harparskog-linja 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Talvisodan päätyttyä 13.3.1940 yhtenä rauhanehdoista oli, että Suomi vuokraa Hankoniemen Neuvostoliitolle. Vieraan vallan tukikohta täytyi eristää tehokkaasti ja sen johdosta rakennettiin vuosina 1940 ja 1941 laaja linnoitusjärjestelmä Hankoniemen ympärille. Harparskog on osa tätä linnoitusketjua.
Kohteella sijaitsee osin kallioon louhittu ja osin betonista valettu varustus, jossa tunneli ja konekivääripesäke. Ovet ja lattiat puuttuvat. Miehistötila 36 hlöä.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kohteella sijaitsee betonista valettu konekivääripesäke.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kohteella sijaitsee betonista valettu 3/4-joukkueen korsu ja tähystyskupu. Miehistötila 28 hlöä.

Kohteella sijaitsee betonista valettu konekivääripesäke.

Kohteella sijaitsee betonista valettu 1/2-joukkueen korsu ja konekivääripesäke.

Kohteella sijaitsee kallioon louhittua taisteluhautaa.

Kohteella sijaitsee betonista valettu 1/2-joukkueen korsu ja konekivääripesäke. Miehistötila 18 hlöä.

Kohteella sijaitsee osin kallioon louhittu ja osin betonista valettu varustus, jossa tunneli ja kaksi konekivääripesäke. Miehistötila 80 hlöä.

Kohteella sijaitsee betonista valettu joukkueen korsu ja kaksi konekivääripesäkettä.
Kohde sijaitsee voimajohtolinjan linjan alla. Siihen kuuluu kallioon louhittua juoksuhautaa kallion laella sekä kaksi isoa bunkkeria, joista toinen sijaitsee kallion laella ja toinen Lillträsketin luoteisrannalla.

Kohteella sijaitsee betonista valettu joukkueen korsu ja kaksi konekivääripesäkettä.

Kohteella sijaitsee betonista valettu konekivääripesäke ja tähystyskorsu.

Kohteella sijaitsee betonista valettu 3/4-joukkueen korsu ja tähystyskupu.

Kohteella sijaitsee betonista valettu joukkueen korsu.

Kohteella sijaitsee betonista valettu ryhmän korsu ja tähystyskupu.

Harparskogin-linja 22 (Puolustusvarustukset)
Kohteella sijaitsee betonista valettu ryhmän korsu, konekivääripesäke ja taisteluhautoja.

Kohteella sijaitsee betonista valettu 3/4-joukkueen korsu ja tähystyskupu ja taisteluhautoja. Kohteelle on tehty aluerajaus lidar-aineiston perusteella 6.3.2019.

Kohteella sijaitsee betonista valettu 1/2-joukkueen korsu, konekivääripesäke ja taisteluhautoja.
Kohteelle on tehty aluerajaus Lidar-aineiston perusteella 4.3.2019.

Kohteella sijaitsee betonista valettu 3/4-joukkueen korsu ja taisteluhautoja.
Kohteelle on tehty aluerajaus Lidar-aineiston perusteella 4.3.2019.

Kohteella sijaitsee betonista valettu 1/2-joukkueen korsu, konekivääripesäke ja taisteluhautoja.
Kohteelle on tehty aluerajaus lidar-aineiston perusteella 4.3.2019.

Kohteella sijaitsee osin kallioon louhittuna ja osin betonista valettuna tunneli, konekivääripesäke ja panssarintorjuntatykkipesäke. Miehistötila 150 hlöä.

Panssarivaunuestettä sijaitsee kahdessa kohtaa, yhteensä neljä pätkää (ks. alakohteet).
Timo Jussila inventointi 2017, kohde 20 PSV este.
"Kivinen, kaksirivinen (luoteessa) panssarieste vanhan Hangontien poikki. Tieltä luoteeseen kallion kupeeseen 30 m ja kaakkoon 25 m.
Jussilan kuvaus poikkea jonkin verran rekisterin vanhasta kuvauksesta, joka on myös säilytetty.

Kohteella sijaitsee betonista valettu 152 mm:n tykin perusta.

Kohteella sijaitsee betonista valettu 1/2-joukkueen korsu ja kaksi konekivääripesäkettä.

Kohteella sijaitsee betonista valettu ja osin kallioon kaivettuna tunneli, tulenjohtokupu ja ilmatorjunta-asema. Miehistötilat 150 hlöä.

Kohteella sijaitsee kallioon louhittua tunnelikäytyävää noin 12 metriä.

Tovö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tammisaaren eteläisessä saaristossa, Tovön saaren pohjoisosassa. Historiallisten lähteiden perusteella alueella on ollut asutusta 1500 luvulta lähtien. Taloluku vuonna 1560 on ollut 4. Alue tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Paikka on edelleen rakennettua ja käytössä. Vanhimmat rakennukset periytynevät 1800-luvulta. Rakennusten tuntumassa on ollut käytössä olevia peltoja ainakin 1970-luvulle asti. Nykyisin pellot ovat kasvaneet umpeen ja osin metsittyneet. Niiden ympärillä on kiviaitoja ja raivausröykkiöitä, mutta niitä ei ole syytä luokitella muinaisjäännöksiksi alueen viime aikaisen käytön ja edelleen jatkuvan asutuksen takia. Muualla Tovön saaressa on kiviaitoja (Tovö 1 ja Tovö 2), joihin liittyvä maankäyttö on ilmeisesti vanhempaa perua ja ne voivat olla 1800-luvulta ja osin vanhempiakin.
Kohde on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi, koska se on viime aikoihin asti säilyttänyt alkuperäisen luonteensa ja on edelleen käytössä.
Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4.

Gammelboda (Asuinpaikat)

Langansböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Tor Baggen lampuotitila 1549-1551.
Vuoden 2005 arkistotutkimuksen perusteella tila on paikallistettu samalle mäelle kuin nykyinen Langansbölen tila. Tätä tukee myös historiallinen kartta-aineisto. Mäki on tiheään rakennettu tilakeskus. Sitä ei tutkittu vuoden 2013 inventoinnissa, jossa rakennettu ympäristö oli rajattu pois inventoinnista.

Grop 2 (Asuinpaikat)
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Kohde sijaitsee Raaseporin Gropenissa, Dragsvikin itäpuolella. Keskiaikainen asutus on todennäköisesti sijainnut mäellä, joka on nykyisinkin rakennettua ympäristöä. Aluetta tarkasteltiin, muuten paitsi rakennetun ympäristön osalta, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Havaintojen tekeminen oli tosin vaikeaa rehevän kasvillisuuden takia. Muinaisjäännösrekisterin koordinaattipiste osoittaa piha-alueelle. Pisteen sijainti on määritelty vuoden 2005 arkis-toinventoinnissa.

Horsbäck (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Ingolf Djäkniltä peruutettu 0,75 mk rälssimaata 1405.
Horsbäckin keskiaikainen kylätontti sijainnee samalla paikalla kuin nykyinen tilakeskus. Kohteen historia alkaa mahdollisesti jo 1400-luvun alusta. Horsbäckin tila ja tilukset on merkitty Samuel Brotheruksen tekemään maakirja-karttaan vuodelta 1703. Muinaisjäännösrekisterin koordinaattipiste, joka perustuu vuoden 2005 arkistotutkimukseen, on nykyisen tilan piha-alueella. Rakennettu ympäristö ei kuulunut inventointialueisiin, joten sitä ei tutkittu.

Kärrby (1000021477) (Asuinpaikat)
Muinaisjäännösrekisterin sijaintitieto on vuoden 2005 arkistoinventoinnista. Keskiaikainen asutus on ilmeisesti ollut samalla mäen kummulla kuin nykyinenkin. Pieni mäki on tiheään rakennettu, siellä on asuinrakennus ja viisi ulkorakennusta. Aluetta ei tarkastettu.

Magnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Utbysmän 0,75 mk.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa lukuun ottamatta rakennettua ympäristöä. Muinaisjäännösrekisterissä oleva koordinaattipiste sijaitsee Magnäsin länsilaidalla. Kuninkaan kartaston mukaan rakennuksia näyttää olevan Brobyntien eteläpuolella. Tällä alueella on nyt uudehko omakotitalo. Tien eteläpuolista rakentamatonta osaa käytiin läpi inventoinnissa, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Havainnointia hankaloitti rehevä kasvillisuus.

Glamsbacka (Asuinpaikat)
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Kohde sijaitsee Raseporin Glamsbackassa, noin 3,5 km Snappertunan kirkosta länteen. Kuninkaankartaston mukaan nykyinen Brobyntie kulkee samaa reittiä kuin 1700-luvulla, kartastoon on merkitty asutusta Glams-nimiselle paikalla, tien eteläpuolella harjanteen lounaispäässä. Alue on nykyisin rakennettua, myös muinaisjäännösrekisterin koordinaattipiste osoittaa piha-alueelle. Rakennettu ympäristö oli rajattu pois inventointialueista, joten pihaa ei tutkittu tarkemmin. Aluetta havainnoitiin pintapuolisesti Brobyntien pohjoispuolella ja Björkkullanilla, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Karttamerkintöjen mukaan vanha asutus on sijainnut nykyisin rakennetulla paikalla.

Broby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Utbysmän 1,17 mk.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Kohde sijaitsee Raseporin Brobyssä, noin 3 km Snappertunan kirkosta länsiluoteeseen. Anders Mörnin maakirjakarttaan vuodelta 1728 on merkitty kaksi taloa ja torppa, jotka ilmeisesti ovat sijainneet Brobyn mäen alueella. Muinaisjäännösrekisterin koordinaattipiste osoittaa hevoshakaan Brobyntien ja Vanha Rannikkotien välissä. Hevoshaan kohdalla ei ollut havaittavissa maanpinnalle näkyviä ra-kenteita. Alue on enimmäkseen rakennettua ympäristöä ja piha-alueita, jotka eivät kuuluneet inventoitavaan alueeseen.

Svedja 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Utbysmän 0,54 mk.
Arkistotutkimuksen perusteella paikallistettu keskiaikainen kylänpaikka sijaitsee vanhan Tammisaarentien eteläpuolella. Kylänpaikka on todennäköisesti sijainnut tien vieressä olevan harjanteen alueella, joka pistää kohti etelää. Alue on nykyisin täysin rakennettua ympäristöä, jonka rakennuskanta näyttää pääosin periytyvän 1800-luvulta, joukossa on myös nuorempia rakennuksia. Alueella toimii Kaskimaan hoivakoti Oy, aiemmin kiinteistöissä toimi Karjaan vanhainkoti. Inventoinnissa ei havaittu mitään keskiaikaan liittyvää aluetta tarkasteltaessa. Lähinnä merkkejä etsittiin mäen laitamilta, jotka eivät ole niin rakennettuja.

Finnpada (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. 1540 lisäksi utbysman (0,5 mk).
Jussila & al 2017:
Talojen koordinaatit löytyvät raportista) 1767 kartalta:
Fagervik 6 talotontti 1767
Fagervik 7 talotontti 1767
Fagervik 8 talotontti 1767
Alueella nyt kolme rakennusta ja metsäistä pihamaata, Pitäjänkartalla (v. 1842) paikalla on pari rakennusta, samoin senaatin kartalla v. 1872. Aluerajaus on vanha tonttimaa.

Västerby 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 6. 1540 lisäksi utbysmän (3,5 mk).
Jussila & al 2017:
Koordinaatit tarkentuneet.
Talojen koordinaatit (löytyvät raportista) v. 1767 kartalta:
Fagervik 1 talotontti
Fagervik 2 talotontti
Vanhan tonttimaan alue on osin rakennettua ja pihamaata, paikalla on nyt kaksi vanhaa taloa. Talojen itäpuolella on metsäistä pihaa. Paikalla on talot pitäjänkartalla 1842 ja senaatinkartalla 1872. Rajaus on vanha tonttimaa.

Hirdal (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 6. 1540 lisäksi utbysmän (5 mk)!
Rakennettua ja pihamaata. Rajaus isojakokartan tonttimaa. Ehdotan havaintopaikaksi.

Stormora 2-4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Kymmenysverotuksessa Karjaan Sannäs-bolia (1552).
Stormoran kylän kolmen talon tiivis tonttimaa, nrot 2, 3 ja 4 (nro 1 erillinen tonttimaa, kohde 244, autio ja muinaisjäännös). Nyt alue on osin rakennettua aluetta - iso ulkorakennus tonttimaan länsiosassa, itäpuolisko pusikkoista pihaa. V. 1967 peruskartalla paikalla on yksi pienempi ulkorakennus, muutoin alue on merkitty pusikoksi. 1871 senaatinkartalla yksi talo ja ulkorakennuksia sekä pihaa. 1842 pitäjänkartalla kolme taloa.

Västankvarn (Asuinpaikat)
1769 ja 1819 isojakokartalla talo nro 9. Nyt kallioista pihamaata ja nykyinen talo vanhan tonttimaan eteläosassa. Pitäjänkartaalla 1842 paikalla on talo, samoin senaatinkartalla 1873 ja peruskartoilla 1967 alkaen. Tontin pohjoisosa jossa 1769 talo vaikuttaisi olleen, on siis ollut pihaa tms. ainakin 1800-luvun lopulta.

Östernäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Osa tontista autiona?
V. 1767 kartalla kaksi taloa: 3 Grotas ja 4 Smeds.
Läntisen talon kohdalla on edelleen talo ja pihaa (alla kartalla vihreällä). Itäinen osa, Smeds on nyt autiona. Sen kohdalla 1961 peruskartalla on iso kylmä rakennus. Senaatinkartalla 1872 paikalla talo, samoin pitäjänkartalla. Paikka lienee autioitunut 1900-luvulla.

Knappa (Asuinpaikat)
V. 1767 kartalla viisi taloa kahdessa ryhmässä. Koordinaatit osoittavat eteläisemmät kaksi taloa.
Pohjoisempi osa vanhasta tonttimaasta on nyt rakennettua aluetta (kartalla vihteällä), siellä talo ja pihamaata. Eteläinen osa rakentamatonta (kartalla sininen). Eteläinen osa pitäjänkartalla 1842 rakennettua (Tyskas), samoin 1872 senaatinkartalla. Paikalla talo vielä 1961 kartalla joka ”kylmänä” rakennuksena 1975 ja 1982 kartalla.
Kohde sijaitsee Knapantien itäpuolella pienen mäen päällä. Mäen laki rakenteiden ympärillä on metsittynyttä pihapiiriä, jossa kasvaa pääasiassa lehtipuita ja pensaita kuten herukoita. Pihan eteläreunalta maa laskee jyrkästi alas kohti Päivöläntietä.
Paikalla on kivijalka, jonka mitat ovat noin 17 m x 8 m (P= 6665809, I= 342391). Rakennuksen etuportaat ovat betonia ja kivijalkaa on korjattu betonilla. Rakenteen koilliskulmassa on kellari. Kivijalan päällä on paljon uudehkoa roskaa sekä tiiliä. Luoteiskulmassa on tiilikasa, eli siinä on todennäköisesti ollut uuni. Kivijalan vieressä sen kaakkoispuolella sijaitsee massiivinen betoninen maakellari, jonka halkaisija on noin 12 m (P= 6665789, I= 342393). Maakellarin sisäänkäynti on idässä. Kellarin päällä on halkaisijaltaan noin 1,5 metriä oleva pyöreä betonoitu aukko.
Kyseessä on Jussilan ja Sepänmaan inventoinnissa mainitsema vielä 1961 asuttuna ollut talo ja sen maakellari. Talon kivijalka on mahdollisesti 1800-luvulta, mutta maakellari on selkeästi 1900-luvulta. Sen rakentaminen on myös tuhonnut pihapiirissä mahdollisesti olleita vanhempia kulttuurikerroksia erittäin laajasti. Kivijalan koillispuolella on tasaisempaa maastoa ja harvaa puustoa. Vuoden 1872 kartassa tie kulkee tontin itä- ja pohjoispuolella tasaisemman maaston kohdalla. Alueella tuskin on säilynyt vanhempia kulttuurikerroksia.
Inventoinnin yhteydessä käveltiin myös lounaispuolella virtaavan joen vartta läpi yrityksenä paikallistaa vuoden 1701 kartassa näkyvän sillan jäänteitä. Kohteen ja joen välinen pelto oli kesannolla, joten sitä ei voitu pintapoimia. Joen varressa ei ollut mitään merkkejä siltarakenteista.

Störsvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pikkalanlahden länsirannalla. Störvikin kylässä mainitaan olleen viisi taloa vuoden 1560 asutusluettelon mukaan. Historiallisten karttojen perusteella asutus on keskittynyt nykyisen kartanon ympäristöön, jossa on myös Pickalan golfkeskus. Störsvik on nykyaikainen vapaa-ajanviettokeskus ja kartanon ympäristö on enimmäkseen rakennettua tai golfkentäksi muokattua. Rakennusten ja Störsvikintien väliin jää kuitenkin rakentamaton alue, jolla voisi olla potentiaalia varhaisempien asutusvaiheiden säilymisen suhteen maanalla. Alueen yläosat ovat kalliota, joiden eteläosassa havaittiin kivijalka, joka todennäköisesti ajoittuu 1800-luvulle.

Tervalampi (1000021620) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Taloluku 1560 8. 1540 5 taloa, 1,27 mk Enäjärvi bolissa. 1571 Övertervalammi ja Tervalammi.
Hiskan eli Pienen Tervalammen historiallinen kylätontti sijaitsee Tervalampi-nimisen järven lounaispuolella, Palorinne nimisen mäkialueen eteläniemekkeellä. Vanhin alueesta löytynyt kartta on vuosien 1769 ja 1772 isojakokartta. Kylätontin alue on yhä asuttua ja pihapiiri on hoidettua. Talon ympäristö on säästynyt laajemmalta modernilta maankäytöltä ja pihapiirin ympäristössä voi olla säilyneitä merkkejä kylän vanhemmista asutusvaiheista. Kohde arvotettiin kuitenkin muuksi kulttuuriperintökohteeksi, koska se on edelleen asuttu.

Kopula (1000021628) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion koillisosassa Niemenkylässä (Näsby), Karhujärven pohjoispäässä, vieritse kulkee Niemenkyläntie. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan Kopulassa on ollut yksi talo. Asutuksen sijainti on pysynyt samana näihin päiviin asti historiallisten karttojen pohjalta todettuna. Pelloille pistävä niemeke on melko kapea ja sitä on rakennettu moneen otteeseen vuosisatojen aikana, erityisen paljon rakennuksia alueella on ollut 1800-luvulla. On epätodennäköistä, että alueella on säilynyt mitään varhaisimmasta asutusvaiheista.

Övitsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion koillisosassa Karhujärven pohjoisosan itärannalla kahden joen välissä. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan Övitsbyssä oli neljä taloa. Kuninkaan kartaston ja myöhempien historiallisten karttojen mukaan asutus on pysynyt samalla mäellä, sen itäosassa kautta vuosisatojen. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Historiallinen kylän osa on nykyisin tiheään rakennettu maatilakeskus. Merkkejä varhaisemmista asutusvaiheista ei havaittu, viereisillä pelloilla ei tavattu mitään 1800–1900 -lukua vanhempaan viittaavaa.

Bläsaby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Niemenkylässä Siuntion koillisosassa, Karhujärven pohjoispään länsirannalla, Siuntionjoki alkaa Bläsabyn eteläpuolelta. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan siellä oli kaksi taloa. Bläsaby esiintyy Kuninkaan kartastossa v. 1776–1805 ja v. 1841–42 pitäjän kartassa. Vuoden 1915 kartassa nimeksi on vaihtunut Nedergård, joka on tilan nimi myös nykyisin.
Kohde sijaitsee itään viettävässä melko jyrkässä ja pengerretyssä rinteessä, joka on nykyisen maatilan käytössä. Sen itäpuolelle on tehty asfaltoitu tie. Maastossa ei havaittu merkkejä varhemmista asutusvaiheista, todennäköisesti kohde on tuhoutunut rakentamisen ja muun maan muokkauksen seurauksena.

Kanala 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion koillisosassa Karhujärven pohjoisosan länsirannalla, Siuntionjoen uoman vieressä. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan paikalla oli kaksi taloa. Asutus on ainakin vuoden 1699 maakirjakartan ja myöhempien historiallisten karttojen perusteella säilynyt samalla paikalla. Nykyisin historiallisen kylätontin paikalla on iso tilakeskus. Kanalan kohdalla ja lähistöllä on ilmeisesti 1800-luvun ja 1900-luvun rakennuskantaa, mutta varhaisemmasta asutuksesta ei havaittu merkkejä. Viereiset pellot olivat kyntämättä, joten havaintoja niillä ei tehty.

Näsby 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin kahdeksan kilometriä koilliseen Siuntion keskiaikaisesta kirkosta, Niemenkylässä Karhujärven pohjoispäässä. Siuntionjoen uoma alkaa Näsbyn kohdalta. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan Näsbyssä oli kaksi taloa. On syytä olettaa, että asutus on sijainnut samalla alueella Näsbyn lounaiskulmassa aina 1500-luvulta saakka. Vuoden 1699 maakirjakartassa, Kuninkaan kartastossa ja 1800-luvun kartoissa asutus on keskittynyt juuri tuolle kohtaa. Samalla paikalle perustettiin myös kansakoulu 1900-luvun alussa. Nykyisin paikalla on vanha koulu ja talo sekä muutamia ulkorakennuksia. Alueella ei ilmeisesti ole tehty kovin suuria maarakennustöitä tms. viimeisen sadan vuoden aikana, joten on mahdollista, että varhaisemmasta asutuksesta voisi olla maan alla vielä jäännöksiä. Aluetta tarkastettaessa vuoden 2014 inventoinnissa ei havaittu 1800-1900 –lukua vanhempia rakenteita.

Harvs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion koillisosassa, Karhujärven eteläosan itärannalla. Harvsån uoma on 300 metriä kylätontista lounaaseen. Harvsin kylä mainitaan vuoden 1560 asutusluettelossa, jolloin siellä on ollut kolme taloa. Asutus on jatkunut 1500-luvulta todennäköisesti samoilla paikoilla, ainakin Kuninkaan kartaston, 1800-luvun venäläisen topografikartan ja vuoden 1915 pitäjän kartan mukaan. Nykyisin kylätontti jakaantuu Brantaksen ja Ollaksen tiloihin, joiden pihapiireissä on 12 rakennusta. Kohteessa ei runsaan rakentamisen takia ole todennäköisesti mitään säilynyttä varhaisimmista vaiheista. Ympäröivät pellot olivat kyntämättä vuoden 2014 inventoinnin aikana, joten pintahavainnointia ei tehty.

Ängesby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 3,2 km Siuntion rautatiesasemasta itäkaakkoon, Viträskin pohjoisosan itärannalla. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan kylässä on ollut neljä taloa. Kuninkaan kartastoon kylä on merkitty koordinaattien osoittamalle paikalle. Asutus on jatkunut Ängesbyssä samalla alueella näihin päiviin asti. 1800-luvulla kylän ja järven väliin rakennettiin junarata. Nykyisin alueella on omakotitalo asutusta. Vuoden 2014 ei havaittu merkkejä varhemmista asutusvaiheista. Pellot olivat kyntämättä, joten havaintoja niillä ei voitu tehdä.

Fågelvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vikträskin eteläpäässä, sen itärannan tuntumassa. Alue on pääosin hyvin kallioista, mutta Fågelvikin kohdalla kallioiden väliin jää savipohjainen, lahtimainen, peltoalue, joka on ollut helppo viljeltävä. Fågelvikin kylästä ovat ensimmäisen tiedot 1500-luvulta ja vuoden 1560 asutusluettelossa siellä mainitaan olevan kaksi taloa. Vanhojen karttojen perusteella asutus on jatkunut samalla kohtaa näihin aikoihin saakka.
Inventoinnissa todettiin, että varhaisemman asutuksen jäänteitä ei maastossa havaittu. Fågelvikin rakennukset sijaitsevat metsäsaarekkeella, joka on paikoin kallioinen. Saarekkeen länsiosassa havaittiin kivijalka ja pengerryksiä. Karttojen perusteella kyseessä ovat 1900-luvulla tehdyt rakennelmat, tälle kohtaa on merkitty rakennus vuoden 1961 peruskartassa. Varhaisimmista asutuksen vaiheista voi mahdollisesti olla jäljellä jotain merkkejä nykyisen asutuksen kohdalla maan alla, mutta pitkäaikainen ja jatkuva maankäyttö on todennäköisesti tuhonnut suurimmaksi osaksi.
Läheisiltä pelloilta on löytynyt esineistöä, jota on pidetty aiemmin mahdollisesti kivikauteen kuuluvana (löytöpaikka Fågelviksberget, mm. liippa, piitä ja kvartsia), mutta on luultavampaa, että ne kuuluvat historialliseen aikaan ja Fågelvikin asukkaisiin.

Sunnanböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Arkistotutkimuksessa vuonna 2005 muinaisjäännösrekisteriin viety piste, jonka ympäristö tarkastettiin mutta mitään merkkejä 1800—1900 lukua vanhemmasta asutuksesta ei havaittu. Alueella oli omakotitaloasutusta. Mahdollisesti sijainti on väärä, silllä Kuninkaan kartaston mukaan kylä on sijainnut nykyisen Svarvarsin alueella. Myös Svarvarsin aluetta käytiin läpi, mutta alueella ei havaittu 1800-lukua edeltäviä rakenteita.

Nordanvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin kolme kilometriä Siuntion rautatieasemasta kaakon Vikträskin länsipuolella. Alueen halki kulkee Nordanvikintie. Nordanvikissa on ollut useista talonpaikkoja, kuten taloluku vuoden 1560 asutusluettelossa paljastaa. Ne ovat ilmeisesti jota kuinkin samoilla kohdin kuin nykyinen asutus tien varrella. Näistä koordinaattipisteen osoittama kohdassa on kaksi uudehkoa omakotitaloa ja ympäristöä on muokattu, myös peruskartassa olevan Finnesin kohta on rakennettua (Nordanvik a). Varhaisemman asutuksen säilyneitä jäänteitä voisi sen sijaan löytyä tien pohjoispuolella olevan Högbackan eteläpäästä, jossa havaittiin ainakin yksi iältään epäselvä kivijalka tein risteyksen paikkeilla ja toinen paikka voisi olla Finnesin mäen länsipuolinen osa, joka on vielä rakentamatta. Kaikilla näillä alueilla on mitä ilmeisemmin ollut asutusta jo 1500-luvulla.

Frodnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vikträskin pohjoisosasta länteen peltoalueiden keskellä. Alueen läpi kulkee Nordanvikintie (kuvan oikeassa laidassa). Frodnäs kuului Nordanvikin kylään, ks. Nordanvik 1000021645

Bollstad 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bollstadin kylä on sijainnut Tjusträskin etelärannalla, Sjundbyån uoman länsipuolella. Harjanne, jolle kylä oli rakennettu, on nykyisin tiheään asuttu ja sillä on lukuisia asuin- ja ulkorakennuksia. Talojen välissä harjanteen suuntaisesti kulkee Nikuksentie. Historiallisten lähteiden perusteella Bollstad on ollut asuttuna jatkuvasti ainakin 1500-luvulta ja rakennuskanta on nykyisinkin monen ikäistä. Tiheimmillään rakennettua alue on ollut kartta-aineiston perusteella 1800-luvun lopulla, jolloin ns. Senaatin karttaan on merkitty yhdeksän asuinrakennusta ja lähes 20 ulkorakennusta.
Inventoinnissa alue käytiin läpi ja todettiin, että jatkuva käyttö on peittänyt tai hävittänyt varhaisimmat asutuksen merkit. Alueella on vanhempia rakenteita, kuten kivikellari ja kivijalkoja, joiden iästä ei ole tarkkaa tietoa, luultavasti ne ovat 1800-luvulta tai 1900-luvun alusta.
Kohde on kulttuurihistoriallisesti merkittävä pitkän asutushistoriansa vuoksi. Ei ole täysin pois suljettua, että varhaisimmista vaiheista voisi olla löydettävissä merkkejä maan alta, mutta tutkiminen vaatii systemaattista koekaivausta. Kohde on arvioitu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Kynnar (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin kolme kilometriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta kaakkoon, Tjusträskin ja Kynnarträskin välisen Kynnarbäckenin pohjoispuolella Kynnarissa, jonka läpi kulkee Kynnarintie. Kynnarin asutus on ilmeisesti pysynyt samoilla paikoilla 1500-luvulta lähtien. Kuninkaan kartastossa ja 1800-1900-luvun alun kartoissa alue on rakennettua. 1800-luvun venäläiseen topografikarttaan on merkitty kaksi asuinrakennusta ja suuri joukko ulkorakennuksia. Nykyisin Kynnars on tiheään rakennettu maatilakeskus. Todennäköisesti merkit varhaisemmasta asutuksesta ovat kadonneet.

Skräddarskog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Skräddarskog eli Lieviö kuului aiemmin Siuntioon, ruotsinkielinen nimi juontuu siltä ajalta. Skräddarskogissa on 1560-luvun veroluettelon mukaan viisi taloa. Kuninkaan kartastossa Skräddarskog byn alueella on kolme merkintää, ne kaikki sattuvat nykyisten Näppisten, Lepolan ja Ingasin tilojen kohdalle, jotka ovat siis nykyisinkin rakennettua ympäristöä. Inventoinnissa tarkastettiin näiden tilojen lähiympäristöjä, mutta aiempaan asutukseen liittyviä rakenteita ei havaittu.

Pauni (1000021654) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Lisäksi utbysmän 0,67 mk tässä ja 0,25 mk Vohls bolissa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Paunin alue on nykyisin tiheään rakennettua maatalouskeskusaluetta. Keskiaikaisen kylän paikalla on nykyisin Momman, Uusi- Momman ja Urolan tilat. Paunin läpi kulkevan tien itäpuolella on joitakin 1800-luvulta tai 1900-luvun alusta peräisin olevia kivijalkoja. Aluetta käytiin läpi, lukuun ottamatta pihapiirejä, mutta muutamia edellä mainittuja kivijalkoja lukuun ottamatta ei havaittu merkkejä vanhemmasta asutuksesta. Kohteelle ei tehty aluerajausta, koska vanhaan asutukseen liittyviä rakenteita ei havaittu.

Hollsten (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion Munksissa, noin kilometri Lappersintiestä pohjoiseen, Holstens- nimisen tien päässä. Bäcksin keskiaikaisen kylänpaikan koordinaatit osoittavat Vejansbäckenin viereiselle kumpareelle, peltojen keskellä. Kumpare on osin kallioinen, sen itäosassa on myös maa-aineksenottokuoppa. Alue on rakennettua, mäellä on kaksi tilaa Bertils ja Korpis.
Vaikuttaa siltä, että kohde on nimetty väärin. Historiallisten karttojen perusteella paikalla on sijainnut Hollstensin kylätontti ja Bäcks on ilmeisesti sijainnut 1,2 km pohjoiseen, missä edelleen on peruskarttaan merkittynä Bäcks-niminen tila. Hollstensiin (Holftens Kuninkaan kartastossa) on kuulunut neljä taloa vuoden 1560 asutusluettelon mukaan. Hollstensin ja Bäscksin tilat on merkitty v. 1841-42 pitäjän karttaan, mutta vuoden 1915 kartassa Holstensin paikalle on ilmestynyt Bertils ja Korpis nimiset talot.
Alueen rakentaminen on todennäköisesti tuhonnut suuren osan mahdollisista keskiaikaisista osista. Inventoinnissa ei havaittu vanhempia rakenteita, joita voisi pitää muinaismuistolain mukaisina muinaisjäännöksinä. Kohteen tuntumassa olevat pellot olivat kyntämättä, joten pintahavaintoja ei voinut tehdä. Bäcks on arvioitu muuksi kulttuuriperintökohteeksi historiallisen merkityksensä vuoksi. Kohteeseen ei ole tehty aluerajausta, koska mitään selkeästi muinaisjäännökseen viittaavaa ei ole havaittu.
Kohteen nimi olisi syytä muuttaa Hollsteniksi.

Störsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion keskiaikaisesta kirkosta noin 5 km länsiluoteeseen. Störsbyn vierestä kulkee Bäcksintie. Störbyssä on vuoden 1560 asutusluettelon mukaan ollut kaksi taloa. Maakirjakartaan vuodelta 1734 on taloja merkitty neljä. Asutus on jatkunut karttojen mukaan läpi 1800- ja 1900 – lukujen näihin päiviin asti samoilla sijoilla. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Störsby todettiin tiukkaan rakennetuksi tilaksi ja todennäköisesti varhaisimpien asutusvaiheiden merkit ovat kadonneet, sillä talot ovat todennäköisesti olleet joen viereisen mäen rinteellä ja sen päällä, missä nykyisetkin.

Pulkbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee neljä kilometriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länsiluoteeseen, Kirkkojoen laakson pohjoislaidalla. Pulkbackan taloluku vuoden 1560 asutusluettelon mukaan oli kaksi. Kuninkaan kartastossa paikka on jotakuinkin nykyisen Pulkbackan tilan kohdalla. Pulkbacka on säilynyt asutettuna nykypäivään asti ja siinä on nyt melko tiheään rakennettu maatilakeskus. Ainoastaan mäen lounaiskulma on mahdollisesti säilynyt maanmuokkaukselta ja sen osalta voisi olla hieman potentiaalia varhaisemman asutuksen jäännösten löytämiseen. Inventoinnissa vuonna 2014 alueella ei havaittu maanpäällisiä rakenteita.

Munks (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin viisi kilometriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länsiluoteeseen Bäcksintien ja siitä erkanevan Ådalintien varrella. Munksin kylä mainitaan vuoden 1560 asutusluettelossa, jolloin siellä oli viisi taloa. Munksissa on ollut asutusta nykypäivään saakka ja alue on nykyisin pirstoutunut useisiin tonttimaihin. 1800-luvun venäläisen topografikartan perusteella Munksissa on ollut kuusi taloa ja lukuisia ulkorakennuksia. On vaikea sanoa miten varhaisempi historiallinen asutus suhteutuu maankäyttöön ja onko kohteessa mitään säilynyttä varhaisemmista vaiheista, mitään selkeästi 1800-lukua vanhempaa alueella ei havaittu.

Palmgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin neljä kilometriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länteen ja noin 400 metriä Lappersintiestä pohjoiseen peltojen keskellä. Nykyisin tilan nimi peruskartassa on Åkerkulla. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan Palmgårdissa on ollut kaksi taloa. Kuninkaan kartastossa Palmgård on merkitty suurin piirtein samalle paikalle kuin nykyinen Åkerkullan tila. Paikka on säilynyt asuttuna koko ajan, nykyisin kohteessa on omakotitalo, jonka piha-alueet ovat metsittyneet. Aiemmin paikka on ollut aukeaa kauttaaltaan. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Alueella ei havaittu merkkejä 1800-lukua varhaisemmasta asutuksesta. Asutus on todennäköisesti sijainnut nykyisen talon tuntumassa, alueella, joka on nykyisin tai aiemmin ollut peltoa, joten maan päälle näkyvät rakenteet ovat kadonneet. Pelloilla ei juuri voinut havaintoja tehdä inventointiajankohtana, ne olivat kyntämättä.

Grönskog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 3,7 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länteen, Lappersintien pohjoispuolella. Vuoden 1560 asutusluettelossa mainitaan olevan muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukaiset kolme taloa. Grönskog niminen kylä on merkitty Kuninkaan kartastoon. Historiallisten karttojen perusteella sama alue Grönskog nimisen metsäisen ja kallioisen mäen eteläpäässä on ollut asuttu 1700-luvulta. Nykyisin paikalla on ns. mummon mökki, pieni punainen tuparakennus, joka on ilmeisesti peräisin 1900-luvun alkupuolelta, ellei jo 1800-luvulta. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa mäen eteläosa on kallioinen eikä rakenteita havaittu. Ympäröivät pellot olivat kynnettyinä, mutta niiltä ei löydetty mitään varhaisempaa asutukseen viittaavaa, lukuun ottamatta 1800-1900 –lukuun ajoitettavia tiilen ja lasinkappaleita.

Gårdsböle 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkojoen laaksossa 1,5 km Gårdskullan kartanosta länsilounaaseen Lappersintien eteläpuolella. Tila on perustettu Kirkkojoen pienen sivuhaaran varteen viimeistään 1500-luvun alkupuolella. Vuoden 1560 asutusluettelossa talomääräksi on mainittu kolme. Historiallisten karttojen perusteella asutus on jatkunut samoilla sijoilla satojen vuosien ajan. Vuonna 1890 tilalla perustettiin köyhäintalo, nykyisin tilalla on hevosia. Rakennuskanta on monen ikäistä, vanhimmat ovat ilmeisesti 1800-luvulta, uusimpia on iso maneesirakennus. Jatkuvan maankäytön seurauksena jäljet varhaisesta asutuksesta ovat todennäköisesti tuhoutuneet.

Gårdskulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gårdskullan kartano sijaitsee Siuntion keskiaikaisesta kirkosta noin kaksi kilometriä länteen. Kartanolle johtaa Lappersintieltä lähtevä koivukuja. Kartano perustettiin vuonna 1840, mutta kohteen historia juontuu kauemmas, ainakin 1500-luvulle. Vuonna 1776-1805 tehtyyn Kuninkaan kartastoon Gårdskullan nimi on Gammelby, nimi on sama kuin hieman lännempänä oleva kylän nimi. 1560-luvun asutusluetteloon on merkitty Gammelbyn taloluvuksi 4, Gårdskulla ei luettelossa mainita.
Alue on nykyään merkittävä tilakeskus ja keskittynyt lihakarjan tuotantoon. Kartanon alueella on myös maatalousmuseo. Kartanon alue on melko tiheään rakennettua ja aiemman asutuksen jäljet lienevät tuhoutuneet. Vaikuttaisi, että ainoastaan kartanon piha-alue, jota kuusiaita kiertää voisi sisältää maanalla säilyneitä merkkejä varhaisemmasta asutuksesta. Piha on yksityisaluetta.

Svartbäck 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 2 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta lounaaseen peltojen keskellä olevalla, paikoin kallioisella, mäellä. Mäen läpi kulkee Grennäsintie. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan Svartbäckissä oli kuusi taloa. Mäki on säilynyt asuttuna karttojen mukaan koko historiallisen ajan. Nykyisin siellä on tiheään rakennettu nykyaikainen maatilakeskus. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa, mutta johtuen intensiivisestä maankäytöstä ei varhaisemman asutuksen merkkejä ollut havaittavissa.
Ks. myös lisätiedot kohta.

Malm 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee viisi kilometriä Siuntion rautatieasemasta länteen Malmin kylässä. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan Malmissa on ollut neljä taloa. Asutus on todennäköisesti sijainnut samoilla paikoilla kapean harjanteen lounaispäässä historialliseen aikaan. Kuninkaan kartastoon talot on merkitty kyseiselle alueelle ja 1800-luvun venäläisessä topografikartassa on nähtävissä, että paikalla on kaksi asuinrakennusta sekä lukuisia ulkorakennuksia. Alue on peltoa lukuun ottamatta harjanteen yläosaa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Mäellä seisoo Malmin kartano, jonka pihamaat ovat nurmikolla. On pieni mahdollisuus, että pihamaan alla olisi jäännöksiä varhaisemmasta asutuksesta, maanpäällä merkkejä ei ole näkyvissä. Malmin kartanon eteläpuolitse kulkevan tien eteläpuoleisella osalla on isoja uudehkoja maatilakeskuksen ulkorakennuksia, näiltä osin kohde on tuhoutunut.

Göks (Asuinpaikat)
Historiallinen; Göks sijaitsee noin 3,5 km länteen Siuntion rautatieasemasta, noin 400 metriä radan pohjoispuolella. Paikalle johtaa Göksintie. Kohteesta itään päin leviävät laajat peltoaukeat, lännessä on noin kilometrin leveä metsäalue ennen Påvälsiä. Göksin taloluku vuoden 1560 asutusluettelon mukaan oli 2. Varhaisin karttamerkintä on vuoden 1704 maakirjakartassa, jonka jälkeen Göks säilyy kartoissa nykyhetkeen asti. Asutus on ollut samoilla sijoilla vuosisatojen ajan, peltoalat ovat lisääntyneet huomattavasti sitten 1700-luvun. Göksin tila on nykyäänkin asuttu. Osa historiallisen ajan asutuksesta on nykyisillä peltoalueilla, joilla ei näy merkkejä rakenteista. Göksin tilan vierestä kulkevan tien itäpuoleisessa metsässä on luultavasti 1800-luvulle ajoittuvia rakenteita. Tältä piha-alueiden ulkopuoliselta alueelta voisi ehkä löytää merkkejä varhaisemmastakin asutuksesta.

Påvalsmalm (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 4,5 km Siuntion rautatieasemasta länteen Påvalsin tilan kohdalla. Vuoden 1560 asutusluetteloon on Påvalmalmiin merkitty kaksi taloa. Kuninkaan kartastossa paikka on merkitty jotakuinkin nykyiselle paikalle, sinne on johtanut tieura Göksistä, joka sijaitsee reilu kilometri itään. Metsätie on edelleen maastossa, mutta varsinainen tie tulee nykyään koillisesta. Alue on ollut asuttua näihin aikoihin asti ja inventoinnissa ei havaittu jälkiä varhaisemmista asutusvaiheista. Påvälsin kohdalla on myös ollut Porkkalan vuokra-aikana linnoitteita, ilmeisesti pikakivääriasema, niistä ei ole enää jälkiä

Siggans (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 5 km länteen Siuntion rautatieasemasta, Inkoon rajalle on matkaa vain parisataa metriä. SIggansin läpi kulkee Siggansintie. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan SIggansissa oli kaksi taloa. Paikka on säilynyt asuttuna näihin päiviin asti. 1800-luvun karttojen perusteella Siggansissa on ollut kolme asuttua taloa ja lukuisia ulkorakennuksia.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Alueella on jäännöksiä 1800-luvun rakennuksista, mutta selvästi varhaisimpiin asutusvaiheisiin liittyviä jäännöksiä tai löytöjä ei tehty.
Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Kenttätyön tarkkuusinventointiluonteen vuoksi maastossa dokumentoitiin myös alueen muut arkeologiset kulttuuriperintöjäännökset. Havaitut rakenteet on kuvattu alakohteissa.

Vassböle (Asuinpaikat)
Talojen paikannus v. 1767 kartalta.
Kohteen koordinaatti on tonttimaan keskipiste. Alue on nyt suureksi osaksi rakennettua ja pihamaata.

Flyt (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. SA 1560:ssa lisäksi 5 taloa Siuntiossa, mutta kyseessä on eri kylä.
Talon paikannus v. 1767 kartalta ja koordinaattia hieman muutettu. Nyt talo täsmälleen samalla paikalla kuin v. 1767 kartalla. Nykyisin paikka on hoidettua pihamaata. Senaatinkartalla 1872 paikalle on merkitty torppa. Pitäjänkartalla 1842 Flyt hemman.
Anttiroiko 2020:
Tarkastuksen yhteydessä alueelta havaittiin uuninpohja Flytin pihapiirin pohjoispuolisessa kuusikossa. Rakenteen reunalla sijaitsee nykyinen rajapyykki.

Flyt2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kuivatun Flytträsketin pohjoispuolella. Flytin kylä mainitaan 1500-luvulta lähtien arkistolähteissä ja vuoden 1560 asutusluettelossa talolukuna on viisi. Järven ympärillä on savimaita, jotka ovat pitkään olleet viljelyksessä ja niittyinä. Asutus on keskittynyt parille kallio- ja moreenikumpareelle. Asutus on jatkunut samoilla paikoilla satojen vuosien ajan. Kohteen koordinaattipiste osoittaa nykyisen Mattaksen tilan pihaan. Tästä noin kilometri länsilounaaseen on tila nimeltä Korpis, joka myös kuuluu Flytin kylään ja jolla on pitkä asutushistoria. Mattaksen tilan pihalla seisoo kivinen navetan jalka, joka lienee peräisin 1800-luvun lopusta tai 1900-luvun alusta. Tilakeskuksen rakennuskanta on siis monen ikäistä ja osin melko uuttakin. On todennäköistä, että pienikokoisella saarekkeella tapahtunut rakentaminen ja muu maankäyttö on tuhonnut suurimmaksi osaksi varhaisemman asutuksen jäljet.

Hästböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hästböle sijaitsee noin 9,5 km Siuntion rautatieasemasta länteen, lähellä Inkoon rajaa. Ympäröivät alueet ovat kallioisia ja Hästböle on kallioiden keskellä olevassa peltolahdelmassa. Kohteen läpi kulkee Hästbölentie.
Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan kylässä on ollut kaksi taloa. Asutus on alun perin sijainnut peltolahdelmassa olevalla kumpareella, joka nykyisinkin on rakennettua Norrgårdin tilan aluetta. Viimeistään 1800-luvulla asutus on levinnyt etelässä olevan mäen rinteille, nykyiset Västergård ja Södergård. Hästbölen alueelta ei löydetty merkkejä varhaisemmasta asutuksesta, ympäröivät pellot olivat kyntämättä ja osin hevoslaitumena inventointiaikaan vuonna 2014.

Pölans (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 9,5 kilometriä länteen Siuntion keskiaikaisesta kirkosta, Pölansin kylässä. Vuoden 1560 kyläluettelon mukaan Pölansissa oli kolme taloa. Kylä on merkitty Kuninkaan kartastoon nimellä Bölans tai Bölars by. Vuoden 1842 pitäjän kartan mukaan Pölanssissa on kolme taloa. 1800-luvun loppupuolen venäläisessä topografikartassa taloja on jo kuusi kappaletta, jotka ovat kaikki peräkkäin kapealla, peltojen ympäröimällä, harjanteella. Ilmeisesti asutus on pysytellyt samoilla sijoillaan useiden satojen vuosien ajan ja nykyisin sama harjanne on tiheään rakennettua maatilakeskusten aluetta. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa, mutta mitään 1800-lukua varhaisempaa ei havaittu. Ympäröivät pellot olivat kyntämättä, joten niillä ei havaintoja tehty.

Rävböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 9,5 kilometriä länteen Siuntion keskiaikaisesta kirkosta, Pölansin kylässä Hästbölentien varressa. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan Rävsbölessä oli yksi talo. Rävsböle esiintyy Kuninkaan kartastossa ja myöhemmissä kartoissa nimellä Boks. Boks on myös nykyisen tilan nimi. Historiallisten karttojen perusteella paikalla on sijainnut yksi talo 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Nykyisin Boksin tila on melko tiheään rakennettu maatilakeskus. Vuoden 2014 inventoinnissa ei havaittu merkkejä varhaisimmista asutusvaiheista. Boksin viereiset pellot olivat kyntämättä, joten havaintoja ei niillä tehty.

Aiskos (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion länsiosassa, noin 500 metriä Lohjan rajasta, Bocksintien ja Aiskogintien risteyksen pohjoispuolella olevalla mäellä. Aiskogin tila on edelleen asuttu ja paikalla on runsas ja kirjava rakennuskanta pää- ja ulkorakennuksineen. Rakennukset 1800-1900 luvulta. Tila on ollut asuttuna ainakin 1500-luvulta lähtien, jolloin Suomen asutuksen 1560-luvun kyläluettelon mukaan siellä on ollut kaksi taloa. Kohde on merkitty Kuninkaankartastoon ja se esiintyy 1800-luvun puolivälin ja 1900-luvun alun pitäjänkartoissa.
Alueen rakentaminen on todennäköisesti tuhonnut suuren osan mahdollisista keskiaikaisista osista. Inventoinnissa ei havaittu vanhempia rakenteita, joita voisi pitää muinaismuistolain mukaisina muinaisjäännöksinä. Kohde on arvioitu muuksi kulttuuriperintökohteeksi historiallisen merkityksensä vuoksi. Mikäli alueelle kohdistuu rakennussuunnitelmia, olisi inventoijan mielestä hyvä tehdä tarkkuusinventointi tai koekaivaus mahdollisten maanalaisten kulttuurikerrosten toteamiseksi. Kohteeseen ei ole tehty aluerajausta.
Huomautus: Muinaisjäännösrekisterissä olevan Kockis-nimisen kohteen, joka on myös historiallinen kylänpaikka, koordinaattipiste oli sijoitettu Aiskoksen kohdalle. Koordinaattipisteen kuuluisi ilmeisesti olla noin kilometri pohjoiseen Kockis-nimisen tilan kohdalla. Virhe on korjattu Kockiksen kohdetietoihin.

Vejans (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 8 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länteen Lappersintien eteläpuolella pellolla. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan Vejanssissa oli kolme taloa. Vejansin kylä näyttää säilyneen samoilla sijoilla Kuninkaan kartaston ja myöhempien historiallisten karttojen perusteella. Nykyisin paikalla on kaksi tilaa Postis ja Bräskis. Molemmat ovat tiiviisti rakennettuja pihapiirejä peltojen keskellä ja niitä ympäröivät pellot olivat viljelyksessä vuoden 2014 inventoinnin aikaan, joten pintahavaintoja ei tehty.

Vikarfall (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kuusi kilometriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länteen, sen läpi kulkee Lappersintie. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan Vikarfallissa on ollut yksi talo. Kuninkaan kartaston ja myöhempien historiallisten karttojen mukaan alue on pysynyt asuttuna näihin päiviin asti. Alueen läpi kulkee Lappersintie ja vanhojen tilojen paikoilla on omakotitaloja. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa, mitään varhaisempiin asutusvaiheisiin liittyvää ei havaittu, jäännökset ovat todennäköisesti tuhoutuneet tien ja tonttien rakennuksessa.

Myrans (1000021691) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 6,8 km länsiluoteeseen Siuntion keskiaikaisesta kirkosta, paikalle pääsee Lappersintieltä erkanevaa Myransintietä. Myransin taloluku vuonna 1560 oli neljä. On syytä uskoa, että asutus on sijainnut samalla mäellä kuin nykyinenkin kartano, johon se on merkitty 1700-1800 –luvun kartoissa. Nykyisin kartano on maatilakeskus, jonka alue on tiheään rakennettua. Mäen kaakkoisrinne on rakentamatta ja kasvaa metsää. Tällä alueella voi olla pientä potentiaalia varhaisemman asutuksen säilymisen suhteen. Tosin 1800-luvun karttoihin koko alue on merkitty puutarhaksi, joten maaperää on muokattu ja jäännökset ovat ehkä hävinneet. Välittömästi länsipuolella on kivikautinen asuinpaikka Myrans 1000007485.

Nackböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 8,7 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länteen, vain pari sataa metriä Lohjan rajasta. Ängsholmin kartanolta etelään lähtevän tien varrella on kumpare, jolla Nackansin kylätontti on sijainnut. Alue on voimakkaasti muokattua, sitä on pengerretty, läpi on rakennettu tie ja alueella on isoja maatilan rakennuksia. Vuoden 2014 inventoinnissa historiallisen ajan asutuksesta ei havaittu mitään merkkejä, kohde on niiltä osin tuhoutunut maanmuokkauksessa.

Dansbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Dansbackassa oli vuoden 1560-asutusluettelon mukaan yksi talo. Paikka on ilmeisesti säilynyt asuttuna 1700-luvun loppupuolelle, koska Kuninkaan kartastossa sinne on myös merkitty asutusta. Vuosien 1841-42 pitäjän kartassa Dansbackan nimi on ruksattu yli eikä karttaan ole merkitty rakennuksia. Todennäköisesti paikka on autioitunut vain hetkellisesti, sillä venäläisessä topografikartassa 1800-luvun loppuneljännekseltä Dansbackassa on kaksi taloa.
Nykyisin samalla kumpareella, jolla historiallinen kylänpaikka on sijainnut seiso autioitunut ns. rintamamiestalolta näyttävä rakennus. Rakennukset näyttävät olevan samalla paikalla kuin vuoden 1961 peruskartassa, jossa tilan nimi on Lilla Dansbacka.
Dansbackalla on pitkä asutushistoria, joka on keskittynyt samaan kohtaan mäellä. Vuoden 2014 inventoinnissa ei havaittu merkkejä 1900-lukua vanhemmista rakenteista. Läheiset pellot olivat kyntämättä, joten pintapoimintaa tai muuta havainnointia ei tehty.

Paturs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 8,5 km länsiluoteeseen Siuntion kirkosta ja noin 800 metriä Lohjan rajasta. Patursin taloluku vuonna 1560 oli kaksi. Kuninkaan kartastoon paikka on merkitty nykyiselle pellolle, pellon halki kulkevan uoman viereen. Tila on kuitenkin siirtynyt 1800-luvun alkupuolella viimeistään noin 300 metriä länteen. Pelto alue on hyvin alavaa eikä varhaisempi talon sijainti hahmotu maastossa, pellot olivat kyntämättä vuoden 2014 inventoinnin aikaan, joten havaintoja pellolla ei tehty. Ehkä siirtymisen syynä oli, että peltomaaksi sopiva maa haluttiin käyttää viljelyyn.
Kohteen sijainti tulee tarkistaa.

Lylys (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yhä asuttu keskiaikainen kylänpaikka. Varhaisin maininta 1540, jolloin kylässä 5 verotaloa. Vuonna 1560 taloluku 3. Vuoden 1777 kartan mukaan (KA: B26:18/1 Lylyinen) tonttimaa oli ainakin 1700-luvun lopulla jakaantunut kahteen osaan.
Vuoden 2023 tarkastuksessa keskityttiin kartoittamaan pohjoisen tonttimaan rajoja. Kalliopohjaisella kumpareella sijaitseva tonttimaa on pitkälti rakennettua ja sen laella kulkee pihatie. Mahdollisia vanhempia kerrostumia on todennäköisimmin voinut säilyä 1700-luvulla rakennetun väentuvan ympäristössä, 1800-luvun lopulla rakennetusta päärakennuksesta itään sijaitsevalla rakentamattomalla joutomaalla sekä päärakennuksen eteläpuolisella rinteellä. Rinteen itäpäässä on mm. n. 4 x 4 m:n suuruinen kuoppa, ehkä kellarikuoppa ja n. 20 metriä ja 2-3 metriä pitkä lehtipuita kasvava saareke, jonne on kasattu kiviä. Saareke erottuu vuoden 1777 kartassakin peltojen väliin jäävänä rakentamattomana alueena.
Tonttimaan eteläiselle osalle tehtiin aluerajaus historiallisten karttojen ja topografian perusteella. Kummankin tonttimaan tarkempi rajaaminen vaatisi lisätutkimuksia.

Bredslätt (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. 1540 lisäksi utbysmän (1 mk).
Isojakokartalla 1769 kolme taloa tiiviissä ryhmässä (Bredslättby). Paikka on nykyisin pihamaata samoin aiemmissa kartoissa (peruskartat senaatinkartta). Nyt vanhalla usean talon tontilla vain yksi talo. Pitäjänkartalla v. 1842 sama tilanne. 1887. Senaatinkartalla 1872 tonttimaalla yksi iso ulkorakenn ja talo samalla paikalla kuin nyt.

Estböle (1000021824) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Kuuluu nyk. Åminneen.

Oravala (1000021924) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Kuninkaankartasto (lehti 84), tarkistettu: Johanna Forsius/MV
Asutuksen yleisluettelossa 1540- l kaksi taloa. Vuoden 1776 isojakokartalla kylässä kaksi taloa, joiden toisissaan kiinni olevat tonttimaat paikantuvat selkeästi. Täsmälleen samat ja jatkuvasti asutut tonttimaat - Oravala ja Salmela - edelleen samat kuin 1776.
Kylätontti siis edelleen "käytössä" ja asuttuna, vanhalla tonttimaalla nyt kaksi isompaa ja yksi pienempi rakennus, muutoin pihamaata. Periaatteessa pihamaalla voisi olla pienialaisia maastonkohtia, jotka voisivat olla arkeologisessa mielessä ehjää maastoa. Pääosin kuitenkin tontti lähiympäristöineen vaikuttaisi kartta- ja ilmakuvatarkastelun perusteella olevan "tuhoutunut" ja rakennettua.
Mikäli alueelle tulee muuttuvaa maankäyttöä, on kohde tarkastettava maastossa (tt 4.8.2014) Karttamateriaalin perusteella tehty rajaus suuntaa antava.

Tarttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Kuninkaankartasto (lehti 84), tarkistettu: Johanna Forsius/MV
Yksittäistalo 1700-1800 -l kartoilla, joista paikantuu niemen itäpuolisen pellon ja sen länsipuolella olevan kumpareen väliselle tasanteelle jossa pohjoisempana maasto laskee rantaan - vanha talotontti kumpareen koillispuolella, missä nytkin asuinrakennus.
Asutuksen yleisluettelossa 1540-50 luvulla kaksi taloa, joista toinen on Ratila, joka 1776 kartalle merkitty autiotontiksi Tarttilan tontin etelä-lounaispuolelle liki 600 m etäisyydelle. Asutuksen yleisluettelossa 1562 Ratila mainitaan erikseen mutta veroluku yhdessä Tarttilan kanssa ja 1580 sekä Ratila että Tarttila erikseen ja molemmat yksittäistaloina.
Tarttilan tontti siis "kautta aikojen" yksittäistalon tontt,i joka paikantuu nykyisen asuinrakennuksen kohdalle ja pihamaalle. Topografian perusteella tarkasteltuna muita sopivia talonpaikkoja ei vieressä ole, joten on pääteltävä, että vanha tonttimaa on arkeologisessa mielessä ilmeisesti tuhoutunut - edelleen käytössä ja rakennettu.
Mikäli alueelle tulee uutta maankäyttöä, on se tarkastettava maastossa (tt 4.8.2014)

Vähäkylä (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Kuninkaankartasto (lehti 84), tarkistettu: Johanna Forsius/MV/
Jussila 2014: Yksittäistalo. V 1776 Oravalan isojakokartassa merkitty "Wäkylle fändrich boställe". Kuninkaankartastossa 1799-1804 ”Veikkola boställe”. Tarkempi kartta paikasta vasta v. 1851 (B53 11/1-2) "enstaka miltärt boställe". Asutuksen yleisluettelossa 1550-l Tarttilan yhteydessä Böli Wekyle/Wähkyle/Väkilä jossa yksi talo (tai tulkinnanvaraisesti kaksi). 1560-l Väkilässä mainitaan kolme nimeä mutta tulkitsen että kyseessä yksi talo ja sama tulkinta edelleen 1600-luvun luetteloista.
Kyse on mitä ilmeisimmin "kautta aikain" yksittäistalosta. Koska asutus on alkanut, sitä ei nyt selvitetty. 1700-1800 -luvun talonpaikka paikantuu niemen kärjen pohjoispuoleiselle tasanteelle, jota ympäröi jyrkät rinteet muualla paitsi kapealla harjanteella etelässä joka yhdistää kaksi supppea-alaista lakikumparetta toisiinsa, sekä loivempi rinne kaakossa mistä paikalle tulee tie. Eteläpuoleinen laki on kallioinen ja sinne on raken-nettu talo vasta 1900-luvulla. Alkuperäinen - 1700-1800 -luvun talonpaikka on ollut asumattomana v. 1958 jälkeen - peruskartoilla v. 1958 asuintalo on merkattu asu-mattomaksi. Joskus v. 1990 jälkeen vanhan talon kaakkoispuolelle on rakennettu isompi uudisrakennus.
Kartta- ja ilmakuvatarkastelun perusteella vanha tonttimaa näyttäisi olevan täysin rakennettua tai muutoin käsiteltyä (nurmikkoa).
Tarkastettava maastossa, mikäli maankäyttöä tulee kohdalle.

Älgsjölandet Snäckhamn (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Älgsjölandetin pohjoisrannan tuntumassa Snäckhamnin luona noin kuuden metrin syvyydessä 30 metrin etäisyydellä rannasta.
Paikalla on teräväkeulainen ja tasaperäinen puurunkoinen vene. Veneen pituus on 4,8 metriä ja leveys 1,5 metriä. Keula- ja keskituhdot ovat paikoillaan. Veneessä on havaittu 14 kaarta. Veneen sisällä on havaittu kolme kaareutuvaa vannetta, jotka saattavat olla kalarysän osia.
Hylky havaittiin 2012 vedenalaisinventoinnissa (ARK-sukellus), kun Barösundin ympäristöä inventoitiin Inkoon saariston kaavoitustyön yhteydessä. Inventoija arvioi veneen 1900-luvun alussa uponneeksi.

Furuskär (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tvärminnen edustalla Furuskärin pohjoisrannan poukamassa noin kahden metrin syvyydessä.
Paikalla on puurakenne, jonka oletetaan olevan laiturin jäänne. Rakenne on tehty osittain hylystä peräisin olevasta puusta. Paikallisen asukkaan mukaan laituri on rakennettu ennen sotia. Myöhemmin (1990-luvulla?) laiturin päälle on rakennettu venevaja teräksisten pilareiden varaan, ja rakennusvaiheessa tiedetään tulleen esiin puisia hylyn rakenneosia.
Ennen sotia Furuskärillä on ollut pysyvää asutusta. Hangon ollessa vuokrattuna Neuvostoliitolle 1940-luvun alussa vuokrattuna oli myös Furuskärillä ollut kalastajan asuinrakennus.

Svartö luoteisranta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Barölandetin lounaispuolella olevan Svartön luoteisrannan tuntumassa noin 20 metrin etäisyydellä rannasta loivassa rinteessä 2,5 - 4,5 metrin syvyydessä. Lähellä on kesähuvilan venevaja.
Paikalla on hajonnut luonnonkivillä täytetty hirsiarkku, jonka osia on noin 10 - 15 metrin kokoisella alueella. Hirsiarkku on rakennettu halkaisijaltaan 25 - 30 cm:n vahvuisista pyöröhirsistä sekä kantikkaiksi työstetyistä hirsistä. Kaksi hirttä on mitattu 2012: pituudet olivat 4,6 ja 5 metriä. Puuaines on havupuuta. Nurkkasalvokset on veistetty suorakulmaisiksi liitoksiksi (ns. lyhyt nurkkatyyppi). Lyhytnurkkainen salvos yleistyi 1840-luvun vaiheilla, kun ohutteräiset timpurin käsisahat yleistyivät. Uudella sahalla pystyttiin loveamaan hirret niin tarkasti, että loveus piti nurkan tiiviisti koossa, vaikka hirsien päät eivät ylittäneetkään liitosta. Sekä nurkkasalvosten että päällekkäisten hirsitukkien kiinnityksen varmistamiseen on käytetty puuvaarnoja. Arkkukehikkoa ovat tukeneet arkun sisäpuolelle asennetut pystyhirret. Ehyimpänä säilyneessä nurkkasalvoksessa on neljä alinta hirsikertaa jäljellä: rakenne nousee noin yhden metrin korkeudelle pohjasta. Arkku on täytetty osittain pyöreillä luonnonkivillä, joiden koko on keskimäärin 50 - 60 cm halkaisijaltaan. Suurin kivi on halkaisijaltaan noin 90 cm. Rakenne on kuulunut mahdollisesti laituriin.
Rakenne paikannettiin vedenalaisinventoinnissa 2012 (ARK-sukellus). Kohteelle tehtiin tarkistussukellus 30.9.2013.

Soukkio (Souckis) Junnila, Eskola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhimmat tiedot Soukkion kylästä löytyvät Porvoon läänin vuoden 1543 maakirjasta, jossa luetellaan kylän neljä isäntää. Kylä oli yhden koko veron suuruinen. Vuoteen 1577 mennessä taloluku kasvoi seitsemään ja pysytteli siinä pitkään. 1600-luvun jälkipuoliskolla kylän taloudellinen tilanne oli heikko, mutta kylä läänitettiin vain tilapäisesti.
Vanhin varsinainen Soukkion kylää kuvaava kartta on isojakomittauksien tuloksena syntynyt kartta vuodelta 1782, mutta Soukkio on viitteellisesti merkitty jo vuoden 1704 Sälinkään vastaavaan karttaan, jolloin kylään on tosin merkitty vain kaksi taloa Sälinkäänjärven (Kotojärvi) luoteisrannalle.
Vuoden 2013 inventoinnissa Soukkion Eskolan ja Junnilan maisemia pyrittiin arvioimaan vanhojen kulttuurikerrosten säilymisen kannalta. Junnila sijaitsee korkealla mäellä lähempänä vanhaa Kotojärven rantaa. Pihapiirissä on vanha talo ja aittarakennus, alempana järvelle päin antavassa rinteessä on sauna/aitta. Tässä pihapiirissä rakentaminen ei ole viime vuosikymmeninä ollut voimakasta ja alueella saattaa olla vanhoja kulttuurikerroksia jäljellä. Samalla mäellä, hieman pohjoisempana on toinenkin tila, jossa on uudisrakennus ja voimakkaan maanmuokkauksen jälkiä – täällä tuskin on mitään arvokasta jäljellä. Eskolan sijainti jäi inventoinnissa epävarmaksi, mutta mahdollisesti se on ollut nykyisen Kuoppalan tienoilla. Kulttuuriperintökohteen rajaus on siksi ulotettu myös Kuoppalan alueelle.

Soukkio (Souckis) Ollila, Pietilä, Taali (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhimmat tiedot Soukkion kylästä löytyvät Porvoon läänin vuoden 1543 maakirjasta, jossa luetellaan kylän neljä isäntää. Kylä oli yhden koko veron suuruinen. Vuoteen 1577 mennessä taloluku kasvoi seitsemään ja pysytteli siinä pitkään. 1600-luvun jälkipuoliskolla kylän taloudellinen tilanne oli heikko, mutta kylä läänitettiin vain tilapäisesti.
Vanhin varsinainen Soukkion kylää kuvaava kartta on isojakomittauksien tuloksena syntynyt kartta vuodelta 1782, mutta Soukkio on viitteellisesti merkitty jo vuoden 1704 Sälinkään vastaavaan karttaan, jolloin kylään on tosin merkitty vain kaksi taloa Sälinkäänjärven (Kotojärvi) luoteisrannalle.
Vuoden 2013 inventoinnissa Soukkion Ollilan, Pietilän ja Taatin tiloilla mahdollisesti vielä olevan vanhan kulttuurikerroksen säilyneisyyttä pyrittiin arvioimaan pintapuolisesti. Nykyään näistä taloista ilmeisesti vain Ollila on samalla paikalla kuin vanhoilla kartoilla, mutta talo on uudisrakennus ja pihamaa näyttää perusteellisesti myllätyltä. Ollilasta pohjoiseen on pari pientä mökkiä ja niistä vielä pohjoiseen kesantoalueella hajanaisia kiviä ja kivikasoja, muttei mitään selkeitä rakenteita. Ehkä tällä alueella on kuitenkin ollut alkuaan Pietilän sijainti. Toisen pienen mökin edustalla olevalla kasvimaalla oli tiilenpaloja, punasavikeramiikkaa, lasia ja posliinia. Oletetulla Taatin kohdalla on vanha hirsinen tuparakennus aivan Soukkiontien vieressä. Sen länsireunasta jatkuu vanhaa kivijalkaa, joten talo on joskus ollut isompi. Talon eteläpuolella on uudisrakennus ja aitta/autotalli, mutta itäpuolella on vanha aitta ja sen vieressä kivijalka, mitoiltaan 10 x 6 metriä. Kauempana lounaan suunnassa on vielä erillinen latorakennus. Taatista Sälinkäälle päin, tien pohjoispuolella, on järeitä kiviaitoja, joilla jyrkähkö rinne on terassoitu viljely- ja piha-alueiksi. Tietä lähimpänä olevan aidan päässä on romahtanut maakellari. Alueella saattaa olla säilyneitä vanhoja kulttuurikerroksia, erityisesti Taatin talon ympäristössä ja varsinkin sen itäpuolella.

Soukkio (Souckis) Tulokas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhimmat tiedot Soukkion kylästä löytyvät Porvoon läänin vuoden 1543 maakirjasta, jossa luetellaan kylän neljä isäntää. Kylä oli yhden koko veron suuruinen. Vuoteen 1577 mennessä taloluku kasvoi seitsemään ja pysytteli siinä pitkään. 1600-luvun jälkipuoliskolla kylän taloudellinen tilanne oli heikko, mutta kylä läänitettiin vain tilapäisesti.
Vanhin varsinainen Soukkion kylää kuvaava kartta on isojakomittauksien tuloksena syntynyt kartta vuodelta 1782, mutta Soukkio on viitteellisesti merkitty jo vuoden 1704 Sälinkään vastaavaan karttaan, jolloin kylään on tosin merkitty vain kaksi taloa Sälinkäänjärven (Kotojärvi) luoteisrannalle.
Vuoden 2013 inventoinnissa Soukkion Eskolan ja Junnilan maisemia pyrittiin arvioimaan vanhojen kulttuurikerrosten säilymisen kannalta. Junnila sijaitsee korkealla mäellä lähempänä vanhaa Kotojärven rantaa. Pihapiirissä on vanha talo ja aittarakennus, alempana järvelle päin antavassa rinteessä on sauna/aitta. Tässä pihapiirissä rakentaminen ei ole viime vuosikymmeninä ollut voimakasta ja alueella saattaa olla vanhoja kulttuurikerroksia jäljellä. Samalla mäellä, hieman pohjoisempana on toinenkin tila, jossa on uudisrakennus ja voimakkaan maanmuokkauksen jälkiä – täällä tuskin on mitään arvokasta jäljellä. Eskolan sijainti jäi inventoinnissa epävarmaksi, mutta mahdollisesti se on ollut nykyisen Kuoppalan tienoilla. Kulttuuriperintökohteen rajaus on siksi ulotettu myös Kuoppalan alueelle.

Soukkio (Souckis) Salmi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhimmat tiedot Soukkion kylästä löytyvät Porvoon läänin vuoden 1543 maakirjasta, jossa luetellaan kylän neljä isäntää. Kylä oli yhden kokoveron suuruinen. Vuoteen 1577 mennessä taloluku kasvoi seitsemään ja pysytteli siinä pitkään. 1600-luvun jälkipuoliskolla kylän taloudellinen tilanne oli heikko, mutta kylä läänitettiin vain tilapäisesti toisin kuin Sälinkää. Kylän talot tosin joutuivat ylläpitämään armeijan päällystöä. Ennen vuotta 1690 yksi kylän talollisista oli muuttanut erilleen kantakylästä ja vuonna 1696 Tulokas määrättiin Mäntsälän pappilan aputilaksi. Tulokkaasta tuli vuonna 1816 kappalaisen virka-asunto.
´
Vuoden 2013 inventoinnissa Salmen ympäristöä tarkastettiin. Yli-Salmen talo lienee vanhan Salmen talon paikalla korkealla mäellä ja Ala-Salmi on sittemmin perustettu tämän alapuolelle, peltojen viereen. Yli-Salmen pohjoispuolella mäellä on runsaasti uusia rakennuksia ja täällä mitään vanhoja kulttuurikerroksia tuskin on säilynyt, vaan niiden esiintyminen lienee potentiaalisempaa vanhojen talojen ympärillä ja piha-alueilla.

Sälinkää (Sellinge) torppa 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhin tieto Sälinkään kylästä on vuodelta 1458, jolloin kylän rajoja määriteltiin käräjillä. Porvoon läänin ensimmäisessä maakirjassa vuonna 1543 Sälinkää on kahden kokoveron suuruinen kylä, jossa on kahdeksan taloa. Sälinkään tilaluku nousi 1500-luvun loppuun mennessä 12 taloon, mutta laski 1600-luvun alkupuolella jälleen. Vuonna 1606 kylä läänitettiin Nummisten kanssa Henrik Wreden perillisille ja se jäi Frugårdin alaiseksi rälssikyläksi. Tilat menettivät sukuoikeutensa 1600-luvun kuluessa ja muuttuivat lampuotitiloiksi. Vaikka isossa reduktiossa 1600-luvun lopulla kyliä peruutettiin kruunulle, säilyi Sälinkää Wreden läänityksenä. Tilaluku pysyi kylässä tasaisena 1800-luvun alkuun saakka, jolloin (v. 1804) kylässä oli 15 tilaa ja yhdeksän torppaa. Torpparit ilmaantuvat Sälinkään henkikirjoihin ensimmäisen kerran 1760-luvulla. Sälinkäällä oli enimmillään 1800-luvun puolessavälissä lähes 80 torppaa. 1900-luvun alussa Sälinkää oli Etelä-Suomen suurin yksittäinen torpparialue.
Sälinkään torppia lienee alettu perustamaan 1700-luvun kuluessa myös muualle kuin kylän keskusalueelle. Ensimmäiset karttamerkinnät torpista ovat 1700-luvun lopulla laaditussa Kuninkaan kartastossa, jossa torppia on merkitty Kilpijärveen pohjoisesta laskevan Myllyojan laaksoon. Tässä ojassa oli myös Vähäkylän mylly, jota varten torpat ilmeisesti onkin perustettu läheisille rinteille. Nämä torpat on Museoviraston laatimassa Uudenmaan 1780-luvun asutusta kuvaavassa aineistossa paikannettu nykyisen Liljan talon sekä Ruumismäen kohdalle.
Vähäkylän aluetta käytiin tarkastamassa Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa 6.5.2013. Museoviraston aineiston pohjoisempi piste on merkitty Liljan talon kohdalle. Pihapiirissä on ilmeisesti 1900-luvun rakennuksia, mutta kovin voimakasta muokkausta pihamaalla tuskin on tehty. Isännän kuulemien tietojen mukaan talon takana olisi aikoinaan ollut vanhempi rakennus, mutta siellä on nyt laaja hiekkakuoppa.

Sälinkää (Sellinge) torppa 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhin tieto Sälinkään kylästä on vuodelta 1458, jolloin kylän rajoja määriteltiin käräjillä. Porvoon läänin ensimmäisessä maakirjassa vuonna 1543 Sälinkää on kahden kokoveron suuruinen kylä, jossa on kahdeksan taloa. Sälinkään tilaluku nousi 1500-luvun loppuun mennessä 12 taloon, mutta laski 1600-luvun alkupuolella jälleen. Vuonna 1606 kylä läänitettiin Nummisten kanssa Henrik Wreden perillisille ja se jäi Frugårdin alaiseksi rälssikyläksi. Tilat menettivät sukuoikeutensa 1600-luvun kuluessa ja muuttuivat lampuotitiloiksi. Vaikka isossa reduktiossa 1600-luvun lopulla kyliä peruutettiin kruunulle, säilyi Sälinkää Wreden läänityksenä. Tilaluku pysyi kylässä tasaisena 1800-luvun alkuun saakka, jolloin (v. 1804) kylässä oli 15 tilaa ja yhdeksän torppaa. Torpparit ilmaantuvat Sälinkään henkikirjoihin ensimmäisen kerran 1760-luvulla. Sälinkäällä oli enimmillään 1800-luvun puolessavälissä lähes 80 torppaa. 1900-luvun alussa Sälinkää oli Etelä-Suomen suurin yksittäinen torpparialue.
Sälinkään torppia lienee alettu perustamaan 1700-luvun kuluessa myös muualle kuin kylän keskusalueelle. Ensimmäiset karttamerkinnät torpista ovat 1700-luvun lopulla laaditussa Kuninkaan kartastossa, jossa torppia on merkitty Kilpijärveen pohjoisesta laskevan Myllyojan laaksoon. Tässä ojassa oli myös Vähäkylän mylly, jota varten torpat ilmeisesti onkin perustettu läheisille rinteille. Nämä torpat on Museoviraston laatimassa Uudenmaan 1780-luvun asutusta kuvaavassa aineistossa paikannettu nykyisen Liljan talon sekä Ruumismäen kohdalle.
Vähäkylän aluetta käytiin tarkastamassa Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa 6.5.2013. Museoviraston aineiston eteläisempi piste on merkitty Ruumismäen koillisosassa olevan talon kohdalle. Pihapiirissä on ilmeisen järeästi perustettu 1900-luvun talo ja muita rakennuksia. Pihapiirin tarkastaminen ei ollut mahdollista pihalla päivystävän vihaisen koiran vuoksi.

Lammin myllynpaikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Museoviraston laatimassa Uudenmaan 1780-luvun asutusta kuvaavassa aineistossa on inventointialueelle paikannettu kaksi myllynpaikkaa, toinen Vähäkylässä ja toinen Lukonkulman alueella Sälinkäästä koilliseen, pienen Lammin rannalla. Vähäkylän myllynpaikka on merkitty 1700-luvun lopun Kuninkaan kartastoon, ja Lammin myllyn paikka saattaa olla merkittynä vuoden 1704 Samuel Broteruksen laatimassa Sälinkään kartassa – tosin siinä se on eri paikassa kuin Museoviraston aineistossa. Vuonna 1750 laaditussa myllyveroluettelossa Sälinkäällä kuitenkin mainitaan kaksi myllyä.
Lammin myllynpaikkaa käytiin tarkastamassa Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa 8.5.2013. Todennäköisesti mylly on sijainnut joen ylittävän tien pohjoispuolella, jossa joen kummallakin puolella on kivikasoja. Joen länsirannalla on pieni saunamökki.

Vähäkylän myllynpaikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Museoviraston laatimassa Uudenmaan 1780-luvun asutusta kuvaavassa aineistossa on inventointialueelle paikannettu kaksi myllynpaikkaa, toinen Vähäkylässä ja toinen Lukonkulman alueella Sälinkäästä koilliseen, pienen Lammin rannalla. Vähäkylän myllynpaikka on merkitty 1700-luvun lopun Kuninkaan kartastoon, ja Lammin myllyn paikka saattaa olla merkittynä vuoden 1704 Samuel Broteruksen laatimassa Sälinkään kartassa – tosin siinä se on eri paikassa kuin Museoviraston aineistossa. Vuonna 1750 laaditussa myllyveroluettelossa Sälinkäällä kuitenkin mainitaan kaksi myllyä.
Vähäkylän myllynpaikkaa käytiin tarkastamassa Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa 6.5.2013. Mylly on Museoviraston aineiston mukaan sijainnut Kilpijärveen pohjoisesta laskevan Myllyojan varressa, peltoalueen pohjoispäässä, Mäkelän talosta noin 200 metriä länteen. Myllyojan koskipaikka on nykytien alla ja siitä pohjoiseen oja kulkee metsikön ja pellon laidassa ja tekee lähellä tietä pienen S-mutkan, jossa mylly olisi saattanut olla. Paikalla on isoja kiviä, mutta ne saattavat liittyä läheiseen hiekkakuoppaan Lähellä tietä on myös joen ruoppauskasoja, jotka voivat viitata myös myllyn toimintaedellytysten parantamiseen.

Barsas bodan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisan keskustasta noin 3,5 kilometriä kaakkoon Loviisanlahden itäosassa Barsas bodan -lahden rannalla.
Paikalla on puurunkoisen aluksen osia (emäpuu, kylkilautoja, peräsin) rantaviivan tuntumassa rantaruovikon peitossa. Matalan veden aikaan osat ovat osittain kuivalla maalla. Emäpuun pituudeksi mitattiin 2013 tehdyn tarkistuskäynnin yhteydessä noin 10 metriä. Paikalla havaittiin myös rautainen osa, joka oletettiin painoköliksi ja sen pituudeksi mitattiin 3,9 metriä.
Kyseessä on löydön ilmoittajan antaman tiedon mukaan purjealus Soma, jonka laivuri Tahvo Pulli (1885-1956, ilmoittajan isoisä) osti 1930-luvulla. Alus oli ilmeisesti alun perin englantilainen luotsikutteri. Aiempi nimi on ollut ehkä Storm, koska alukseen viitattiin aiemmin puheissa nimellä "Tormi". Alus oli tasasaumainen eikä siinä ollut apukoneita. Tahvo Pulli käytti alusta vuoteen 1946 tai 1947 asti, jolloin alus jäi pois käytöstä ja sen hylättiin Barsas bodanin lahden rantaan. Ankkurit laskettiin lahden suun kohdalla pohjaan.
Tahvo Pulli omisti vuosien saatossa ainakin neljä alusta (kaljaasia), joilla hän rahtasi muun muassa hiekkaa, puutavaraa ja perunoita Venäjän, Viron ja Suomen välillä. Tarton rauhansopimuksen jälkeen rahdinkuljetus lakkasi.

Gäddrag (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan muodossa Geddragby ensimmäisen kerran asiakirjoissa v. 1540. Vuonna 1559 kylän kaikki neljä tilaa omisti käskynhaltija Bertil Göransson Mjöhund. Isossa reduktiossa kaikki tilat peruutettiin kruunulle ja myöhemmin lunastettiin verotiloiksi (lähde: Selen 1996: Porvoon pitäjä kautta aikojen I).
Vuoden 1775 isojakokartalla on kylässä kolme taloa ja sotilastorppa. Talot ovat Mattas, Henrikas ja Bökars ja korpraalin torppa. V. 1775 kartalta tonttimaat paikantuvat tarkasti yhteen tiiviiseen ryhmään. Mattaksen (A) ja Henrikaksen (B) tonttimaat ovat nykyäänkin asuttuja ja täysin rakennettua ja hoidettua pihamaata. Itäisin Bökars (C) on nyt nurmikkoa. Sen halki menee pihatie pohjoiseen. Kuninkaankartalla (1796-1804) on itäisin talo idempänä ja erillään muista tonteista suurin piirtein siinä kohdalla, missä nyt on kartalla iso ulkorakennus (N 6685061 E 438091). Samoin pitäjänkartalla 1841 itäisin talo on erillään ja em. paikassa. V. 1775 kartan C -talon tonttimaan kohdalla on peltoa. Vuoden 1873 senaatinkartalla tilanne on sama.
Gäddragin vanha tonttimaa on rakennettua ja arkeologisessa mielessä tuhoutunut. Itäisimmän C-talon tonttimaa on ollut peltoa ja on nyt hoidettua pihamaata ja nurmikkoa. Paikalla ei maan päälle erotu rakenteita ja tontin maasto vaikuttaa käsitellyltä.

Stensböle Stensöudd torp (Asuinpaikat)
2021: Stensbölen kartanon Uddaksen torpan asuinrakennuksen raunio

Stensböle Bastuberg torp (Asuinpaikat)
Inventointi 2020: Stensbölen Torpat G Bastunerg ja H Rödjan ovat v. 1776 kartalla samalla tontilla. Paikalla on edelleenkin vain kaksi hyvin vanhaa taloa ilman "johtoja" ja maaperältään varsin kevyesti hoidettua pihaa ja puutarhaa – rakennukset näyttävät olevan kesäkäytössä. Alue vaikuttaa poikkeuksellisen vähän muokatulta ollakseen ollut asuttuna näihin päiviin.

Hindhår 1691N (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hindhårin kylässä oli 1540-luvulla 15 veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalla kartalla on 14 erillistä tonttimaata.
Kaavoituksen vuoksi paikalle kaivettiin 29 koekuoppaa ja maanpäälliset rakenteet kartoitettiin. Paikalla on L:n muotoinen rakennuksen kiviperustus. Myös sen sisällä havaittiin kivirakennetta. Lähellä junarataa havaittiin kivillä täytetty kuoppa.
Rakennus näkyy kartalla vielä 1950-luvulla. Löytömateriaali ajoittuu 1900- ja 1800-luvuille. Jotkut löydöistä voivat olla 1700-luvulta. Kulttuurikerrokset ovat sekoittuneet alueen maan muokkauksessa. Kohde muutetaan mahdollisesta muinaisjäännöksestä kulttuuriperintökohteeksi.

Hindhår 1691D (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hindhårin kylässä oli 1540-luvulla 15 veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalla kartalla on 14 erillistä tonttimaata.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Smeds torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Smedsin torppa on perustettu viimeistään 1600-luvun jälkipuoliskolla.
Torppa on merkitty Samuel Broteruksen vuonna 1707 laatimalle maanmittauskonseptille.
Vuoden 2020 inventointi: Matala hiekkamaaperäinen harjanne vain muutaman metrin joen ja merenpinnan tasosta. Ympärillä pelloksi raivattua pehmeää ja hienoaineksista jokivarren maaperää. Alue on rakennettua ja pihamaata. Mahdolliset jäljet varhaisemmasta asutuksesta ovat siten myöhäisemmän ja nykyisen seassa.
Läheltä on rautakautisia irtolöytöjä.

Teisala Seppälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Teisalassa oli neljä veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylässä oli 1700-luvun lopulla kolme taloa ja yksi torppa, jotka sijaitsivat kahdella tonttimaalla.
Vuoden 2020 inventoinnissa kohteen sijaintia on tarkennettu vanhan kartan pohjalta. Alue on tiheästi rakennettua. Mitään merkkejä vanhasta hist. ajan asutuksesta ei saatu pihamaiden ulkopuolelta. Alueella tuskin on säilynyt tunnistettavia ja myöhemmästä toiminnasta erotettavia merkkejä vanhasta (1800-lukua vanhemmasta) asutuksesta. Lännempänä on sijainnut sotilastorppa.

Teisala Uljas & Anttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Teisalassa oli neljä veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylässä oli 1700-luvun lopulla kolme taloa ja yksi torppa, jotka sijaitsivat kahdella tonttimaalla.
Henbackan tilalle sijoittuu yksi vanhoista tonttimaista. Piha on niin intensiivisesti muokattu, että mitään tuskin on säilynyt.

Kullo Nyby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Kilpilahden teollisuusalueen tuntumassa (lähin osoite Nybyn rantatie 28). Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68), niihin on merkitty myös Nybyn talo.
Nyby on nykyisin tiheään rakennettu tilakeskus, alueella on kolme taloa ja lukuisia ulkorakennuksia. Rakennuskanta on peräisin 1800–1900-luvuilta. Todennäköisesti varhaisemmat kerrokset ovat pahoita vahingoittuneet tai tuhoutuneet. Viereiset pellot olivat kyntämättä inventointiaikana vuonna 2015, joten pintapoimintaa tai lisähavaintoja ei tehty. Alueen vieressä olevia rakentamattomia kohtia käytiin läpi, mutta niillä ei havaittu historialliseen aikaan liittyviä rakenteita. Kohde on määritelty muuksi kulttuuriperintökohteeksi, aluerajausta ei tehty, koska kohde on tiheään rakennettu.

Kullo Sisbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Nesteentien länsipuolella, Nybyntien varressa. Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68), niihin on merkitty myös Sisbackan talo.
Sisbackan nimi on säilynyt edelleen talolla ja se on ollut asuttuna koko ajan 1700-luvun kartoituksesta lähtien. Nykyinen asuinrakennus ja piharakennukset ovat topografisesti selvästi erottuvalla matalalla kumpareella peltojen keskellä. Alue on siinä määrin tiheään rakennettua, että on epätodennäköistä, että 1700-lukua edeltäviä rakenteita tai kulttuurikerroksia olisi säilynyt kuin satunnaisesti. Kohdetta voinee pitää tuhoutuneena. Kohde on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi, aluerajausta ei tehty.

Kullo Smeds ja Lill-Antas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Helsingintien ja Kullobäckenin välissä olevalla Smedsbackalla, jonka läpi kulkee Kulloon kartanon tie. Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68), niihin on merkitty myös Smedsin ja Lill-Antaksen talot.
Smedsbackan länsiosa, jossa Smedsin ja Lill-Antaksen talot ovat sijainneet on nykyisin tiheään rakennettua omakotitaloaluetta. Kohdetta voinee pitää tuhoutuneena.

Kullo Nykrans (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Helsingintien ja Kullobäckenin välissä olevalla Smedsbackalla, jonka läpi kulkee Kulloon kartanon tie. Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68), niihin on merkitty myös Nykranssin (Nygrans) talo.
Alue on ollut rakennettua 1800- ja 1900-luvulla. Kohteessa on nykyisin kyläyhdistyksen talo, joka vaikuttaisi rakennetun 1900-luvun alkukymmeninä. Alue vaikuttaa myllätyltä. Mäen rakentamattomia osia tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Kohteen 1700-luvun puoliväliä varhaisemmat asutusvaiheet vaikuttavat tuhoutuneilta

Kullo Andersas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Ali-Vekkoskentien eteläpuolella (lähin osoite Alivekkoskentie 78). Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68).
Andersasin kylätontti on edelleen ainakin osittain rakennettua. Rakentamatonta aluetta käytiin läpi vuoden 2015 inventoinnissa, mutta historialliseen asutukseen viittaavia rakenteita ei havaittu. Havaintojen tekoa vaikeuttivat kyntämätön pelto ja rakentamattoman osan korkea kasvillisuus. Alueella olisi syytä tehdä tarkkuusinventointi mahdollisen muinaisjäännösalueen toteamiseksi ja rajaamiseksi. Kohde on toistaiseksi luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi ja aluerajaus on tehty potentiaaliselle rakentamattomalle alueelle.

Kullo Storbengts ja torpat 5-6 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Storbengtsin tien varrella Kulloossa. Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68), niihin on merkitty myös Storbengtsin talo ja sen itäpuolelle kaksi torppaa.
Storbengtsin tien eteläpuolella oleva alue on rakennettua, siinä on kaksi eri omakotitalotonttia pihapiireineen. Maaston kohta erottuu matalana kumpareena, joka rajoittuu pohjoisessa Storbengtsin tie ja muualla pellot. Maaperää on paikoin muokattu voimakkaasti, mäen koillisosaan on kaivettu iso kuoppa, jonkinlainen vedentäyttämä allas. Alue tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, lähinnä keskityttiin etsimään piha-alueiden ulkopuolella olevia rakenteita tai muita merkkejä historiallisen ajan tai sitä aiemmasta asutuksesta. Etsintää tehtiin myös tien pohjoispuolella. Ainoa rakenne mikä havaittiin, oli peltoon rajautuvalla kallioalueella olleet nurkkakivet, kyseessä lienee maatilan töihin liittyneen rakennuksen, aitta tai ehkä vain lato, perusta. Pellot olivat kyntämättä, joten pintapoimintaa ja muita havaintoja niillä ei tehty. Kohteessa on voinut säilyä jotain historialliseen asutukseen liittyviä kulttuurikerroksia nykyisten piha-alueiden alla, se vaatii kuitenkin koekaivauksia.

Kullo torpat 7-9 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Kulloossa Grejuksentien länsipuolella olevassa metsässä, Byängen-nimisen peltoalueen länsiosassa. Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla.Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68), näihin karttoihin on merkitty alueen talot ja torpat.
Inventoinnissa todettiin, että alue, jolla Kulloon torpat 7-9 ovat sijainneet, on tiheään rakennettua ja piha-aluetta. Alueen maaperää on muokattu ja lisäksi tietä 170 on levennetty ja pengerretty. Inventoinnissa ei havaittu mitään merkkejä 1800-lukua vanhempaan asutukseen liittyen, kohde vaikuttaa tuhoutuneen.

Sillvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sillvikin kylässä oli 1540-luvulla kaksi veronmaksajaa.
Kylä sijaitsi 1700-luvun lopulla nykyisellä paikallaan.
Svartsån v. 1791 isojakokartalle ei ole merkitty tonttimaita ja niiden paikantaminen siitä Sillviikin kohdalta on jokseenkin mahdotonta. Vuoden 1746 emäseurakunnan kartalle on merkitty talot Sillviikin pohjukan itä ja länsipuolelle. Samoin Klerckerin 1791 - 1796 kartalle on merkitty talot kuten 1746 kartalle - lahden pohjukan molemmin puolin. Läntisempi talo (tai talot) sijoittuvat nykyisten Sillvikin ja Björkbakan talojen kohdille, missä samoilla paikoin talot 1873 senaatinkartalla sekä 1900 ja 1921 tiluskartalla. Tämä läntinen alue on rakennettua ja pihamaata ja siinä on asuttu intensiivisesti iät ja ajat. Siellä tuskin on erotettavissa ja sekoittumattomana maanalaisia kerroksia paikan vanhimmasta asutuksesta.
Itäisen tontin paikkaa on vaikea paikantaa. Se osuu ehkä peltoon tai nykyisen pihamaan alle.

Åminneby Greis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Mustijoen (Svartsån) länsirannalla Koskoksentien itäpuolella. Åminnebyssä oli 1540-luvulla neljä tilaa. Samuel Broteruksen vuonna 1707 laatimalle kartalle on merkitty Nybackan puustelli ja kylän tonttimaalle viisi tonttia (yksi autio). Timoth Winterin karttaan vuodelta 1784 on merkitty Greis niminen tila. Nykyisessä peruskartassa se on edelleen samalla nimellä oleva tila. Paikkaa tarkastettaessa vuoden 2015 inventoinnissa käytiin läpi rakentamatonta aluetta nykyisen tilan ympäristössä, mutta varhaisempaan asutukseen liittyviä rakenteita ei havaittu. Ympäröivät pellot olivat kyntämättä, joten niillä ei ollut mahdollisuutta tehdä lisähavaintoja. Alueella voi olla säilynyt maan alla merkkejä 1700-luvun tai sitä varhaisemmasta asutuksesta, mutta sen selvittäminen vaatii kaivaustutkimuksia. Kohde on nyt arvioitu

Gammelbacka torp 1800-luku (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gammelbackassa oli yksi rälssitila 1600-luvulla. Siihen liittyvä torppa on merkitty kuninkaankartastoon. Ks. Gammelbacka torp 1700-luku.
Jussila 2017: 1700-luvun torpanpaikalla (Bäckas) on kuntorata ja voimistelutelineitä. Paikan pohjoispuolella on sinne ajettua tai puskettua maata, koillispuolella kivikkoinen rinne ja eteläpuolella hyvin kivikkoinen loiva rinne ennen avokalliota. Missään ei ole näkyvissä mitään rakennukseen tai vanhaan torppaan viittaavaa. Torpanpaikkaa voidaan pitää arkeologisessa mielessä tuhoutuneena.
Vuoden 1873 senaatinkartalla torppa on siirtynyt pohjoisemmaksi, siellä olevalle harjanteelle, puron pohjoispuolelle. Siellä torppa ja talo ovat olleet ainakin vuoteen 1978 (merkitty peruskartalle). Jossain vaiheessa talo ja tila rakennuksien on purettu sen jälkeen. Harjanteella on puretun päärakennuksen kohdalla uunin jäännös, joka nyt näkyy isona tiilen sekaisena kasana. Sen länsi-luoteispuolella on tien länsikupeessa kellarikuopan jäännös.
Uuninjäänteen itäpuolella on avokalliossa hakkaus, jossa selvästi erottuu kirjaimia.
Alakohteisiin on lisätty rakenteita 2022.
Ympäröiviä peltoja on tutkittu metallinetsinharrastajien toimesta kattavasti. Löytöinä on ilmoitettu muutamia rahoja ja nappi. Pellot on raivattu käyttöön jo varhain. Niihin liittyviä raivausröykkiöitä on pyritty silmämääräisesti kartoittamaan, mutta maasto peltojen ympärillä on niin kivistä, että varmoja raivausröykkiöitä on vaikea hahmottaa.

Coupebackaby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2018 inventoinnissa. Nykyisin kylä tunnetaan nimellä Köpbacka. Se on melko tiheään rakennettu alue, jolla on eri-ikäistä rakennuskantaa. Nykyinen asutus lienee tuhonnut suuren osan vanhoista kulttuurikerroksista. Viereiset pellot olivat kyntämättä, joten pintapoimintaa ei tehty.

Räffsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2018 inventoinnissa. Räfsbyssä oli 1540-luvulla kahdeksan veroa maksavaa taloa. Kylä on ollut nykyisellä paikallaan ainakin jo 1690-luvulla, mutta todennäköisesti sijainnut samalla matalalla peltojen keskellä olevalla kumpareella jo aiemminkin. Alue on edelleen rakennettua, vanhan asutuksen jäännöksiä voi olla löydettävissä nykyisten tonttien alueelta. Alueella on nykyisten talojen välissä myös peltoa, joka on potentiaalista aluetta vanhan asutuksen jäännösten löytymisen kannalta, kyseiset pellot olivat inventointihetkellä kesannolla.

Illby Wade torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Illbyn kylään kuulunut Wade torp on ollut olemassa jo 1690-luvulla. Torppa on merkitty Samuel Broteruksen vuoden 1710 Munkby kartalle.
Inventointi v.2020: kohteen sijaintia muutettu ja laji muutettu muuksi kulttuuriperintökohteeksi. Inventoija epäili, että torpanpaikka on rakennettu ja sekoitettu, mutta pihamaata ei ole tarkastettu.

Mickelsböle torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mickelsbölessä oli 1540-luvulla kymmenen veronmaksajaa. Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle on merkitty kymmenen taloa kahdeksalla eri tonttialueelle. Mickelsbölen torppa on merkitty vuoden 1749 karttaan, Kihlaksen ja Knutaksen talojen pohjoispuolelle puron varteen, sen länsipuolelle. Kartan on laatinuti Johan Bonej.
Torpan paikka on puron uoman viertä kulkevan hiekkatien länsipuolella. Paikka on rinteessä ja vaikuttaa osittain myllätyltä. Alue käytiin läpi vuoden 2015 inventoinnissa, mutta mitään vanhaan torppaan liittyvää ei havaittu. Kohde vaikuttaa tuhoutuneen.

Stensböle Kärras torp (Asuinpaikat)
Vuoden 1776 kartalle merkitty torppa nimellä Kärras. Sama paikka on edelleen asuttu. Pihapiiri on rakennettu ja siinä on havaittavissa paljon modernia maankäyttöä.

Wåglax (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vålax mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran v. 1548 muodossa Wögelax. Kirjoitusmuotoja ovat myös Voglax, Våghlax, Wolax ja Vålax. Kylässä oli asutuksen yleisluettelon mukaan 1564 seitsemän taloa. 1600-luvun puolivälissä Baggagsen talo katsottiin säteriksi. Samoin Lassaksen talo tuli säteriksi 1600-luvun puolivälissä (lähde: Selen 1996: Porvoon pitäjä kautta aikojen I). V. 1694-1710 asutuksen yleisluettelossa kylässä on neljä taloa: Hommas, Finnas, Baggas ja "Säteri" - ilmeisesti Lassas. Vuoden 1710 kartalla paikalla on neljä taloa, joista kolme samalla tontilla ja kolmas heti puron länsipuolella. Vuoden 1753 kartalla kylässä viisi on taloa ja sotilastorppa. Neljä taloa on samalla tontilla, puron itäpuolella ei ole taloa ja viides talo on isosta tontista hieman pohjoiseen (talo nro 5).
Tiiviin vanhan tonttimaan keskellä on kalliokumpare, jonka ympärillä tontit ja talot ovat sijainneet. Alue on täysin rakennettua. On myös todennäköistä, että kallio on alueella liki kaikkialla lähellä maanpintaa ja maakerrokset ovat ohuita. Alue vaikuttaa olevan arkeologisessa mielessä täysin tuhoutunut nykyisessä ja aiemmassa maankäytössä. Sama koskee talon 5, Ödeshemmanetin tonttia - nykyinen Nybondas (v. 1845 kartalla myös Nybondas). Puron länsipuolella, missä on saattanut sijaita talo 1700 luvun alussa, on tilanne sama kuin muillakin tonteilla: täysin rakennettua aluetta ja hoidettua pihaa.

Sysslefjärden (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoon sisäsaaristossa Sysslefjärden -selän keskellä Älgsjölandetin pohjoispuolella, vihreällä lateraaliviitalla merkityn kalliomatalan juurella.
Kohde havaittiin viistokaikuluotauksessa (FCG Oy) 2012. Luotaus liittyi Inkoon sisäsaariston arkeologiseen vedenalaisinventointiin (ARK-sukellus). Paikalle tehtiin tarkistussukellus 14.10. 2012. Noin 9 metrin syvyydessä havaittiin useita eri kokoisia pyöröpuita ja paaluja, jotka ovat ilmeisesti kuuluneet vanhaan matalikon päällä seisoneeseen merimerkkiin. Paaluista kolme on arviolta 10 - 15 metrin pituisia ja halkaisijaltaan 18 cm. Niiden kärjet on veistetty "rumpukapulamaisiksi". Alueelta paikannettiin myös ohuempia riukuja ja noin yhden metrin pituisia puita.
Merimerkki on saattanut olla ns. sauvamerkki. Sellaisiksi kutsutaan hirsirakennelmia, joiden runko koostuu erilaisista pysty- ja vinosuuntaisista tolppa-asetelmista. Yksikertaisimmillaan sauvamerkki muodostuu vankoilla parruilla pystyyn tuetusta pitkästä keskuspiirusta. Suurimpiin rakennelmiin on kuulunut jopa kymmeniä monimutkaisesti risteäviä runkopuita. Puiset merimerkkirakennelmat, linjatauluja lukuunottamatta, poistuivat käytöstä vähitellen 1900-luvun alkupuolella (Nyman, Harri 2009: Meriväylien rakennusperintö. Museoviraston rakennushistorian osaston raportteja 21. Museovirasto).

Heikkilä (Degerberget) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Heikkilän Degerbergetin laella, junaradan ja Jorvaksentien pohjoispuolella. Mäen lounaisosan kalliolla on useamman rakennuksen jäännöksiä ja kalliokirjoitus VEB. Kalliolla olevan rakennuksen on omistanut (tieto paikallislähteeltä) Bengström niminen henkilä. Mahdollsiesti kyseessä ovat hänen nimikirjaimensa.

Festberget (Puolustusvarustukset)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Suuren Rantatien ja Vanhan Heikkiläntien risteyksen lounaispuolella, Festbergetin pohjoisluoteeseen laskevassa rinteessä. Paikalla olevalla lehtipuuvaltaista metsää kasvavalla rinteellä havaittiin useita kivi-, betoni- ja tiilirakenteita, ilmeisesti Porkkalan vuokra-aikaan ajoittuvia varasto- ja asuin-ja/tai puolustusvarustuksia.

Köpas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Masalan keskustassa, Kauppilanpolun (ruots. Köpasstigen) ja Sepänkyläntien välisessä korttelissa. Vuoden 1560 maakirjan mukaan Köpaksen kylän taloluku oli yksi. Kohde tarkastettiin 2012 inventoinnissa. Paikalla on omakotitalotalo, joka toimii nykyään päiväkotina. Sen ympäristössä on leikkikenttää ja lisärakennuksia. Vanha tonttimaa sijaitsee topografian ja historiallisten karttojen perusteella juuri päärakennuksen läheisyydessä, jossa voi mahdollisesti olla vielä säilynyt vanhoja asutuskerroksia tai rakenteita. Kohteen ympäristöä tarkastellessa metsästä, Köpaksen tilan pohjoispuolelta, löytyi useita vanhoja, suuria kivijalkoja, kiviaitoja ja uuninjäännöksiä, jotka lienee hylätty Porkkalan vuokra-ajalla. Rakenteet liittynevät Köpaksen tilan myöhäisempiin vaiheisiin. Joukossa voi kuitenkin olla myös vanhempaa perua olevaa asutuskerrostumaa. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.

Karras (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Länsi-Jorvaksessa, Masalantieltä Västergårdin tilalle johtavan tilustien varressa. Peltoalueen luoteisreunassa on vanha maatila pihapireineen ja talousrakennuksineen. Vuoden 1780 Kuninkaan kartastossa paikalle on merkitty kylä, jonka kokoluokka on yksi. Paikka tarkastettiin 2012 inventoinnissa ja tontilla on vanha hirsirakenteinen talo, jonka kivijalka vaikuttaisi hyödynnetyn pitkällä aikavälillä. Koekairauksissa puutarha-alueen maaperä on hiekkavaa ja paikoin saatiin havaintoja nokisemmista kerroksista. Tontilla on mahdollisesti säilynyt 1700-luvun rakenteita tai asutuskerroksia nykyisen päärakennuksen ja sen pihamaan tuntumassa. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.

Wilhelmsberget (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Länsi-Jorvaksessa, Masalantieltä luoteeseen kohoavan Wilhelmsbergetin kallioisen metsäalueen kaakkoisreunalla. Inventoinnissa 2012 kohteen jäljille päästiin Pekka Silvastin 2004 keräämien sotahistoriallisten aineistojen avulla. Kallion reunalla, maatuneen hiekkakuopan yläpuolella, havaittiin kaivantoja ja porattuja kivipaasia. Lisäksi alueen luoteispuolelta, kallion reunalta pisteestä 361946/6670019, löytyi räjäytetyn kiviaineksen kasoja.
Vuoden 2016 inventoinnissa maastossa todettiin vuoden 2012 inventoinnin raportissa kuvaillut kohteet: kaivanto ja louhittuja kiviä, missä poranjälkiä. Muita havaintoja paikalla ei tehty. Mikäli paikalla on ollut Porkkalan vuokra-aikaan liittyviä varustuksia, ei niistä ole jäljellä mitään selkeitä jäänteitä. Kaivannot, sekä kallioaineksen räjäyttämisen jäljet sinällään voivat liittyä vuokra-aikaa varhaisempaa tai nuorempaan maankäyttöön ja raaka-ainehankintaan, samoin kuin kohteen eteläpuolella oleva maa-aineksen ottokuoppa.

Masala (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Masalan keskustassa, Kapteeninpolun päässä kohoavan kalliomäen laella ja luoteeseen laskevalla rinteellä. Aluetta tarkastettiin 2012 inventoinnissa ja mäen laella ja rinteellä havaittiin melko hyvin säilyneitä juoksuhautoja ja todennäköisesti taistelukaivantoja. Rakenteiden reunalta johtaa vanha tieura
läheisen Hulluksen mäen puolustusvarustuksille.

Skansudden (Puolustusvarustukset)
Moderni; Sijainti: Kohde sijaitsee Skansudden -nimisen niemen itärannalla, vastapäätä Björkholmen -nimistä saarta, sekametsässä 5-10 m päässä vesirajasta.
Huomiot: Kohdassa P 6657698 I 3329345 sijaitsee ylhäältä katsoen kolmiomainen pesäke, jonka laajuus on 2,5 x 1,5 m ja syvyys 0,8 m. Kohdassa P 6657702 I 3329343 on pyöreä kuoppa, jonka halkaisija on 1,2 m ja syvyys 0,5 m.
Kohdassa P 6657705 I 3329345 todettiin 5m pitkä mutkitteleva taisteluhauta, jonka leveys on 0,7 m ja syvyys saman verran. Kohdassa P 6657717 I 3329344 on ilmeinen ampumapesäke, jonka laajuus on 1 x 2 m ja syvyys 0,4 m. Kohdassa P 6657719 I 3329342 todettiin vallein ympäröity ampumapesäke, jonka halkaisija on 2,5 m ja syvyys 1 m.
Mainittujen jäännösten ja meren välissä on paikoin kalliota, joka on näillä kohdin selvästi toiminut luonnollisena suojana. Mikael Carlbergin kautta saatiin 76-vuotiaalta alueen entiseltä maanomistajalta tieto, jonka mukaan kaivannot olisivat talvisodan aikaisia.

Tallholmen (1000022043) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pienehkön Tallholmen-nimisen saaren eteläosassa, tasamaalla harvassa sekametsässä, maapohjalla.
Huomiot: Koordinaattien osoittamassa kohdassa on selvästi ihmisen tekemä nelikulmainen kivirakenne, jonka laajuus on noin 1,5 x 1,5 m ja korkeus 0,5 m. Kiveyksen kupeessa on pyöreähkö, halkaisijaltaan metrinen, maakivi, jossa ei ollut sammalta ja joka siksi vaikutti suhteellisen äskettäin paikalleen asetetulta.
Kyseessä saattaa olla rajamerkki, joka ei kuitenkaan sijaitse nykyisillä tilusrajoilla.

Algrundet (Taide)
Tuntematon ajoitus; Pienellä matalalla luodolla on lähellä vesirajaa runsaasti – ilmeisesti lähinnä 1900-luvulle ajoittuvia – kalliohakkauksia, mm. nimikirjaimia sekä teksti ”HÄR STRANDADE MS VODKA ÅR 1917”.

Tullbacka tulliasema (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Barölandetin lounaisosassa on sijainnut tulliasema viimeistään vuodesta 1664 lähtien (Brenner 1936a:283). Se on merkitty myös mm. Odert Albert Gipenbergin vuoden 1805 karttaan.
Historiallisten tietojen vuoksi tarkastimme Barölandetin lounaispäätä, joka on kartoille nimetty Tulluddeniksi. Vuoden 1805 kartan merkinnän ja topografian perusteella arvioimme tulliaseman todennäköisimmäksi sijaintipaikaksi Tullbacka-nimisen tilan pihapiirin, joka sijaitsee kalliokumpareella lähellä rantaa (ylle merkityt koordinaatit). Paikalla on kesämökki ja rantasauna sekä osin muokattua pihapiiriä. Mitään vanhempiin rakenteisiin viittaavaa ei havaittu.

Örsby (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Orslandetin Barösundiin on Odert Albert Gipenbergin vuoden 1805 karttassa merkitty Örsby-niminen historiallisen ajan asutus (todennäköisesti talotontti). Merkinnän perusteella tarkastettiin maastoa Barösundin lauttarannan ympäristössä (ylle merkityt koordinaatit). Alue on maankäytöltään aktiivista, eikä jäännöksiä vanhemmasta asutuksesta havaittu.

Tostholm (Asuinpaikat)
Tostholmin saarella on historiallisten lähteiden perusteella ollut maanviljelysasutusta viimeistään 1500-luvulla (Brenner 1936b:564-572). Tarkastimme kartta-analyysin perusteella saaren eteläosaa (ylle merkittyjen koordinaattien osoittama alue).
Alue on nykyisten kesämökkien pihapiiriä, eikä siellä havaittu jäännöksiä vanhasta asutuksesta

Vormö 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vormön saaren lounaisosiin on merkitty asutusta 1800-luvun pitäjän- ja Senaatin karttoihin, muttei vanhimpiin Inkoon karttoihin.
Inventoinnin yhteydessä saaren mainittua osaa tarkastettiin varsin laajasti ja siellä todettiin ja dokumentoitiin muutamia asuinpaikkaan tai muuhun toimintaan liittyviä jäännöksiä, jotka kuitenkin lienevät varsin nuoria.
Noin 10 m saaren etelärannasta, kohdassa, tasamaalla mäntymetsässä, todettiin 5 x 5 metrin laajuinen rakennuksen perustus, jonka etelä- ja itäseinät on vahvistettu kivillä (joiden halk. 10-40 cm). Perustuksen korkeus on 0,5-1 m. Kivien lomassa näkyi edelleen hirrenjäänteitä. Mainittujen seinien paksuus on 1,5 m – vastakkaiset seinät ovat ilmeisesti olleet kokonaan puuraken-teisia. Paikalta on hyvä näkyvyys merelle. Rakenne saattaa liittyä sotilaalliseen toimintaan.
15 m rannasta, on betoninen kivijalka, jonka laajuus on 10 x 5 m ja korkeus 0,3 m. Sen keskellä on suorakaiteen muotoinen syvennys (1,2 x 2 m, kellari?). Kaakkoiskulmassa erottui kumpare, joka on todennäköisesti tulisija.
3) Useita rakennuksenpohjia
Osa alueen jäännöksistä saattaa liittyä sodanjälkeiseen Porkkalan vuokra-alueeseen. 1800-luvun karttoihin liittyvä asutus on ilmeisesti autioitunut viimeistään samassa yhteydessä

Santala 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde ulottuu noin 250 metrin matkan valtatien 25 pohjoispuolelta Santalan kartanontielle, päättyen parikymmentä metriä siitä pohjoiseen. Panssarikaivanto on noin 6 metriä leveä yläosastaan, nykyisin poikkileikkaukseltaan V:n muotoinen. Syvyys on noin 2-3 metriä. Haudan länsipuolella on kranaatinheitin- ja konekivääriasemien jäännökset.

Santala 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee aivan valtatien 25 ja Hjalmar Braxénin tien tuntumassa. Alueella on lukuisia korsujen ja tuliasemien pohjia. Pohjoispuolella on laaja hiekkakuoppa, jota kaivettaessa suuri määrä puolustusrakenteita on hävinnyt.

Santala 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde ulottuu valtatien 25 molemmille puolille. Alueella on useita kymmeniä korsuja, juoksuhautoja ja ampuma-asemia. Tien pohjoispuolisella osalla on poikkeuksellisen suuri korsun pohja, kooltaan noin 13x16 metriä.

Moderni; Alueella on kymmenkunta korsun ja ampuma-aseman jäännöstä.

Moderni; Kohteessa on kuusi korsun pohjaa, kooltaan noin 4x5 metriä.

Moderni; Kohteessa on viisi korsun pohjaa, kooltaan noin 5x6 metriä. Oviaukot etelään.

Moderni; Kohteessa on sijainnut aiempien kartoitusten perusteella talleja. Alueella on nähtävissä kooltaan erilaisia kuoppia parikymmentä kappaletta ja taisteluhautoja. Yksi korsuista on ilmeisesti joskus rekonstruoitu, puurakenteet ovat siinä määrin hyväkuntoiset, tosin jo lahoamassa.

Moderni; Kohteessa on parikymmentä korsun pohjaa, taisteluhautoja ja kaksi konekivääriasemaa.

Moderni; Kohteessa on ollut yhdeksän maahan kaivettua miehistöparakkia. Näistä kahdeksan erottuu vielä maastossa selvästi. Ne ovat kooltaan noin 10x50 metriä ja pari metriä syviä, ympärillä on maavallit. Yhtä on käytetty sotien jälkeen ns. korsukirkkona, jäljellä on vielä puinen risti ja lautapenkkejä.

Moderni; Kohteessa on seitsemän korsunpohjaa, kooltaan noin 4x5 metriä ja ampuma-asemia.

Moderni; Kohteessa on muutamia korsunpohjia, juoksuhautoja ja ampuma-asemia.

Moderni; Kohteessa on muutama korsunpohja (4-6 kpl), kivillä vahvistettujen tuliasemien jäännöksiä, taisteluhautoja ja ampuma-asemia.

Moderni; Kohteessa on parikymmentä korsun pohjaa, useimmat kooltaan noin 5x6 metriä. Kohteen pohjoisosassa, rinteessä on juoksuhautoja ja tuliasemia.

Moderni; Kohteessa on ollut polttoainevarasto ja talli, korsuja ja kk-asemia sekä juoksuhautoja. Inventoinnissa havaittiin kymmenkunta korsun tai muun rakenteen pohjaa, tuliasemia ja juoksuhautoja.

Moderni; Kohteessa on parikymmentä korsun pohjaa, taisteluhautoja, kone/pikakiväärien tuliasemia ja ampuma-asemia. Noin 30 rakennetta yhteensä.

Moderni; Kohteessa on muutama korsun pohja ja juoksuhautoja.

Moderni; Kohteessa on konekivääriasema ja juoksuhautoja sekä korsun pohja.

Moderni; Kohteessa on pari korsua, konekiväärin tuliasema, poteroita ja juoksuhautoja.

Moderni; Kohteessa on korsun pohja, konekivääriaseman jäännökset, juoksuhautoja ja poteroita.

Moderni; Kohteessa on jäännöksiä useasta konekivääriasemasta (4-6), pari korsun pohjaa, juoksuhautoja ja poteroita.

Moderni; Kohteessa on jäännökset siellä sijainneesta pikakivääriasemasta, juoksuhautoja ja poteroita, mahdollisesti myös korsunpohja Lisäksi kohteen alueella on kesämökin kivijalka ja vanha kaivo.

Moderni; Niemessä on ilmeisesti ollut kolme konekivääriasemaa. Inventoinnissa havaittiin jäännöksiä yhdestä kivetystä asemasta rannan tuntumassa.

Moderni; Kohteessa on viisi suojakuoppa ajoneuvoille, kooltaan noin 6x15 metriä. Lisäksi yksi 2x2 metrinen kuoppa, mahdollisesti pieni korsun pohja. Aiemmissa kartoituksissa ei ole merkitty rakenteita tälle kohdalle.

Moderni; Kohteessa on muutamia korsun pohjia, ilmeisesti pikakiväärin tuliasemia ja juoksuhautoja. Alueella on ollut huomattavasti enemmän rakenteita, mutta ne ovat tuhoutuneet eteläpuolella olevan hiekkakuopan kohdalta.

Västertorskaren (Puolustusvarustukset)
Moderni;

Vaktanberget 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Tvärminnnestä lounaaseen, Tvärminnentien eteläpuolella Vaktanberget –nimisellä niemellä, sen eteläkärjessä. Kohteessa on konekivääriaseman jäännökset rantakallion päällä. Asema on aikoinaan tehty kivistä, jotka ovat vielä jäljellä, mutta hajallaan.

Vaktanberget 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Tvärminnnestä lounaaseen, Tvärminnentien eteläpuolella Vaktanberget –nimisellä niemellä, sen lounaisosassa. Kohteessa on konekivääriaseman jäännökset rantakallion päällä. Asema on aikoinaan tehty kivistä, jotka ovat vielä jäljellä, mutta hajallaan. Pesäkkeen etuosan kivimuuria on jonkin verran säilynyt kasattuna, pesäkkeen sisäpuolella kasvaa tiheässä mäntyjä.

Vaktanberget 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Tvärminnnestä lounaaseen, Tvärminnentien eteläpuolella Vaktanberget –nimisellä niemellä, sen itärannalla. Kohteessa on konekivääriaseman jäännökset ja kivistä rakennettua taisteluhautaa ja ampuma-asemia. Näiden länsipuolella nousee kallio melko jyrkästi. Rannassa on melko tiheää kasvillisuutta.

Malmen (1000023098) (Kulkuväylät)
Kilometripylväs rekisteröitiin VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 15.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 1,6 km koilliseen, Varvarinsuon luoteispuolella ja vt 25:n pohjoispuolella, aivan sen pientareella. Kilometripylväässä on kuluneita kilometrimerkintöjä. Pylväs ei liene kovin vanha.

Kantskog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylänpaikka sijaitsee nykyäänkin asutulla alueella Porkkalantien ja Kunuholmien tien risteyksestä noin 200 metriä kaakkoon peltojen ympäröimän asuinrakennuksen kohdalla.
Alueella on sijainnut 1400-luvun puolivälistä lähtien Storkanskogin kyläpaikka (vanhoissa kartoissa ja kirjallisuudessa Storkantskog). Vanhin maininta kylästä on vuodelta 1451. Kylänpaikka on paikannettu vanhojen karttojen perusteella (Storkanskog 1706, 1725, 1777–1779). Koekuopituksia tai pintapoimintaa ei tehty kohteella, sillä alueella on tapahtunut runsaasti maanmuokkausta ja uusia asuinrakennuksia on rakennettu kylänpaikan päälle. Tämän vuoksi vanhaa kylänpaikkaa tai rakenteita ei myöskään ollut mahdollista havaita paljaalla silmällä. Mahdollisesti maan alla on säilynyt vanhoja rakenteita, jotka olisi mahdollista paikantaa kaivausten avulla.

Västanby (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Keskiaikaisesta Horsbäckin kylästä länteen on sijainnut Västanbyn kylä, joka on todennäköisesti perustettu keskiajan loppupuolella. Kylää on mahdollisesti kutsuttu myös Västerby ja Bolsby- nimillä Se on autioitunut ilmeisesti 1600-luvun alkupuolella. Karttamerkintöjä kylästä ei ole, mutta se on ilmeisesti sijainnut Gropenin ja Horsbäckin kylien välissä olevalla mäellä. Alue on nykyisin rakennettua. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Västerudden (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lohjanjärven lounaispäässä, Västerudden –nimisessä niemessä, aivan Lohjan ja Raaseporin (Mustion) rajan tuntumassa. Salontie kulkee kohteen eteläpuolitse. Niemessä on jäännökset siellä sijainneesta torpasta ja sen pihapiiristä, lisäksi niemen pohjoisosassa on viljelyyn liittyviä raivausröykkiöitä. Torppa on sijainnut hieman niemen korkeimmalta kohdalta etelään. Torpan paikalla on näkyvissä kivijalka ja kiuaskiveys. Sen läheisyydessä on raivattua pihapiiriä ja noin 3x3 metriä kokoisen rakennuksen pohja ja mahdollisesti kellarin kuoppa. Niemen pohjoiskärjessä on useita erikokoisia raivausröykkiöitä ja noin 3x3 metrin kokoinen rakennuksen pohja. Alue on enimmäkseen kuusivaltaista sekametsää, niemen korkeimmilla, paikoin kallioisilla, kohdilla maasto on kuivahkoa mäntykangasta.
Torppa on todennäköisesti rakennettu 1800-luvulla. Sitä ei ole merkitty Kuninkaankartastoon, jonka kartoitus tapahtui v. 1776–1805 eikä myöskään vuodelta 1689 peräisin olevaan Mustion ruukin ja Knapsbyn kylän karttaan . Torppa esiintyy ensimmäisen kerran vuosina 1870–1871 kartoitetussa venäläisessä topografikartassa. Kartta-aineiston perusteella torpan rakentamisajan-kohta ajoittuu vuosien 1805 ja 1870 välille. Torpan autioitumisesta ei ole varmaa tietoa, vuoden 1966 peruskartassa ei alueella ole merkintöjä. Autioituminen on todennäköisesti tapahtunut jo selvästi tätä aiemmin, todennäköisesti jo 1900-luvun alkupuoliskolla.

Tallholmen 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Betonijalka/betonirakenne, matala oviaukko pohjoispuolen seinässä, 3x5 m koko, korkeus 50-100 cm, valettu kallion päälle.

Tallholmen 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kivireunusteinen valli (kuoppa 1)kallion kupeessa, sen länsipuolella, valli irtokivistä ja hiekasta, vallin korkeus 35–50 cm keskeltä, vallin ympäröimän alueen koko 5x4 m, sen keskellä 2x2 m kokoinen kuopanne, keskellä kasvavan männyn halkaisija 30 cm, valli nurmettunut paitsi sieltä missä sen yli kulkee polku.

Tallholmen 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Neliskulmainen rakenne, tuhoutunut, ollut kivistä ja betonista, seinien leveys 50x50 cm, koko 5x4,5 m.

Tallholmen 3B (Puolustusvarustukset)
Moderni; Rikottu rakenne kivistä ja betonista, näkyvissä vielä seinälinjoja, muuten rakenteet tuhottu, seinien leveys noin 50 cm, rakenteita sijaitsee alueella, jonka laajuus on noin 10x10 m.

Moderni; Kuopanne, koko 5x4 m, syvyys 1 m.

Moderni; Ehjä pyöreä betonirakenne, halkaisija 3 m, korkeus 1 m, paksuus 25 cm.

Moderni; Puisen lattiatason alla oleva bunkkeri/perustus. Koko noin 10x5 m ja syvyys 2 m, seinät kivistä ja betonista, seinien paksuus noin 60 cm.

Moderni; Portaat ja betonitaso, 5 betonista askelmaa kallion vieressä olevalle betonitasolle, jonka koko on 3x2 m, päällä pöytä. Kyseessä jonkin rakennelman perustus/jalusta.

Moderni; Osin ehjä bunkkeri, joka on vinon neliön muotoinen 5x4 m bunkkeri, seinien paksuus 40–50 cm, seinät kiviä ja betonia, korkeus 130 cm. Oviaukko koillispuolella.
Bunkkeriin liittyy suuremmaksi osin hävitetty betoniseinä, jonka pituus noin 13 metriä.

Moderni; Iso pyöreä ja neliö bunkkeri. Pyöreä osa ja sen lounaispuolella neliömäinen betonirakenne, pyöreän osan halkaisija noin 6 m ja korkeus 140 cm, neliömäisen osan koko noin 5x3 m ja korkeus 2 m. seinien paksuus molemmissa noin 30 cm, pyöreään osaan alun perin oviaukko itäsivulla, ilmeisesti myöhemmin eteläsivuun rikottu tai purettu kuvassa näkyvä avoin osa

Moderni; Pyöreä kaivanto on aivan pyöreän ja neliöbetonirakenteiden vieressä, sen pohjoispuolella
halkaisija noin 10 m ja vallin korkeus noin 2 m

Moderni; Suora kaivanto, syvyys 150 cm, leveys 4 m, pituus noin 100 m, pohjoisluode-eteläkaakkosuuntainen.
Karttakordinait viittaavat taisteluhaudan eteläpäähän.
Pohjoiskoordinaatit ovat
I: 276285,16

Moderni; Taisteluhautaa, 250 m matkalla, syvyys 60–100 cm, leveys noin 2 m, pieniä ampuma-asemia tms, noin 10 m välein
Karttakoordinaatit viittaavat taisteluhaudan länispäähän. Itäpään koordinatit ovat

Moderni; Kuoppa, syvyys 40 cm, leveys 200 cm

Moderni; Neliönmuotoinen kuoppa, syvyys 40 cm leveys 400 cm

Moderni; Kuoppa, syvyys 50 cm, leveys 120 cm

Moderni; Kuoppa, 2x3, syvyys 120 cm, neliskanttinen

Moderni; Kuoppa, suorakulmainen, syvyys 130 cm, koko 4x6 m, heinittynyt

Moderni; Kuoppa. Syvyys 60 cm, leveys 120 cm.

Moderni; Betonineliö, 2x2 m, syvyys 70 cm, raudat kulmissa

Loman (Kulkuväylät)
Tuntematon ajoitus; Lomanin saaren itäkärjessä sijaitsevalla sileällä kalliolla havaittiin kummelin jään-nökset. Kummelista oli jäljellä yhteensä vain kolme kiveä. Kaksi isoa kiveä (n. 45cm x 40 cm). Pohjoisemman kiven alla oli lisäksi pienempi kivi ja eteläisemmän kiven alla oli säilynyt pala puuta. Kummelin korkeus oli n. 35/40 cm.
Kummelin vieressä, sen luoteispuolella oli lisäksi rautainen kiinnitystappi.

Västervik 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Västervikin kaava-alueen rannassa. Neljä alakohdetta (a-d), joista kohde c on edustavin. Siinä on kaksi yhdyshaudalla varustettua ampumapesäkettä rantatörmällä.

Västervik 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Västervikin kaava-alueen rannassa. Kolme alakohdetta (a-d), jotka ovat pääasiassa taisteluhautoja ampuma-asemineen. Kohteet b - c ovat heinikkoisella alueella ja osin vaikeasti erotettavissa. Kohde a on puolestaan kesämokin lähella. Kohteet eivät ole erityisen edustavia.

Västervik 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Västervikin kaava-alueen rannassa. Ei varsinaisia alakohteita, vaan alun perin ilmeisesti yhtenäinen taisteluhauta ampuma-asemineen, jonka keskiosa on jäänyt kesämökin pihan alle. Taisteluhaudan läntinen osa (pisteet P1109-P1113) on inventoidun kaava-alueen rantavyöhykkeen puolustuslinjoista parhaiten säilynyt.

Moderni; Kohde sijaitsee Västervikin kaava-alueella Hangon tien tuntumassa. Kaksi alakohdetta, joista toinen ampumaasema ja toinen juoksuhaudan pätkä. Ei erityisen hyvin säilynyt.

Moderni; Kohde sijaitsee Västervikin kaava-alueella Hangon tien tuntumassa. Kaksi alakohdetta (a-b), jotka ovat osittain tuhoutuneita juoksuhautoja sekä muutama ampumapesäke. Kohde ei ole erityisen hyvin säilynyt

Moderni; Kohde sijaitsee Västervikin kaava-alueella Hangon tien tuntumassa. Kaksi alakohdetta (a-b), joista erityisesti pisteiden P1132 ja P1134 välillä oleva puolustusvarustus on yksi parhaiten säilyneistä rakenteista inventoidulla kaava-alueella. Tässä rakenteessa on yhdeksän erillistä ampumapesäkettä, jotka on yhdistetty yhdyshaudoilla ja koko rakenteen ympärillä on korkea kaivannoista syntynyt maavalli. Kohde sijaitsee kauniisti avoimella koivikkoisella kankaalla.

Viherlahti 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Viherlahden kaava-alueella Hangon tien tuntumassa. Neljä alakohdetta (a-d), joissa on runsaasti erilaisia rakenteita. Näistä keskeisimmät ovat alueen länsireunalla oleva leveä estekaivanto ja siihen hieman idempänä liittyvät kaksi taisteluhaudan osaa tuliasemineen. Taisteluhautojen kaakkoispuolella on vielä kymmeniä pieniä kuoppia, jotka ovat joko erittäin maatuneita poteroita tai mahdollisesti ansakuoppia. Alueella on myös mahdollisia korsukuoppia, joista rakenteessa P1143 on vielä mahdollisia katonjäänteitä jäljellä kuopassa. Asemat ovat kaikkinensa kohteella suhteellisen hyvin säilyneitä ja ne sijaitsevat avoimella mäntykankaalla. Erityisesti alakohde a on hyvin säilynyt ja monipuolinen kohde. Estekaivannon pohjoispää on jo aiemmin rajattu kohteen Hanko Santala 1 (mjrekisteri nro 1000022982) sisälle.

Viherlahti 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Viherlahden kaava-alueella Hangon tien tuntumassa. Kolme alakohdetta (a-c), joissa on kaksi taisteluhautaa tuliasemineen sekä joitakin pieniä kuoppia, mahdollisia poteroita. Taisteluhautakokonaisuudet P1198-P1200 ja P1206-1209 ovat hyvin säilyneitä ja ne sijaitsevat hienossa maastossa, avoimella mäntykankaalla.

Viherlahti 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Viherlahden kaava-alueella Hangon tien tuntumassa. Neljä alakohdetta (a-d), joissa on lähinnä erilaisia kuoppia (tulisasemia/poteroita) sekä yksi pitkähkö polveileva juoksuhauta. Lisäksi on yksi talonpohja, joka ei kuulune puolustusvarustuksiin. Ei erityisen näyttävä tai hyvin säilynyt kohde.

Moderni; Kohde sijaitsee Viherlahden kaava-alueella Hangon tien tuntumassa. Ei varsinaisia alakohteita, vaan yhtenä aluerajauksena rajattu kokonaisuus, jossa on pääasiassa pieniä poteroita tai muita kuoppia, yhyt taisteluhautaosuus sekä epämääräistä ojaa. Mielenkiintoisin on todennäköinen ajoneuvosuoja (P1238). Ei erityisen hyvin näyttävä tai säilynyt kohde.

Moderni; Kohde sijaitsee Viherlahden kaava-alueella rannan tuntumassa, aivan kohteen länsipuolella on Västervik 3. Kaksi alakohdetta (a-b), jossa on iso rannan tuntumassa oleva mahdollinen korsun tai ison tuliaseman pohja ja siihen liittyvää yhdyshautaa sekä erillisenä kohteena betoninen kivijalka, rakennuksen pohja, joka ei liity puolustusvarustuksiin. Kyseessä on Nordbergin talonpaikka, joka näkyy mm. v. 1872 Senaatin kartastossa. Ei erityisen näyttävä tai hyvin säilynyt kohde.

Moderni; Kohde sijaitsee Viherlahden kaava-alueella rannan tuntumassa. Kaksi alakohdetta (a-b), joissa on rantatörmälle rakennettuja kenttälinnoitteita, taisteluhautaa ampuma-asemineen. Koska kohde on mökkirantojen tuntumassa, ovat haudat hieman kärsineet mm. siitä, että niitä on täytetty risuilla ja muilla puutarhajätteillä.

Krogars 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Krogarsin kaava-alueella Hangon tien tuntumassa. Kaksi alakohdetta (a-b), joissa pääasiassa poteroita tai muita pieniä kuoppia. Ei erityisen näyttävä tai hyvin säilynyt kohde.

Krogars 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Krogarsin kaava-alueella rannan tuntumassa. Vain yksi rakenne, mahdollinen taisteluhauta, joka on lähes jo kadonnut mökkitonttien välisellä alueella. Ei kovin näyttävä tai hyvin säilynyt kohde.

Krogars 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Krogarsin kaava-alueella Hangon tien tuntumassa. Kuusi alakohdetta (a-f), joista keskeisin on laaja haupitsien tuliasema (alakohde f). Muut alakohteet ovat poteroita ja juoksuhautaa, jota on täytetty risuilla ja jota on kaiveltu. Etenkin alakohde f on kuitenkin näyttävä kokonaisuus ja se sijaitsee avoimella mäntykankaalla helposti näkyvillä.

Moderni; Kohde sijaitsee Krogarsin kaava-alueella Korssandille johtavan tien tuntumassa. Kolme alakohdetta (a-c), jossa on erilaisia kuoppia, mutta merkittävin kohteista on alakohde c, jossa on kaksi pitkää hyvin säilynyttä yhdyshautaa ampumapesäkkeineen ja joista toinen johtaa takamaastoon, mahdolliseen korsuun. Erityisesti alakohde c on ehjä kokonaisuus.

Moderni; Kohde sijaitsee Krogarsin kaava-alueella Korssandiin johtavan tien tuntumassa. Ei alakohteita, ainoastaan pitkä estekaivanto, joka itäosassaan päättyy kallioalueeseen. Hyvin säilynyt ja maastossa selvästi erottuva kohde. Hauta on pohjalta noin 3 metriä leveä kaivanto ja kaivannosta kaivettu maa on kasattu sen eteläpuolelle pari metriä korkeaksi valliksi.

Moderni; Kohde sijaitsee Krogarsin kaava-alueella rannan tuntumassa. Kaksi alakohdetta (a-b), joissa hieman huonosti säilyneitä taisteluasemia ja ampuma-asemia (poteroita). Alakohde b on osittain hieman paremmin näkyvissä, mutta muuten kohde ei ole kovin näyttävä eikä hyvin säilynyt kohde.

Moderni; Kohde sijaitsee Krogarsin kaava-alueella rannan tuntumassa. Neljä alakohdetta (a-d), jotka ovat erilaisia kivikkoon ja kiviseen maastoon perustettuja tuliasemia ja poteroita. Alakohteessa b saattaa olla tykkiasema, mutta tulkinta ei ole kovin varmalla pohjalla. Ei erityisen näyttävä tai hyvin säilynyt kohde.

Sjömansberget 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Aidan päiden koordinaatit: N 6658374 E 329243 ja N 6658331 E 329282. Vuoden 1703 kartalla jokseenkin aidan eteläpuolella on oltu peltolohkoja. Periaatteessa aita voisi liittyä tähän alueen viljelyvaiheeseen. Vuoden 1842 kartalla aidan etelä-puolella ei ole peltoa eikä niittyä mutta 1872 kartalla jokilaakso on peltona. V. 1917 kartalla aita sijaitsee pellon reunasta 20 m etäisyydellä’ pellonreunan suuntaisesti. On todennäköisempää että aita liittyy viimeisimpään jokilaakson viljely / niittyvaiheeseen kuin varhaiseen.

Sjömansberget 3 et. (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Sjömansberget:in eteläpuolella, kalliopaljastumalla on nelisivuinen, huolellisesti ladottu kivirakenne, kooltaan n. 180 x 160 cm ja n. 80 cm korkea. Kohde on kuvattu Sepän 2007 raportissa nro 14 Sjömansberget 3 (samassa yhteydessä kuin kiviaita).
1700-l kartoilla paikalla ei ole mitään, ei myöskään 1842 kartalla (hieman kauemmaksi on merkitty rakennus). V. 1872 kartalla rakenteen kohdalle on merkitty rakennus, joskin paikannus on epätarkka. V. 1917 kartalla lähes täsmälleen rakenteen kohdalle on merkitty rakennus. Kyseessä on ilmeisesti riihen tai saunan kiukaan jäännös. Rakenteesta vajaat 100 länteen on sijainnut torppa (1872 ja 1917 kartoilla). Torpan paikka on edelleen näkyvissä, erottuen piha kasvillisuuden ja puuston ansiosta. Tiheä pusikko peittää muut mahdolliset torpan jäänteet.

Grävlingsberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Grävlingsberge:in laella ja lakialueen länsiosassa on rajamerkkejä ja niihin liittyviä viisarikiviä sekä kivirivejä. Alueella ei nykyisin ole mitään rajoja. 1700-luvun kartoilla koko alue kuuluu Joddböleen eikä sen sisällä ole muita rajoja. Tilanne on sama 1842 kartalla. Vuoden 1917 isojakokartalla oleva tilusraja ja yksi sen pyykki sen sijaan osuu täsmälleen yhden nyt havaitun kivistä ladotun rajamerkin kohdalle, (N 6658618 E 328568). Rajamerkistä etelä-lounaaseen on kalliolla viisarikiviä ja kivirivejä ulottuen rajamerkistä 140 etäisyydelle (N 6658484 E 328514).
Rajamerkistä länteen on viisarikiviä n. 50 m etäisyydelle ja edelleen kauempana alarinteessä on kivirivi (N 6658608 E 328388). Rajamerkistä itäkaakkoon on pienin välein viisarikiviä ja pieniä kivikekoja. Nämä vaikuttavat varsin nuorilta. Kivikeot jatkuvat n 70 m etäisyydeltä pohjoiskoilliseen, mäen korkeimmalle laelle, jossa on kolmiomittaustornin raunioita. Nämäkin kivikeot vaikuttavat nuorilta. Kivikekojen vieressä kalliolla on jäkälätön ”polku”. Voiko kyseessä olla jokin ”leikkiin” tai ”suunnistukseen” liittyvät kivet? Joka tapauksessa mitään karkeasti itä-länsi suuntaista rajaa ei käytettävissä olleista kartoista paikannu. Pohjois-eteläsuuntainen rajamerkistö liittyy v. 1917-18 isojakokartan rajaan. Itä-länsi suuntainen rajamerkistö tuskin on 1700 lukua vanhempi, joten sen täytyy liittyä joko 1800-l lopun tai todennäköisemmin 1900-luvun myöhempään rajankäyntiin.

Kurkiranta (Puolustusvarustukset)
Moderni; Alueen itäosassa on kolme rantatörmälle tehdyn taisteluhaudan jäännettä. Niissä oli päissä ja keskellä ampumapesäkkeet, ampumasuuntana itä-kaakko. Varustukset olivat sortuneita mutta selvästi erotettavia. Kyseessä on jalkaväkiryhmän taisteluasema. Ne on aivan ilmeisesti tehty aikana jolloin Porkkalan alue on ollut vuokralla Neuvostoliitolle v. 1944-56. Varustukset vaikuttavat tehdyn enemmänkin harjoitus- kuin linnoitustarkoituksessa. Varustusten koordinaatit: N 6669504 E 364461 ja N 6669467 E 364442 (keskikohta, gps-mittaus n. +-5 m tarkkuudella)

Källa (Puolustusvarustukset)
Moderni; Källan leirintäalueen pohjoispuolella on korsun kivirakennelmien jäänteet, kooltaan 17 x 17 m. rakenteessa on aukot pohjoiseen sisämaahan ja länteen päin. Rakenne on korkeudeltaan 1 m ja sen kivet ovat halkaisijaltaan 20-40 cm.
Rakenteesta 70 metriä lounaaseen on kahden tulipesäkkeen ja niitä vahvistavan matalan juoksuhaudan jäänteet. Tlipesäkeet ovat u-kirjaimen mutoisia ja aukeavat sisämaahan päin. Tulipesäkkeiden koko on 8 x 8 m.
Tulipesäkkeitä tuleva matala juoksuhauta on kaivettu kolmessa osassa rannan suuntaiseksi ollen pituudeltaan 62 metriä. Puolustusrakenteisiin liittyy ilmeisesti muistokivi, joka sijaistee korsujäänseestä 140 m koilliseen. kooltaan 7 x 7 m kokoiseen isoon kiveen on hakattu sen tasaiselle länsisivulle merkintä
DEB
I KOMP
1940
Kirjoituksen perusteella vaikuttaisi todennäköiseltä, että sen ovat tehneet puolustusrakenteen kaivaneeet sotilaat. Loviisassa oli sodan aikana tanskalaisia vapaaehtoisia, jotka mahdollisesti ovat tehneet kaiverrukset.

Stora Djupberget (Kulkuväylät)
Historiallinen; Loviisan saarilla on useita kivestä tehtyjä merimerkkejä, joiden avulla laivat aikaisemmin suunnistivat väyliä pitkin. Merimerkit vaihtelevat kooltaan ja korkeudeltaan. Stora Djupbergetin merimerkki on Loviisan edustan komeimpia. Se on ladottu pohjois-eteläsuuntaisesti ja on kooltaan 5 x 3 metriä. Kummelin korkeampi puoli on pohjoiseen (Loviisaan) päin. Sen korkeus on 2,5 metriä, Matalampi sivu on etelään (merelle) päin ja sen korkeus on n. 20 cm. Kivestä tehtyjä merimerkkejä rakennettiin 1700-1800 -luvuilla runsaasti. Nykyään ne ovat käyttämättöminä pääsääntöisesti rapistumassa.

Källa E (Puolustusvarustukset)
Moderni; Betonikorsu, jossa kaksi ampuma-aukkoa. Bunkkeriin liityy noin 3 metriä leveä kivetty tykkitie, joka johtaa bunkkerilta merenrantaan. Ilmeisesti rakennettu Loviisan väylän suojaksi.

Sälinkää (Selinge) Vanhakartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Liittyy kohteeseen Mäntsälä Sälinkää (Sellinge) (1000022084) ja on siitä erotettu kulttuuriperintöalue. Se sijaitsee tien pohjoispuolella nykyisen Vanhakartanon
pihapiirissä ja siitä länteen metsärinteessä, jossa on raunioituneita rakennuksia sekä talojen kivijalkoja.

Getören (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Getören on pieni saari Tullandetin ja Sundön saarten välisessä salmessa vanhan purjehdusväylän varrella. Nykyinen Suurpellingin saarelle kulkeva tie siltoineen on tehty saaren halki. Vanha luotsiaseman paikka on saaren pohjoisosassa, aivan nykytien penkan tuntumassa, tien länsipuolella. Paikalla on tiheässä pensaikossa suorakulmaisena erottuva talonpohja, mitoiltaan 5,3 x 6 metriä ja sen tulisijan paikka erottuu sen kaakkoisnurkassa. Uunin paikka ja kivijalka erottuvat huonosti maastossa tiheikön vuoksi.
Getörenin luotsitupa purettiin vuonna 1875 ja asiaa tutkineen Stig Weckmanin mukaan sen hirsiä käytettiin Äggskärin Söderholmiin perustettuun uuteen luotsirakennukseen.6 Getörenin luotsiaseman perustamisesta ei ole löytynyt tarkkaa tietoa, mutta ilmeisesti se ei ole ollut olemassa ainakaan vielä vuonna 1700, jolloin Samuel Broterus kartoitti Pellingin kylät. Karttaan ei ole merkitty taloa tälle paikalle.
Vuoden 2013 inventoinnissa kohde käytiin tarkastamassa. Kivijalan todettiin sijaitsevan sähkölinjan alla tien vieressä ja sen todettiin olevan myös täysin pihlaja- ja leppäpensaikon peitossa. Seinälinjat erottuivat kuitenkin kohtalaisen selvästi kasvillisuuden seasta, samoin tulisijan paikka.

Tullandet (1000023669) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tullandet oli alun perin nimeltään Nötholmen tai Nötön, mutta sen nimi muutettiin kun saarelle perustettiin tulliasema vuoden 1650 tienoilla. Tulliasema sijaitsi Kortmanin tontilla Tullandetin keskiosan pohjoisrannalla. Mahdollisesti alkuperäisen aseman jykevä kivijalka on nykytalon pohjalla. Kohdetta ei varsinaisesti tarkastettu maastossa vuoden 2013 inventoinnissa, vaan tiedot ovat peräisin Weckmanin artikkeleista.
Vuoden 1700 kartalla tullirakennus on saaren lähes halkaisevan pohjois-eteläsuuntaisen laakson pohjoispäässä. Tulliasema on asemoitu nykyperuskartalle tämän maastomuodon perusteella. Tarkastettava, mikäli paikalle suunnitellaan uutta maankäyttöä.

Lökön Nyviken (Taide)
Tuntematon ajoitus; Lökön saari sijaitsee vanhan purjehdusväylän eteläpuolella Vähä-Pellingin saaren koillispuolella. Stig Weckmanin artikkelissa mainitaan, että Nyvikenin lahdelle on hakattu vedenkorkeusmerkki ja ylhäällä kalliolla on heraldinen leijona, todennäköisesti sota-ajalta tai pensionaatin ajalta. Nyvikenin talossa on ollut pensionaatti. Vuoden 2013 inventoinnissa hakkausta yritettiin löytää nykyisten asukkaiden avustuksella, mutta kallio oli jäkälöitynyt niin, ettei sitä löydetty. Talon emäntä on nähnyt hakkauksen lapsena, n. 50-60 vuotta
sitten.

Kaukoila (Kaukoila) SE (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jussila 2014: muinaisjäännösrekisterissä mainittu paikannus rakenteineen ei sijoitu kylän vanhoille tonttimaille, vaan eteläisemmästä tontista n. 40-50 m etelään. Kyseisellä rekisterissä mainitulla paikalla on v. 1823 kartalla (s.39 ) ja 1870 - senaatinkartalla useita ulkorakennuksia ja yksi vielä 1958 kartalla. 1840-l pitäjänkartta on Kaukoilan kohdalla hyvin epäselvä, mutta vaikuttaisi siltä, että kyseisessä rinteessä olisi ulkorakennuksia. Isojakokartalla v. 1779 tontit paikantuvat kuitenkin selkeästi, eikä rekisterissä mainittuun maastoon ole merkitty siinä mitään. V. 1779 kartalla kaksi taloa joiden tontit hieman erillään. Ne vaikuttavat paikantuvan hyvin, mutta paikannus saattaa olla hieman liian luoteessa (ehkä 15 m liian luoteessa).
Kaakkoisemman (SE) v. 1779 talon tonttimaa on kohdalla, missä nyt iso talousrakennus ja sen ympärillä ja erityisesti lounaispuolella hyvin runneltua maastoa ilmakuvan ja maastomallin perusteella.

Oravala en annan torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1776 Oravalan isojakokartalle paikalle, Vihti-Espoo/Lohja maantien itä-reunalle on merkitty torpan paikka (selitystekstissä "en annan torp"). V. 1779 Veikkolan-Kaukolan kartalle sitä ei ole merkitty (kylän ulkopuolella) mutta viereen merkitty "Karins torp" - tosin tien länsipuolelle, suurin piirtein paikalle missä Oravalan kartalla Oinasjoki torp. Torppa ilmeisesti viitteellisesti merkitty ja oletan että tarkoitetaan Oravalan "annan torp":ia. On mahdollista että paikalla kuitenkin vain yksi torppa ja tämä olisikin Oinasjoen torppa eikä "en annan torp" tai "Karins torp".
Tällä paikalla on torppa myöhemmissä 1840 ja 1870 kartoilla, sekä asuinrakennus vielä v. 1990 peruskartalla. Nyt paikalla on raunioituvia ulko-rakennuksia ja heinittyvää pihamaata. Myöhään hylättynä ja edelleen osin pystyssä olevana vanhana torppana en pitäisi paikkaa muinaisjäännöksenä.

Oravala Oinasjoki torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1776 Oravalan isojakokartassa paikalle, maantien länsipuolelle on merkitty rakennus (ei normaali talon merkki) ja v 1779 Kaukolan kartalla taas tälle paikalle sattuisi "Karins torp" joka tosin voisi liittyä hieman etelämpänä sijaitsevaan Oravalan "en annan torp" merkintään. Tällä paikalla on siis kyseessä joko Oinasjoen torppa tai Karins/annan torp. Joka tapauksessa rakennus on merkitty maalle joka on Oinasjoen torpan kaskimaata (selityksissä). Kuninkaankartalla ei alueella ole mitään. V. 1840 pitäjänkartalla ja v. 1873 senaatinkartalla paikalla on torppa, tien länsipuolella. Myöhemmissä kartoissa paikalle on merkitty ulkorakennuksia, joita siinä vieläkin on.

Vihti - Espoo maantie 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Oravalan v. 1776 isojakokartalta paikannettu vanha maantie (kartalla Landsväg), joka johtanut Vihdin kirkolta Espoonkartanoon ja edelleen Helsinkiin. Nummelan kohdalla tie on haaraantunut Lohjalle. Kyseinen vanha tie on osin muinaisjäännöksenä Kirkkonummella (mt.1131). Tällä nyt kyseessä olevalla välillä -Tarttilantien ja Vuohenojan polun välillä vanha tielinja on yleisestä käytöstä poistunut ja metsätienä. Kyseinen osuus on jäänyt pois ainakin "päätie" käytöstä ja 1800 luvun puolen välin tienoilla. Tieosuus on päätienä ja ainoana tienä Vihdin kirkolle sekä Kuninkaankartassa että isojakokartassa, mutta Pitäjänkartassa v. 1840 on jo merkitty uusi, nykyistä vt 3:a myötäilevä tielinja (tosin ilmeisesti myöhemmin päälle piirretyssä osiossa) ja v. 1870 kartalla päätie kulkee jo idempänä.
Käytöstä poistunut tielinja on pituudeltaan n. 1100 m. Koordinaatit viittaavat tien keskikohtaan.

Palojärvi Krog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jussila 2014: Palojärven toimituskartalla v. 1741 on kohdalle merkitty talo, ja kartalla v. 1740 talon nimi "Krog". V 1840 pitäjänkartalla ”Krogs torp”. Kuninkaankartalla (1796-1804) ei paikalle ole merkitty mitään. Paikka vaikuttaa arkeologisessa mielessä olevan tuhoutunut - ympäristö rakennettua.
tarkastettava maastossa

Palojärven mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Palojärven toimituskartalla v. 1740 (mutta ei v. 1741 kartalle) on sillan eteläpuolelle merkitty mylly. Paikalla on ollut mylly näihin päiviin asti. Uomaa on ilmeisesti rakennettu ja muokattu myllyn käyttöaikana useaan kertaan ja on tuskin todennäköistä, että paikalla olisi vielä jäänteitä vanhimmasta myllynsijasta ja rakenteista.

Palojärvi Heijalan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jussila 2014: Paikalle on kuninkaankartassa merkitty torppa. Sen tarkempi paikannus v. 1840 pitäjänkartalta. Paikka on edelleen asuttu ja käytössä.
Vuoden 2022 inventointihavainnot: Palojärven kylän isojakokartassa (v. 1788) paikalla on Haijalan torppa, joka näkyy myös vuoden 1840 pitäjänkartalla. Kohde tarkastettiin maastotöiden yhteydessä. Paikka on edelleen asuttu ja pihapiiri hoidettua. Alue on pääosin säästynyt modernilta maankäytöltä ja voi olla. Kohteelle tehtiin aluerajaus perustuen isojakokarttaan.
Kohteella oli muinaisjäännösrekisterissä kaksi pistettä: toinen oli arkistotutkimuksen (2019 Ermala) perusteella luotu mahdollinen muinaisjäännös Heijala (1000036139), joka poistettiin.

Palojärvi maantie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Palojärventie on edelleen paikallistienä käytössä oleva vanha maantie Vihdin kirkolta Espooseen ja Helsinkiin. Tien linjaus on muinaisjäännös idästä alkaen vanhalta Turuntieltä länteen Palojoelle, josta joen yli Palokoskentienä ja joen jälkeen talon kulmalta kaartaen pihatienä pohjoiseen, jossa vanha tielinja päättyy moottoritie eteläpuolelle.

Blybergs, Grankulla 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; J. Palm 1996: Pohjois-etelä-suuntainen talonpohja (8 x 4,6 m) sijaitsee Blybergsiin kulkevan kulkevan tien itäpuolella ja se näkyy tielle.¨30:n m päässä etelässä on muuntaja pellon laidassa. Talonpohja on kauttaaltaan kivetty. Se on ladattu käsittelemättömistä kivistä ilman laastia. Rakenteen päällä on muutama tiili, mutta ne eivät liity siihen kiinteästi.
N. 20 m perustuksesta, rinnettä ylöspäin sijaitsee maakellari. Kellariin johtaa 1,8 m pitkä, 1,2 m leveä ja 0,9 m korkea käytävä. Se on ladattu käsittelemättömistä kivistä ilman laastia. Itse kellari on pyöreä ja halkaisijaltaan 2, 5 m. Suurin syvyys on 1, 4 m.
Kattorakenteista ei ole havaittavissa jäänteitä. 10 m rinnettä ylöspäin on 7,5 m pitkä epämääräinen kiveys. Talonpohjasta 10 m etelään on toinen epämääräinen kiveys. Se on
selvemmin pitkulainen ja 10,6 m pitkä.Talonpohjan pohjoispäädystä 10 m itään on L-kirjaimen muotoinen kiviaita.

Torsby, Villa Staffans (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jukka palm 1996:
Kellari sijaitsee Torsbybergetin itäpuoleisen metsikön laidassa, aivan pellonreunassa. Sen länsipuolitse kulkee tilan raja ja rajaröykkiö onkin kellarin vieressä. Toinen rajaröykkiö on metsikössä. Voimalinja ylittää Torsbybergetin n. 100 m kellarista etelään. Kellari (3,5 x 3,5 m) on paksun kasvillisuuden peitossa. Vain suuaukko ja yksi nurkka ovat selvästi nähtävissä. Kellari on rakennettu kookkaista (halk. yli 50 cm), käsittelemättömistä kivistä ilman laastia. Kivirakenteita ympäröi paksu maavalli. Kattorakenteista ei ole havaittavissa jäänteitä.

Kirkonkylän kellari (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Luonnonkivikellari sijaitsee Pernajan kirkon itäpuoleisella harjulla. Se on hautausmaan kaakkoiskulmalta ja kellotapulilta pohjoiseen vievien teiden risteyksen eteläpuolella, harjun länteen viettävässä rinteessä. Neliskulmaiseen ( 2 x 2m) kellariin johtaa 1,5 m pitkä 1 m levyinen kivetty käytävä. Sekä käytävä että kellari on rakennettu pyöristyneistä, käsittelemättömistä kivistä. Tilkkeenä on käytetty pieniä kiviä, ei laastia. Käytävän korkeus on 0,5 m ja itse kellarin 1 m. Vaikka kellari on hyväkuntoinen, ei kattorakenteista ole havaittavissa jäänteitä.
30 m kellarista etelään, kellotapulin tuntumassa on vierekkäin kaksi epämääräistä, täyttynyttä kuopannetta, jotka saattavat olla kellarin jäännöksiä. Ne sijaitsevat myös harjun länsirinteessä.

Hakala 2 (1000023749) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Lieviön kylässä Hakalan tilasta noin 400 metriä itään olevan kallioisen mäen huipulla. Rajamerkissä on pieni röykkiö kiviä ja vaikuttaa siltä, että se on rauennut. Merkissä on ilmeisesti ollut pystyssä noin 1x0,5 metrin kokoinen laakakivi, joka on kaatunut. Merkki ei ole minkään nykyisen rajan kohdalla ja Siuntion raja on noin 300 metriä itään. Todennäköisesti kyseessä on historiallisen ajan rajamerkki tai muu merkki, jonka tarkoituksesta ei ole tietoa.

Tammela (1000023755) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lohjan Tammelassa, Kyrönkorven eteläpuolella olevan mäen länsilaidalla, lähellä kalliojyrkännettä. Maasto kuivaa kalliopohjaista kangasta. Rajamerkki koostuu neljästä kivestä, josta yksi on kiilattu alun perin pystyyn kolmen muun väliin, mutta sittemmin se on kallistunut. Kyseessä on nykyisten kolmen tilan rajamerkki, joka voi olla melko vanhaakin perua.
Rajamerkki on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi, koska se ei näytä liittyvän mihinkään historialliseen kylän tai pitäjän rajaan.

Ukkola (1000023756) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lohjan Lieviön kylässä, Ukkolan tekojärven pohjoispuolisella mäellä. Alue on kalliopohjaista kuivaa kangasta. Noin kolmekymmentä metriä Ukkolantiestä pohjoiseen on kalliolla rajamerkin näköinen kivirakennelma. Se koostuu muutamasta noin 30 cm kokoisesta kivestä joiden keskellä on pystyssä hieman isompi kivi. Kivet ovat sammaloituneet. Kiveys ei ole minkään nykyisen rajan kohdalla. Kyseessä voi olla vanha historiallisen ajan rajamerkki tai muu maastoon tehty merkki. Kohde on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi, koska sen ajoitus ja tarkoitus ovat epäselviä.

Burkholmsfjärden Tullandet W (Taide)
Historiallinen; Tullandetin saaren länsirannan kallioon on hakattu vedenkorkeusmerkki, joka on vuodelta 1848.
Kohde sijaitsee Sundön ja Vähä-Pellingin saaren välisellä väylällä olevan Tullsundetin saaren länsipäässä, saaren pohjoisrannalla. Rantakallioon on hakattu vedenkorkeusmerkki ja vuosiluku 1848. Kirjoitus on suuri, 110 cm pitkä ja luvut ovat 55 cm korkeita. Korkeusmerkki on 40 cm korkeammalla kuin nykyvedenpinta. Vuoden 2013 inventoinnissa itse kalliolla ei käyty, mutta paikka valokuvattiin veneeltä ohimennessä.

Burkholmsfjärden Lökön Skeppsberget (Taide)
Historiallinen; Saaren pohjoisrannalla "Skeppsbergetin" kalliossa sanotaan olevan hakkauksia 1700 -luvulta.
Skeppsberget sijaitsee Lökön saaren länsiosassa, saaren pohjoisrannalla. Kallio on selvästi vesiltä erottuva matala rantakallio, jonka päähän on tehty kesämökin laituri. Kalliolla on runsaasti erilaisia kalliohakkauksia. Näistä vanhimmaksi mainitaan vuonna 1755 hakattu Upplannin ja Södermanlandin maakuntavaakuna. Stig Weckmanin tietojen mukaan kaikki hakkaukset ovat 1700-luvulta. Kalliossa on mm. Kustaan sodan aikaisia nimihakkauksia.
Vuoden 2013 inventoinnissa paikalla käytiin valokuvaamassa kallio. Auringonpaiste häiritsi hakkausten havaitsemista, mutta esimerkiksi Carl Fredric Arnkihlin v. 1788 tekemä nimihakkaus oli erotettavissa.

Sonö (Asuinpaikat)
Sundön saaren luoteisrannalla.
Sundön (Sonö) yksinäistalo on muodostanut oman kylänsä ja se on ollut asuttu ainakin 1540-luvulta lähtien, jolloin siellä oli yksi veronmaksaja. Talo on ollut ilmeisesti samalla sijallaan ainakin 1650-luvulta lähtien ja se esiintyy myös 1790-luvulla laaditussa Kuninkaallisessa merikartastossa nimellä Sonö. Se sijaitsee Sundön saaren luoteisrannalla, uuden väylän, Sunisundetin etelärannalla länteen päin avautuvan poukaman rannalla.
Vuoden 2013 inventoinnissa kohdetta käytiin tarkastamassa. Vanhan talon ympärillä on paljon uudisrakennuksia, mm. iso talousrakennus. Mahdollisesti säilynyttä vanhaa kulttuurikerrosta voisi olla juuri vanhan päärakennuksen pihapiirissä.

Lökön puolustusvarustus (Puolustusvarustukset)
Lökön saari sijaitsee vanhan purjehdusväylän eteläpuolella Vähä-Pellingin saaren koillispuolella. Stig Weckmanin artikkeleissa mainitaan, että Lökön saaressa on puolustusvarustuksia muistuttavia kivilatomuksia ja ”haudaksi” kutsuttu nelikulmainen kivikonstruktio. Vuoden 2013 inventoinnissa kohdetta pyrittiin tarkastamaan Lökön saarella. Kivirakenteita ei löydetty, mutta sen sijaan ylhäällä mäellä on noin 20 metriä pitkä sik-sak –muotoinen maatunut oja, todennäköinen juoksuhauta, jonka rintamasuunta avautuu suunnilleen koilliseen. Hauta on noin metrin leveä ja se on jyrkän rinteen päällä olevalla tasanteella, kuusikossa. Puolustusvarustus saattaa liittyä sisällissodan taisteluihin, joita käytiin Pellingissä kevättalvella 1918

Lill Pellingby (Asuinpaikat)
Vähä-Pellingin kylä eli Lill Pellingby tai Lillpellinge sijaitsee Vähä-Pellingin saaren pohjoisrannalla, Tullandetin ja Vähä-Pellingin saaren välisen salmen eteläpuolella. Kylän ranta on Sankanörarna –nimisten luotojen kohdalla ja talot siitä etelään rantatörmän päällä ja taustan kalliolla.
Vähä-Pellingin kylässä (Öster Pellingby) oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa. Ensimmäinen kylää kuvaava kartta on vuodelta 1651 (Strömsbergin kartanon kartasto), jossa kylään on merkitty kaksi taloa. Vuoden 1700 Samuel Broteruksen kartassa Lill Pellingbyssä on neljä taloa, yksi talo kylän luoteisosan niemellä ja kolme taloa varsinaisella kylän tonttimaalla, kylän kaakkoisosassa. Vuoden 1700 kartalla talot A-D ovat nimillä Gråabondas, Stoorbondas, Nybondas ja Fäjars. Vuonna 1786 laaditulla kartalla talot ovat Gråbons, Starkis, Nybondas ja Feijars, joista viimeinen on erillisenä sijainnut talo.
Inventoinnissa kylän alue kierrettiin ja todennäköiset vanhan tonttimaan alueet rajattiin maastokarttaa apuna käyttäen. Yleensä ottaen tilojen päärakennukset ovat vanhoja, 1900-luvun alusta peräisin olevia, vankan kivijalan päällä olevia puutaloja, mutta paikoin on uudempaakin rakennuskantaa sementtikivijaloin varustettuna. Pihat ovat pääosin ja tasaamattomia ja piharakennukset seisovat yleensä kevyesti kulmakivien varassa. Vaikuttaa siis siltä, että kylän alueella voi olettaa vanhojen kulttuurikerrosten säilyneen pihamailla.
Nykyään Feijarsin talo on siirtynyt kauemmas länteen ja Nybondas etelään. Entisen Feijarsin paikalla ovat Backas ja Strandas ja varsinaisen kylän tonttimaan kohdalla ovat Gråbondas, Storbondas ja Starkis. Näyttää siltä että tällä kolmen talon tontilla tilanne on säilynyt nykypäivään jokseenkin muuttumattomana mahdollisista nimivaihdoksista huolimatta. Feijarsin vanhalle tontille on tehty uudisrakennuksia.
Kulttuuriperintökohteeksi on rajattu nykyiset Storbondasin, Starkiksen ja Gråbondasin alueet aivan kylän keskustassa. Tällä alueella on mahdollista, että 1700-luvun tai vanhempaa kulttuurikerrosta tai rakenteita on säilynyt piha-alueilla

Söder Pellingby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pellingin eteläkylä eli Söder Pellingby tai Söderby sijaitsee Suur-Pellingin saaressa, sen keskiosassa, Söderbyvikenin länsirannalla. Söderbyn eteläisin osa muodostaa tiiviin ryhmäkylän, jossa talot on rakennettu kallioille niitty- ja peltomaiden keskelle. Pohjoisemmasta osasta on käytetty myös nimitystä Västerby. Laaja Marenin peltoaukea sijaitsee kylän länsipuolella.
Pellingin eteläkylässä (Söder Pellingby) oli 1540-luvulla viisi veronmaksajaa. (ks. tarkemmin inventointikertomus)
Inventoinnissa kylän alue kierrettiin ja todennäköiset vanhan tonttimaan alueet rajattiin maastokarttaa apuna käyttäen. Yleensä ottaen tilojen päärakennukset ovat vanhoja, 1900-luvun alusta peräisin olevia, vankan kivijalan päällä olevia puutaloja, mutta paikoin on uudempaakin rakennuskantaa sementtikivijaloin varustettuna. Pihat ovat lähes kauttaaltaan myllertämättömiä ja tasaamattomia ja piharakennukset seisovat yleensä kevyesti kulmakivien varassa. Vaikuttaa siis siltä, että suurimmalta osilta kylän alueella voi olettaa vanhojen kulttuurikerrosten säilyneen pihamailla.
Eteläisimmän tonttimaan keskiössä ovat vanhat talot Vävars, Smeds ja Gråns, mutta kylä näyttää levinneen jo varhain kaakkoon, nykyisen kaupan suuntaan sekä länteen, Nybondaksen puutarhalle päin. Pohjoisen taloryhmän eteläisempi tontti on Ollaksen talo, joka on kaikkiin vanhoihin karttoihin piirretty peltoalueen eteläkärjen länsipuolelle vaikka nykyinen vanha talo onkin pellon itäpuolen korkealla kukkulalla. Länsipuolella on uusi tiilirakenteinen omakotitalo, jonka ylä(pohjois)puolella on sen pihamaata. On mahdollista, että vanhaa kulttuurikerrosta olisi säilynyt tämän uuden talon pohjoispuolisella piha-alueella. Pohjoisen taloryhmän pohjoisempi tontti on Brandsin talon tontti, joka lienee samalla sijallaan kuin nykyisinkin. Vuosien 1764-1766 kartalla Brandsissa on kaksi taloa, joista toinen lienee nykyinen Nedre Brands maantien luoteis puolella. Brandsin talo on vanha, järeälle kivijalalle rakennettu. Talon pihapiirissä saattaa olla koskematonta kulttuurikerrosta. Nedre Brandsin talo on ilmeisesti autiona, sen villiintyneessä pihassa ja puutarhassa saattaa myös olla vanhaa kulttuurikerrosta jäljellä. Nedre Brandsin talosta n. 50 metriä koilliseen metsänreunassa on osittain romahtanut kivikellari. Kulttuuriperintökohteeksi rajatuilla alueilla on mahdollisesti säilynyt 1700-luvun tai sitä vanhempaa kulttuurikerrosta tai rakenteita.

Markkinamäki (1000023951) (Taide)
Historiallinen; Tarkastamaton kalliopiirros. Piirros sijaitsee pihapiirissä Ahvenkoskenlahdessa rannalla pienellä kalliopaljastumalla. Siinä on hanmotettavissa Kirjaimet F P sekä kirjaimien alla numerot 1904. kirjaimien yllä oikealla puolella on vielä renkana muotinen kuvio. Piirros on osittain sammal/leväkasvuston peittämä.

Öster Pellingby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inventointi 2013: Pellingin itäkylä eli Öster Pellingby tai Österby sijaitsee Suur-Pellingin saaressa, sen koillisosassa, Österbyvikenin länsi- ja pohjoisrannalla. Österby jakautuu harjualueeseen ja ns. Yrjaksen mäkeen, joilla kylän vanhimmat tontit ovat sijainneet. Harjualueen ja Österbyvikenin välissä on pieni peltoaukea.
Pellingin itäkylässä (Öster Pellingby) oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa. Ensimmäinen kylää kuvaava kartta on vuodelta 1651 (Strömsbergin kartanon kartasto), jossa Österbyvikenin rannalle on piirretty kaksi taloa, toinen selvästi kauempana rannasta, mahdollisesti em. harjualueella. Vuoden 1700 Samuel Broteruksen kartassa Österbyssä on neljä taloa, kaksi molemmilla tonttimailla: harujalueella Mattas ja Tallas ja lahden länsirannalla Staffans ja Reimars. Tilanne on muuttumaton vuosina 1764-1766 laaditulla kartalla.
Inventoinnissa kylän alue kierrettiin ja todennäköiset vanhan tonttimaan alueet rajattiin maastokarttaa apuna käyttäen. Yleensä ottaen tilojen päärakennukset ovat vanhoja, 1900-luvun alusta peräisin olevia, vankan kivijalan päällä olevia puutaloja, mutta paikoin on uudempaakin rakennuskantaa sementtikivijaloin varustettuna. Pihat ovat pääosin ja tasaamattomia ja piharakennukset seisovat yleensä kevyesti kulmakivien varassa. Vaikuttaa siis siltä, että kylän alueella voi olettaa vanhojen kulttuurikerrosten säilyneen pihamailla.
Harjualueen talot muodostavat rivikylän, jonka isoimpina taloina lännestä itään ovat nykyään Lillmattas, Stormattas, Sandkulla ja Reimars, sekä tien pohjoispuolella Sandåsa. (alakohteena Östra Pellinge Ö) Länsirannan keskeiset talot ovat Staffas ja Yrjas. Näyttää siltä, että Mattas ja Staffas ovat jotakuinkin samoilla paikoilla, missä ne ovat olleet ainakin 1700-luvulta lähtien, mutta Reimars on siirtynyt länsirannalta harjulle ja Tallaksen taloista Nedra Tallas on siirtynyt pohjoisemmaksi, Bredvikenin rannalle. Nähtävästi alkuperäinen Tallas on sijainnut tonttimaan itäosassa, missä nyt ovat Sandkulla, Sandåsa ja Reimars. Länsirannan Reimarsin tilalle puolestaan on tullut Yrjas.
Harjualueella kulttuuriperintökohteeksi on rajattu nykyisestä tiestä lähtien kapea harjanteen päällysalue, jonka sisällä ovat Lillmattasin, Stormattasin, Sandkullan ja Reimarsin talot, sekä osittain Sandåsan pihamaa. Länsirannalla on rajattu puolestaan tien länsipuolelta alue, jonka sisälle jäävät Staffasin tila, Yrjas sekä niiden pohjoispuolella olevat pienemmät talot. Molemmilla alueilla on mahdollista, että 1700-luvun tai vanhempaa kulttuurikerrosta tai rakenteita on säilynyt piha-alueilla.

Rågholmen (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2018 inventoinnissa. Fantsnäsin eteläpuolella olevan Rågholmenin länsiosassa on muutamia taistelukaivantoja. Niitä ovat kaivaneet tanskalaiset vapaaehtoiset talvisodan aikana. Fantsnäsissä on kivi, jossa on heihin liittyvä kaiverrus (mj.rek.nro 1000024420). Taisteluhaudat ovat noin 7-10 metriä pitkiä. Vuoden 2018 inventoinnissa löytyi kaksi suoraa kaivantoa ja yksi mutkitteleva, johon kohteen pääkoordinaatit osoittavat. Näiden lisäksi alueella on muita kaivantoja, joista osa voi olla puolustustarkoitukseen liittyviä ja osa voi liittyä paikalla 1800-luvulla sijainneeseen torppaan. Torppaan liittyvä on ilmeisesti myös pääkoordinaattien vieressä oleva tasanne, jonka pohjoisreuna on tuettu matalalla kivipenkereellä.

Fantsnäs (Taide)
Moderni; Kohde tarkastettiin vuoden 2018 inventoinnissa. Fantsnäsintien ja rannan välissä on siirtolohkare, jossa on kaiverrus. Lohkare sijaitsee talojen eteläpuolella, vanhasta ulkorakennuksesta kymmenisen metriä etelään. Kaiverruksessa erottuu selvästi vuosiluku 1940 ja sen yläpuolella on kirjoitusta, kirjoitus on sen verran ylhäällä kivessä, että sitä on vaikea nähdä ja se on hieman sammalen ja lehtien peittämä. Ilmeisesti kyseessä on talvisodan aikana Fantsnäsiin sijoitettujen pohjoismaalaisten (tanskalaisten?) vapaaehtoisjoukkojen tekemä kaiverrus. Joukkojen läsnäoloon liittyy myös Rågholmenilla olevat puolustusvarustukset.

Veckjärvi kivilouhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Lainaus v. 2012 inventointikertomuksesta:
Tutkimusalueen itäosassa, metsäisen kallioalueen keskeltä löytyi louhittujen kivien vyöhyke, jonka lohkareissa erottui selkeitä porauksen jälkiä. Kaavarunkoalueen inventoinnissa saatiin monesta kohtaa havaintoja tämän kaltaisesta toiminnasta. Skaftkärrin graniittiperäinen kallioaines on ilmeisesti soveltunut hyvin rakennustöihin ja on mahdollista, että kiviainesta on tarvittu Porvoon kaupungin rakennustöihin. En löytänyt historiallisista lähteistä tietoja kiviaineksen hausta Skaftkärristä, mutta todennäköisesti sitä on hyödynnetty myös kaupungin eri rakennusvaiheissa. Poranjäljistä voisi olla mahdollista jäljittää tietylle ajan-jaksolle ominaisia teknisiä piirteitä. Kiviporia on ollut Suomessa käytössä ainakin jo 1700-luvun loppupuolella vuoriteollisuuden kehittyessä eurooppalaisten esikuvien mukaan. On mahdollista, että kivenlouhintaa on harjoitettu Skaftkärrin kallioalueilla jo 1700-luvulta ainakin 1900-luvulle saakka.

Omenatarha 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Vanhan Veckjärventien ja Skaftkärrin tien risteyksen pohjoispuolella kohoaa korkea kalliomäki, jonka lounaisreunaa on louhittu voimallisesti. Kivenlohkareita on runsaasti kallion edustalla ja osassa kallionseinämää on erotettavissa poranjälkiä. Kivilouhoksia ei ole merkitty Skaftkärrin alueen historiallisen ajan karttoihin.

Joddböle luode (Kivirakenteet)
Historiallinen; Joddbölen talon pohjois-luoteispuolella, kalliomäen juurella havaittiin kaksi kivistä tehtyä rajapyykkiä. Näiden paikoille ei ole nykyisin rajaa. 1700-luvun kartoilla koko alue kuuluu Joddböleen eikä sen sisällä tietenkään ole muita rajoja. Tilanne on sama 1842 kartalla. Vuoden 1917 isojakokartalla kohdalle ei myöskään osu rajoja. Rajamerkit eivät mitä ilmeisimmin ole 1700-luvun alkua vanhempia. Ne ovat siten peräisin 1842-1917 väliseltä ajalta tai myöhemmin 1900-luvulla tehtyjä.

Broändagård Kolkärrsmalmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jukka Moisanen ja Simo Vanhatalo kartoittivat pieniä kiviröykkiöitä vuonna 1996. Röykkiöitä löytyi yhdeksän kappaletta noin neliökilometrin kokoiselta alueelta. Broändan ja Kolskärsmalmenin alueilta Pikkalan alueelta. Vuoden 2014 kohde tarkastettiin, mutta kaikkia röykkiöitä ei enää löytynyt, vaan niitä havaittiin kuusi kappaletta. Kohde jaettiin kolmeen erilliseen muinaisjäännökseen hahmottamisen helpottamiseksi. Vanhalla nimellä säilyi röykkiö Broändan puolella. Kollskärrsmalmenille erotettiin kaksi uutta kohdetta Kolskärrmalmen 1 (2 röykkiötä) ja 2 (3 röykkiötä)
Broända-Kolskärsmalmen sijaitsee Rannikkotien ja Läntisen Kuninkaantien koillispuolella, kalliojyrkänteen alapuolella. Tiheähkössä sekametsässä on huonosti erottuva, lähes kasvillisuuden peittämä, kivikasa, jonka halkaisija on noin metri. Vastaavia, enemmän tai vähemmän huolellisesti koottuja, röykkiöitä on Siuntion alueella useita. Todennäköisimmin kyse on historiallisella ajalla tientekoa varten kasatuista mukulakivistä tai Porkkalan vuokra-ajan venäläismiehityksen aikana kerätyistä kivistä. Pikkalan alueella on säilyneitä mukulakiviteitä kartanon alueella ja myös Broändassa.
Kohde on Muinaisjäännösrekisterissä kuvatussa kunnossa. Aikaisemmin tunnetusta röykkiöstä noin 28 m eteläkaakkoon on toinen suurempi röykkiö. Se on muodoltaan pyöreähkö ja halkaisijaltaan noin 4 m. Korkeutta sillä on noin 30 cm. Röykkiö on kasattu halkaisijaltaan noin 30 cm läpimittaisista luonnonkivistä. Se sijaitsee jyrkän kalliorinteen juurella sekametsässä. Röykkiö erottuu maastossa helposti eikä sen päällä ole juurikaan aluskasvillisuutta.

Fall (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pari kilometriä lounaaseen Siuntion keskiaikaisesta kirkosta laajan Tjusterängsslättenin peltoaukean etelälaidalla. Paikalle johtaa Siuntion tieltä erkaneva Fallintie. Fall tai Fallby on ollut jatkuvasti asuttu viimeistään 1500-luvulta nykypäiviin saakka. Nykyinen Brasin tilakeskus on historiallisen kylän kohdalla. Brasin tilan itäpuolella on nykyisin metsää ja ilmeisesti vapaa-ajan asunto. Metsässä havaittiin kivijalka, mutta todennäköisimmin se kuulu 1800-1900 –luvun rakennusvaiheisiin. Koko historiallisen kylän alue on ollut melko voimakkaan rakentamisen kohteena, esimerkiksi vuoden 1961 peruskartassa alueelle on merkitty neljä asuinrakennusta ja kymmenkunta muuta rakennusta. Rakennuksia on tehty myös sen jälkeen.
Inventoinnissa havaittiin em. kivijalka, mutta selkeästi 1800-lukua vanhempia rakenteita ei ollut näkyvissä. On mahdollista, että varhaisia asutuksen jälkiä on säilynyt maan alla. Potentiaalista aluetta on Brasin tilan länsipuolella oleva metsittynyt alue, joka on inventoinnissa rajattu alueena. Kohteen lajina on muu kulttuuriperintökohde, koska selvästi muinaisjäännökseksi tulkittavaa alueelta ei löytynyt.

Grännäs 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee , Grennäsintien, Göksintien ja SIggansin teiden risteyksen kohdalla, noin 3,6 km Siuntion rautatieasemasta länsiluoteeseen. Vuoden 1560 asutusluettelo mainitsee, että Grännäsissä on yksi talo. Kuninkaan kartastossa tai vuoden 1842 pitäjänkartassa paikalle ei ole merkitty asutusta, yllä mainitut tieurat kulkivat kyllä jo jotakuinkin nykyisten kaltaisesti. Grännäsin kohdelle ilmestyy Gammelbacka niminen talo venäläisessä topografikartassa 1800-luvun viimeisellä neljänneksellä, Vuoden 1915 pitäjän kartassa nimeksi on tullut Grännäs, joka on tilan nykyinenkin nimi.
Nykyinen tila on risteysalueen pohjois- ja eteläpuolella. Aluetta käytiin läpi metsäosiltaan, mutta merkkejä rakenteista ei havaittu. Ei ole aivan varmaa, onko 1500-luvun maininta juuri tätä paikkaa koskeva, koska kohde ilmestyy karttoihin vasta myöhemmin. Toisaalta teiden risteyskohta on ollut todennäköinen paikka asutukselle jo varhaisessa vaiheessa.

Störsvik Saunaniemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Störsvikissä Dyvikein pohjukasta noin 80 metriä pohjoiseen Saunaniemenkujan ja Saunaniemenrinteen välissä talojen tuntumass. Röykkiöt ovat rinteellä kaakko-luoteis -suuntaisesti siten, että äärimmäisten röykkiöiden 1 ja 3 välinen etäisyys on 17 m. Eteläisin röykkiö 1 on kiinni pienen kallionkielekkeen eteläpäässä ja noin 12 m luoteeseen rakennuksen kulmasta. Se on nelikulmainen ja kooltaan 2,3 x 1,5 m x 0,3 m. Kivet ovat särmikkäitä ja joukossa on melko suuriakin (0,3-0,5 m). Röykkiö 2 on edellisestä 5 m luoteeseen mainitun kallionkielekkeen toisella puolella. Se on kooltaan noin 2 x 1,6 x 0,25 m, tasapintainen ja koottu luonnonkivistä.
Röykkiö 3 on purettu rakentamisen yhteydessä vuonna 2020. Röykkiö 3 sijaitsi muita ylempänä noin 12 m röykkiöstä 2 pohjoisluoteeseen. Röykkiö 3 oli kooltaan 3,3 x 1,5 m, laeltaan tasainen ja suorakaiteen muotoinen. Röykkiö oli koottu vaihtelevan kokoisista kivistä, joiden joukossa on myös pienempiä kiviä (n. 0,1 m).
Kyseessä ei ole muinaisjäännös vaan kivikasat ovat historiallisia tai moderneja. Vastaavia pieniä kivikasoja on useita eteläisessä Siuntiossa ja niitä on kerätty rakennusmateriaaliksi.

Störsvik Kvarnträsk (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Störsvikissä noin 100 metriä Sienitiestä pohjoiseen kallion eteläreunalla. Paikalla on kaksi tai mahdollisesti kolme pientä kivikasaa, jotka ovat todennäköisesti kasattu käytettäväksi rakennusmateriaalina rakennuksissa tai teissä. Kasat ovat halkaisijaltaan noin metrin. Aiempien inventointien mukaan kasoja on useita, mutta vuoden 2014 inventoinnissa niitä löydettiin vain kaksi selvää ja yksi epämääräinen. Ne ovat lähekkäin toisiaan. Näistä noin 30 metriä länteen on Störsvik –niminen röykkiökohde, joka on noin kolme metriä halkaisijaltaan.

Störsvik (755010047) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Störsvikeniä, Helsingintieltä Störsvikiin vievän tien länsipuolella. Se on kallion länsipäästä n. 15 m alaspäin kuusikon puolella. Röykkiön läpimitta on 3 m, korkeus 40 cm, se on vain osittain turpeen peittämä ja sen keskellä on läpimitaltaan n. 1 m:n kokoinen matala kuopanne. Tämän röykkiön luoteispuolella on pieni (n. 1 m halkaisijaltaan) kivikasa, jossa on samankokoisia kiviä, halkaisija n. 20-30 cm, kuin itse röykkiössä - kivet saattavat olla peräisin röykkiöstä.
Kallion eteläreunalla on muutaman metrin välein 4-5 pientä (1 x 1 m, 1 x 1,5 m, 2 x 2 m), nelikulmaista kivikasaa, joissa alimpina on isompia, päällä pienempiä kiviä. Osa näistä oli turpeen peitossa ja siksi vaikeasti erotettavissa muutenkin hyvin kivisessä maaperässä. Nämä röykkiöt lienevät historialliselta ajalta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Alueelta löytyi muinaisjäännösrekisterin kuvauksessa mainitun kaltainen röykkiö, mutta hieman idempänä kuin mitä se oli paikkatiedon ja aluerajauksen mukaan. Paikkatiedot on nyt korjattu. Kohdekuvauksessa mainitut pienet röykkiöt kuuluvat nyt Störsvik Ny Westendin kohteeseen. Aiemmin oli ilmeisesti eri inventoinneissa myös sekoitettu röykkiöitä keskenään Störsvikin ja Störsvik Ny Westendin välillä, kohteet sijaitsevat aivan vierekkäin. Vuoden 2014 inventoinnissa Störsvikin kohteeseen erotettiin vain yksi hieman isompi röykkiö ja kaksi muuta pienempää, jotka alueelta löydettiin kuuluvat Störsvik Ny Westendin kohteeseen.

Störsvik Ny Westend (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsäisellä mäellä, itä-länsi -suuntaisen avokallion eteläpuolella on pelkästään luonnonkivistä koostuva röykkiö. Röykkiö on nelikulmainen ja kooltaan noin 1 m x 1 m. Röykkiö vaikuttaa huolellisesti kootulta ja hyvin säilyneeltä. Se vastaa morfologisilta piirteiltään läheisten Timala NE:n (755 00 0011) sekä Kasaberget N:n (755 00 0004) röykkiöitä.
Tarkastuskertomuksessa vuodelta 1997 (Viitanen 1997) mainitaan samankaltaisia röykkiöitä olevan kohteella useita, mutta inventointikertomuksessa vuodelta 2002 (Saukkopnen 2002) kuvaillaan näistä vain yhtä. Paikalla on myös ainakin yksi röykkiö (Siuntio Störsvik 755 01 0047), joka saattaa ajoittua pronssikaudelle (Viitanen 1997), mutta yhtä mahdollisesti historialliselle ajalle (Saukkonen 2002).

Västerby 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin kilometrin Siuntion keskiaikaisesta kirkosta kaakkoon, Tyyskylässä. Vuoden 1560 asutusluettelon mukaan Västerbyssä oli yksi talo. Asutus on jatkunut Kuninkaan kartaston ja myöhempien historiallisten karttojen perusteella läpi 1800- ja 1900 –lukujen näihin päiviin asti, nykyään paikalla on Vesterbyn kartano. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Mäen yläosa on tiheään rakennettua kartanon ja omakotitalojen aluetta. Mäen itärinne sen sijaan on rakentamatta, siellä on myös jyhkeä kivikellari, joka kuuluu kartanon yhteyteen. Kohteesta on rajattu mäen itäsivu potentiaaliseksi muinaisjäännösalueeksi, alueella olisi tehtävä tarkkuusinventointi jäännösten karttoittamiseksi

Mössö (Asuinpaikat)
Moderni; Mössön saaren keskiosassa lähelä eteläistä rantaa on paikalla sijainneeseen torppaan liittyvät kaksi rakennuksen perustaa, kellarinraunio sekä kalliopiirrros. Vuodelta 1872 olevaan senaatinkarttaan on merkitty torpan paikka saaren etelärantaan, joskin saaren koko on ollut silloin vähän nykyistä pienempi. Varsinaisen torpan perustus lienee jäänyt nykyisin paikalla sijaitsevan saunarakennuksen alle ja inventoinnissa havaitut rakennnusten pohjat ovat torppaan liittyvien talousrakennusten perustoja, joista toinen saattaa olla venevajan jäännös. Lisäksi pihapiirissä on kiviaita, joka kuitenkin on verrattain nuori. ks. alakohteet

Kolkärrsmalmen 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jukka Moisanen ja Simo Vanhatalo kartoittivat pieniä kiviröykkiöitä vuonna 1996. Röykkiöitä löytyi yhdeksän kappaletta noin neliökilometrin kokoiselta alueelta Broändan ja Kolskärsmalmenin alueilta Pikkalan pohjoispuolella. Vuoden 2014 kohde tarkastettiin, mutta kaikkia röykkiöitä ei enää löytynyt, vaan niitä havaittiin kuusi kappaletta. Kohde jaettiin kolmeen erilliseen muinaisjäännökseen hahmottamisen helpottamiseksi. Vanhalla nimellä säilyi röykkiö Broändan puolella (Broända-Kolskärrsmalmen). Kollskärrsmalmenille erotettiin kaksi uutta kohdetta Kolskärrmalmen 1 (2 röykkiötä) ja 2 (3 röykkiötä)
Kolskärsmalmen 1 sijaitsee noin 800 metriä Hangontiestä pohjoiseen Kolskärrsmalmenin kallioisella metsäalueella. Kohteessa on kaksi 1-2 metriä halkaisijaltaan olevaa kiviröykkiötä lähellä toisiaan. Alue oli metsä-äestetty vuonna 2014. Vastaavia, enemmän tai vähemmän huolellisesti koottuja, röykkiöitä on Siuntion alueella useita. Todennäköisimmin kyse on historiallisella ajalla tientekoa varten kasatuista mukulakivistä tai Porkkalan vuokra-ajan venäläismiehityksen aikana kerätyistä kivistä. Pikkalan alueella on säilyneitä mukulakiviteitä kartanon alueella ja myös Broändassa

Kolkärrsmalmen 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jukka Moisanen ja Simo Vanhatalo kartoittivat pieniä kiviröykkiöitä vuonna 1996. Röykkiöitä löytyi yhdeksän kappaletta noin neliökilometrin kokoiselta alueelta. Broändan ja Kolskärsmalmenin alueilta Pikkalan pohjoispuolella. Vuoden 2014 kohde tarkastettiin, mutta kaikkia röykkiöitä ei enää löytynyt, vaan niitä havaittiin kuusi kappaletta. Kohde jaettiin kolmeen erilliseen muinaisjäännökseen hahmottamisen helpottamiseksi. Vanhalla nimellä säilyi röykkiö Broändan puolella (Broända-Kollskärsmalmen). Kollskärrsmalmenille erotettiin kaksi uutta kohdetta Kolskärrmalmen 1 (2 röykkiötä) ja 2 (3 röykkiötä)
Kolskärsmalmen 2 sijaitsee noin 400 metriä Hangontiestä pohjoiseen Kolskärrsmalmenin kallioisella metsäalueella. Kohteeseen kuuluu neljä röykkiötä. Ne ovat koottuja mukulakivistä ja ovat halkaisijaltaan pari metrisiä. Kaksi röykkiöistä sijaitsee Kolskärrsmalmenin itälaidalla ja kaksi näistä noin 100 metriä kaakkoon kosteikon toisella puolella, Stallmossbergetin alaosassa. Vastaavia, enemmän tai vähemmän huolellisesti koottuja, röykkiöitä on Siuntion alueella useita. Todennäköisimmin kyse on historiallisella ajalla tientekoa varten kasatuista mukulakivistä tai Porkkalan vuokra-ajan venäläismiehityksen aikana kerätyistä kivistä. Pikkalan alueella on säilyneitä mukulakiviteitä kartanon alueella ja myös Broändassa.

Mattholm (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion eteläosassa merenrannan tuntumassa Kurubackuddenin pohjoisosassa. Paikalla on hyvin säilynyt 1800-luvulta peräisin olevan maatilan tai torpan jäännökset. Huomattavin rakenne on vankka kiviseinän talon tai navetan pohja, kooltaan noin 8x4 metriä, tästä noin 60 metriä itäkaakkoon on ilmeisesti kellarin pohja. Alue on melko aukeata ja hyvin säilynyttä ja edustava esimerkki 1800-luvun maatilan alueesta. Kohde on Kolavikeniltä lähtevän luontopolun varrella. Kohde rekisteröitiin vuoden 2014 inventoinnissa. Runsaan aluskasvillisuuden vuoksi rakenteita jäi todennäköisesti havaitsematta.
Tila on merkitty venäläiseen topografikarttaan 1800-luvulla nimellä Mattholm, vuoden 1915 pitäjän kartassa nimeksi on vaihtunut Kurubacka.

Karlvik (1000025974) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion eteläosassa meren rannan tuntumassa. Kohde muodostuu torpan paikasta ja siihen liittyvistä muista rakenteista. Alue on varttunutta sekametsää ja sen läpi kulkee Kolavikeniltä alkava luontopolku. Torppa on merkitty vuoden 1915 pitäjän karttaan Karlvik nimellä. Inventoinnissa paikalta löytyi ilmeisesti kaivon paikka, rakennuksen jäännökset ja kivestä rakennetut kellarin seinät. Rakennus oli tehty käyttäen pystyä kallion seinämää yhtenä seinänä, sen koko on noin 5x3 metriä, komea kellarin pohja on sisämitoiltaan noin 1,5x3 metriä.

Nybacka Störsvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin kilometrin Störsvikin kartanosta länteen, golf-kentän pohjoislaidalla metsäisellä mäellä. Paikalla on sijainnut 1800–1900 –luvun vaihteessa perustettu Nybackan torppa. Torppa on merkitty ja mainittu nimellä vuoden 1915 pitäjän kartassa. Vuoden 2014 inventoinnissa kohde tarkastettiin ja siellä havaittiin kaksi osaisen rakennuksen pohja ja toisen rakennuksen kivijalka. Rakenteita voi olla enemmänkin, koska kasvillisuus haittasi näkemistä. Kaksiosainen rakennus on ilmeisesti ollut käytössä melko pitkään, sillä sen ääriviivat on hahmoteltu vielä vuoden 1961 peruskarttaan.

Storängen (1000025977) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 850 metriä Störsvikin kartanosta länteen, golf-kentän pohjoislaidalla etelään pistävässä metsäisessä niemekkeessä. Paikalla on sijainnut 1800–1900 –luvun vaihteessa perustettu torppa, jonka nimeä ei ole mainittu vuoden 1915 pitäjän kartassa. Vuoden 2014 inventoinnissa kohde tarkastettiin ja siellä havaittiin torpan tai kellarin pohjakiveys. Rakenteita voi olla enemmänkin, sillä kasvillisuus haittasi näkemistä.

Solbacka Störsvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 600 metriä Störsvikin kartanosta luoteeseen, golf-kentän pohjoislaidalla. Paikalla on sijainnut 1800–1900 –luvun vaihteessa perustettu torppa, jonka nimi on Solbacka vuoden 1915 pitäjän kartassa. Vuoden 2014 inventoinnissa kohde tarkastettiin ja siellä havaittiin torpan kivijalka ja raivattuja peltoalueita. Kohteessa on myös valettu rakennuksen sokkeli, jossa on kookas uuni. Sokkeli voi kuulua torpan myöhempiin rakenteisiin.
Vuoden 2023 havainnot: Vuoden 2014 aluerajausta muutettiin. Pohjoisempaa kalliolta löytyi sekä uusi lohkokivistä tehty kivijalkaa (mitat n. 5-3 m), jossa oli eteläpäädyssä perustuksista päätellen ollut väliseinä eli kaikkiaan kaksi huonetta. Kivijalan koillisnurkasta johti n. 4-5 m pitkä kiviriviä pohjoispäädyn suuntaisesti itään. Kivijalan sisällä ei ollut merkkejä tulisijasta. Kivijalasta n. 20-30 m lounaaseen oli muutamassa kasassa ja irrallaan samantyyppisiä suorakaiteen muotoisia lohkokiviä kuin mistä kivijalka muodostui. Kivissä ei ollut porausjälkiä.

Skepparbäcken (Puolustusvarustukset)
Moderni; Vuoden 2014 inventoinnissa havaittiin Pikkalan kartanosta noin 500 metriä kaakkoon olevassa metsässä, Pikkalaan johtavan tien eteläpuolella, noin 3-4 metriä halkaisijaltaan olevia maahan kaivettuja kuoppia ja juoksuhaudan pätkiä. Kuopat ovat todennäköisesti korsun pohjia ja ovat peräisin Porkkalan vuokra-ajalta 1944–56, jolloin alue oli Neuvostoliiton hallussa ja linnoitettu.

Västeråkern (1000025981) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee 3,5 kilometriä Siuntion rautatieasemasta etelään Sunnanvikissa, Västeråkern – nimisen peltoalueen eteläpuolella metsän laidassa. Paikalla on kaksi Porkkalan vuokra-ajalta peräisin olevaa konekivääri- tai pikakivääriasemaa ja juoksuhautoja. Asemat ovat maahan kaivettuja, kooltaan noin 3x2 metriä. Paikalisilta asukkailta saadun tiedon mukaan pelloilla on ollut hirsistä tehtyjä tuliasemia, mutta ne on kaikki hävitetty vuokra-ajan päättymisen jälkeen. Samoin on ilmeisesti tehty useimmille Neuvostoliiton jälkeensä jättämille kenttälinnoitteille.

Lerbacka (Puolustusvarustukset)
Moderni; Paikalla on Porkkalan vuokra-ajalta v. 1944–56 peräisin oleva betonibunkkeri. Bunkkeri sulautuu täysin ympäristöönsä, sen koko, halkaisija ehkä noin 10 metriä, hahmottuu kohoumana maastossa. Bunkkeriin ei ole näkyvissä sisäänkäyntiä. Neuvostoliittolaiset räjäyttivät ja peittivät betonirakenteiset linnoitteet ennen alueen luovutusta takaisin Suomelle.

Norrbacka (1000025983) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee neljä kilometriä kaakkoon Siuntion rautatieasemasta Vikträskin länsirannalla aivan Läntisen Kuninkaantien eteläpuolella. Paikalla on 1800–1900 –lukujen vaihteessa torppa ja siihen liittyviä rakenteita on maastossa. Vuoden 2014 inventoinnissa löytyi kellarin pohja, rakenteiden jäännöksiä on luultavasti enemmän, mutta kasvillisuus haittasi havainnointia. Torppa on Lerbacka – nimisen mäen pohjoisosassa, pohjoiseen laskevan rinteen alaosassa. Alue kasvaa sekametsää.

Långträsk (1000025985) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee noin kuusi kilometriä Siuntion rautatieasemasta itään Långträskin länsirannalla. Paikalla on Porkkalan vuokra-ajalta v. 1944–56 peräisin oleva betonibunkkeri. Bunkkeri sulautuu ympäristöönsä, se on louhittu järven rannalla olevaan kallioon. Sen koko ei paljastu ulospäin, arviolta kyseessä on noin 6-8 metriä leveä rakenne. Bunkkerista on näkyvissä sen yläosassa olleen tähystys- tai ampumakuvun aukko. Neuvostoliittolaiset räjäyttivät ja peittivät betonirakenteiset linnoitteet ennen alueen luovutusta takaisin Suomelle. Tämäkin bunkkeri on räjäytetty ja sen jälkeen peitetty kivenlohkareilla.

Lappträsk 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee noin 4,5 kilometriä Siuntion rautatieasemasta itään Lappträskin etelärannalla. Paikalla on Porkkalan vuokra-ajalta v. 1944–56 peräisin oleva betonibunkkeri. Bunkkeri sulautuu ympäristöönsä, se on louhittu järven rannalla olevaan kallioon. Sen koko ei paljastu ulospäin, arviolta kyseessä on noin 6-8 metriä leveä rakenne. Bunkkerista on näkyvissä sen yläosassa olleen tähystys- tai ampumakuvun aukko sekä sisäänkäynnin yläosaa metsän puolella. Sisäänkäynnin edessä oli vuoden 2014 inventoinnin aikana rautaiset kottikärryt, mahdollisesti sekin vuokra-ajan peruja. Neuvostoliittolaiset räjäyttivät ja peittivät betonirakenteiset linnoitteet ennen alueen luovutusta takaisin Suomelle. Tämäkin bunkkeri on räjäytetty ja sen jälkeen peitetty kivenlohkareilla.

Lappträsk 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee noin 4,5 kilometriä Siuntion rautatieasemasta itään Lappträskin etelärannalla olevassa niemessä. Paikalla on noin 50 metrin matkalla taisteluhautaa, jossa on muutamia ilmeisesti yhden taistelijan ampumapesäkkeitä. Taistelukaivannot ovat Porkkalan vuokra-ajalta 1944–56, jolloin Neuvostoliitto linnoitti alueen. Lappträskin rannalta löytyi vuoden 2014 inventoinnissa lisäksi yksi betonibunkkeri ja konekivääriasema.

Lappträsk 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee noin 4 kilometriä Siuntion rautatieasemasta itään Lappträskin itärannalla. Paikalla on konekivääriasema, joka erottuu parimetriä leveänä neliskanttisena kaivantona pienen kumpareen päällä. Asema on peräisin Porkkalan vuokra-ajalta 1944–56, jolloin Neuvostoliitto linnoitti alueen. Lappträskin rannalta löytyi vuoden 2014 inventoinnissa lisäksi yksi betonibunkkeri ja konekivääriasema.

Järpenshacken (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Sjundbyn kartanon pohjoispuolella oleva Järpenshacken –nimisen mäen pohjoisrinteessä. Alueella on muutamia korsun pohjia, kyseessä voi olla myös konekivääripesäkkeet, ja näiden välisiä yhdyshautoja sekä muuta juoksuhautaverkostoa, joka seuraa mäen laitaa yhteensä noin 300 metrin matkan. Ilmeisesti tarkoituksena oli turvata mäen alla kulkevaa tietä. Taistelukaivannot ovat neuvostoliittolaisten tekemiä Porkkalan vuokra-aikana 1944–56.

Kapellbacken 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Sjundbyn kartanon kaakkoispuolella olevan Kapellbackenin mäen itä- ja pohjoisreunalla. Alueella on Neuvostoliiton tekemiä linnoitteita Porkkalan vuokra-ajalta v. 1944–56. Kohteen eteläisimmässä päässä on betonibunkkeri aivan junaradan eteläpuolella. Bunkkeri on vuokra-ajan päättyessä räjäytetty ja peitetty, siitä näkyy vai hieman betoniseinän reunaa. Bunkkeria on hyvin vaikea erottaa maastossa.
Bunkkerista pohjoiseen radan ja Niittykyläntien välissä ja vielä tien itäpuolella on ketju linnoitteita, jotka koostuvat juoksuhaudoista, taisteluasemista ja korsuista. Linnoitteet ovat maahan kaivettuja, muita betonisia linnoitteita ei alueelta vuoden 2014 inventoinnissa löytynyt. Taisteluasemat muodostavat noin 600 metriä pitkän ja 30–40 metriä leveän vyöhykkeen.

Ängesby 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee noin kolme kilometriä Siuntion asemasta itään ja Sjundbyn kartanosta noin 800 metriä eteläkaakkoon Niittykyläntien länsipuolella olevalla metsäisellä mäellä. Mäen pohjoisosassa koordinaattipisteiden osoittamassa paikassa on betonibunkkeri, jonka neuvostoliittolaiset ovat rakentaneet Porkkalan vuokra-aikana 1944–56. Bunkkeri on räjäytetty vuokra-ajan päättyessä ja bunkkeri on peitetty. Nykyään bunkkerista näkyy vain yläosan kuvun aukon reikä ja hieman betonista seinää. Mäen pohjoisreuna on linnoitettu muilta osin juoksuhaudoin ja ampuma-asemin noin 250 metrin matkalta. Linnoitteet ovat metsässä pellon tuntumassa.
Mäen eteläosassa on huonokuntoinen taisteluhautojen, yhdyshautojen ja tuliasemien muodostama linnoituskokonaisuus.

Kumlet (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee noin 2,5 kilometriä Siuntion rautatieasemasta itään ja 600 metriä Sjundbyn kartanosta etelään Kumletin mäen itälaidalla. Tiheässä nuoressa sekametsässä on neuvostoliittolaisten Porkkalan vuokra-aikana 1944–56 rakentama betonibunkkeri, joka on erittäin vaikea havaita, vain hieman bunkkerin betonista kulmaa on näkyvissä. Bunkerin koko ei hahmotu maastossa, vain pieni kumpare paljastaa sen. Bunkkeri on räjäytetty ja peitetty vuokra-ajan päättyessä.

Tallbackaängen (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee noin kaksi kilometriä itään Siuntion rautatieasemasta Sjundbyntien eteläpuolella Tallbackaängenillä. Paikalla on Porkkalan vuokra-ajalla 1944–1956 maahan kaivettuja taisteluasemia. Juoksuhaudat ja konekivääriasema ovat nuorehkossa kuusikossa koilliseen laskevassa rinteessä vanhan tien pohjoispuolella. Kohde rekisteröitiin vuoden 2014 inventoinnissa.

Sjundbyån 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee 800 metriä Sjundbyn kartanosta länteen ja noin 100 metriä Sjundbynjoen eteläpuolella pellolla. Paikalla on neuvostoliittolaisten Porkkalan vuokra-aikana rakentama betonibunkkeri. Bunkkeri erottuu matalana kohoumana pellolla, sen halkaisija on noin 10 metriä. Bunkkeri katolla olleen tähystyskuvun reikä maanpinnalla paljastaa rakenteen. Bunkkeri on vuokra-ajan päättyessä räjäytetty ja peitetty, kuten muutkin vuokra-alueen bunkkerit. Korkeamman kasvillisuuden aikaan se on täysin näkymättömissä

Sjundbyån 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Sjundbyn kartanosta noin 500 metriä länteen, joen etelärannalla. Maahan on kaivettu arviolta noin 3x3 metrin kokoinen kuoppa, todennäköisesti konekivääriasema, kuopan tarkka koko oli vaikea nähdä, koska se oli kasattu täyteen harvennusjätettä. Tuliaseman ympäristössä on lisäksi juoksuhautoja. Linnoitteet ovat neuvostoliittolaisten tekemiä Porkkalan vuokra-aikana v. 1944–1956. Ne sijaitsevat peruskartan mukaan rauhoitetulla alueella, ilmeisesti luonnonsuojelualueella.

Bunkerbacken 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee vajaan kilometrin Siuntion rautatieasemasta itään välittömästi Sjundbyntien pohjoispuolella mäen kupeessa. Betonibunkkeri on neuvostoliittolaisten Porkkalan vuokra-aikana 1944–1956 tekemä. Bunkkerin leveys on noin 10 metriä ja siitä on näkyvissä ovi- ja ampuma-aukkoa.

Mågsberget (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee noin kaksi kilometriä Siuntion rautatieasemasta etelään, Siuntiontien länspuolella olevan Magsbergetin länsipäässä. Kohteessa on neuvostoliittolaisten Porkkalan vuokra-aikana v. 1944–1956 tekemä betonibunkkeri. Bunkkeri on mäen alarinteessä parikymmentä metriä pellolta. Rakenne ei erotu maastossa juuri lainkaan, se sulautuu mäen rinteeseen hyvin. Bunkkerin paljastaa tähystystornin kupuun johtaneen kuilun reikä, joka näkyy vielä maanpinnalle. Bunkkerin kokoa on vaikea arvioida, todennäköisesti se on noin 8-10 metriä halkaisijaltaan. Bunkkeri on räjäytetty ja peitetty vuokra-ajan päättyessä. Peltojen toisella puolella pohjoisessa on Skinnarbackan bunkkeri.

Skinnarbacka 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee 1,3 kilometriä Siuntion rautatieasemasta etelään, Skinnarbackan tilan eteläpuolella pellolla. Kohteessa on neuvostoliittolaisten Porkkalan vuokra-aikana v. 1944–1956 tekemä betonibunkkeri. Bunkkeri on pellolla parikymmentä metriä metsän reunasta. Bunkkeri erottuu pellolla matalana kohoumana, jota ei ole viljelty. Bunkkerin koko on noin 8-10 metriä. Bunkkeri on räjäytetty ja peitetty vuokra-ajan päättyessä. Peltojen toisella puolella etelässä on Mågsbergetin bunkkeri.

Rödjan 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee 1,2 km Siuntion rautatieasemasta lounaaseen Rödjan -nimisen peltoaukean itäpuolella olevan mäen pohjoispäässä. Kallion kupeessa noin 50 metriä pellonlaidasta on neuvostoliittolaisten Porkkalan vuokra-aikana v. 1944–1956 tekemä betonibunkkeri. Se on ilmeisesti louhittu osittain kallioon. Bunkkerin kokoa on vaikea arvioida, todennäköisesti se on noin 8-10 metriä halkaisijaltaan. Bunkkeri on räjäytetty ja peitetty kiven lohkareilla vuokra-ajan päättyessä ja siitä on näkyvissä vai osa romahtanutta betonikattoa.

Rödjan 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee 1,4 km Siuntion rautatieasemasta länsilounaaseen Rödjan – nimisen peltoaukean länsilaidalla metsässä noin 50 metriä pellon laidasta Kohteessa on neuvostoliittolaisten Porkkalan vuokra-aikana v. 1944–1956 tekemä betonibunkkeri. Bunkkeri on räjäytetty ja peitetty vuokra-ajan päättyessä ja se erottuu maastossa vain matalana kumpareena ja sitä on vaikea havaita. Bunkkerin kokoa on myös hankala arvioida, todennäköisesti se on noin 8-10 metriä halkaisijaltaan. Pellon toisella puolella on Rödjan 1 ja noin 160 metriä etelään Rödjan 3, molemmat betonibunkkereita.

Rödjan 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee 1,6 km Siuntion rautatieasemasta lounaaseen Rödjan – nimisen peltoaukean länsipuolella metsässä, noin 30 metriä pellon reunasta. Kohteessa on neuvostoliittolaisten Porkkalan vuokra-aikana v. 1944–1956 tekemä betonibunkkeri. Bunkkeri on räjäytetty ja peitetty vuokra-ajan päättyessä ja se hahmottuu maastossa matalana kumpareena, ainoastaan bunkkerin oviaukon yläreunaa on hieman näkyvissä. Bunkkerin kokoa on vaikea arvioida, todennäköisesti se on noin 8-10 metriä halkaisijaltaan. Bunkkeri on räjäytetty ja peitetty vuokra-ajan päättyessä. Peltojen toisella puolella on Rödjan 1 ja 160 metriä pohjoiseen Rödjan 2, molemmat betonibunkkereita.

Siuntion asema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Betonibunkkeri sijaitsee Siuntion aseman vieressä, radan pohjoispuolella, Bollstadintien päässä. Bunkkeri on neuvostoliittolaisten Porkkalan vuokra-aikana v. 1944–1956 tekemä. Sen kokoa on vaikea arvioida, siitä on näkyvissä vain osa katosta, todennäköisesti se on noin 5 metriä halkaisijaltaan. Bunkkeri on räjäytetty ja peitetty vuokra-ajan päättyessä. Bunkkerin eteläpuolella on rakennuksen perustan sementtisokkeli, joka voi myös olla vuokra-ajan peruja.

Moottorirata (1000026006) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee 1,2 km Siuntion rautatieasemasta länteen Moottoriradan pohjoispuolella. Moottoriradan vierestä kulkevan metsätien länsipuolella on mäntykankaalla konekivääriaseman jäännökset. Tuliasema on peräisin Porkkalan vuokra-ajalta, jolloin Neuvostoliitto linnoitti alueen. Kk-asema on maahan kaivettu halkaisijaltaan noin kolme metriä, siihen liittyy pätkä juoksuhautaa.
Kk-asemasta 200 metriä länteen, parikymmentä metriä junaradan eteläpuolella tiheähkössä sekametsässä on myös tuliasema, kooltaan 2x2 metriä. Osa tuliaseman seinän hirsirakenteista on vielä paikallaan, tosin pahoin lahonneina.

Kanubacka (Asuinpaikat)
Moderni; Kohde sijaitsee noin viisi kilometriä Siuntion rautatieasemasta länteen, pari sataa metriä Inkoon rajasta. Paikalla on sijainnut Porkkalan vuokra-aikana Neuvostoliiton perustama raja-asema, josta on jäänteenä ilmeisesti raja-aseman perustan sementti sokkeli. Siggansintie kulkee noin 10 metriä raja-aseman eteläpuolella. Sokkeli oli vuoden 2014 inventoinnin aikana kuusen oksien peitossa ja vaikea huomata.

Smedskärr (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee 5,4 km Siuntion rautatieasemasta länsilounaaseen, noin 100 metriä Inkoon rajasta. Parikymmentä metriä pellon laidasta, metsässä, on konekivääriaseman jäännökset Porkkalan vuokra-ajalta 1944-1956, jolloin Neuvostoliitto linnoitti alueen. Asema erottuu maastossa pari metriä halkaisijaltaan olevana kuoppana. 50 metriä kohteen eteläpuolella kulkee Siggansintie.
Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Asemaa koskevia sijaintitietoja korjattiin. Kenttätyön tarkkuusinventointiluonteen vuoksi maastossa dokumentoitiin myös alueen muut kulttuuriperintöjäännökset. Havaitut rakenteet on kuvattu alla. Inventointialueen eteläisin kärki muodostuu Knapantien (Siggansintien) kumminkin puolin jäävästä, kapeasta metsäkaistaleesta.

Störsvik Snickars 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Störsvikenin eteläosassa Kalvösundetin pohjoisrannalla on epämääräinen kivirakenne. Kysymyksessä on ilmeisesti Porkkalan vuokra-aikaan liittyvä kiviharkoista muurattu suoja-huoneen (?) raunio. Se on kellarimainen ja katoton. Sen koko on 2,5 x 3 m ja lattiataso on noin 2 m maanpinnan alapuolella. Huoneesta lähtee suuaukko itään, ja sen edustalla olevan käytävän pituus on noin 1,5 m. Suuaukosta lähtee kaivanto itään (juoksuhauta?)

Sjundbyån 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee 1,5 kilometriä Sjundbyn kartanosta länteen joen ja rautatien väissä aivan joen partaalla. Paikalla on neuvostoliittolaisten Porkkalan vuokra-aikana rakentama betonibunkkeri. Bunkkeri erottuu matalana kohoumana sekametsässä joen äärellä, sen kokoa on vaikea määritellä, luultavasti halkaisija on noin 8-10 metriä. Bunkkeri katolla olleen tähystyskuvun reikä maanpinnalla paljastaa rakenteen. Bunkkeri on vuokra-ajan päättyessä räjäytetty ja peitetty, kuten muutkin vuokra-alueen bunkkerit. Bunkkeria on hyvin vaikea huomata maastossa.

Ali-Kerava (Ytter Kärvoby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuusulan pitäjään kuuluneissa Yli- ja Ali-Keravan kylissä oli v. 1543 yhteensä 18 taloa. Ali-Keravan kylän talot sijaitsivat Keravanjoen länsi- ja itärannoilla, peltojen ympäröimillä kumpareilla, nykyisen Parmanojan haaran pohjoispuolella. Kylän kohdalla oli Keravanjoen ylittävä silta.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Ali-Keravan kylätontin paikkaa tarkennettu kartta-analyysin perusteella ja lisätty aluerajaus. Kohteen laajuuden ja tarkan sijainnin määrittäminen vaatii lisätutkimuksia. Alueella oleva rakennuskanta on vanhaa ja maanmuokkaus on ollut todennäköisesti pientä, vanhaa Lahdentietä lukuun ottamatta.
Kohteen status on käytössä olevana kylänpaikkana muutettu vuonna 2020 muuksi kulttuuriperintökohteeksi, koska kylänpaikalta ei ole havaintoja kiinteistä muinaisjäännöksistä.

Yli-Kerava (Öfver Kärvoby) Heikkilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuusulan pitäjään kuuluneissa Yli- ja Ali-Keravan kylissä oli v. 1543 yhteensä 18 taloa. Yli-Keravan kylän talot ovat sijainneet 1630-luvulla muodostetun Keravan kartanon mäellä, Keravanjoen länsirannalla sekä Kartanon lounais- ja eteläpuolella, läheisillä Heikkilän- ja Lapilanmäillä.
Heikkilä mainitaan v. 1540 veroluettelossa, ja Heikkilänmäen tontilla on sijainnut ainakin 1770-luvulta lähtien kaksi taloa talouskeskuksineen. Paikalla on säilynyt v. 1776 rakennettu rakennus, joka on nykyisin museona. Museota ympäröivällä piha-alueella on näkyvissä rakennusten pohjia ja kiuasuuneja. Pihan keskellä olevaan kallioon on hakattu D-kirjain.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Kohteen tilassa ei muutoksia, kylätontilla toimii edelleen Keravan museo. Tarkastuksen yhteydessä havaittiin tontille kulkevan tien molemmin puolin kolme Niemisen 2003 mainitsemia mahdollisia uuninpohjia halkaisijaltaan noin 1-3 metriä. Tontilla oli nähtävissä kaksi selkeästi erottuvaa rakennuksen pohjaa. Tarkastuksen perusteella koko museon tontti rajattiin muinaisjäännösalueeksi.

Billnäsin rata (Kulkuväylät)
Historiallinen; Ruukin kaakkoispuolella kulkevan kävelytien kohdalla on kulkenut kapearaiteinen rautatie, joka kulki sahalta huonekalutehtaalle. Radalla kulkeneita vaunuja kiskoivat hevoset.

Gladens 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Pikakivääriasema sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6 kilometriä lounaaseen Siggans-nimisen tilan mailla. Alue kuului Porkkalan vuokra-alueeseen sodan jälkeen. Tilan päärakennuksesta noin 1,2 kilometriä pohjoiskoilliseen on junaradan eteläpuolella Gladens-niminen alue, jossa on noin 100 metriä halkaisijaltaan oleva kallioinen mäki. Mäen pohjoispäässä ja välittömästi junaradan eteläpuolella on kallioon louhittu ja betonista valettu pikakivääriasema, joka on katettu kivimurskalla. Oviaukko käytävineen, varsinainen pyöreä tuliasema (halkaisija noin 1,3 m), radan puolella erottuva pienempi pyöreä betonoitu aukko ja tuuletushormi erottuvat hyvin maastossa.
Kohteen sisäänmenokäytävä vaikuttaa avoimelta ja tyhjältä. Sopivien varusteiden puuttuessa kohteeseen ei tutustuttu sisäpuolelta. Välittömästi kohteen länsipuolella nykyinen ratalinjaus erkanee alkuperäisestä radasta. Radan siirto ei ole kuitenkaan vaurioittanut kohdetta.

Bäckkärr 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6,7 kilometriä lounaaseen Siggans-nimisen tilan mailla. Junaradan pohjoispuolella on soistunut notkelma, jonka yläpuolella on hiekkapohjainen varttunut kangasmetsä. Alueen läpi kulkee metsäautotie. Kankaalle tien molemmille puolille on kaivettu kuoppia. Yhteensä näitä dokumentoitiin alueelta 10 kappaletta.
Kuopat ovat muodoltaan soikeita, kooltaan noin 3 x 2 metriä ja syvyydeltään noin 0,5 metriä. Koko tosin vaihtelee kuoppien välillä ja suurimmat ovat noin 4 metriä pitkiä. Kuopasta kaivettu hiekka on joissain tapauksissa kasattu pääasiassa kuopan toiselle pitkälle sivulle. Kairahavaintojen perusteella ainakin osassa kuopista on voimakkaan musta, noin 0,5 metriä paksu nokimaa. Kaikista, erityisesti tien läheltä kairatuista kuopista ei kuitenkaan tullut nokimaata. Rakenteensa, kairahavaintojen ja sijaintinsa perusteella kuopat vaikuttavat hiilimiiluilta.

Stentagsberget 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 3,4 kilometriä lounaaseen Suitian kartanosta, Solgårdin ja Norrkullan tilojen eteläpuolelle sijoittuvan metsäalueen eteläosassa. Paikalla olevan korkean kallion juurella, sen kaakkoispuolella, on louhittu kiveä noin 3 metriä matkalta. Lohkomisesta muodostunut profiili on noin 0,5 metriä korkea. Varsinainen Stentagsberget on kohteesta noin 400 metriä koilliseen.

Solgård 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 2,9 kilometriä lounaaseen Suitian kartanosta, Solgårdin tilan lounaispuoleisella metsäalueella. Paikalla olevan luoteis-kaakko -suuntaisen kallion
kaakkoispäässä on kaksi pienimittakaavaista kivilouhosta noin 60 metriä päässä toisistaan. Itäisemmässä kohteessa kalliota on louhittu pitkälti yli 10 metrin matkalta ja porausjälkiä on useita, mutta leikkaus on vain noin 0,5 metriä korkea, hyvin maastoutunut ja huomaamaton.

Solgård 4 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 3,1 kilometriä lounaaseen Suitian kartanosta, Solgårdin tilan
lounaispuoleisella metsäalueella. Paikalla olevan luoteis-kaakko -suuntaisen kallion
lounaispuolella olevan suon länsireunalla on kuoppa.
Kuopan halkaisija on noin 2 metriä vallilta vallille ja syvyys puolisen metriä. Kuopan pohjoispuolella on toinen pieni kuopanne, josta on otettu hiekkaa. Kairaus ei antanut selvää kuvaa kuopan luonteesta. Kuopan pohjalle tehdyn kairauksen profiilissa ei esiintynyt hiili/nokikerrosta. Kuoppa kuitenkin vastaa kooltaan ja ulkomuodoltaan suon itäpuolella dokumentoituja kuoppia (Solgård 3), sekä muualta Suitian alueelta löytyneitä kuoppia, joista osa on pieniä miiluja.

Stentagsberget 4 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 3,2 kilometriä lounaaseen Suitian kartanosta, Solgårdin ja Norrkullan
tilojen eteläpuolelle sijoittuvalla metsäalueella. Norrkullan tilan päärakennus on kohteelta noin 620 metriä luoteeseen ja Solgrårdin tila noin 600 metriä koilliseen.
Metsäalueen keskellä on etelä-, itä- ja länsisivuiltaan jyrkkäreunainen kallio, jonka korkein kohta nousee noin 75 metriä merenpinnan yläpuolelle. Kallion juurella sen pohjoisosassa on kivilouhos. Louhittu osa on noin 6 metriä pitkä ja noin 1,5 metriä korkea. Paikalla on porausjälkiä.

Bäckkärr 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6,8 kilometriä lounaaseen Siggans-nimisen tilan mailla. Alueen läpi kulkevan tien varrella, nykyisestä junaradasta noin 200 metriä pohjoiseen, on kuvattu vuodelta 1912 peräisin olevassa kartassa neljä rakennusta.
Kahden eteläisimmän rakennuksen perustukset löytyvät edelleen maastosta. Nykyisessä kuusimetsässä tien itäpuolella on sijainnut asuinrakennus. Maapenkkaperustainen rakennus on ollut kooltaan noin 6 x 5 metriä. Jäännöksen keskellä on noin 2 x 2 metriä laajuinen uuninperustus.
Tien länsipuolella rinteeseen on kaivettu noin 4,5 x 4,5 metriä kooltaan oleva, noin 1 metriä syvä maavalli- ja kiviperustainen kellarin tms. perustus.

Bäckkärr 4 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee noin 7,1 kilometriä lounaaseen Siuntion kirkosta ja noin 0,6 kilometriä pohjoiskoilliseen Siggansin tilan päärakennuksesta. Paikka jää nykyisen junaradan ja alkuperäisen ratalinjan väliin Siggansintien länsipuolelle.
Kallioisen alueen pohjoispäässä, noin 30 metriä nykyisestä junaradasta, on betonista valettu, osittain kallioon louhittu ja maalla peitetty pikakivääriasema. Paikka erottuu maastossa heinää kasvavana kumpareena, jossa kasvaa harvaa männikköä. Rakenteen halkaisija on noin 15 metriä ja korkeus noin 4 metriä. Varsinainen tuliaseman aukko, joka on kooltaan noin 1,5 x 1,5 m, erottuu kumpareen keskellä pyöreänä, osin räjäytysten vaurioittamana ja osin täyttyneenä. Alue kuului Porkkalan vuokra-alueeseen sodan jälkeen.

Bäckkärr 5 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee noin 7 kilometriä lounaaseen Siuntion kirkosta, Siggansin tilan päärakennuksesta noin 370 metriä pohjoiskoilliseen. Siggansintien länsipuolella, hiekkapohjaisessa mäntymetsässä on runsaasti kaivantoja.
Alueella on lukuisia kuoppia, jotka ovat kooltaan parista metristä viiteen metriin. Muodoltaan kuopat ovat sekä pyöreitä että nelikulmaisia. Osa näistä lienee poteroita. Osa kuopista on kaksiosaisia ja niihin saattaa yhdistyä ojamaisia kaivantoja, oletettavasti ryömintä/taisteluhautoja. Myös tien itäpuolella on nähtävissä taisteluhautaa. Alue kuului Porkkalan vuokra-alueeseen sodan jälkeen.
Kaivannot liittynevät tähän Porkkalan vuokra-alueen neuvostoaikaiseen toimintaan ja muihin alueen linnoitteisiin. Samantyyppisiä kaivanteita dokumentoitiin myös Siggansin tilakeskuksen länsipuolella (Siggans, rakenteet F). Pekka Silvastin mukaan läheiset Siggansin rakennukset toimivat Porkkalan parenteesin aikana rykmentti 90680:n pataljoonan 2 majoitusalueena.

Kavelkärr 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6,2 kilometriä lounaaseen, Siggans-nimisen tilan mailla. Junaradan pohjoispuolella on laaja kallioinen mäki, jonka yläosassa, sen etelä- ja lounaisreunalla on kolme kivilouhosta.
Läntisin näistä louhoksista sijaitsee noin 62,5 metrin korkeudessa merenpinnan yläpuolella mäen eteläreunalla. Kiveä on louhittu noin 10 metrin matkalta. Paikalla on isoja irrotettuja lohkoja ja kivimurskaa. Kalliossa on havaittavissa porausjälkiä.
Edellisestä itään noin 58 metriä korkeudella merenpinnan yläpuolella on pienempi
louhos. Se on pituudeltaan noin viidestä kymmeneen metriä. Paikalla on kivimurskaa ja suuria lohkoja. Kalliossa ja kivissä on havaittavissa porausjälkiä.
Kolmas louhospaikka sijaitsee mäen lounaisosassa noin 55 metriä merenpinnan yläpuolella. Paikalla on räjäytetty kiveä noin 10 metriä matkalta. Louhoksesta tulee vaikutelma, että työ on jäänyt puolitiehen ja räjäytetyt kivet ovat jääneet lojumaan paikalla. Kalliossa on havaittavissa porausjälkiä. Louhos vaikuttaa selvästi nuoremmalta kuin muualla Suitian kartanon mailla dokumentoimamme pienimuotoiset kotitarvelouhokset.

Kavelkärr 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6,4 kilometriä lounaaseen, Siggans-nimisen tilan mailla. Junaradan pohjoispuolella on laaja kallioinen mäki, jonka huipulla pienessä avokallioiden välisessä notkelmassa on parimetristä pystykalliota vasten ladottu kivirakenne.
Rakenne on kooltaan noin 4 x 3 metriä ja se on 1 metriä korkea. Sen seinämien rakennuskiviä ei ole louhittu, mutta useat kivistä ovat luonnostaan kulmikkaita. Osa kivistä lienee sortunut sisään ja täyttänyt rakenteen keskiosaa. Rakenteen funktio on tuntematon, mutta se saattaa liittyä Porkkalan parenteesin aikaiseen toimintaan.

Siggans 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6,7 kilometriä lounaaseen, Siggans-nimisen tilan mailla. Alue kuului Porkkalan vuokra-alueeseen sodan jälkeen. Tilan päärakennuksesta noin 0,7 kilometriä itäkoilliseen on peltojen keskellä mäkinen metsäsaareke.
Saarekkeen luoteespäässä mäen alla on venäläisten rakennuttama, betonista valettu tuliasema. Tuliaseman pinnalle näkyvä osa on kooltaan noin 10 x 5 metriä ja pinnalle näkyvät osat ulottuvat korkeimmillaannoin 0,5 metriä korkeuteen. Rakenne koostuu betonista valetusta sisäänmenokäytävästä, pituudeltaan noin 4 m, sekä laajemmasta maanlaisesta suojasta, jonka päällä on varsinaisen tulisaseman pyöreä aukko, halkaisijaltaan noin 1,3 metriä. Rakenne vaikuttaa varsin hyväkuntoiselta, vaikkakin sekä suuaukko että tuliaseman aukko ovat osittain täytetty. Maa on romahtanut osittain sisään sisäänmenokäytävän ja bunkkerin yhtymäkohdassa ja vaikuttaa siltä, että maan alla oleva bunkkerin osa on tyhjä.
Tuliasemasta noin 12 metriä länteen alarinteen puolella sijaitsee erillinen pyöreä suppilomainen betonoitu aukko. Tämän halkaisija on noin 0,8 metriä. Aseman ympäristössä on metalliesineitä: ruostuneita säilykepurkkeja, ilmastointihormin osa ja alumiininen kuppi, jotka liittynevät rakenteen käyttöaikaan.
Betonisesta tuliasemasta noin 30 metriä kaakkoon on kuoppa, laajudeltaan noin 5 x 4 metriä ja syvyydeltään noin 1,5 metriä. Tästä kulkee kaakkoon noin 5 metriä pitkä maahan kaivettu juoksuhauta, joka päättyy kahteen maahan kaivettuun matalaan tuliasemaan.

Siggans 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6,6 kilometriä lounaaseen, Siggans-nimisen tilan mailla. Tilan päärakennuksesta noin 0,7 kilometriä pohjoiskoilliseen, peltojen pohjoispuolisen metsän mäenrinteessä on betonista rakennettu maanalainen tuliasema bunkkereineen. Paikka erottuu nykyisin ruohottuneena kumpuna rinteessä. Kummun laajuus on noin 15 x 15 metriä. Tämä muodostuma näkyy myös 40 metriä merenpinnan yläpuolella korkeuskäyrässä etelään työntyvänä ulokkeena.
Alue kuului Porkkalan vuokra-alueeseen sodan jälkeen ja kohde on osa Neuvostoliiton merisotilaallisen tukikohdan luoteisrajan puolustusasemia. Tuliaseman betonisista rakenteista on näkyvissä suuaukko etelään. Lisäksi ilmeisesti rakenteiden räjäytyksen seurauksena kattoon on tullut aukkoja, joista maanalaiset rakenteet näkyvät.
Tuhotöistä huolimatta varsinainen maanalainen bunkkeriosa vaikuttaa pinnalta tarkasteltuna kuitenkin varsin ehjältä ja rakenteeseen olisi mahdollista laskeutua sisälle. Sopivan välineistön puuttuessa rakenteen sisällä ei kuitenkaan käytty. Varsinainen tuliaseman aukko on peittynyt.

Gladens 2 (1000026753) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6 kilometriä lounaaseen Siggans-nimisen tilan mailla. Alue kuului Porkkalan vuokra-alueeseen sodan jälkeen. Tilan päärakennuksesta noin 1,2 kilometriä pohjoiskoilliseen on junaradan eteläpuolella Gladens-niminen alue, jossa on noin 100 metriä halkaisijaltaan oleva kallioinen mäki.
Mäen pohjoispäässä ja välittömästi junaradan eteläpuolella on kallioon louhittu ja betonista valettu pikakivääriasema, joka on katettu kivimurskalla. Oviaukko käytävineen, varsinainen pyöreä tuliasema (halkaisija noin 1,3 m), radan puolella erottuva pienempi pyöreä betonoitu aukko ja tuuletushormi erottyvat hyvin maastossa. Rakenne vaikuttaaa vastaavalta kuin kohde Siggans 2. Kohteen sisäänmenokäytävä vaikuttaa avoimelta ja tyhjältä. Välittömästi kohteen länsipuolella nykyinen ratalinjaus erkanee alkuperäisestä radasta. Radan siirto ei ole kuitenkaan vaurioittanut kohdetta.

Siggans junarata (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6 kilometriä lounaaseen Siggans-nimisen tilan mailla. Alue kuului Porkkalan vuokra-alueeseen sodan jälkeen. Nykyisen junaradan eteläpuolella on alkuperäinen junaradan paikka. Siggansin tilan mailla ratalinjaa on noin 1,1 km.
Nykykartoissa metsäautotie kulkee vanhan radan kohdalla ja ratapohjaa käytetään mm. ratsastusreittinä. Alkuperäinen ratalinjaus on ollut kapea ja nykyistä mutkittelevampi. Rata oli yksikaistainen ja noin 6 metriä leveä. Radan oikaisun ja levennyksen yhteydessä 1980-luvulla pohjoisemmaksi siirretty linjaus on säästänyt alkuperäisen ratalinjauksen sekä siihen liittyviä rakenteita, mm. neuvostoliittolaiset linnoitteet radan eteläpuolella varsin ehjinä.
Itä- ja keskivaiheiltaan alkuperäinen ratalinja on louhittu kallioiseen maastoon. Bäckkärrin suon kohdalla rataa on täytynyt voimakkaasti nostaa luontaista pintaa ylemmäs ja ratapenger näkyy alueella selkeästi. Muualla varsinaista ratapohjaa on rakennettu mm. lohkokivistä. Lohkokivien reunustaman ratapohjan ja kallioseinämien välissä on noin 0,5 metriä syvä oja ratapohjan kumminkin puolin. Ammuttu kallio on läjitetty louhikoiksi ratalinjan viereen.

Gladens 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6,2 kilometriä lounaaseen Siggans-nimisen tilan mailla. Alue kuului Porkkalan vuokra-alueeseen sodan jälkeen. Nykyisen junaradan eteläpuolella on Siggansin tilan mailla alkuperäinen junaradan paikka, joka on nykykarttoihin merkitty metsäautotieksi.
Gladens-nimisestä alueesta länteen, noin 20 metriä vanhan ratapohjan eteläpuolella, loivassa itärinteessä on kooltaan 4,5 x 4,5 metriä ja 1 metriä syvä maapenkkaperustaisen rakenteen jäännös. Oviaukosta johtaa alas joko matala ryömintähauta tai vedenohjauskanava. Rakenne liittynee vanhaan rataan ja/tai Gladensissa sijainneeseen asuinrakennukseen. Viereisessä kalliossa on metallinen kiinnityslenkki ja kallioon kiinnitetyn vanhan puupylvään alaosa jalustoineen.

Gladens 4 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6,6 kilometriä lounaaseen Siggans-nimisen tilan mailla. Alue kuului Porkkalan vuokra-alueeseen sodan jälkeen. Nykyisen junaradan eteläpuolella on Siggansin tilan mailla alkuperäinen junaradan paikka, joka on nykykarttoihin merkitty metsäautotieksi.
Alkuperäisen radan eteläpuolella on kaksi pitkää taisteluhautaa, jotka kulkevat pohjois-etelä-suunnassa. Läntisempi taisteluhauta on pituudeltaan noin 60 metriä. Siitä erkanee muutamia matalia ja lyhyitä ryömintähautoja. Varsinaisia tuliasemia on suunnattu sekä radan että metsän puolelle.
Itäisempi taisteluhauta on lyhyempi ja pituudeltaan noin 40 metriä. Hautaan liittyy myös suorakaiteen muotoinen noin 4 x 3 metriä kooltaan oleva perustus. Perustus on kaivettu maahan ja siinä on kivi- ja maavallillit, jonka päällä on oletettavasti ollut jonkinlainen katettu osa. Rakenne sijaitsee metsän puolella ja se on siten suunnattu pois radasta.

Gladens 5 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6,2 kilometriä lounaaseen Siggans-nimisen tilan mailla. Junaradan eteläpuolella on Gladens-niminen alue, jolla sijaitsee kaksi rakennekeskittymää. Läntinen rakennus on tehty valetun betoniperustuksen päälle. Kooltaan se on ollut noin 8 x 5 metriä. Uuninperustus on nähtävissä rakennuksen keskellä. Samoin rakennukseen johtaneet betoniset porrasaskelmat auttavat hahmottamaan rakennuksen muotoa.
Myöhemmin alueelle on kaivettu taisteluhauta, joka johtaa rakennuksen alla oletettavasti olleelta kellarilta noin 50 metriä kaakkoon. Toinen rakenne sijaitsee idempänä suon laidassa. Täällä on havaittavissa maapenkkaperusteinen, kooltaan noin 4 x 4 metriä oleva rakenne. Vuodelta 1912 peräisin olevan kartan perusteella paikalla on ollut kaksi rakennusta.
Koska itäinen rakenne sijaitsee hieman eri kohdassa kuin mitä rakennus on karttapaikannuksen perusteella ollut, maavallirakenteet saattavatkin liittyä rakennuksen sijaan venäläisten kaivutoimintaan alueella. Vuoden 1961 peruskartassa suon alueella radan eteläpuolella on ollut sittemmin kadonnut peltotilkku, joskin kyseessä on luultavasti ollut uudisraivaus, sillä vuokra-ajan jälkeen pellot olivat yleisesti pahasti pusikoituneet. Nykyisin alue kasvaa varttunutta kuusimetsää.

Suitia 3 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suitian kartanosta noin 100 metriä pohjoiseen pihan keskellä olevalla kalliolla. Paikalla on kaksi pienialaista louhoskohtaa, joista on otettu kiveä muutaman metrin matkalta. Paikalla on näkyvissä porausjälkiä.

Suitia 4 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suitian kartanosta noin 130 metriä luoteeseen puron yläpuolisessa törmässä saunan vieressä. Paikalla on noin 4 x 4 metriä maahan kaivettu kuopparakenne,
joka on syvyydeltään noin 1,5 metriä. Kuopan ympäristössä on runsaasti tiilimurskaa. Paikalla lienee ollut kellari tai vastaava.

Gestans (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 0,5 kilometriä itäkoilliseen Suitian kartanosta tien 116 itäpuoleisessa metsässä. Paikalla on näkyvissä vanha tieura, joka kulkee Gestans-nimisen talon pihalta luoteeseen kohti tien 116 länsipuolella sijaitsevaa Harjulinnan toimintakeskusta. Tie on kiertänyt Suitian kartanon itäpuolella sijaitsevan kallioalueen pohjoiskautta. Toinen reitti on kulkenut kallioalueen eteläpuolelta pellonreunaa pitkin.
Tiet on kuvattu vanhemmissa kartoissa vuonna 1756, Senaatin kartastossa vuodelta 1872 ja mm. vuonna 1932. Se kuuluu samaan kokonaisuuteen kuin kohde Harjulinna 2. Metsässä tien 116 itäpuolella näkyy selkeästi rakennettu tieura, joka on ympäröivää maastoa korkeammalla tasolla. Tie kulkee rinteessä ja on vaatinut alarinteen puolelta pengerrystä. Ylärinteen suuntaan tieuraa erottaa pieni ojanne. Tien nykyinen asu lienee melko nuori, sillä vasta 1980-luvun alussa rakennettu 116-tie katkaisi yhteyden Gestansin ja kartanon välillä.

Harjulinna 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suitian kartanosta noin 0,5 kilometriä koilliseen Harjulinnalta pohjoiseen laskevalla harjanteella. Reitti kulkee tien 116 suuntaisesti sen länsipuolella. Alue on hiekkapohjaista mäntykangasta. Paikalla on vanha rakennettu tieura. Tie on kuvattu mm. Senaatin kartastossa vuodelta 1872. Se kuuluu samaan kokonaisuuteen kuin kohde Gestans. Tie on perustettu hiekkapatjan päälle. Alarinteen puolelta pengerrys on selvempi. Rakenteen leveys on noin 4. metriä. Rakennettu tie on näkyvissä noin 50 metriä matkalla. Nykyisin harjannetta seuraa edelleen polku.
ks. linja tarkemmin kartalla

Harjulinna 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suitian kartanosta noin 240 metriä koilliseen. Mäen juurella sen länsirinteellä on rakennusten perustuksia.
Eteläisin mitatuista rakenteista on uuninpohja. Ympärillä lojuu kiviä, tiiltä, kuonaa, betonisia rakenteita ja muuta romua.
Pohjoisin mitatuista kohteista on betonisten kivijalkapilareiden rivi. Ne ovat pitkänomaisesta rakennuksesta (liiteri), joka oli rakennettu rinteeseen.
Rakenteen eteläpuolella on toinen täysmuurattu umpibetoninen antura. Lähelle uuninpohjaa on vanhoihin karttoihin aina 1700-luvulta 1900-luvulle merkitty rakennuksia. 1900-luvun kartoissa on betoniperustusten tuntumassa on rakennuksia.

Svidjamalmen 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkolta noin 2,6 kilometriä pohjoisluoteeseen Lohjalle vievän 116-tien itäpuolella olevalla Svidjamalmen-nimisellä mäellä. Kallioisen mäen yläosasta, sen itärinteeltä on louhittu kiveä kotitarvekäyttöön. Kiveä on louhittu noin 4 metrin matkalta. Paikalla on nähtävissä noin 1,5 metriä korkea louhintaseinämä, jossa on porausjälkiä.

Svidjanummi 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 1,2 kilometriä pohjoisluoteeseen Suitian kartanosta Lohjalle vievän
116- tien länsipuolella ja noin 100 metriä Svidjamalmen-nimiseltä mäeltä länteen. Paikka on varttunutta kuusivaltaista metsää.
Vanhan rantatörmän päälle, noin 53 metriä merenpinnan yläpuolella, on kaivettu kuoppa, jonka laajuus vallilta vallille on noin 3 metriä ja syvyys noin 0,3 metriä. Kuopan pohjalta kairattiin maaprofiili, mutta kairaus ei paljastanut kuopan funktiota. Profiilissa oli hiekkaa, mutta ei nokista maata. Kohde on noin 90 metriä etelälounaaseen Svidjanummen torpasta. Lisäksi vuodelta 1932 peräisin olevan kartan perusteella aivan kuopan vierestä on kulkenut polku.

Myntisåkern 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee noin 0,7 kilometriä pohjoiskoilliseen Suitian kartanosta 116-tien vieressä, sen itäpuolella. Alue on kallioinen etelä-pohjoissuuntainen mäki. Kallion ylärinteeltä sen lounaisosasta on louhittu kiveä kotitarvekäyttöön lyhyeltä, noin 1,5 metrin matkalta. Leikkaus on noin 1,5 metriä korkea. Paikalla on nähtävissä porausjälki.

Myntisåkern 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 1,2 kilometriä koilliseen Suitian kartanosta Myntisåkern-nimisen peltoalueen itäpuolella sijaitsevalla metsäisellä kallioalueella noin 60 metriä merenpinnan yläpuolella. Noin 0,5 kilometriä länteen Pellonpään talosta loivasti lounaaseen viettävän rinteen tasaisella yläosalla on kalliopohjalla osittain rauennut kivilatomus, joka on kooltaan noin 0,7 x 1 metriä. Latomus vaikuttaa vanhalta rajamerkiltä. Lähimmät nykyrajat sijaitsevat kuitenkin yli sadan metrin päässä lännessä ja etelässä

Stentagsberget 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 3 kilometriä lounaaseen Suitian kartanosta, Solgårdin tilan eteläpuoleisella metsäalueella. Stentagsberget on itäkaakko-länsiluode -suuntainen kallioalue, jonka eteläreunalla on kolme kivilouhosta. Stentagsberget on nimensä mukaisesti ollut kivenlouhintapaikka. Alue on topografialtaan tähän varsin sopivaa, sillä siellä kohoaa lukuisia lähes pystyseinäisiä kalliopaljastumia.
Laajin louhoksista sijaitsee luode-kaakko -suuntaisen harjanteen alla. Kalliota on louhittu neljässä tasossa, jonka seurauksena kallioon on syntynyt portaittainen profiili. Yksittäisten portaiden korkeus vaihtelee puolesta metristä kahteen metriin. Sivusuunnassa louhittua kallioseinämää on useita kymmeniä metrejä.
Toinen pieni, muutaman metrin mittainen louhintakohta sijaitsee edellisestä 50 metriä itään noin 60 metriä merenpinnan yläpuolella.
Kolmas paikka sijaitsee tästä noin 50 metriä pohjoiseen noin 65 metriä merenpinnan yläpuolella. Kohdassa on louhittu kiveä noin 2 x 2 x 1,5 metriä kooltaan olevasta irtolohkareesta.
Paikalla pääsee myös todistamaan kivenlouhijalle käynyttä työtapaturmaa. Lohkoamiseen käytetyt metalliset kiilat ovat jääneet porausreikään kiinni ja työntyvät edelleen ulos porausreiästä. Louhosten koon ja louhintatekniikan perusteella vaikuttaa, että louhintaa on toteutettu alueella eri aikoina ja erilaisia päämääriä varten.

Harjulinna (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suitian kartanolta 350 metriä itäkaakkoon Harjulinnan toimintakeskuksen eteläpuolella olevalla avokalliolla. Kalliohuipun itä-, etelä- ja länsipuolelta on louhittu kiveä pitkältä matkalta. Kokonaisuutena louhintajälkiä esiintyy parinsadan metrin matkalla huipun ympäri, mutta louhos ei ole yhtenäinen vaan välissä on koskemattomana säilyneitä kallioalueita. Korkeimmat louhitut pystyseinämät sijaitsevat huipun etelä- ja itäreunalla, jossa seinämillä on paikoin korkeutta jopa noin 2,5 metriä. Louhos on hyvä, joskin poikkeuksellisen laaja, esimerkki inventoinnissa dokumentoidusta rakennuskiven louhinnasta seudun kallioista.
Harjulinnan eteläpuolinen kallioalue on Suitian kartanon kannalta lähinnä sijainnut laaja kallioalue, josta kiveä on ollut helppo louhia ja kuljettaa kartanon alueella ja sen lähiympäristössä toteutettuihin rakennushankkeisiin.

Olsböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Ensimmäinen maininta kylästä vuodelta 1524. Taloluku 1560 1, viimeistään 1570-luvulta 1700-luvun alkupuolelle Juusten (adl. Gyllenlood)-suvun hallussa.
Tonttimaa on paikannettu v. 1807 kartalta (KA MHA U B47:32/4-8), jonka keskelle koordinaatti osoittaa.
Yleiskarttojen (kuten ns. Kuninkaankartta 1700-l lopulta) ja pitäjänkartan 1842 mukaan talo on aina sijainnut mäenkumpareen laella jokseenkin samoilla kohdin. Nykyisin se on pihamaata. On todennäköistä, että vanhan asutuksen merkit ovat tuhoutuneet ja sekoittuneet myöhempään ja nykyiseen asutukseen.
Vuoden 1807 kartassa viitteitä mahdollisista vanhemmista tonttimaan paikoista nykyisen tonttimaan länsipuolisilla kalliosaarekkeilla, kohteen laajuuden tarkempi selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia.

Lillvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vikbyn kylän talo nro 2, Liillvik. Paikannus v. 1761 kartalta. Paikannus vaikuttaa tarkalta. Pitäjänkartalla v. 1842 paikalla on torppa. Paikalla nyt talo ja pihamaata, kallioisessa ja kivikkoisessa maastossa. Paikalla ei saatu silmämääräisiä havaintoja, joita voisi liittää vanhimpaan asutukseen.

Tvärminne Taisteluhauta 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Leveys 1–1,5 m, syvyys 0,5–1 m. Kartoitetulta päälinjalta eroaa idän suuntaan useita pesäkkeitä, jotka ulottuvat siitä 3–6 metrin päähän.
Kartoitettava takemmin maastossa, mikäli aluelle suunnitellaan maankäyttöä.

Tvärminne Taisteluhauta 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Leveys 2–3,5 m, syvyys noin 1 m. Kartoitetulta päälinjalta eroaa idän suuntaan useita pesäkkeitä, jotka ulottuvat siitä suurimmillaan noin 10 metrin päähän.
Mikäli alueelle suunnitellaan maankäyttöä, on paikalla tehtävä tarkempi inventointi.

Tvärminne Taisteluhauta 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Paikalla on useita peräkkäisiä lyhyehköjä taisteluhautoja. Niiden syvyys ja leveys on 0,5–1 m.
Mikäli alueelle suunnitellaan muuttuvaa maankäyttöä on alueella tehtävä tarkempi inventointi.

Tvärminen taisteluhauta 4 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Leveys 1–2,5 m, syvyys 0,5–1 m.
Mikäli alueelle suunnitellaan muuttuvaa maankäyttöä, tulee paikalla tehdä tarkempi inventointi

Moderni; Sijaitsee jatkona taisteluhauta 1:lle, tien toisella puolella. Leveys 1,5–2,5 m, syvyys 0,5–1 m. Kartoitetulta päälinjalta eroaa useita pesäkkeitä, jotka ulottuvat siitä suurimmillaan noin 10 metrin päähän.
Mikäli alueelle suunnitellaan muuttuvaa maankäyttöä, on alueella tehtävä tarkempi inventointinti.

Tvärminne varustus 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Paikalla todettiin 10 x 10 metrin alalla kaksi erillistä 5–6 m pitkää taistelukaivantoa, joissa kaivantojen leveys on noin metrin, syvyys samoin. Kaivannoista avautuu ampuma-ala itään.

Tvärminne varustus 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Paikalla on 4 x 5 metrin alalle ulottuva E-kirjaimen muotoinen taistelukaivanto, jonka leveys on 0,5–0,8 m ja syvyys 0,5–1 m.

Tvärminne varustus 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Paikalla todettiin 8 m pitkä taisteluhauta, jonka leveys on 1 m ja sy-vyys 0,5 m.

Moderni; U:n muotoinen taistelukaivanto, joka ulottuu 6 x 4 metrin alalle. Sen leveys on 1 m ja syvyys 0,5–1 m.

Moderni; Koordinaattien kohdalla inventoinnissa todettiin 2,5 x 2,5 metrin laajuinen ja metrin syvyinen pohjakaavaltaan suorakaiteen muotoinen kuoppa, jonka reunoilla ja pohjalla on runsaasti halkaisijaltaan puolimetrisiä kiviä. Länsisivulla todettiin lahoamistilassa olevia puujäännöksiä. Itäsivulla on oviaukko. Ympäristössä n. 50 x 50 metrin alalla on runsaasti erimuotoisia taistelukaivantoja

Moderni; Harjanteella on 9 x 9 metrin laajuinen ja 1,5 m syvä pohja-kaavaltaan neliönmuotoinen kuoppa. Ympärillä on reunavallit, jotka mukaan laskien jäännöksen ala on 12 x 12 m.

Moderni; Paikalla todettiin reunavallillinen kuoppa, jonka laajuus on 6 x 6 m ja syvyys 2,2 m. Sen länsisivulla on kulkuaukko, joka jatkuu noin 10 m pitkänä kaivantona.

Byviken (Puolustusvarustukset)
Moderni; Byvikenin itäpuolella sijaitsevan kallion Bykeninin puoleisella alarinteellä havaittiin neljä puolustusvarustusta, mahdollisia tähystys/ampumasuojia. Kaikki sijoittuvat siten, että niistä on näkymä kohti Byvikenin länsirantaa. Rakenteet sijaitsevat kallion reunalla tai aivan sen alapuolella. Rakenne nro 2 oli huomattavasti suurempi ja huolellisemmin rakennettu, kuin muut havaitut rakenteet, joista nro 1 oli suuren kiven viereen rakennettu ja 3 ja 4 kivetyksellä tuettuja kuoppia.
Rakenteiden ikää ja merkitystä ei pystytty inventoinnin puitteissa arvioimaan, mutta ne voivat mahdollisesti liittyä Hangon vuokra-aikaan vuosiin 1940–41.
Yhteensä tähän kohteeseen kuuluu neljä erillistä alakohdetta, joista nro 1 koordinaatit on asetettu kuvaamaan alueen pistetietoa.

Malmhuggkärr (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Vuosina 1940-1941 venäläisten rakentamaan Hangon tukikohtaan kuuluva tykistörata siihen liittyvine rakenteineen. Kohteesta on säilynyt yksi betoninen tykkiasema, ratavalleja, pikakivääripesäke yhdyshautoineen sekä useita kuoppia, jotka lienevät olleet ampuma-asemia tai suojia.

Tvärminne (Tvärminne By) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisimman käytössä olevan kartan mukaan (1748, B41a:28/1-2) Tvärminen By:ssä on ollut kolme yksittäistaloa ja yksi autiotontti. Talot 1. ja 3. sijaitsevat tutkimusalueen ulkopuolella, talo 2. alueen rajalla ja autiotontti (4) tutkimusalueella. Vuoden 1889–91 kartalla taloja on neljä 1. Södergård, 2. Östergård, 3. Westergård ja 4. 4. Norrgårdskatthemman. Talojen ympärille on merkitty tonttimaat.
Kirjallisten lähteiden, kuten asutuksen luettelon mukaan alueella tiedetään olleen 1500-luvulla enemmän taloja, kuin mitä 1700–1800-luvun kartoilla on merkittynä, talojen paikat ovat myös vaihdelleet kylän alueella vuosisatojen aikana.
Inventoinnissa tarkastetulla alueella todettiin olleen runsasta maankäyttöä 1800 –luvulta nykyaikaan saakka. 1748-kartan perusteella paikannettujen talon paikkojen todettiin tuhoutuneen. Venäläisellä Topografikartalla 1872 ja vuoden 1889–91 kartalla alue on kauttaaltaan rakennettu, myös 1700-luvulla peltona ollut luoteiskolkka. Muutoin alue on avokalliota.
Maastotarkastuksessa alueella todettiin nykyaikaisia rakennusten perustusten jäännöksiä ja kaivo käytössä olevien rakennusten ja alueella risteilevien teiden lisäksi. Alueelle tehdyissä koekuopissa oli vähäisiä määriä palanutta savea, tiiltä ja fajanssia. Kuopissa ei havaittu vanhoiksi tulkittavia kulttuurikerrosta tai rakenteita.
1800–1900-lukujen karttojen, sekä maastohavaintojen perusteella Tvärminen By:n historiallisen asuinpaikanvoi katsoa pääosin arkeologissa mielessä tuhoutuneeksi myöhemmän maankäytön ja rakentamisen seurauksena. Jäännöksiä alueen varhaisemmista asutusvaiheista voi mahdollisesti olla säilyneenä vain hajanaisesti ja pienialaisena.

Gullö Storrmossen (Kivirakenteet)
Historiallinen; 3 pientä kivistä ladottua rajamerkkiä, jotka ovat linjassa 1-2 metrin päässä
toisistaan. Ne ovat halkaisijaltaan noin 50 cm ja korkeudeltaan 20-40 cm. Ovat ajotukseltaan nuorehkoja.

Oxdalen (Puolustusvarustukset)
Moderni; Panssarivaunujen torjuntaan rakennettu kivieste 1940-luvulta

Kittelmossen 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kymmenen Hankoniemen sotatoimiin liittyvää suojarakennusta 1940-
luvulta. Suojahuoneet ovat neliömäisiä ja kooltaan yleensä 5-8 x 7-10 metriä. Rakenteiden
ympärillä on yleensä vallit ja ne aukeavat pääosin itään. Suojahuoneiden syvyys on 3-4 metriä.

Kittelmossen 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Useampia Hankoniemen sotatoimiin liittyviä kohteita 1940-luvulta. Ainoastaan kohteen reunimmaiset rakenteet dokumentoitiin. Suojahuoneet ovat neliömäisiä ja kooltaan yleensä 5-8 x 7-10 metriä. Rakenteiden ympärillä on yleensä vallit ja ne aukeavat pääosin itään. Aivan voimalinjan läheisyydessä on ajoneuvosuoja, joka aukeaa itään. Se on kooltaan 5x9 metriä ja syvyydeltään 3 metriä.

Harparskog 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Useampia Hankoniemen sotatoimiin liittyviä kohteita 1940-luvulta. Ainoastaan voimalinjan alla olevat rakenteet dokumentoitiin. Taisteluhautojen jäänteitä tavattiin kahdesta paikasta. Ilmeisesti kyseessä on yksi laajempi taisteluhautakompleksi, joka on osittain tuhoutunut ja fragmentoitunut voimalinjan rakentamisen ja myöhemmän asuntorakentamisen yhteydessä.

Harparskog 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Panssarivaunujen torjuntaan lähes pohjois-etelä-suuntaisesti rakennettu kivieste 1940-luvulta. Linjausta dokumentoitiin jonkin matkaa Lillträsketin luonnonsuojelualueen pohjoispäätä kohti, ja se tuntuisi seuraavan varsin hyvin linjausta, joka on merkitty Hangon rintamamuseon karttoihin.

Vargberget (1000027278) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kahdeksan Hankoniemen sotatoimiin liittyvää suojarakennusta 1940-luvulta. Suojahuoneet ovat neliömäisiä ja kooltaan yleensä 5-7 x 7-10 metriä. Rakenteiden ympärillä on yleensä vallit ja ne aukeavat pääosin itään. Suojahuoneiden syvyys on 2-3 metriä. Lisäksi alueella
on yksi matala taisteluhauta/kaapelikaivanto.
Kohteessa havaittiin 11 suojahuoneen jäännöstä, joiden kuvaus vastaa muinaisjäännösrekisterin kuvausta. Alueen halki kulkee metsäautotie.

Harabergen (Puolustusvarustukset)
Moderni; Panssarivaunujen torjuntaan lähes pohjois-etelä-suuntaisesti rakennettu
kivieste 1940-luvulta.

Harabergen 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Taisteluhauta tai -kaivanto 1940-luvulta sekä siihen liittyviä konekivääripesäkkeitä

Harabergen 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Taisteluhauta tai kaivantoeste 1940-luvulta. Kaivannon leveys on 8 metriä ja
se on jaettu 3 metrin kokoisiin osastoihin poikittaisvalleilla.

Harabergen 4 (Puolustusvarustukset)
Moderni; 5 konekivääripesäkettä sekä niitä toisiinsa yhdistäviä matalia kaapelikaivantoja.

Moderni; 1940-luvulla rakennettujen taisteluhaudan, konekivääripesäkkeiden,
ajoneuvosuojan ja kallioon räjäytetyn kuopan muodostama kokonaisuus.
Voimajohtolinjan alla on pienehkö mäki, jonka lounais- ja länsipuoleisen rinteen juurella on taistelukaivanto, jonka länsipuolella on valli. Vallin länsipuolella on neljä pienempää kaivantoa. Mäen korkeimmalle kohdalle on kallioon tehty kuoppa, joka oli täyttynyt vedellä. Voimajohtolinjan alla kulkeva metsätie on rikkonut vallia parin metrin matkalta.
Kohteen laajuus erottuu selkeästi Maanmittauslaitoksen rinnevarjosteesta. Sen ja maastohavaintojen perusteella kohteen aluerajausta tarkennettiin ja laajennettiin kattamaan koko alueen havainnot. Kohteen aluerajauksen pohjoispuolella on runsaasti taistelukaivantoja, joita ei tässä inventoinnissa tarkastettu ja mitkä jäivät aluerajauksen ulkopuolelle. Kaivantojen paikalla on muinaisjäännösrekisterin pisteet Koverhar 47 (1000030548) ja Hankoniemen linnoitusvyöhyke (1000009366), mutta niillä ei ole aluerajausta.

Moderni; 1940-luvulla rakennettu matala taisteluhauta tai kaapelikaivanto.
Kohteen kaivannot jatkuvat maastossa paljon laajemmalle alueella, kuin muinaisjäännösrekisterin aluerajaus. Kaivanto kiemurtelee heikosti havaittavana voimajohtolinjan alla. Metsätien kohdalla kaivantoja on tasoitettu tai niiden yli on ajettu työkoneella. Ojiin on myös kaadettu puiden taimia.
Kohteen laajuus erottuu selkeästi Maanmittauslaitoksen rinnevarjosteesta. Sen ja maastohavaintojen perusteella kohteen aluerajausta tarkennettiin ja laajennettiin kattamaan koko alueen kaivannot.

Moderni; 1940-luvulla rakennettu matala taisteluhauta tai kaapelikaivanto.
Kohde tarkastettiin 20.4. Paikalla havaitut kaivannot jatkuvat maastossa paljon laajemmalle alueella, kuin muinaisjäännösrekisterissä ollut aluerajaus. Kaivanto kiemurtelee voimajohtolinjan alta etelään ja toiselle puolen linjaa kaivanto jatkuu luoteeseen metsäalueelle. Voimajohtolinjan alla kulkevan metsätien kohdalla kaivantoja on tasoitettu tai niiden yli on ajettu työkoneella. Kaivantoihin on myös kaadettu puiden taimia.
Kohteen laajuus erottuu selkeästi Maanmittauslaitoksen rinnevarjosteesta. Sen ja maastohavaintojen perusteella kohteen aluerajausta tarkennettiin ja laajennettiin kattamaan koko alueen havainnot. Rinnevarjosteessa, noin 55 metriä kohteen luoteispuolella on nähtävissä kaivantoja, jotka ovat todennäköisiä taistelukaivantoja. Kohteita ei tarkastettu maastossa, eikä niitä otettu tähän aluerajaukseen mukaan.

Tervasaari 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustan vesialueella Pohjoissatamassa Tervasaaren pohjoispuolella 1 - 5 metrin syvyydessä.
Paikalla on puurakenteisen T-muotoisen laiturin perustuksena olleiden hirsiarkkujen jäänteitä ja laiturin rakenteeseen kuuluneita hirsiä ja lankkuja noin 30 metrin pituisella alueella. Laiturin perustuksista on jäljellä kaksi hirsiarkkua, jotka ovat olleet ulommaisena rannasta. Näistä suurempi on kooltaan noin 26 x 12,5 metriä. Rakennelma nousee pohjasta noin kaksi metriä. Arkun hirret ovat rauenneet salvoksistaan ja kivet ovat vyöryneet pohjalle. Arkun itäpäässä on jäljellä vielä noin 10 metrin matkalla ehjää hirsiseinämää. Pienempi arkku sijaitsee lähempänä rantaa ja sen koko on noin 4,5 x 3 metriä. Rakennelma nousee pohjasta noin 1,8 metriä. Arkku on muodoltaan pahoin hajonnut; se on kivikasa, josta työntyy hirsiä eri suuntiin. Laituri on ollut pitkä ja sen perustana on ollut kuusi hirsiarkkua, mutta suurin osa rakenteesta on jäänyt täyttömaan alle. Jäljellä olevan kokonaisuuden päällä on Tervasaaresta tuleva puurakenteinen noin 25 metriä pitkä putki, joka ei kuulu laiturirakenteeseen ja jonka tarkoitus on epäselvä. Putken halkaisija on noin yksi metri.
Laituri paikannettiin vedenalaisinventoinnissa 2014. Arkistolähteistä tiedetään, että laituria on käytetty Tervasaaressa säilytetyn tervan ja lautojen laivaamiseen. Laiturin piirustukset on tehty vuonna 1862 (Helsingin kaupungin arkisto). Teoksessa Helsingfors i panorama on valokuva vuodelta 1866, jossa näkyvät kookkaat puurakenteiset laiturit sekä Tervasaaren pohjois- että etelärannassa. Laituri on siis rakennettu 1862 ja 1866 välisenä aikana.
Laituri näkyy kartalla mm. vuonna 1876. Vuoden 1918 Helsingin opaskartassa laituri on vielä merkittynä, mutta vuoden 1932 ilmakuvassa sitä ei enää näy.
Tervasaari on saanut nimensä siitä, että saarella varastoitiin tervaa. 1640-luvun kartoissa Tervasaari on Tiäruholmen -nimellä. Asiakirjoissa Tervasaari mainitaan 1738 lähtien, jolloin maistraatti päätti ryhtyä verottamaan varastosaarena käytettyä saarta. 1800-luvulla saarella on ollut myös lautavarastoja. Saarella sijaitsee vielä yksi säilynyt terva-aitta, joka on rakennettu 1805. Tervasaarenkannas rakennettiin 1930-luvun jälkipuolella. Sen jälkeen saaresta tuli kaupungin varastoalue ja lumikuormien tyhjennyspaikka. 1970-luvulla saaresta tehtiin kaupunkilaisille puistokohde. Saarta on ajan mittaan laajennettu täyttömaalla runsaasti 1940-1960 -luvuilla.

Skansudden 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Stridsvärn finnspå Skansuddens sydöstra strand med utsikt mot Rönngrund och farleden. I en SW-NO linje längs med stranden finns 5 stridsvärn varav 4 av samma typ samt 1 som är av formationen olik de övriga. Området består av blandskog som avverkats för några år sedan vilket medfört att några av stridsvärnen fyllts av kvistar och käppar.

Festberget 2 (Asuinpaikat)
Moderni; 2023: Kohde käsittää 2 parenteesin aikaista rakennuksen perustaa, jotka sijaitsevat melko rinteen alalaidassa kävelytien pohjoispuolella. Rakennusten koko on ollut n. 40-50 neliömetriä. Betoniperustusten kummassakin päädyssä on todennäköisesti kuistin perustukset, neljä betonipaalua. Kummankin perustuksen sisällä on symmetrisesti neljä 1-1,5 neliömetrin betoniperustusta ilmeisesti uuneille tai muureille ja keskellä pari betonipaalua seinälinjan tukemiseen. Rakennukset vaikuttavat siten olleen kahden asunnon taloja. Rakennukset erottuvat vielä vuoden 1956 ilmakuvassa, mutta niitä ei ole vielä 1944 vuoden ilmakuvassa (MML). Itäisen rakennuksen pohjan keskikoordinaatit P 6667683; I 358247.

Jolkbyn bunkkeri (Puolustusvarustukset)
Moderni; Jolkbybergetin länsipuoleisella pellolla sijaitsevassa peltosaarekkeen eteläpäässä sijaitsee lähes kokonaan maahan kaivettu bunkkeri. Ajoittunee parenteesin aikaan.

Smedsbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde löytyi inventoinnissa vuonna 2015. Se sijaitsee Kulloon Smedsbackan itäosassa, Kulloon kartanontieltä erkanevan peltotien varressa, noin 100 metriä moottoritien länsipuolella. Torppa on merkitty 1840-luvun pitäjänkarttaan. Paikka on peltoaukean pohjoislaidalla, mäen syrjässä. Inventoinnissa havaittiin kellarin rauniot aivan peltotien vieressä, sen länsipuolella. Lisäksi havaittiin mahdollinen torpan perustuksen paikka, mutta ei selvää kivijalkaa, kellarista noin 30 metriä luoteeseen. Torppa on ilmeisesti perustettu 1800-luvulla, 1700-luvun kartoissa siitä ei näy merkintöjä. Torpan vierestä kulkevia teitä on muokattu ja osa kohteesta on kärsinyt vaurioita. Alue on osittain tiheän kasvillisuuden ja pusikoiden peittämä

Kullo Stor- ja Lillbengts (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, kohteen koordinaattipiste sijaitsee Nesteentien ja Palokunnantien välissä, omakotitalon pihalla. Aluetta on muokattu voimakkaasti teiden ja talojen rakentamisessa. Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68), niihin on merkitty myös Storbengsin ja Lillbengsin talot vierekkäin.
Alue, jossa Lillbengtsin talot ovat sijainneet, on nykyisin omakotitalotontilla ja tiealueella. Kohdetta voinee pitää tuhoutuneena.

Kullo Backas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Kulloossa Ribacken-nimisen mäen pohjoisosassa. Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla.Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68), näihin karttoihin on merkitty Backaksen talo.
Asutus on jatkunut paikalla näihin päiviin. Nykyisin paikalla on talo ja muutamia piharakennuksia, joukossa eri-ikäisiä. Viereiset pellot olivat kyntämättä inventointiaikaan, joten pintapoimintalöytöjä tai muita havaintoja ei saatu. Todennäköisesti vanha asutus on sijainnut samoilla sijoilla ja siihen liittyvät kulttuurikerrokset ovat osittain tuhoutuneet tai pihanurmen alla. Kohde on määritelty muuksi kulttuuriperintökohteeksi, aluerajausta ei tehty, koska kohde on nykyisin rakennettua.

Kullo Lavers ja Bros (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Laversintien länsipuolella (lähin osoite Laversintie 52). Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68), niihin on merkitty myös Laversin ja Brosin talot vierekkäin.
Laversin ja Brosin alue on nykyisin rakennettua. Peruskartalle on merkitty vielä Lavers-niminen talo. Kohteen itäpuolitse kulkee Laversintie, joka todennäköisesti on jotakuinkin samalla paikalla kuin historiallisella ajalla. Rakennuksia on 1800-luvulta ja 1900-luvulta ja ne ovat melko tiiviisti. On mahdollista, että pihamaiden alla on säilynyt kulttuurikerroksia varhaisemmasta paikan asutuksesta, mutta sen selvittäminen vaatii koekaivauksia. Tonttien laidoilla on hieman rakentamatonta aluetta, mutta niillä ei havaittu merkkejä historiallisesta asutuksesta. Kohde on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Kullo Jontas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Ali-Vekkoskentien pohjoispuolella (lähin osoite Alivekkoskentie 33). Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68), niihin on merkitty myös Jontaksen talo.
Jontaksen kylätontti on nykyisin rakennettua, paikalla on kaksi omakotitaloa piharakennuksineen ja autotalleineen. Vaikuttaa siltä, että kohde on tuhoutunut. Tonttien laidoilla on hieman rakentamatonta aluetta, mutta niillä ei havaittu merkkejä historiallisesta asutuksesta.

Kullo torppa 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Ali-Vekkoskentie länsipuolella Kulloossa. Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68). Näihin karttoihin on merkitty myös torppa kyseessä olevassa kohteessa.
Vuoden 1762 karttaan on merkitty torppa Ali-Vekkoskentien länsipuolelle. Paikalla on nykyisin kolme omakotitalo piharakennuksineen. Alueen rakentamatonta osaa tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, mutta mitään 1700-lukuun tai sitä varhaisempaan asutukseen liittyviä merkkejä ei havaittu. Alueelle ei tehty rajausta.

Svartså Koskos (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Mustijoen (Svartsån) länsirannalla olevalla mäellä. Mäki on pituudeltaan noin 300 metriä ja sen eteläosaan on arkistoselvityksessä merkitty Svartså Koskos niminen historiallinen asuinpaikka, Hindersbacka on tämän pohjoispuolella. Alueella on Samuel Broteruksen vuoden 1692 Carloby kartalle merkitty tonttimaa. Mäki on nykyisinkin asuttu, siellä on kaksi taloa pihapiireineen. Hindersbacka on merkitty Samuel Broteruksen vuoden 1692 karttaan tonttimaana. Kuninkaankartastossa vuosilta 1776-1805 mäelle on myös merkitty taloja. Tonttimaat ovat selkeimmin merkitty Winterin tekemään kartoitukseen vuosilta 1768 ja 1782. Winterin karttaa on merkitty lisäksi kaksi autioitunutta taloa.
Alue käytiin pihamaata lukuun ottamatta läpi, mutta muinaisjäännökseksi tulkittavia rakenteita ei havaittu. Rakennettujen pihamaiden alla voi olla jäännöksiä vanhasta asutuksesta, mutta kohde vaatii koekaivauksia muinaisjäännöksen toteamiseksi. Kohde on nyt arvioitu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Kullo Gård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kulloon kartano sijaitsee noin 300 metriä Helsingin ja Porvoon välisen moottoritien eteläpuolella. Kartano lähialueineen on RKY-aluetta. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty kartano peltoineen, jotka olivat Kullobäckenin tuntumassa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767–68).
Kulloossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kartano muodostettiin vuonna 1613 viidestä Kulloon kylän tilasta, jotka kuningas Kustaa II Aadolf luovutti rakuunaupseeri Lydik Mattsonille. Hän osti myöhemmin myös kuudennen tilan ja liitti sen kartanoon. 1660-luvulla kartano oli amiraali Lorentz Creutzin omistuksessa, hän ilmeisesti antoi tilalle nimen Kullo Gård, joka näkyy 1690-luvun kartassa. Kartanolla oli muutamia omistajia, mutta vuonna 1813 se myytiin porvoolaiselle kauppiaalla Jacob Ohtmanille, joka muutti kartanon nimeksi Jacobsberg. Vuonna 1910 kartanon osti arkkitehti Carl Frankenhaeuser, joka suunnitteli ja rakennutti uuden päärakennuksen 1912–1914 vanhan kartanon paikalle. Kartanon tilakeskukseen kuuluu rakennuskantaa 1700–1800 –luvuilta.
Kohde on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi. Alue on tiheään rakennettua, mutta on mahdollista, että rakentamattomilla kohdilla on säilynyt kulttuurikerroksia 1600-luvulta tai sitä varhaisemmalta ajalta. Tilakeskuksen rakentamatonta lähiympäristöä käytiin läpi vuoden 2015 inventoinnissa, mutta historialliseen asutukseen liittyviä rakenteita ei havaittu.

Åminneby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Mustijoen (Svartsån) länsirannalla Åminsbyntien varressa. Historiallinen ja myös nykyinen asutus on noin 150 metriä pitkällä joen suuntaisella kumpareella, jonka leveys on noin 80 metriä. Åminnebyssä oli 1540-luvulla neljä tilaa. Samuel Broteruksen vuonna 1707 laatimalle kartalle on merkitty Nybackan puustelli ja kylän tonttimaalle viisi tonttia (yksi autio). Timoth Winterin karttaan vuodelta 1784 paikalle on merkitty Mickos, Grinds ja Jofs nimiset talot. Nykyisessä peruskartassa on edelleen Mickos ja Grindas. Paikka on nykyisin tiheään rakennettu jakaantuen neljään eri tonttimaahan. Tonteilla on eri-ikäistä rakennuskantaa. Pitkän ja aktiivisen käytön johdosta on todennäköistä, että varhaisemmat rakenteet ja kulttuurikerrokset ovat suurimmaksi osaksi tuhoutuneet. Paikkaa tarkastettaessa vuoden 2015 inventoinnissa ympäröivät pellot olivat kyntämättä, joten niillä ei ollut mahdollisuutta tehdä lisähavaintoja. Kohde on nyt arvioitu muuksi kulttuuriperintökohteeksi. Kohteesta on pistetieto, mutta ei aluerajausta.

Mickelsböle Hornhattas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuonna 2015. Se sijaitsee Mickelsbölessä, Ali-Vekkoskentien eteläpuolella, Knutsbergetin länsipäässä. Verokirjojen mukaan Mickelsbölessä oli 1540-luvulla kymmenen veronmaksajaa. Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle on merkitty kymmenen taloa kahdeksalla eri tonttialueelle. Hornhattasin tontti on merkitty tarkemmin vuoden 1749 karttaan, jonka laati Johan Bonej.
Hornhattas on edelleen asuttua aluetta, paikalla on tilakeskus, johon kuuluu kaksi asuinrakennusta ja useita ulkorakennuksia. Vanhimmat rakennukset ovat 1800-luvulta. Alue rajautuu selvästi Knutsbergetin kallioon idässä ja tiehen pohjoisessa, muilla suunnilla on peltoa. Pellot olivat kyntämättä vuoden 2015 inventoinnin aikana, joten havaintoja niillä ei tehty. On mahdollista, että tilan alueella on ehkä säilynyt osia 1700-luvun tai sitä vanhemmista kulttuurikerroksista, mutta niiden toteaminen vaatii koekaivauksia alueella. Kohde on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Isosaari pohjoisranta 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Isosaaren pohjoisrannalla satamalahdessa, pohjoisrannan läntisimmän niemen itärannassa.
Käytöstä poistetun ja puretun laiturin perustus. Laituri on ollut kivillä täytetyille hirsiarkuille perustettu puukantinen laituri. Nykyisen muodostelman päämitat ovat noin 25 x 5 metriä. Laiturirakennetta on tarkoituksella hajotettu ja kiviä on levinnyt alkuperäistä laajemmalle alueelle siten, että mahdollisesti jäljellä olevat puuosat ovat peittyneet.
Laituri on Isosaaren ensimmäisen linnoitusvaiheen aikainen (n. 1914). Laituri on poistettu käytöstä 1980-luvun tienoilla, minkä jälkeen laituri on tarkoituksellisesti hajotettu kaivinkoneella ja sen jäänteet ovat levinneet pohjaan. Laiturin kohdalla rannassa on jäljellä vanhaa kivistä rantamuuria ja laiturialueelta pattereille johtaa noin 1300 m pitkä päätie.
Kohde havaittiin arkeologisessa vedenalaisinventoinnissa 2015 (Pintafilmi Oy).

Isosaari pohjoisranta 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Isosaaren pohjoisosassa Peninniemen länsirannalla niemen keskivaiheilla käytöstä jääneen betonilaiturin edustalla.
Laiturin perustana käytetty hirsiarkkurakenne, jonka koko on noin 11 x 10 metriä. Rakenne kohoaa meren pohjasta noin 7,5 metriä ja sen yläosa on noin metrin veden pinnan alapuolella. Arkku on salvottu hirsistä ja täytetty kivillä. Se on mahdollisesti myös päällystetty betonilla. Arkun kohdalla rannassa on käytöstä poistettu jäiden runtelema betonilaituri. Vaikuttaa siltä, että paikalla on aiemmin ollut pitempi laituri, jota lyhennettäessä ulompana oleva laituriarkku on jäänyt tarkoituksettomaksi. Laiturille johtaa kiskot. Laituri on ollut torpedokoeaseman käytössä. Torpedokoeasema valmistui 1936 ja se jäi pois alkuperäisestä käytöstään 1956.
Kohde havaittiin arkeologisessa vedenalaisinventoinnissa 2015 (Pintafilmi Oy).

Plageinin uimaranta (Taide)
Historiallinen; Plagenin uimarannan pohjoisosassa (Appelgrenintie 14 eteläpuolella) sijaitsevilla rantakallioilla sijaitsee useita kallioon hakattuja nimikirjaimia, päivämääriä, kirjainsommitelmia eli monogrammeja ja piirroksia. Hakkauksia ei ole kartoitettu tarkemmin. Vanhimmat hakkaukset näyttää päivätyn 1800-luuvn loppupuolella. Suurin osa hakkauksista on peräsin 1900-luvulta. Pääteemana olivat nimikirjaimet, päivämäärät ja huviveneiden nimet. Yksi kaiverruksista esitti 1900-luvun alkupuolella paikalla sijainnutta uimarannan liukuratatornia.

Alca (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon vesialueella ulkosaaristossa Söderskäristä etelään noin 44 metrin syvyydessä.
Paikalla on noin 40 metriä pitkä ja 10 metriä leveä hylky, joka kohoaa pohjasta noin 5 metriä. Hylky havaittiin Merenkulkulaitoksen monikeilausluotauksessa 2009. Hylky on sukeltajien tuntema ja siitä on taustatietoja www.hylyt.netissä. Kyseessä on 27.8.1951 miinaan törmännyt ja sen seurauksena uponnut ms Alca. Se oli rakennettu Ruotsissa Norrköpingissä ja ostettu Suomeen 1930-luvulla. Aluksen viimeisellä matkalla se oli tulossa Gdyniasta Kotkaan. Alus ei uponnut heti ja sen miehistö pelastui. Alus oli komposiittirunkoinen; runko oli puuta ja kaaret metallia.

Jussarö majakkamestarin talon ulkorakennus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laakea kallio majakkamestarin talon pihamaalla, majakalta laskeutuvassa rinteessä.
Kaksi jykevää kivijalkaa. Pohjoisempi L:n muotoinen, laakealla vaakasuoralla kal-lionpinnalla. Säilyneiden seinän osien pituudet 5.2 m ja 7.0 m. Monen sadan kilon painoisia särmikkäiksi lohkottuja lohkareita, jotka on sovitettu yhteen. Paikoitellen laastisaumaa näkyvissä. W-seinässä kissanluukku. Porausjälkiä ainakin yhdessä lohkareessa. Kivijalkaan kuuluvia lohkareita on levitetty W- ja E-puolille, kaiketi rakennettaessa tietä merivartioston valvontatorniksi muutetulle majakalle.
Eteläisempi kivijalka suorakaiteen muotoinen, vaakasuoralla laakealla kallionpinnalla. Pit. 7.8 m (N-S), lev. 5.6 m. Särmikkäiksi lohkottuja, hieman pohjoista kivijalkaa pienempiä yhteen sovitettuja lohkareita. Poranreikiä ainakin kahdessa lohkareessa. Lohkareissa on voimakkaita lämpölaajenemisvaurioita, ja lisäksi kivijalan sisäpuolella maassa on puuhiiltä – rakennus on palanut (ei välttämättä kovin kauan sitten).

Jussarö majakkatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Loiva kallioinen N-rinne. Rannasta majakalle vievää tietä on näkyvissä noin 40 m:n matka. Tie on ladottu kalliolle särmikkäistä kivistä noin 2.0 m leveäksi ja korkeimmillaan 0.5 m korkeaksi. Paikoin kallionpinta on toiminut tienä. Tien päällä kasvaa ruohikkoa ja sammalta.

Jussarö Båksbrantarna (Taide)
Historiallinen; Kaakkoon avautuva rantakallio lähellä Jussarön eteläkärkeä.
Tasaisella loivasti merenrantaan laskeutuvalla graniittipinnalla on ryhmä meislattuja piirtokirjoituksia 3x3 m2:n alalla. Selvimmin erottuvat ryhmät ovat luettavissa
(1) R.O. koristeellisin merkein
1932
(2) J.K. viivalla rajattuna
20/7.1958.
(3) 13/9
VK
1959 kahden viirin ympäröimänä, mahd. pursiseuratunnus
Lisäksi epäselvempiä merkkejä.
Retkikohde, johon mahdollisesti Munckens stenin inspiroimana on hakattu lisää nimimerkkejä, sekä ennen Vuoksenniskan kaivosaikaa että sen aikana.

Jussarö Munckens sten piirtokirjoitus (Taide)
Historiallinen; Kallioisella rannalla lähellä Jussarön eteläkärkeä on kallioiden välissä pieni pätkä kivikkoista rantaa, jonka yläpuolella siirtolohkare.
Runsaan kolmen metrin korkuinen, hahmoltaan neliskulmainen ja varsin laakea graniittinen siirtolohkare, jonka "kasvot" ovat etelään päin, rantaa kohti. Kiven pintaan 1.0 x 1.6 m2:n alueelle on hakattu kirjaimet CM ja M-kirjaimen päälle kruunu sekä niiden alle alleviivattu vuosiluku 1896.
Kyseessä on muistomerkki, jonka aiheena on Hyvinkään Erkylän kartanonherra, par-oni Carl Munck, joka lahjoitti Jussarön koululle ja kirjastolle kirjoja.

Jussarö Tjyckelbergsnäset (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ruovikkoinen flada ja kuusikkoa.
Kallioiden välissä olevassa notkossa on kahden matalan kallionseinämän ja erittäin suurten lohkareiden muodostama rakenne. Sisämitat 4.8 m (SE-NW) ja 4.4 m. NW-reunalla suurimmat lohkareet. SW-osa näyttäisi olevan koottu pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä (ihmisen tekemän rakenteenn tuntomerkki), joskin paljon on sammaleen peitossa. SE-seinämä erikokoisia lohkareita ja siirtolohkare, NE-seinämänä kallionpinta. Kulkuaukon tapainen NW-seinässä.
Rakenne muistuttaa tomtning-jäännöstä ja sijaitsee 60 m:n päässä mataloituneesta fladasta, joka on ollut merenlahti. Lohkareet ovat kuitenkin tomtningiksi poikkeuksellisen suuria, jopa useita satoja kiloja. Enempien tutkimusten puuttuessa voidaan toistaiseksi pitää rakennetta epätyypillisenä tomtning-jäännöksenä.

Jussarö Kullakoja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pienellä kallionnyppylällä Kullakojan S-puolella on jäljellä L:n muotoiset kivirivit, pituus 5.3 m ja leveys 3.0 m. Reiskan mukaan navetan jäännökset.

Jussarö Kullakojan kellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kylmämuurattu kivijalka Kullakojan N-puolella. Särmikkäitä ja pyöristyneitä lohka-reita. Oviaukko koilliseen. Sisämitat 2.8 x 1.2 m. Sisäpuolella kasvaa pihlaja.

Jussarö Västerviken 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksen jäännös: suurista lohkareista koostuva SE-kulma ja sen sisäpuolella ro-mahtaneen tulisijan jäännökset. W-puolella on korkea kivikasa, jonka E-seinämä on kylmämuurattu. Jäännös on katajien peittämä ja sen rakenteesta on vaikea saada selko.
Luotsikylään kuuluneen rakennuksen jäännös. Rakennus on merkitty asuinrakennukseksi vielä Vuoksenniska Oy:n karttaan XXIIIA vuodelta 1960, joten se on raunioitunut vasta Vuoksenniskan kaivosajan jälkeen.

Jussarö Västerviken 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalliolla näköalapaikalla, jolta avautuu näkymä Västervikenin yli.
Rakennuksenjäännös: särmikkäistä lohkareista muurattu kivijalka. Pituus 3.9 m, leveys 3.4 m. Kivijalan päälle on valettu ohut betonilaatta. SE-osan päällä lohkareita, jotka eivät näyttäisi kuuluvan rakennukseen.

Jussarö Västerviken 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lähellä rantaa kallion päällä.
Kaksihuoneisen asuinrakennuksen jäännös. Seinien ulkomitat ovat 7.6 m ja 5.7 m. Kivijalka on ladottu särmikkäistä lohkareista. N-seinällä olleesta uunista on jäljellä kumpu, joka koostuu kivistä, tiilenpaloista ja hiekasta. Väliseinä jakaa rakennuksen kahteen huoneeseen, joista itäinen on suurempi. Uuni näyttäisi lämmittäneen molempia huoneita. Rakennuksen S-puolella on kaksi korkeaa betonista kivijalkaa suorassa kulmassa toisiinsa nähden, rakennuksen seinän suunnassa ja sitä vastaan kohtisuoraan. Ne näyttäisivät kuuluvan rakennuksen kokoon nähden suureen verantaan.
Kyseessä on luultavasti luotsi Karl Henrik Nyströmille kuulunut rakennus, johon 1920-luvulla rakennettiin suuri veranta ja joka sijaitsi louhostien varressa (Cederlöf, Farleder och lotsplatser, s. 91). Rakennusta ei ole merkitty Vuoksenniska Oy:n karttaan XXIIIA vuodelta 1960, joten se on raunioitunut ennen vuotta 1960.

Jussarö Västerviken vedenkorkeusmerkki (Kulkuväylät)
Historiallinen; Veteen viettävä rantakallio kansallispuiston huoltolaiturin vieressä.
Kallioon hakattuja merkkejä 1.1 x 1.2 m2:n alalla. Alemmassa merkkiryhmässä teksti, joka on luettavissa md:h:d:1891 medelhöjd 1891 ja sen alla vaakasuora uurre, jossa kolme kuoppaa tasavälein. Ylemmässä merkkiryhmässä on vuosiluku 1800 sekä porattu kuoppa ja vaakasuora uurre. Alemman merkkiryhmän alle on ilmestynyt karkeasti poravasaralla tms. työkalulla meislattu vuosiluku 2000 ja sen alle vaakasuora uurre. Kalliosta lohjennut pintaa irti, mahdollisesti tulenpidon takia. Alemman merkkiryhmän vuosiluvun kahdesta viimeisestä numerosta (91) on lohjennut yläosat pois. Ylemmän merkkiryhmän vaakasuoran uurteen päältä on hilseillyt pintaa irti.
Vedentasomerkki 1891. Ylemmän tekstin on Christoffer H. Ericssonin mukaan hakkauttanut Gustav af Klint.

Jussarö Västerviken maakellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suorakulmainen kellarin jäännös. Seinämät peittyneet kasvillisuuden alle. Sisämitat 2.6 x 2.6 m. Oviaukko itään päin.

Jussarö Södra gruvan kuilu F (Raaka-aineen hankintapaikat)
Moderni; Kaivoskuilu F (Södra gruvan). Pituus noin 8 m, leveys noin 3 m. Kuilua ympäröi betonivalu, koska kuilu on ollut 1960-luvulla käytössä Vuoksenniska Oy:n kaivoksen makeavesivarastona. Kuilu on merkitty Fredrik Tengströmin karttaan 1843.

Jussarö Södra gruvan louhekasa (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kuilun F louhekasa.

Historiallinen; Rakennuksenjäännös. Särmikkäistä lohkareista ladottu kivijalka, jossa W-puolella kuisti. Kivijalan pituus 7.4 m ja leveys 6.3 m, kuistin mitat 5.4 x 2.8 m. Ainakin N-seinällä ollut kissanluukku. Tasanurkalle sahatut hirret, joissa nauloja ja tervapaperia ulkovuorauksen jäljiltä. Rakennuksessa on ollut huopakatto kolmiorimoin ja pystysuorin vuodin. Tuvan NW-kulmassa on uunin jäännös, jossa harmaakiveä ja tiiltä. Piippu näyttäisi olleen muurattu tiilestä ja perustus harmaakivestä.
Fredrik Tengströmin karttaan 1843 on merkitty tähän paikkaan rakennus, jonka W-osassa on kuisti. Kartan rakennuksen suhteet eivät täsmää raunioituneeseen rakennukseen, mutta kuisti ja paikka täsmäävät, joten rakennus on todennäköisesti ollut olemassa 1843. Rakennus on merkitty asuinrakennukseksi vielä Vuoksenniska Oy:n karttaan XXIIIA vuodelta 1960, joten se on raunioitunut vasta Vuoksenniskan kaivosajan jälkeen.

Jussarö Österfladan piirtokirjoitus (Taide)
Historiallinen; Vaakasuora, sileäksi hioutunut rantakallio. Puolisen metriä merenpinnan yläpuolella on 101 x 26 cm2:n alalla karkeasti kallioon meislattu teksti RB. 28.6. -41 sekä alleviivaus. Teksti on (poikkeuksellisesti) luettavissa katse kohti rantaa.

Jussarö Lotsstuberget 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kallion lakea.
Rakennuksenjäännös loivasti länteen laskevalla tasaisella kalliopinnalla. Särmik-käistä ja osaksi pyöristyneistä lohkareista muurattu kivijalka, jonka pit. 6.3 m (N-S), leveys 4.5 m ja korkeus 0.2-0.7 m. E-seinällä betoniporras. Sokkelin päällä on ohut sileä betoninen lattialaatta. Laatta on sammalen peitossa, ei yksityiskohtia näkyvissä. W-seinällä punamultamaalin jäännöksiä. Sokkelin vieressä sen W-puolella on pienempi sokkeli särmikkäistä ja osaksi pyöristyneistä lohkareista. Pienemmän sokkelin mitat ovat 3.4 x 2.4 m, korkeus 0.5-0.6 m, E-seinällä seinän levyinen betoniporras.
Venäläisen radioaseman, todennäköisesti konehuoneen jäännökset (Cederlöf 1986: 97).

Jussarö Lotsstuberget 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksenjäännös 24 m itään rakennuksenjäännöksestä 134389 loivasti itään las-kevalla kalliopinnalla. Särmikkäistä lohkareista ladottu rapattu sokkeli, jonka muu-raussaumat ovat kohollaan. Pituus 12.2 m (W-E), leveys 10.7 m, korkeus 0.3-0.9 m. E-seinän sisäpuolella on kumpu, jossa on tiiltä ja laastia, todennäköisesti uunin jään-nös. NW-kulmassa on suurempi ja peittyneempi kumpu, sekin todennäköisesti tulisijan jäännös. Sokkeli on tullut hiukan ulos seinästä, ja siihen on muurattu olake valuttamaan sadevesi pois (valok. 3907). Rakennuksen NE-, NW- ja SW-kulmien ulkopuolella on kallioon poratut jykevät takorautasilmukat, joiden linjat osoittavat raken-nuksen keskipisteeseen. NW-puolen silmukassa on vielä jäljellä 13 mm:n paksuinen silmukaksi pleissatun teräsvaijerin jäännös. Vaijeri näyttää katkaistulta. SE:n puoleiset silmukat eivät osoita yhtä tarkasti rakennuksen keskipisteeseen. SW:n puoleisista silmukoista on vain rakennusta lähempänä oleva näkyvissä, kauempana oleva lienee sammaleen alla näkymättömissä. Rakennuksenjäännöksen päällä ja ulkopuolella on jäännöksiä 195 cm pitkistä rautasängyistä, jotka on koottu rautavanteista ja L-kisko-sta niittaamalla – ne lienevät sotilassänkyjen jäännöksiä. Sängyt ovat silmiinpistävän vääntyneitä, eivätkä niitit ole antaneet periksi vääntelystä huolimatta. Tämä viittaa siihen, että sängyt ovat olleet punahehkuisia vääntyessään, toisin sanoen tulipaloon.
Kyseessä on venäläisen lennätinaseman radiomastorakennuksen (1915-1918) jäännös ja radiomaston neljän tukivaijerin kiinnityskohdat. Tulipalon jäljet tukevat tietoja, että lennätinaseman henkilökunta poltti aseman ennen pakenemistaan keväällä 1918. Ks. Siren 1995: 21; Cederlöf 1986: 97

Jussarö Lotsstuberget 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksenjäännös loivasti itään laskevalla tasaisella kalliopinnalla. Särmikkäistä lohkareista ladottu rapattu sokkeli, jonka muuraussaumat ovat kohollaan. Sokkelin pituus 8.2 m (N-S) ja leveys 5.2 m; lisäksi kuisti 3.4 x 4.2 m. Sokkeli on tullut hiukan ulos seinästä, ja siihen on muurattu olake valuttamaan sadevesi pois. Kivijalan korkeus on 0.3-1.0 m. Sileäpintaiset 1.83 m leveät portaat pyöristetyin kulmin idän puolella. Portaat nousevat kuistin tapaiselle. Sisäpuoli peittynyt paksuun sammaleeseen, yksityiskohtia ei ole näkyvissä. Eri puolilla rakennuksen jäännöstä on punatiilen paloja; sokkelin päällä ollut rakennus lienee ollut tiiltä.
Kyseessä on venäläisen sotilaslennätinaseman (1915-1918) asuntoparakki (Siren 1995: 21; Cederlöf 1986: 97).

Historiallinen; Sammaleen peittämä kivirakenne, jossa särmikkäitä ja pyöristyneitä lohkareita. Osaksi näkyvissä 0.4 metrin korkuista kylmämuurausta sekä rakennuksen peruskiveksi lohkottu suorakulmainen graniittilohkare. Ne eivät kuitenkaan näytä muodostavan keskenään saman rakenteen osia.
Vaikka jäännös on epämääräinen, paikan perusteella on syytä olettaa, että kyseessä on jäännös luotsien vartiotuvasta tai -tuvista, joista ensimmäinen rakennettiin 1859.

Historiallinen; Pyöreän kivijalan jäännökset. Pohjoiseen avautuva suurista kuusitahokkaan muotoi-sista lohkareista ladottu puoliympyrä. Kymmenen lohkaretta, joista viisi pystyssä ja leveä puoli sisäänpäin. Poranjäljet lyhyitä, noin 10 cm. Kolme lohkaretta NW-puolella, vähän erillään muista. Puoliympyrän pituus 7.2 m kaatuneet lohkareet mukaan lukien. Rakenteen sisäpuolella ja ulkopuolella rikkoontuneita punatiiliä ja pyöristyneitä kiviä. Pohja on sammaleen peitossa, yksityiskohtia ei erotu.
Jussarön ensimmäisen vuonna 1811 rakennetun tunnusmajakan eli pookin on sanottu sijainneen Lotsstubergetillä, ja pyöreän kivijalan sanotaan kuuluneen tunnusmajakkaan. Tunnusmajakka on haluttu sijoittaa myös saaren eteläpäähän (Siren 1995: 21). Eteläkärjen nimi Båksbrantarna viittaakin pookiin.

Jussarö Haget piirtokirjoitus (Taide)
Historiallinen; Rantaa kohti länteen kalteva sileä graniittipinta, jossa teksti V.P. 1941 ja sen alapuolella teksti Å.L. 21/9 karkein 10-20 mm levein uurtein 66x41 cm2:n alalla, noin 3 m:n tasolla merenpinnasta. Teksti on luettavissa rannasta poispäin kääntyneenä. Tekstistä 3 m itään on ollut kallioon maalattua valkoista tekstiä, josta erottuu enää numero 8.

Jussarö Hamngadden (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueeseen kuuluu vuonna 1998 löydetty kaksiosainen tomtning-jäännös, vuonna 2011 löydetyt piirtokirjoitukset rantakallioissa sekä satamalahti, joka työntyy luodon sisään eteläkaakosta. Sisääntuloaukko (inlopp) on muutaman metrin levyinen, edelleen pienellä veneellä kulkukelpoinen salmi, joka avautuu savipohjaiseksi matalaksi lahdeksi. Lahden E-ranta on kallioinen ja W-ranta kivikkoinen. Paikassa on hyvä suoja aallokolta kaikkiin ilmansuuntiin. Lahden N-puolella on toinen pieni ja matala lahti, joka avautuu itään; aikaisemmassa maankohoamisen vaiheessa lahdet ovat muodostaneet kapean salmen ja pienen luodon. Suomen eteläisin arkeologinen jäännös.
Sesonkikalastuksessa käytetty kalakari. Jonas Hahnin kartassa 1751 satamalahti on nykyistä suurempi ja siinä on kaksi luotoa.

Jussarö Hamngadden 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Rantakallioon kiinnitetty rautapultti. Tasapäinen 12 cm pitkä rautatappi, jonka halkai-sija on 18 mm. Tappi on lyöty kallioon porattuun reikään ja kiilattu kiinni kahdella rautanaulalla.

Jussarö Hamngadden 1 piirtokirjoitus (Taide)
Historiallinen; Rantakallio satamalahden E-rannalla. Kallioon hakatut merkit O.B.B. (/) 82. alalla 24x17 cm2. Koristeelliset kirjaimet ja huolellinen 2-5 mm leveä meisselinjälki vaikuttavat iäkkäiltä. Luku 82 tarkoittanee vuotta 1882.
Nimikirjaimet ja vuosiluku 1882.

Jussarö Hamngadden tomtning (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hamngaddenin satamalahden E-rannan tuntumassa oleva louhikkoinen rinne, pirunpelto, kallion NE-puolella.
Kaksi vierekkäistä tomtning-jäännöstä. Eteläisemmässä on suurista pyöristyneistä lohkareista koottu L:n muotoinen kylmämuurattu valli, joka muodostaa N- ja E-seinämät. W- ja S-seinäminä ovat pystysuorat kallionpinnat. N-seinän pituus sisäpuolelta on 3.3 m, E-seinän 2.5 m. Vallin korkeus on noin 0.6-0.9 m. Lattiataso vaikuttaa tasaiselta, mutta on katajan peitossa. Pohjoisempi tomtning on soikea, sisähalkaisija noin 2.0 m. Pyöristyneitä lohkareita noin 0.5 m korkeana vallina, joka rajaa si-säänsä tasaisen lattiatason. Vallissa on aukko idän puolella. Katajan peittämä. Tomtning-jäännösten vallit ovat samanlaista ainesta kuin rantaan laskeutuvassa pirunpel-lossa. Kuten Henrik Jansson huomasi 1998, näyttää siltä, että kallionreunaa pitkin on avattu polku poistamalla kiviä reitiltä rantaan.

Jussarö Hamngadden 2 kiinnityspultti (Kulkuväylät)
Historiallinen; Rantakallio satamalahden W-rannalla, sisääntuloaukon kohdalla.
Tasapäinen 14 cm pitkä rautatappi, jonka halkaisija on 17 mm. Tappi on lyöty kallioon porattuun reikään.

Jussarö Hamngadden 2 piirtokirjoitus (Taide)
Historiallinen; Kallioon hakattu piirtokirjoitus T. N V S E R. Viisi viimeistä kirjainta on alleviivattu. Ala 38 x 10 cm2. Karkea 6-10 mm leveä meisselinjälki.

Kurkiranta P (Puolustusvarustukset)
Moderni; Yhtenäinen n. 370 m pitkä taisteluhaudan jäänne, jonka eteläosassa on pesäkkeitä. Varustukset ovat sortuneita ja huonokuntoisia – mitään tukirakenteita ei niissä ole. Kyseessä on ehkä jv-komppanian tukikohta, joka on tehty aikana jolloin Porkkalan alue on ollut vuokralla Neuvostoliitolle v. 1944-56. Varustukset vaikuttavat tehdyn enemmänkin harjoitus-kuin linnoitustarkoituksessa ja näyttää siltä, että varustusta ei kaikilta osin ole alun perin tehty valmiiksi tai ainakaan ohjesäännön mukaiseen syvyyteen ja leveyteen.

Vålax Kubböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koordinaatti osoittaa v. 1753 Volaxin isojakokartalle merkittyä "tomtgiärde" paikkaa, (giärde, gärde = aidattu pienehkö erillinen alue, kuten peltolohko), jonka ympärillä em. kartassa on "Kubböle" -nimisiä paikkoja: "Kubböls Ängen", Kubböls giärde" ja "Kubböls Åker". Samoille kohdin kuin v. 1753 Kubböls Ängen on v. 1710 Brotheruksen kartalle kirjoitettu Kubböles ja ilmeisesti myös em. tomtgiärden on kartalle merkitty.
Paikalla on ollut peltoa vielä 1960-luvulla, aikoinaan tielle ulottunut pellon luoteispää on nyt metsittynyt ja pusikoitunut. Maasto nykyisen tien eteläpuolella on hyvin kivikkoista ja pusikkoista, lounaispuolella on kivikkoinen mäki. Tien pohjoispuolella on rakennuksia ja pihamaata ja niiden ulkopuolella maasto on hyvin kivikkoista - isoja kiviä maan pinnalla tiheässä - ja matalammissa maastonkohdissa maasto on kosteaa ja turpeista. Rakentamaton lähiympäristö on maastoltaan sellaista - hyvin kivikkoista ja louhikkoista - jonne ei voisi kuvitella sijoitetun taloa ennen 1700-lukua, kun parempaakin maastoa lähialueella ilmeisesti olisi ollut. Missään en havainnut kivikossa ja lounaisella mäellä mitään rakenteelta vaikuttavaa tai vanhaan asutukseen viittaavaa (n. 150 m säteellä "tomtgiärdestä" tarkastelin maastoa varsin tarkasti ja aukottomasti).

Sundsberg Etelä 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on rakennuksen perusta, Perusta on tehty pääosin isohkoista luonnonkivistä, mutta siinä on ainakin yksi lohkottu kivi. Perusta on sammalpeitteinen. Se kohoaa maasta n. 40-50 cm. Perustan itäosa on kooltaan 4 x 4 m. sen lounais-kulmassa vaikuttaisi olevan uunin jäänne. Lounaiskulmasta - mahdollisesta uunista - länteen on n. 2 x 2 m laajuinen perustan osa. Rakennus sijaitsee vanhan pellon tai niityn reunamilla, metsän puolella, missä maasto hieman kohoaa sen pohjoispuolella olleesta niitystä (joka nyt metsittynyt). Puustosta päätellen jäänne on yli 40 v vanha, mutta kunnostaan päätellen se tuskin on 1700-luvulta tai sitä varhaisempi.
Vanhoissa kartoissa sen paikalle tai sen lähialueelle ei ole merkitty rakennuksia (kartat 1765, 1777, 1778, 1840, 1871, 1961, kuninkaankartasto). Lähin rakennus on ollut v. 1872 kartalle merkitty torppa, 260 m tästä koilliseen. Molemmat ovat sijainneet Hulluksen rusthollin (Ingvalsby) mailla. Vuoden 1961 peruskartalla paikalle tulee metsätie.
Rakennuksen ajoitus ja funktio eivät ole tiedossa. Se on mahdollisesti pienen riihen tai saunan jäänne. Todennäköinen ajoitus on 1900-luvu alku.

Sundsberg Etelä 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kallioisen mäen etelärinteellä on n. 80 x 70 m laajuisella alueella varustusten jäänteitä. Ne ovat ilmeisesti peräisin Porkkalan vuokra-ajalta 1944-1956. Alueella on neljä isohkoa kaivantoa ja kaksi pienempää.

Sundsberg Etelä 4 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Jyrkän kalliorinteen juurella on pitkulainen kaivanto, kooltaan n. 12 x 4 m. Etelä-pohjoissuuntainen kaivanto kaartuu päistään länteen. Kaivanto vaikuttaa samanlaiselta, kuin 300 m lännessä olevat venäläisten tekemät kaivannot, mutta keskeneräiseltä. Kaivannon pohjalla oli vettä, mistä syystä kaivuu on saatettu jättää kesken. Puusto paikalla on nuorehkoa ja tiheää kuusinäreikköä.

Wåglax sotilastorppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sotilastorppa on sijainnut kallion päällä. Paikalla on edelleen vanha pieni "tölli". Sen lähistöllä ei ole mitään merkkejä vanhemmista rakenteista - alue on avokalliota.

Fagerstadby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Fagersta mainitaan ensimmäisen kerran v. 1404 muodossa Fagrastadha, myöhemmin Fagerstaby ja Fagerstadby. Vuonna 1544 kylässä oli kolme tilaa ja v. 1556 yksi tila jaettiin kahtia. 1700 luvun alussa kaikki tilat olivat autioituneet. 1700-luvun alussa kahta tilaa alkoi viljelemään Porvoolainen kultaseppä Fabritius ja vuonna 1750 kolmatta tilaa Stefan Löfving Hommanäsistä. Tilat olivat: Mattas, Backas, Henrikas ja sen toinen puolisko Mickos. v. 1919 kaikki tilat yhdistettiin yhdeksi maakirjataloksi nimeltä Henrikas jota alettiin kutsua Fagerstan kartanoksi. 1920 luvulla kartanosta lohkottiin useita palstoja (lähde: Selen 1996: Porvoon pitäjä kautta aikojen I).
Vuoden 1710 Samuel Broteruksen kartalla on kaksi taloa. Lähempänä järveä, idässä oleva talo on silmämääräisen paikannuksen perusteella tien kaakkoispuolella, missä nyt pusikkoista joutomaata. Kyseisellä paikalla on ollut talo vielä 1900-luvun puolessa välissä ja senaatinkartalla paikalla on talo. Alue on nyt varsin sekoittunutta ja käsitellyn tuntuista, kuoppaista joutomaata. Alueella ei voi erottaa silmänvaraisesti pinnalta eikä käsikairauksissa vanhempaan asutukseen viittaavia merkkejä. Talojen paikannus v. 1710 kartasta on myös varsin epävarma. Vuoden 1752 kartalla on kolme taloa, jotka paikantuvat tarkasti. Talot 1 ja 2 sijoittuvat täysin rakennetuille alueille: taloja ja pihamaata.
Fagerstan kylätontilla ei ole siihen suoranaisesti liittyvää muinaisjäännöstä säilyneenä

Gäddragin mylly 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1775 Gäddragin isojakokarttaan (ja myös 1700-l lopun yleiskartoille ja 1841 pitäjänkartalle ja vielä 1873 senaatinkartalle) on Kardrag Träsket -järvestä laskevan puron meren puolen suuhun merkitty mylly. Mylly paikantuisi v. 1775 kartan perusteella heti Tirmoon menevän tien länsipuolelle. Paikalla on hiekkamaaperään syvään uurtunut uoma, joka paikalla käydessä oli täysin kuiva. Paikka sijaitsee vanhassa kuusimetsässä. Mitään rakenteita ja jäännöksiä ei paikalla voinut havaita. Mylly on saattanut jäädä myös tien alle. Kyseessä on uoma, joka ilmeisesti on suuren osan aikaa vuodesta tyhjä tai ainakin vähävirtainen ja myllytoiminta on täytynyt olla hyvin kausittaista ja myllykin ilmeisesti kevytrakenteinen ja puusta tehty - koska mitään edes etäisesti kivirakenteeseen viittaavaa ei alueella ole.

Gäddragin Mylly 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1775 Gäddragin isojakokarttaan (ja myös 1700-l lopun yleiskartoille ja 1841 pitäjänkartalle mutta ei enää 1873 senaatinkartalle) on Kardragträsket -järvestä laskevan puroon merkitty kaksi myllyä, joista tämä on eteläisempi ja kauempana puron suista. Mylly paikantuisi v. 1775 kartan perusteella kohdille, missä nyt on talo ja pihamaata. Purouoma on kohtalaisen syvään uurtunut hiekkamaahan, mutta melko kapea näillä kohdin. Mitään myllyyn viittaavaa en paikalla havainnut, joskin pihamaata katsoin vain etäämpää.

Fagerstan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Fagerstan järvestä laskevan puroon on merkitty mylly v. 1710 ja 1774 kartoille, mutta ei 1841 pitäjänkartalle eikä v. 1873 senaatinkartalle. 1700-luvun lopun yleiskartoilla paikalla on mylly. Kohdalla puro on kulkenut kallion yli ja siinä on ollut jyrkkä n. parin metrin lasku lyhyellä matkalla. Fagerstan järvi on 1900-luvun alussa kuivattu uomaa perkaamalla ja tällä kohden uomaa padonnutta kalliota on ammuttu pois ja nyt uoma kulkee muutaman metrin syvyisessä kallioon louhitussa kurussa. Uoman länsipuolella on tie ja itäpuolella hoidettua pihamaata ja vajarakennus. Mitään myllyyn tai muuhun vanhaan ihmistoimintaan viittaavaa ei paikalla tai sen lähialueella ole havaittavissa.

Vålaxin mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vålaxin vanhan kylätontin eteläpään länsipuolelle, purouomaan on merkitty vanhoissa kartoissa mylly (1753 ja 1775 isojakokartat ja 1700-l lopun yleiskartat). Paikka on nyt rakennettua. Uoman molemmin puolin on rakennuksia ja pihamaata. Uoman yli kulkee viistosti tie ja uoma on muutaman kymmenen metrin matkalta peitetty. Tien alla on uoma kulkee n. metrin halk. muoviputkessa. Tien kohdalla (sen itäpuolella) on uomassa voimakas lasku, joten myllyn on täytynyt olla jokseenkin nykyisen tien kohdilla.

Bruksvägen (Puolustusvarustukset)
Moderni; Ryteikköisellä suojaisella metsäalueella, meren tuntumassa, rakennettujen alueiden väissä todettiin kohdassa puolustusvarustuskokonaisuus. Paikalla on 4 kaivantoa, joista kaksi on pidempiä juoksuhautoja, joissa on ampumapesäkkeet ja kaksi erillistä kuopannetta. Paikalta on hyvä näkymä merenlahdelle. Kaivannot liittyvät mahdollisesti Venäjän tekemään rannikkoalueen varusteluun ensimmäisen maailmasodan aikana 1900-luvun, tai Neuvostoliiton Hangon vuokra-aikaan 1940–1941.

Jorvaksen vanha vesitorni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Länsi-Jorvaksessa, Masalantien ja Vanhan Jorvaksentien risteyksen pohjoispuolella, pohjoiseen risteävän Löfdalantien alkupäässä. Vesitornin jäljille päästiin läheisen asukkaan vihjeen avulla ja se on rakennettu 1900-luvun alussa Elfvingin kartanon tarpeisiin. Vesitorni seisoo edelleen melko hyväkuntoisena kallion päällä tien pohjoispuolella ja sen betonirakenteisista seinistä erkanee kupariputkia maastoon. Torni toimii nykyään mm. geokätkönä ja graffitiseinänä.

Ödesängen (Puolustusvarustukset)
Moderni; Vasikkahaan pohjoispuolella sijaitsee parenteesin aikainen kaivantoalue. Alueelta havaittiin vanhan pellon poikki kulkeva - itä-länsisuuntainen - linja, jonka pituus on noin 110 metriä. Linjalta havaittiin 11 kuoppamaista kaivantoa. Kaivantojen koko vaihteli noin 2 x 1 metristä noin 5 x 7 metriin, kaivantojen syvyys on noin 40 cm – 1 m. Osa kaivannoista yhdistyi toisiinsa niiden etälaidan kautta kulkeva yhdyshauta tms. Alue on keskiosaltaan hyvin vetinen ja osa kaivannoista oli veden vallassa. Myös osa ”yhdyshaudoista” oli veden vallassa ja osa yhdyshaudoiksi tulkituista kaivannoista voikin olla myöhemmin kaivettuja pelto-ojia.
Kaivantolinja on kaivettu alavien peltojen väliseen kumpareeseen, pehmeään maahan. Kumpareella kasvaa noin 50 vuotiasta puustoa. Osa kaivannoista oli teräväreunaisia ja selkeitä, osa puolestaan loiva reunaisia. Miltei jokaisen kaivannon ympärillä oli vallit, painottuen niiden pohjoislaidalle. Havaituista kaivannoista kaksi oli selkeästi erillään linjasta (N 6670564 E 361350 ja N 6670641 E 361297). Ensiksi mainitussa koordinaatissa sijaitsee noin 4,5 x 6 metrin kokoinen ja noin 1,5 m syvä teräväreunainen kaivanto, jonka ympärillä on matalat vallit. Jälkimmäisen koordinaatin kohdalla sijaitsee L-kirjaimen muotoinen kaivanto, jonka sivut ovat hieman yli kolme metriä pitkät ja reilun metrin leveät, kaivannon syvyys on maksimissaan 60 cm.
Kaivantolinjasta noin 140 metriä kaakkoon sijaitsee 5 x 6 metrin kokoisen rakennuksen perustus, jonka keskellä on matala kumpare, ilmeisesti romahtaneen uunin jäänteet. Perustuksista noin 40 metriä etelään havaittiin betonisen rakenteen osia. Vuoden 1944 ilmakuvassa näkyy alueelle sijainneet kaksi rakennusta – vuoden 1956 ilmakuvassa rakennuksia ei enää näy, sen sijaan pellossa olevat Porkkalan vuokra-aikaan liittyvät kaivannot näkyvät selvästi. Vuoden 1872 senaatin karttaan alueelle ei ole merkattu asutusta. Paikalta havaitut rakennuksen perustukset ovat mitä ilmeisemmin peräisin 1800–1900-lukujen taitteessa, todennäköisemmin 1900-luvun puolelta.

Jorvaksen Vanha Vesitorni Etelä (Puolustusvarustukset)
Moderni; Masalantien ja Löfdalantien risteyksen koillispuolisella metsäalueella, lähellä Masalantien pohjoispuolella kulkevaa kevyenliikenteen väylää todettiin taistelukaivanto. Kaivanto koostuu kolmesta ampumapesäkkeestä ja niitä yhdistävistä kaivan-noista. Paikalta on ollut hyvä ja suojaisia näkyvyys Masalantielle, sekä radan suuntaan. Kaivannot liittyvät mahdollisesti Porkkalan vuokra-aikaan vuosiin 1944–1956. Kaivannot ovat selkeärajaisia, vaikkakin osin hyvin sammaloituneita ja reunoiltaan pyöristyneitä.

Storkvis Länsi (Puolustusvarustukset)
Moderni; Storkvisin tilalta noin 215 metriä lounaaseen, Kvisintien eteläpuolelta, havaittiin noin 8 x 8 metrin kokoinen, noin 1,2 metriä syvä neliömäinen kuoppa. Kuopan sivuilla on matalat maavallit kolmella sivulla (W sivulla ei ole valleja). Kyseessä on mitä ilmeisimmin Porkkalan vuokra-aikainen kaivanto. Kaivantoa on mahdollisesti tuhottu osittain Porkkalan vuokra-ajan jälkeen. Mainittakoon kuitenkin, että kaivan-nosta suuntaan E avautuu esteetön näkymä junaradalle.

Korkkulla (1000021622) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylätontti Korkkulla mainitaan asutuksen yleisluettelossa vuonna 1540, tuolloin kylässä oli kaksi taloa. Vuoden 1782 kartalta paikannettu talotontti sijaitsee rakennetussa pihapiirissä ja osittain navetan kohdalla. Talon piha-aluetta ei tarkastettu inventoinnin yhteydessä.
Vanhojen karttojen (v.1782, 1840-luku, v. 1933) ja nykyaikaisten ilmakuvien perusteella Korkkullan vanha kylätontti sijaitsee nykyisin rakennetulla ja myllätyllä alueella, missä sijaitsee nykyinenkin Korkkullan tila.

Bodkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inventointi 2016: Keskiaikaan periytyvä kylätontti Bodkulla (myös nimillä Båtkulla, nykyään Tolls) sijaitsee inventointialueen kaakkoislaidassa. Vuoden 1691 maakirjakartalle paikalle on merkattu yksi talo, joka sijaitsee kutakuinkin nykyisen talon paikalla – maakirjakartan tarkka asemointi on mahdotonta suuren karttavääristymän vuoksi.
Vuoden 1791 kartalta paikannettu vanha kylätontti sijaitsee asutun talon, Gamla Hindersbyvägenin ja toiminnassa olevan maatilan kohdalla. Nykyisen peruskarttaotteen ja ilmakuvan perusteella kylätontin lounaiskulma on metsää. Maastotarkastuksen aikana lounaiskulma todettiin hyvin tasaiseksi, joskin pusikoituneeksi/metsittyneeksi: vuoden 1961 peruskartalla kyseinen kohta on peltoa.

Grännäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvun lopun jälkeisissä kartoissa Grännäsin yksittäistalo on sijainnut tällä paikalla Vålaxfjärdenin koillisrannalla olevan laakean mäen kaakkoispäässä olevalla tasanteella. Tontin tarkka paikannus on tehty v. 1845 isojakokartalta. Talo on ollut samalla paikalla myöhemmissäkin kartoissa (yleiskartat 1855, 1864, 1873, 1886, 1920 ja 1962 peruskartalla). Paikalla on talo ja iso ulkorakennus ja niiden välillä hoidettua pihamaata. Lähistöllä ei erotu maan pinnalla mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Bisarin Haka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Axbodanintien päässä sijaitsevan metsäalueen länsi- ja lounaisreunalla on kiviaita. Länsireunalla kiviaita sijaitsee pääasiallisesti kallion päällä, lounainen osa aitaa on osittain metsässä moreenikivikossa. Kiviaita koostuu kahdesta rinnakkaisesta kivi-rivistä, joiden päällä keskellä on päällyskivi. Kivet ovat kooltaan noin 50–70 cm ja niissä on nähtävissä poran jälkiä, jonka perusteella inventoijat ovat pitäneet sitä suhteellisen nuorena rakenteena. Kiviaidassa on joitakin aukkokohtia, mutta pääosin se ehjä varsinkin kahden aluskivirivin osalta. Aidasta purettuja kiviä on sen vierellä ja läheisyydessä. Yksi aukkokohta on metsään johtavan polun kohdalla ja toinen lounaassa metsän reunassa, missä kiviaidan läpi kaivettu kaivanto. Tämän kaivannon lisäksi kiviaidan koillispuolisella metsäalueella on joitakin kaivantoja, joiden ajoitus ja merkitys eivät selvinnyt. Kuopanteen ovat huomattavasti epämääräisempiä, kuin alueella havaitut Porkkalan vuokra-aikaan liittyvät puolustusvarustuskaivannot. Kaivannot voivat olla maanottoon liittyviä kuoppia.
Kiviaita on eteläpäästään tulkinnanvarainen, mutta, aidan alkukohdassa on kallioon hakattu teksti ”1915 Axel Liljefors Bisar”.

Långstrand 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee maisemoidulla Peuramaan golfkentällä. Golfkenttä ympäröi metsäistä kallioaluetta. Kartanon tontti on hyvässä kunnossa, mutta muuten alue on tuhoutunut golfkentän vuoksi. Liikkuminen alueella on rajoitettua pelikentän yms. yksityisalueiden vuoksi.
Suomen asutuksen yleisluettelon mukaan Långstrandissa on sijainnut varakas talo jo 1540-luvulla. 1700-luvun loppupuoliskolla talo on ollut rustholli. Långstrandin vanha talotontti paikannettiin alustavasti muinaisjäännösrekisterin tietojen avulla. Tarkemmin vanha talotontti paikannettiin vuosien 1774 ja 1780 rajakäyntikarttojen, 1840-luvun pitäjänkartan sekä vuoden 1933 topografisen kartan perusteella. Nykyinen alueella oleva golfkenttä on tuhonnut entisiä talon viljelmäalueita, mutta uuden tilalle rakennetun asuintalon ympärillä on vielä jäljellä esim. vanha puutarhaterassi.
Talon pihamaalla on rakennuksen kivijalan kulma. Kyseinen kivijalka sijoittuu kutakuinkin samalle kohtaa, mihin myös 1700-luvun kartoilta paikannettu vanha talo on merkattu. Kivijalan kulma sijaitsee noin 23 metriä nykyisestä päärakennuksesta pohjoiseen. Kivijalasta on näkyvissä koilliskulma – muu osa kivijalasta on joko maan alla tai tuhoutunut. Havaittua kivijalkaa lukuun ottamatta nykyisen päärakennuksen pohjoispuolelta ei havaittu merkkejä vanhasta talotontista – alue on tasattua ja hoidettua pihamaata. Päärakennuksen etelä-kaakkoispuolella on nähtävillä lyhyitä kiviaitoja ja työntökivikasoja, jotka eivät vaikuta vanhoilta. Myös talon tällä puolella maata on selvästi muokattu. Långstrandin talousrakennukset sijoittuvat päärakennuksen lounaispuolelle, vuoden 1933 topografikartan mukaisen talotontin alueelle.

Hindersby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1692 maakirjakartassa Hindersbyn kylään on merkattu kolme taloa. Maakirjakartan tarkka asemoiminen nykykartan päälle ei ole mahdollista, johtuen maakirjakartan kiertymästä ja mittakaavan epätarkkuudesta. Kylänpaikan sijainnin voi päätellä kohtuullisen tarkasti peltokuvioiden ja vanhassa kartassa olevan, kylän eteläpuolelta kohti länsi-luodetta kulkevan, tien perusteella. Vanha tie on kulkenut Degerbergin ja nykyisen Åminnen talon länsipuolella olevan nimettömän mäen eteläpuolelta. Kahden erillisen peltoalueen väliin jäänyt vanha kylänpaikka sijoittuu nykyisen Åminnen talon kohdalle ja välittömästi sen eteläpuolelle.
Inventoinnissa 2016 pellolta havaittiin, myös kyntämättömillä osilla, paljon historiallisen ja modernin ajan löytöjä, kuten tiilen ja laastin kappaleita, lasia, punasavikeramiikkaa ja fajanssia ja hiiltä. Havainnot sijoittuvat 15 metrin korkeustason yläpuolelle.

Heikkilä (1000022570) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Heikkilässä, välittömästi junaradan pohjoisreunalla, tiheää sekametsää kasvavalla mäellä. Hiekkaisen mäen laella ja reunoilla on hyvin säilynyt taisteluhautakokonaisuus strategisella paikalla Jorvaksentien ja rautatien tuntumassa. Lähes koko mäen hiekkaiset osat on hyödynnetty taistelukaivantojen kaivamiseen ja alueella on useita hyvin säilyneitä poteroita, juoksuhautoja ja betonirakenteinen tuliasema. Kohteen läheisyydessä on myös muita todennäköisesti Porkkalan vuokra-aikaan ajoittuvia varasto- ja asuin- ja/tai puolustusvarustuksia. Aluetta ei ollut merkitty Pekka Silvastin ja Kirkkonummen kulttuuritoimen keräämiin aineistoihin vaan kohde löytyi sattumalta Juhlakallion kaava-aluetta inventoidessa. Osa taistelukaivannoista erottuu erinomaisesti myös MML:n LiDAR-visualisoinneissa. Hyvin säilynyt kohde, joka sopisi hyvin myös opastettavaksi käyntikohteeksi sotahistoriasta kiinnostuneille. Ks. tarkemmat rakennekuvaukset inventointikertomus 2012.
Tiainen & Rahtola 2016: Tolsanmäen asemakaava-alueen lounaisosassa, osin aivan sen rajan tuntumassa ja osin ulkopuolella havaittiin kuoppamaisia kaivanto-ja. Kaivannot vaikuttavat liittyvän vuoden 2012 inventoinnissa löytyneeseen Porkkalan vuokra-aikaan liittyvään varustuskokonaisuuteen. Kaivannot sijaitsevat rantaradan pohjoispuoleisen mäen rinteessä radan myötäisesti, siten että niistä on esteetön näkymä radalle. Itäisemmät loivemmassa rinteessä sijaitsevat kuopanteet ovat epäselvempiä, kuin läntisemmät juuri ja juuri tutkimusalueen ulkopuoliset kaivannot, jotka ovat selkeämpirajaisia.

Nikunsaari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on rajamerkki, joka sijaitsee Nikunsaaren tasaisen laen länsiosassa. Rajamerkin muodostaa sammaleen peittämä kiviröykkiö. Röykkiö koostuu noin 30 cm:n kokoisista kivistä ja sen muoto on pyöreähkö. Röykkiön halkaisija on noin 1,4 m ja korkeus n. 70 cm.
Kyseessä on tilojen rajaa osoittava rajamerkki. Sen kohdalla kulkee kiinteistöraja, joka oin merkitty myös vuoden 1955 peruskartalle sekä 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalle.

Svartå 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Svartån -joessa eli Mustionjoessa Mustion linnan puiston edustalla vanhan Mustion voimalan alapuolella.
Huvimajan perustus, joka on jäänyt joen pohjaan. Ennen 1950-luvulla tapahtunutta joen patoamista ja veden pinnan nousua paikalla oli pieni saari, jonka keskelle oli rakennettu kuusikulmainen huvimaja. Saaren koko on noin 25 x 13,5 metriä ja huvimajarakenteen koko on noin 5 x 5 metriä. Saarelle on johtanut kaksi pengertä, joita pitkin saarelle ja huvimajaan päästiin. Huvimaja näkyy valokuvassa, joka on ilmeisesti peräisin 1900-luvun alusta ja on esillä (2015) Mustion linnassa.
Kohde havaittiin 2015 tehdyssä Mustion ruukki RKY-alueen vedenalais- ja ranta-alueiden inventoinnissa (Pintafilmi Oy).

Stenudden 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Moderni; Stenuddenin niemen kärjessä soraan ja kivikkoon aseteltu kivilatomus, jonka läpimitta on noin 10 metriä. Latomus on hajanainen ja ainoa selvä säilynyt rakenne on latomuksen NE-osassa näkyvissä olevat osat neljästä yhdensuuntaisten kivijatojen muodostamasta käytävästä, joiden leveys on 0.3-0.5 m. Latomuksen keskellä on kivikasa. Latomuksen keskiosa on voimakkaasti kävelyn kuluttama, ja varsinkin sen E- ja S-reunat ovat hajonneet ja kivet siirtyneet kulutuksessa rantaa kohti. Niemenkärki on suosittu lintujen havainnointipaikka.
Kurtturuusun juuria poistettaessa kesällä 2016 latomuksen alueelle oli kaivettu viisi lapionpiston kokoista kuoppaa, jotka täytettiin kohdetta tarkastettaessa 14.10.2016. Kuopat eivät näyttäisi osuneen sellaisiin kohtiin, joissa säilynyt rakenne olisi vaurioitunut. Paikallisen asukkaan mukaan labyrintista on kerrottu muistitietoa, jonka mukaan sen rakentamisesta ei olisi kulunut pitkää aikaa.

Stenudden 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni;

Isosaari 11 (Taide)
Moderni; Helsingin edustalla sijaitsevan Isosaaren itäosassa, päätiestä (vanha tykkitie) pohjoiseen haarautuvan hiekkatien itäpuolella on metsässä kivinen vuoden 1918 tapahtumien muistomerkki, jossa lukee: "Vakaumuksensa puolesta punaisten puolella henkensä antaneiden muistolle". Kivipaaden ympärillä on betonitolpin ja rautaketjuin rajattu alue.
Sotasurmatutkimuksen mukaan paikalle ei ole haudattu vainajia. Toisaalta Vuorinen 2011:23) mainitsee, että kuolleet haudattiin useampaan kohtaan keskimetsässä ja että maaperän kivisyyden vuoksi haudat olivat matalia ja routa nosti vainajien luita maan pinnalle. Muistomerkki on mahdollisesti pystytetty paikalle, jonne maan pinnalle nousseet luut on uudelleen haudattu. Muistomerkki pystytettiin vuonna 1955 ja sitä hoidetaan
edelleen.

Historiallinen; Isosaaren luoteisessa niemessä on varastorakennusten tuntumassa harjanteelle kaivettuja ampuma-asemia, jotka näkyvät ilmalaserkeilauskartoilla. Maaperä on harjanteella suhteellisen kivinen, mutta ampuma-asemat ovat säilyneet aika hyvin ja sortumatta. Ampuma-asemien vallilla kasvaa enimmäkseen nuorta lehtipuuta ja männyntaimia, mikä viittaa joko kohteen nuoreen ikään tai siihen että puustoa on pidetty poissa alueelta. Osia valleista on ajettu koneilla rikki. Ampuma-asemia ei mitattu tarkkuus-GPS –laitteella. Aivan lähellä pohjoisrantaa on pieni betonisuojarakennus, jonka sijainti mitattiin. Kohteen rajaus on tehty ilmalaserkeilauskartan perusteella.

Historiallinen; Isosaaren pohjoisrannan kasarmirakennuksen kivijalan eteläpuolella kulkee saaren pohjoisrannan tie, josta erkanee etelään pienempi tie. Tämän tien alussa, pohjoisosassa, pilkistää hiekkatien pinnan alta mukulakiveystä ajouralla. Mukulakiveys näkyy paikoitellen etelään johtavalla uralla ainakin sinne, missä uudempi saaren halki kulkeva tie leikkaa kivetyn linjauksen. Mahdollisesti kyseessä on alkuperäisiin varustuksiin kuuluneen tykkitien osuus, jonka mukulakivipinnoite on peittynyt uudemman hiekkapinnoitteen alle. Tie ei kuitenkaan esiinny Mannisen (2000) selvityksessä, joten kohteen ajoitusta on pidettävä
epävarmana.

Historiallinen; Isosaaren pohjoisosan sisämaastossa, varuskunnan ruokalaan johtavan tien pohjoispuolella sijaitsee betoninen L:n muotoinen talon perustus, jossa on myös uunin tai takan paikka. Taloa ei näy millään vanhalla kartalla. Todennäköisesti talonpohja on 1940-luvulta tai nuoremmalta ajalta.

Historiallinen; Isosaaren pohjoisosassa, varuskunnan ruokalan koilliskulmalta kasarmin länsipuolelle, on ilmalaserkeilausaineistossa ja maastossa näkyvä pitkänomainen ja vallimainen, laeltaan noin 2,5 metriä leveä kohouma. Vallin on pengerretty kivillä ja maalla. Penkerettä ei esiinny missään vanhoissa tiedoissa, mutta kyseessä voi siitä huolimatta olla alkuperäiseen varustukseen kuulunut rakenne, todennäköisesti ratapenger. Kohteen ajoitus on kuitenkin epävarma.

Historiallinen; Isosaaren keskiosassa, pohjois-eteläsuuntaisella penkereellä on parisenkymmentä poteroa ja
pohjoispäässä lisäksi noin 40 metriä pitkä kaivanto. Osa poteroista on vain läpimitaltaan metrin olevia kuoppia, mutta muutamassa on hirsirakenteitakin. Erityisen rakenteellinen on vastapäätä punaisten vankien muistomerkkiä oleva rakennelma, joka on hirsillä tuettu kuoppa ja siinä on avoimen ampumapesäkkeen vieressä pieni katollinen ”sivuhuone”. Ampuma-asemat lienee tehty 1930-1940-luvulla. Hirsinen rakenne on erittäin hyvin säilynyt, joten se voi olla nuorempikin ja liittyä sodanjälkeiseen varuskuntatoimintaan ja –harjoituksiin.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren länsirannalla, ampumaradan länsipuolella. Alueella on useita ampumapoteroita sekä kaksi taistelukaivantoa, 12-15 metriä pitkiä. Lisäksi alueella on pieniä kiviröykkiöitä, mahdollisesti rakennuskivikasoja. Eteläisempi taistelukaivanto on U:n muotoinen ja sen molemmissa päissä on ampuma-asemat. Rannanpuoleisessa ampuma-asemassa on rannan suunnassa hyvin ladottu kiviseinämä rintasuojana ja aseman sisällä sortunutta hirsi- ja lankkurakennetta. Toinen asema on rakenteeton potero. Pohjoisempi kaivanto on rakenteeton. Poterot ovat pieniä, halkaisijaltaan 1-1,5 metriä. Kohteet lienevät
1930-1940 –luvun puolustusrakennelmia.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren länsiosassa, ampumaradan itäpuolella olevassa metsikössä. Kohteessa on kolme mutkittelevaa ampumahautaa, jotka näkyvät hyvin ilmalaserkeilauskartalla. Keskimmäinen näistä on selvin ja se on vajaa 60 metriä pitkä, eteläisen ollessa noin 23 metrin mittainen ja pohjoisen noin 35 metrin mittainen. Keskimmäinen ampumahauta on mitattu gps-laitteella, muiden rajaus on tehty ilmalaserkeilauskartan perusteella. Ampuma-asemat suuntautuvat etelään päin ja ne ovat noin metrin leveitä, osiltaan yli metrinkin syvyisiä kaivantoja. Kohteet lienevät 1930-
1940 –luvun puolustusrakennelmia.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren lounaisosan kalliolla, tykkipatterin a lounaispuolella käsittäen lähes koko lounaisen saaren niemen. Tykkipatteristossa on kaksi isoa rannikkotykkiä bunkkereidensa päällä sekä kaksi ilmatorjuntapatterin paikkaa myös omien bunkkereidensa päällä. Lisäksi kalliolle on louhittu pitkiä yhdyskäytäviä, betonisia suojahuoneita ja ampuma-asemia. Kivistä on tehty ampumasuojavalleja. Joissakin kivivalleissa on käytetty sementtiä/betonia kivien muurauksessa. Patteristo ja ampuma-asemat lienevät osin viimeisen sodan ajalta, 1930-1940 –luvuilta, osin vasta 1970-luvulta.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren lounaisosassa, tykkipatterin a kyljessä, sen itäpuolella. Aluetta hallitsee tulenjohtotorni ja sen alla oleva valtava puolipallonmuotoinen betoni- ja kivibunkkeri. Kalliolla tulenjohtotornin edessä on runsaasti louhittuja käytäviä ja ampuma-asemia, joista jälkimmäiset ovat betonoituja ja ainakin keskellä oleva on myös katettu kivillä ja betonilla. Järjestelmän itäosassa on myös todennäköinen ilmatorjuntapatterin paikka. Puolustusvarustukset lienee rakennettu paikalle 1930-1940 –luvuilla.

Isosaari 34 (Taide)
Historiallinen; Everstiluutnantti J.L. Rikaman muistoksi pystytetty graniittinen kivipaasi on Isosaaren eteläisen rannan kalliolla. Rikama kehitti merkittävästi Suomen rannikkotykistöä ja hänen tuhkansa on laskettu mereen Isosaaren edustalle. Rikaman muistolaatta kiinnitettiin 19.11.1955. Kenraaliluutnantti E. Järvisen muistolaatta on kiinnitetty samaan kiveen 12.5.1958. Nyt laatoista on jäljellä vain kiveen tasaiseksi hiotut paikat.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren etelärannan kalliolla ja metsässä. Pitkällä rantakaistalla, osittain tykkipatterin b edustalla on erilaisia puolustusvarustuksia. Läntisimpänä on kivirakkaan tehtyjä vallirakennelmia, ilmeisiä ampumasuojia. Näiden lähellä on mahdollinen tykkilavetti ja sille johtava pengertie ja vähän näistä länteen betonista rakennettu tähystys- tms. huone. Tykkipatterin b länsipään edustalla on poteroita, kivivalleja ja yksi raudasta tehty mahdollinen tykin lavetti. Patterin itäpään edustalla on joitakin ampumakaivantoja, kivivalleja ja poteroita. Kaikkia rakennelmia ei ole mitattu paikalleen. Osa poteroista on tykkipatterin b rajauksen sisäpuolella. Puolustusvarustukset lienevät 1930-1940 –luvuilla rakennettuja.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren kaakkoisosassa olevalla pienellä, kallioisella niemellä. Käytännössä koko niemi on rakennettu täyteen ja siellä on kallioon louhitun betonibunkkerin ja tykkiaseman lisäksi pitkiä kallioon louhittuja ja osittain betonilla katettuja käytäviä ja ampuma-/tähystyspaikkoja sekä kivivalleja ampumasuojina. Molemmat pitkät käytävät johtavat tykkiasemalle. Asema lienee rakennettu 1930-1940 –luvulla.

Historiallinen; Kohde sijaitsee vanhan miina-aseman eteläpuolella kalliolla. Paikalla on kaksi rannikkotykin asemaa. Kallioon on ilmeisesti louhittu bunkkerit tykkejä varten. Tykkiasemat rakennettiin vuosina 1941-1945 ja tällöin ilmeisesti purettiin toinen miina-aseman (Isosaari 4) kahdesta kasematista.

Historiallinen; Tykkiasema sijaitsee Isosaaren koillisosassa olevan Peninniemen tyvessä, valonheitinaseman (Isosaari 5) eteläpuolella olevalla kalliolla. Paikalla on kallioon louhittu ja kivenlohkaresementillä naamioitu ilmatorjuntatykin bunkkeri. Tykille on pyöreä aukko rakenteen kaakkoissivulla. Tykkiasema lienee 1930-1940 –luvulta. Tykkiaseman lounaispuolella on betoniseinän fragmentti, joka saattaa liittyä johonkin lähialueen kohteisiin.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren koillisosassa olevalla Peninniemellä, sen luoteisrannan tuntumassa. Paikalla on rakennuksenpohja, josta on jäljellä noin metrin korkea betonijalusta ja sen ympärillä betonianturapylväitä, joiden varassa rakennus on ollut. Jalusta lienee kannatellut jotain painavaa sisällä ollutta rakennetta. Betonianturoissa on harjaterästä ja maassa on tiiliä. Rakennus esiintyy vuoden 1949 peruskartalla, muttei enää vuoden 1974 peruskartalla, joten se lienee purettu tällä välillä.

Historiallinen; Neljän ilmatorjuntapatterin tykkiasema Isosaaren koillisosassa sijaitsevalla Peninniemellä, kallioalueella. Kallioon on louhittu ja valettu betonista bunkkerit kullekin it-patterille. Muissa pattereissa on pyöreä tai kulmikas aukko betonikannessa ilmatorjuntatykille, mutta järjestyksessä toisessa patterissa lounaasta lähtien on kolme aukkoa tykeille ja lisäksi bunkkerin itälaidalla tähystysaukossa on piirretty suuntimakehä. Yhden aukon päällä on teräskansi. Yhden bunkkerin suuaukolla lukee ”Meripatteri 1944”.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Isosaaren koillisella Peninniemellä vanhan mittauspaviljongin (Isosaari 6) pohjoispuolella. Paikalla on iso rannan suuntainen betonilaatta, mitoiltaan 8 x 15 metriä, vain muutaman metrin päästä mittauspaviljongista. Betonissa näkyy jonkin verran harjaterästä ja laatan ympärillä maassa on tiiliä. Betonilaatan ja mittauspaviljongin itäpuolella on korroosioaseman kaksi rakennusta. Rakennuksenpohja esiintyy vuoden 1949 peruskartalla, mutta vuoden 1974 peruskartalla sitä ei enää ole. K.-E. Löfgren mainitsee
vuoden 1972 inventointikertomuksessa vuonna 1935 valmistuneen torpedokoeaseman betonisen rakennuksen näillä main (kohde I5), kyse on samasta rakennuksesta. Torpedokoeasema siirrettiin Helsingin Laivastoasemalle Upinniemeen vuonna 1956.

Historiallinen; Tykkipatteristo sijaitsee Isosaaren koillisosassa olevan Peninniemen koilliskärjessä. Alueella on kallioon louhittuja bunkkereita ja kaivantoja sekä kaksi betonista konekiväärin tms. jalustaa. Alueen keskellä on myös vanhempaa puolustusvarustuskantaa edustava mittaustorni (Isosaari 7). Osa kaivannoista on täytetty murskeella. Erityisesti koillispään kaivannot on tehty huolella ja seinämistä on tehty suorat betonikivetyksen avulla ja niissä on jopa ampumatuki. Tykkiasema lienee rakennettu 1930-1940 –luvulla.

Historiallinen; Keskellä metsää sijaitseva rannikkotykkiasema, jota varten on rakennettu iso bunkkeri. Kohde lienee 1930-1940 –luvulta. Betonisen bunkkerin päälle on valettu vielä korkeampi pieni ”kupoli”, jonka päällä tykkitorni on.

Historiallinen; Vuoden 1949 peruskartalla erottuvat kaikki Isosaaren raiteet. Yksi näistä kulkee keskiosan
tykkipatterille (Isosaari 46) pengertä pitkin, Oletettavasti kohteen Isosaari 18 poterot ovat olleet tämän raiteen länsipuolella. Enää raiteista ei ole jälkiä, mutta penger on varsin selvä. Se on ilmeisesti luontainen vanha rantavalli, mutta ehkä osin muokattu jyrkemmäksi. Löfgrenin vuoden 1972 inventointikertomuksessa mainitaan tällä kohdalla mukulakivillä peitetty tie joka johtaa laiturilta pattereille (kohde E7). Kartan perusteella Löfgren tarkoittaa juuri metsän keskelle tykkipatterille kääntyvää tietä. Nyt mukulakiveystä ei havaittu tällä tieosuudella, mutta mahdollisesti sitä on säilynyt edelleen hiekkapinnan alla.
Kulkuväylän pohjoisosa sisältyy kohteeseen Isosaari 18.

Historiallinen; Isosaaren pohjoislaiturin tuntumassa, päätien länsipuolella on kallioon tehty tykkiasema vartiotornin alapuolella. Rakennelma on tehty betonista, jossa on 8-kulmainen aukko tykkiä
varten, pohjalla puulava. Halkaisijaltaan koko betonirakennelma on noin 12 metriä ja sen sisälle johtaa kulkuaukko. Tykkiaseman pohjoispuolella on niin ikään betonista rakennettu ampuma-asema/konekivääriasema, joka on kallioon louhittu ja betonilla vuorattu pieni, neliönmuotoinen koppi. Tykki- ja ampuma-asema ovat todennäköisesti II maailman sodan aikaisia.
Huom. Raportissa kohteen 27 koordinaatit.

Siltasaari 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustan vesialueella Siltasaaren ja Kruununhaan välillä Siltasaaren rannassa Pitkäsillan itäpuolella.
Vedenpohjassa on viistokaikuluotaamalla havaittu ympäröivästä pohjasta noin 50 cm nouseva maa-aineksesta, kivistä ja puusta muodostuva kohouma, jonka laajuus on noin 10 x 13 metriä. Osa hirsistä vaikuttaa olevan pohjassa irrallisina ja osa on sedimentin sisässä pystyasennossa. Monissa hirsissä on salvoksia. Muodostuma liittynee paikalla olleisiin vanhempiin siltarakenteisiin, vaikka varsinaisia hirsiarkkurakenteita ei ole havaittavissa.
Ensimmäinen silta salmen yli rakennettiin vuonna 1651. Alun perin Pitkäsilta johti Isoon Hiirisaareen (saari on jäänyt myöhempien muokkausten ja täyttöjen alle), josta kuljettiin pohjoisempana ollutta lyhyempää siltaa eli Pikkusiltaa pitkin eteenpäin. Silta oli kivillä täytettyjen hirsiarkkujen päälle rakennettu kapea ja matala puusilta. Se oli rakennettu salmen kapeimmalle kohdalle. Pitkäsilta poltettiin isovihan aikana ja rakennettiin uudelleen 1723. Silta poltettiin uudestaan 1742 pikkuvihan päättyessä Ruotsin armeijan joukkojen perääntyessä, ja rakennettiin jälleen. 1830-luvulla silta uusittiin siten, että pilarit/tuet tehtiin kivestä kannen pysyessä puurakenteisena. Puukantinen silta korvattiin graniitista rakennetulla Runar Eklundin suunnittelemalla sillalla vuonna 1912. Puukantinen silta purettiin pois. Kivisillan rakentamisen ajaksi tehtiin puurakenteinen väliaikainen silta. Samoihin aikoihin salmen rantaviivaa muokattiin ja täytettiin huomattavasti, joten salmesta tuli kapeampi ja kivisillasta tuli edeltäjäänsä lyhyempi.
Vedenalainen muodostuma havaittiin 2016 vedenalaisinventoinnissa, joka tehtiin Hakaniemen kaavoitus- ja kehittämishankkeen yhteydessä. Kohdetta lisäselvitettiin 2017 ja sen puuosista otettiin näytteitä dendrokronologista ajoitusta varten. Ajoitukset jakautuvat 1500-luvun lopulta 1700-luvun puolivälin tuntumaan.

Majvik (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Espoon Suvisaariston Bergössä, Majvikin lahden suulla. Kyseessä on massiivisen kivisen laiturin jäänteet. Perimätiedon mukaan kohde on toiminut höyrylaivalaiturina 1900-luvun alussa.

Hirsala Lastanberget (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen itäisessä sisäsaaristossa Hirsalan Bylandetin eteläosan itärannalla. Sijaintitieto on epätarkka.
Puurunkoisen metalliosin vahvistetun aluksen hylky, joka on oletettu ensimmäisen maailmansodan aikaiseksi torpedoveneeksi. Hylky on hajonnut kappaleiksi. Rakentamisessa on käytetty kuparinauloja. Useita venttiilejä ja kompassi tiedetään nostetun hylystä ja niitä on yksityishenkilöiden hallussa. Hylystä tiedetään löydetyn sinihappokapseli. Sinihappoa käytettiin torpedojen laukaisemiseen.
Yksi suurempi mahdollinen hylynosa havaittiin Metsähallituksen vuonna 2016 suorittamissa Porkkalan alueen viistokaikuluotauksissa.

Häggikobben (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Kirkkonummen saaristossa Porkkalanniemen eteläkärjen lähellä Stor Träskön koillispuolella hiekkapohjalla.
Hylky arviolta 15-17 metriä pitkä. Rakennusmateriaalin oletetaan olevan tammea. Rungosta on jäljellä pohjaosa. Havaittavissa ovat ankkuripeli, pääkone sekä sen akseli. Hylyn on oletettu olevan alle 100-vuotias, venäläisiltä vuokrakaudelta jäänyt.
Hylky havaittiin Metsähallituksen suorittamissa viistokaikuluotauksissa vuonna 2016. Topi Sellman on tehnyt hylystä 3D-mallinnuksen 2018.

Peltokoski (1000030089) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Mahdollisesti Magnus Linder III:n ajoilta, 1800-luvun alusta oleva kivinen kaarisilta, joka jäi veden alle 1950-luvulla kun Mustionjoen vedenpintaa nostettiin. Silta vaikuttaa olevan melko ehjä ja se on ollut käytössä aina veden pinnan nostamiseen saakka. Sillan pituus on noin 70 metriä ja se on noin 5 metriä leveä.
Kohteesta on otettu viistokaikukuva.

Keskimmäinen voimalaitos (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Mustionjoen länsirannalla, uimarannan pohjoispuolella on sijainnut Keskimmäinen voimalaitos (Lohjan Voimakeskus), joka rakennettiin vuonna 1909 ja poistui käytöstä luultavasti 1950-luvulla, kun vedenpintaa nostettiin. Paikalla sijaitsee voimalaitokseen liittyviä betonisia perustuksia. Niiden lisäksi alueella on luonnonkivistä tehty rakennuksen perustus, joka erottuu kasvillisuuden joukosta heikosti. Sen kokoarvio on noin 6 x 18 m. Kiviperustus on arvioitu betonisia rakenteita eli vuotta 1909 vanhemmaksi.
Kokonaisuuteen liittyy rakenteita myös veden alla joessa. Voimalaitos ulottui koko entisen joenuoman leveydelle. Veden pinta nousi 1950-luvulla, kun Peltokosken voimalaitosta laajennettiin.

M 451 (Alusten hylyt)
Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä lounaaseen Mäkiluodon linnakkeen eteläpuolella, Sankbådanin itäpuolella.
Miinanraivaaja M 451:n hylky, josta on raivattu tykinammus-, syvyyspommi- ja torpedolastia Upinniemen laivastotukikohdan sukeltajien voimin. Hollannissa v. 1942 rakennettu saksalainen miinanraivaaja M 451 upposi 30.1.1944 palatessaan partiomatkalta. Alus ei saanut ajoissa luotsia ja ajautui väylältä matalikolle, potkuri rikkoutui kiviin ja alus upposi Mäkiluodon linnakkeen edustalle. Hylky löydettiin vuonna 1978.

Hietasen kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hietasen kartano on ollut olemassa lähteiden perusteella ainakin 1700-luvun lopulta lähtien, mutta todennäköisesti sen historia on paljon vanhempi.
Hietasen kartanon pihapiirissä ei ollut selkeitä vanhempien rakennusten kivijalkoja, tai muita varhaisempien rakennusten jälkiä. Pihapiirissä oli muutamia pengerryksiä, joissa on saatettu hyödyntää myös varhaisempia rakennusten perustuksia. Talon itäpuolella oli ehjän näköinen, lukittu maakellari, jonka etuseinä oli betonia tai betonilla vuorattu. Rakennusta on hiljattain alettu kunnostaa kesäpaikaksi. Omistajat ovat myös alkaneet kaivaa uudelleen esiin Hietasen luoteispuolella ollutta tekolampea, joka näkyy myös vuoden 1852 tiluskartassa.

Maijalan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maijalan torppa on merkitty vuoden 1852 tiluskarttaan, mutta se saattaa olla myös tätä vanhempi. Maijalan torpan pihapiirissä on kaksi vanhaa asuinrakennusta piharakennuksineen ja tien vieressä rakenteilla oleva uusi omakotitalo. Kaakkoisin asuinrakennus on asukkaan mukaan rakennettu vanhan kellarin päälle. Pihan kaakkoisreunalla nurmikolla navettarakennuksen ja puisen aittarakennuksen välissä näkyy lähes kokonaan maahan painuneena n. 3 m pituudelta kivijalkaa. Kivijalka on koillinen-lounas suuntainen. Pihan kaakkoisreunan aittarakennuksen edustalla on ilmeisesti vanha kynnyskivi, joka ei ole minkään nykyisen rakennuksen kohdalla.

Kaukalampi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhin tunnettu maininta Kaukalammin kylästä on jo vuodelta 1458, jolloin on annettu tuomio sen rajoista Mäntsälän ja Sälinkään kyliä vastaan. Hämeen vanhimmassa maakirjassa vuodelta 1539 Kaukalampi mainitaan 6-taloisena kylänä, jonka isännät ovat Lauri Pekanpoika, Maunu Olavinpoika, Jaakko Olavinpoika, Olavi Laurinpoika, Antti Olavinpoika ja Pekka Jussinpoika.
Vuoden 1786 isojakokartalla Kaukalammin keskuskylä on sarkajakoisine rintapeltoineen Kaukalammin länsirannalla nykyisen koulun ympäristössä ja siitä etelään kylätien varrella. Huikkolan tila on merkitty erikseen Mäntsälänjoen itärannalle nykyiselle paikalleen. Kuten Hautjärvelläkin myös Kaukalammella torppia ei ole merkitty juurikaan karttaan. Erikseen lännessä ollut Heinojan torppa on piirretty karttaan, mutta Hautjärvelle johtavan tien varrella esim. Kuninkaan kartastoon merkityt kaksi torppaa ovat jääneet isojakokarttaan piirtämättä mutta peltokuvioiden väleissä on sopivia asuinrakennusten paikkoja. Pitäjän-kartalla näitä torppia ei jälleen ole, mutta Kalmbergin ja Senaatin kartastoissa ne puolestaan ovat piirrettynä. Senaatin kartastoon Kaukalammin kylälle on merkitty tuulimyllyn paikka. Pitäjänkartalla puolestaan on merkitty mylly Heikinarolta Kaukalampeen laskevassa ojassa. Kaukalammilla on kartan mukaan myös postikonttori. Isojakokartalla, pitäjänkartalla ja Kalmbergin kartalla on mylly myös Etolan/Mäkelän länsi-puolelta Mäntsälänjokeen laskevassa joessa, paikassa jonka nimikin on Myllypelto.
Kaukalammin vanhin asutus on ilmeisesti nykyisen kylän kohdalla Kaukalammin länsipuolella kulkevan tien varressa. Lisäksi Huikkolan talo on vanhalla paikalla. Ainakin 1700-luvulle periytyviä torpanpaikkoja ovat kylällä karttojen perusteella ainakin Heinoja ja Hautjärven tien varrella olleet kaksi torppaa. Mäkelän/Etolan kohdalla on luultavasti ollut lampuotitila ja torppa jo viimeistään 1740-luvulla vaikka sitä ei vuo-den 1786 karttaan olekaan piirretty. Vastaavasti tilattomien asumusten ja torppien paikkoja voi hyvin olla sekä kylän liepeillä että kauempana peltojen reunoilla. Esimerkiksi Yli-Sipilän mäellä on nykyäänkin runsas määrä pikkumökkejä, joilla voi olla vuosisataiset juuret.

Huikkolan kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tila on ilmeisesti ollut olemassa viimeistään 1500-luvulta asti. Tila näkyy sekä kuninkaankartastossa (1780) että isojakokartassa (1786). Kartanon pihapiirin nykyiset rakennukset ovat peräisin viime vuosisadan alusta. Tontilla oleva päärakennus on rakennettu 1920-luvulla ja viereinen väentupa 1919, pihapiirissä on paikoillaan myös aitta vuodelta 1899. Tontilla ei havaittu maan päälle näkyviä vanhempia kivijalkoja tai muita rakenteita. Väentuvassa asuvan maanomistajan mukaan tilalla on ollut vielä sotien jälkeen 50 rakennusta. Nyt jäljellä oli edellä mainittujen lisäksi sikala toisella puolella Hautjärventietä. Toisella puolella tietä, Huikkolan tilaa vastapäätä alkavan paikallistien tuntumassa oli myös pienehkö kivikaivo ja sepän pajan rauniot. Maanomistaja kertoi, että tilaan kuuluvia rakennuksia oli ollut vielä 1900-luvun alkupuoliskolla myös tilasta itään sijaitsevalla metsäsaarekkeella, jossa olikin nähtävillä kahden rakennuksen kivijalkaa. Toinen rakennus oli n. 4 x 4 m kokoinen ja toisesta oli havaittavissa yksi n. 7 m pituinen sivu. Molemmat oli rakennettu lohkokivistä. Maanomistaja kertoi myös kuulleensa, että läheisellä Lepsonkalliolla, Mäntsälänjoen kupeessa olisi valmistettu aikanaan tiiliä.

Etolan kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isonvihan jälkeen Mäkelän ja Huikkolan rälssitilat omisti kapteeri Fredrik Hillebrand. Hän otti omaksi asumakartanokseen Mäkelän, joka tunnetaan nykyään nimellä Etolan kartano. Tila vaihtoi usein omistajaa, kunnes sinne asettui vuonna 1800 asumaan sotakomissaari Johan Henrik Fischer. Paikka oli ollut aiemmin vaatimaton lampuotitila ja ensimmäinen torppa perustettiin paikalle vasta 1740-luvun lopulla. Tiedot ovat hieman ristiriitaisia, sillä Mäkelän tila mainitaan Kaukalammilla jo 1500-luvun lopulla.
Etola sijaitsee Mäntsälänjokeen lännestä laskevan pienen puron varrella, muun Kaukalammin kylän pohjoispuolella. Etolan vanha päärakennus oli tarkastusajankohtana (29.11) remontin alla. Rannassa on uudempi päärakennus ja ylhäällä mäellä vielä uudempi huvila. Asuinrakennusten länsipuolella on talousrakennuksia. Vanhan päärakennuksen luoteispuolella olevan hakana olevan mäen pohjoisrinteessä on kiviraunio, todennäköisesti ylisille johtavan kivirampin jäännös. Etola on kokonaisuudessaan ilmeisesti peräisin vasta 1700-luvun loppupuolelta, joten kivirauniosta huolimatta paikka on luokiteltavissa muuksi kulttuuriperintökohteeksi eikä kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Levanto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Levanto mainitaan ensimmäisen kerran lähteissä vuonna 1490, jolloin siellä asunut Olavi toimi katselmusmiehenä Hautjärven takamaata koskevassa riita-asiassa. Vuoden 1539 maakirjassa Tennilän hallintopitäjään kuuluneessa Levannossa oli kolme isäntää: Pekka Olavinpoika, Mikko Heikinpoika ja Tuomas Matinpoika. Seuraavissa maakirjoissa kylän taloluku vaihtelee kolmesta viiteen ja vuoden 1571 hopeaveroluettelon mukaan kylässä oli kolme taloa, joukossa Mäntsälän toiseksi varakkaimman miehen talo.
Kuninkaankartastossa vuodelta 1780 Levanto on tiivis ryhmäkylä Hunttijärven pohjoisrannan luoteispuolella ja kylän mylly on merkitty rastilla Avojärvenojan varrelle. Vuoden 1786 isojakokartalle Hannulan uudistilan sijainti on jo merkitty, mutta Hammarslåttea ei. Mylly on Avojärvenojassa hieman Vasaraistentien sillan pohjoispuolella. Pitäjänkartoilla, Kalmbergin kartastossa ja Senaatin kartastossa Levanto on pysynyt samanlaisena tiiviinä ryhmäkylänä, jossa on vain Vasaraisen ja Hannulan tilat kauempana keskuskylästä. Kalmbergin kartastossa on Reuhon tila ja kaksi torppaa Levannon ja Saaren kylien välisen tien varrella. Reuho ja toinen torpista lienevät Rajunpellon länsipuolella vähän vanhan ja uuden tien risteyksestä etelään ja toinen torpista on ollut Siltalan kohdalla.
Levannon vanhin asutus on mitä ilmeisimmin löydettävissä ryhmäkylän keskusalueelta. On mahdollista, että 1700-luvun lopussa liikamaille syntyneet Vasaraisten ja Hannulan tilat ovat aiemmin olleet torpan paikkoja. Levannon kylällä on ollut selvästi vähemmän torppia kuin muilla tutkimusalueen kylillä. Levannon kylä on uudisrakennuksista huolimatta säilyttänyt vanhan kylärakenteensa. Kylän pohjoisosassa, kohdassa p: 6737542, i: 414622, havaittiin inventoinnissa noin 10 x 6 metrin kokoinen mahdollinen kivijalka, jonka keskellä kasvaa pihlaja ja keskellä on myös hieman kumpua. Kivijalka on hieman epämääräinen ja koska vieressä on raivauskasoja, saattaa tässäkin olla kyse samasta asiasta.

Haukisuo (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vuoden 1786 Hautjärven isojakokartalla Hautjärven ja Kaukalammin kylien välinen tie on piirretty pienen Haukijärven halki, mutta myöhemmissä kartoissa tielinjaus on jo siirretty kulkemaan järven pohjoisrannan ympäri. Todennäköisesti Haukijärven on 1700-luvulla ylittänyt silta- tai pitkospuurakennelma. Kohtaa pyrittiin tarkastamaan maastossa, mutta varsinkin länsiranta on nykyisellään melkoista risukkoa eikä siellä tarkastusta juuri voinut tehdä. Järvi on kokonaan nykyään soistunut, joten erityisesti itse suon kohdalta olisi todennäköistä löytää merkkejä vanhasta järven ylittäneestä rakenteesta.

Träskön 5 tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Maasto on kalliokkoista kangasmetsää. Suomalaisten 1930-luvulla rakentama 6 tuuman tykkiasema, johon Porkkalan vuokra-aikana neuvostoliittolaiset asensivat 180 m:n tykin. Sisäläpimitta 16 m. Räjäytetty siten, että betonirakenteet ovat romahtaneet sisäänpäin. Patterin S-puolella suuri louhekasa. Raskaan tykin asema.

Träskön 6 tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Maasto on kalliokkoista kangasmetsää. Korkea kallionlaki. Suomalaisten 1930-luvulla rakentama 6 tuuman patteri, johon Porkkalan vuokra-aikana neuvostoliittolaiset asensivat 180 m:n tykin. Pyöreä betonirakenne. Jäljellä pulttikranssi ja rintavarustukset, jotka ovat räjähdyksen rikki repimiä. Läpimitta 16 m. Raskaan tykin asema.

Träskön 7 tulenjohtotorni (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Maasto on kalliokkoista kangasmetsää. Laakealle kallionhuipulle koottu suuri louhekasa, jonka keskellä on särmikkään, tähystysaukoin varustetun betonitornin rikki räjäytetyt jäännökset. Silvastin mukaan todennäköisesti alunperin suomalaisten jatkosodan aikana rakentama betoninen tulenjohto- ja mittaustorni sekä tutka-asema, jonka Neuvostoliitto otti käyttöön vuokra-aikana.

Träskön 8 luola (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Pystysuoraan kallionseinämään louhittu luola, joka on täyttynyt vedellä. Suuaukolle johtaa betoniportaat. Suuaukon edessä räjähdyksessä irronneita betonilohkareita. Luolaan johtaa sähkökaapeli. Silvastin mukaan neuvostoliittolainen betonilla vahvistettu varastotunneli. Luolan rakennustyöt aloittivat todennäköisesti suomalaiset jatkosodan aikana.

Träskön 9 luola (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Kallioon louhittu luola, johon johtaa louhittu käytävä luoteesta. Sisäänmenoaukon korkeus 3.6 m ja leveys 3.2 m. Luolan syvyys 13 m. Vaikuttaa keskeneräiseltä. Tyhjä, ei mitään sisäisiä rakenteita, vain louhitut seinät. Silvastin mukaan neuvostoliittolainen puolivalmis kallioon louhittu tunneli. Luolan rakennustyöt aloittivat todennäköisesti suomalaiset jatkosodan aikana.

Träskön 10 tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Betoninen suoja, jossa tasainen lattia ilman pulttikehää. Sisäpuolella ammuskomerot. Sisäläpimitta 4.2 m. NE-seinä räjäytetty. Ammuskomeroiden katot tuettu H-profiilisella teräskiskolla ja galvanoidulla teräsputkella. Neuvostoliittolainen kevyt tykkiasema.

Träskön 11 lähipuolustusasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Kallioon louhittuun monttuun rakennettu tasakattoinen betoninen miehistösuoja, johon johtaa kaksi kallioon louhittua suojakäytävää. Betonikaton mitat 6x8 m. Montun NE-osa on täytetty louheella. Kaksi oviaukkoa. S-seinän oviaukolle johtaa 4 m syvä ja noin 1 m leveä suojakäytävä. Sen pohjalla on Porkkalan vuokra-aikaa nuorempaa romua. Toinen suojakäytävä, joka on osaksi louhittu, osaksi ladottu louheesta, johtaa E-puolen oviaukolle. Louhetta kasattu rakennelman E-puolelle kallion päälle. Suojakäytävät, kallioon louhittuja ja paikoin louhesta rakennetuin seinin. K1 johtaa korsun S-seinälle. K2 on pitkä pääkäytävä leveys ja korkeus 1-2 m. K3 matala ja kapea, syvyys ja leveys noin 1 m. K5 on sivukäytävä E-puolelta. Neuvostoliittolainen lähipuolustusasema.

Träskön 12 lähipuolustusasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Kallioon louhittu noin metrin syvyinen kuoppa, jonka pituus on 12 m ja leveys 4 m. Täyttyy sadevedestä. Toinen pienempi alempana. Kuopan lähelle johtaa louhittu suojakäytävä, jonka syvyys on 1.0-1.5 m ja leveys 1.5-2 .0 m. Osa suojakäytävän seinistä on kylmämuurattu louheesta. Neuvostoliittolainen lähipuolustusasema.

Träskön 13 laituri (Kulkuväylät)
Moderni; Inventointi 2016: Pääosin louheella täytetyn arkkulaiturin jäännökset osittain vedenpinnan yläpuolella. Joitakin hirsiä näkyvissä, myös pystysuoraan rei’itettyjä. Puuosien perusteella laiturin leveys on ollut vähintään 5.5 m. Laiturin pinta on tasainen ja vain vähän merenpinnan yläpuolella. Ylempänä rannalla on tasanne, jolta tykkitie lähtee. Syntyy vaikutelma, että laituri on purettu jo kauan sitten ja tasanne on laituria nuorempi. Träskön päälaituri.

Träskön 18 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Betonista valettu sokkeli, jonka mitat ovat 9.2 x 6.5 m. NE-osassa punatiilisen tulisijan jäännöksiä. Asuinrakennuksen jäännös. Paikka on Silvastin (1991) mukaan suomalaisten majoitusaluetta, siis ajalta 1917-1944.

Träskön 19 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Betonisokkeli, jonka mitat ovat 7.4 x 4.2 m. Varastorakennuksen jäännös. Sijaitsee rannassa, tykkitien vieressä.

Träskön 20 antura (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Betonista valettu louheella pohjustettu pyöreä tasanne tai lavetti, jonka halkaisija on 4.0 m. Tasanteen edessä on betoninen kuusitahokkaan muotoinen jalusta, jossa neljä pulttia, mahdollisesti suuntimakehä. Tasanteelle johtaa koillisesta 2.3 m leveä betonitie, joka alkaa miehistösuojasta. Se on louhittu kallioon ja romahtanut. N- ja W-seinät betonia. Maassa betonilaatta. Maassa on H-teräskiskoa, sileää harjaterästä ja muuta rautaromua romahtaneesta katosta. Liikuteltavan aseen alusta (kranaatinheitin, konekivääri tms.). Sijaitsee kallionlaella, josta avautuu esteetön näköala merelle.

Träskön 21 tuliasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Louheesta rakennettu puolikaaren muotoinen kylmämuuri. Sisäläpimitta 2.1 m. Tuliasema, lähipuolustusasema. Sijaitsee rantakalliolla.

Träskön 22 vartiopaikka (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Puolikaaren muotoinen kylmämuuri särmikkäistä lohkareista. E-seinämä kalliota. Läpimitta 3 m. Vartiopaikka.

Träskön 23 miehistösuoja (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Louheesta koostuva kiviröykkiö kallioon louhitussa kuopassa ja rinteessä. Röykkiön keskiosa on romahtanut kuopaksi, jonka pohjalla betoninen savupiippu. Lohkareiden joukossa rautatiekiskoa. Röykkiön läpimitta noin 10 m. Miehistönsuoja.

Träskön 24 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Betonisokkeli, jonka pituus on 21 m ja leveys 8 m. S-osassa sokkeli on alle metrin korkuinen, kalliolla. N-osan sokkeli 2 m korkea. N-osassa kellarin päälle on valettu lattia ja punatiilinen, yhä pystyssä seisova savupiippu. Savupiipun reunassa valurautaisen viemäriputken jäännös. SW-kulmassa kasa luonnonkiviä ja betonilaattoja. N-osassa kellari, jonka oven edessä kanneton kaivo. Neuvostoaikaisen 1944-1956 asuinrakennuksen jäännökset.

Moderni; Inventointi 2016: Valettujen betonipilareiden muodostama jäännös. E-osassa suuren punatiilisen tulisijan jäännös. Leveys noin 15 m, pituus 42.4 m (NE-SW). N-puolen pilareissa valkoisen maalin jäännöksiä. Myös eteläisimmässä huoneessa punatiilisen tulisijan jäännös. Maassa metalliesineitä, kattohuopaa, rautasänkyjä. Neuvostoaikaisen 1944-1956 kasarmirakennuksen jäännökset. Sijaitsee meren ja järven kannaksella.

Träskön 26 piirtokirjoitus (Taide)
Moderni; Inventointi 2016: Kallioon meislattu neliö, jonka sivun pituus on 38 cm. Neliön sisällä on kyrillinen teksti, jonka merkkien uurteen leveys on 3-10 mm. Pinta kallistuu 14 astetta W. Teksti on luettavissa ylhäältä alas: ”N.S. Tšeresov 1956”. Neuvostoliittolainen muistokirjoitus vuodelta 1956. Neuvostojoukot poistuivat Porkkalan vuokra-alueelta 26.1.1956, joten kirjoitus on voinut syntyä vain 26 päivän aikana. Sijaitsee rantakalliossa.

Träskön 27 säiliö (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Sylinterinmuotoinen tiilitorni, joka on päällystetty betonilla. Kattovalua kantavat ratakiskot. Läpimitta noin 6 m. Kallioon ja maahan upotettu antura. Sisätila ontto. Ei ovea. Ympärille kasattu maata ja rantakiviä. Sivelty päältä kreosootilla. Katolla ilmanvaihtokanava ja mahdollisesti hajonnut luukku sisätilaan. Säiliö (polttoöljysäiliö) tai jonkin rakenteen perusta. Sijaitsee rantakalliolla.

Moderni; Inventointi 2016: Betonisokkeli, jonka sisäpuolella punatiilisen tulisijan jäännös. E-puolen rapatusta punatiiliseinästä osa pystyssä. Seinässä kolmet pellinraot. Takaosassa romahtanut savuhormi. Mitat noin 30 x 12 m. Sisäpuolella betonisia pesukaukaloita. Pesula.

Moderni; Inventointi 2016: Monihuoneisen rakennuksen betonisokkeli. 4 huonetta. Punatiilinen tulisijan jäännös N-seinällä. Pahasti umpeenkasvanut. Leveys 7.6 m ja pituus 15.9 m. Sokkelin yläreuna fasetoitu. Neuvostoaikainen 1944-1956 asuinrakennus.

Moderni; Inventointi 2016: Kolmihuoneisen rakennuksen betonisokkeli. N-seinää vasten punatiilisen tulisijan jäännökset. Sokkelin ulkopuolella lojuu kanneton puuhella, jossa ei valmistajan merkkiä, valurautainen vesikiertoinen lämpöpatteri, jossa kolme merkkiä ”2” sekä mineriittilevyn palasia. Kivijalassa ulokkeet ja fasetoitu yläreuna kuten rakennuksessa Träskö 29. W-seinän ulkopuolella kylmäkellarin tapainen rapattu tiilikomero. Sokkelin pituus 8.4 m ja leveys 7.8 m. Neuvostoaikainen 1944-1956 asuinrakennus.

Moderni; Inventointi 2016: Yksihuoneisen rakennuksen betonisokkeli. E-seinällä puuhellan leivinuunin jäännös. Hellan luukussa on valettuna Högforsin tehtaan tuotemerkki, iso ”H” ympyrän sisällä, ja numerot 5 ja 56. Sokkelin pituus on 7.3 m ja leveys 4.8 m. NW-kulmassa ulkoportaiden vieressä on sisänurkka (”sisäänveto”). Asuinrakennuksen jäännös. Se sijaitsee neuvostoliittolaisten majoitusalueella, mutta suomalaisen Högfors-hellan jäännösten perusteella voi varteenotettavana vaihtoehtona pitää sitä, että rakennus oli alunperin vuokra-aikaa 1944-1956 vanhempi. Träskössä on asunut kaksi perhettä, Dahlströmit ja Söderlingit, ilmeisesti 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa (Backman et al. 2008: 184-185).

Träskön 32 tuliasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Sijaitsee kallioisella niemellä Lövströmsudden. Louhekasa, jossa kuoppa keskellä. Kallioon räjäytetyssä kuopassa. Läpimitta 6.5 m. Tuliasema, lähipuolustusasema.

Moderni; Inventointi 2016: Avoin rakenne. Kallioon on louhittu tasapohjainen vajaan metrin syvyinen tasanne, jonka kallionseinämä muodostaa suojan W-puolelle meren suuntaan. S- ja N-puolella louheesta kylmämuuratut sisäpuolelta 0.3-1.4 m korkeat ja 1.0-1.3 m paksut muurit. Keskellä pulttirengas ja kaksi betonista valettua neliömäistä laattaa. Laatat ovat ainoa valettu rakenne paikalla ja tykkiasema vaikuttaa siksi muita Träskön tykkiasemia vanhemmalta. Paikalle johtaa tykkitie. Tykkiasema. Mahdollisesti 1. maailmansodan ajalta.

Träskön 34 piirtokirjoitus (Taide)
Moderni; Inventointi 2016: Meislatut tekstit ”VMV 6”, ”1938”, ”YK” allekkain tasaisella rantakallion pinnalla alalla, jonka mitat ovat 34x37 cm. Uurteissa on vihreän maalin jäännöksiä. Teksti ”VMV 6” tarkoittaa merivartioston vartiomoottorivenettä 6, ”Vemmaa”, joka valmistui Uudenkaupungin Veneveistämöllä 1931. Suomalainen muistokirjoitus vuodelta 1938. Vene lienee käyttänyt laituria Träskö 13.

Träskön 35 vartiopaikka (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Puolikaaren muotoinen kylmämuurattu lohkarekehä, jonka suurin läpimitta on 4.8 m. Vartiopaikka.

Träskön 36 tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Räjäytetty tykkipatteri. Läpimitta 16 m. Pohjalla rautaromua. Patterille johtaa lounaasta 134 m pitkä ja 1-3 m leveä kallioon räjäytetty louheella täytetty hauta. Sen N-puolelle on kasattu paikoin korkeita louhekasoja. Pekka Silvastin (1991: 35) mukaan suomalaisten 1930-luvulla rakentama 6 tuuman patteri, johon Porkkalan vuokra-aikana neuvostoliittolaiset asensivat 180 mm:n tykin.

Träskön 37 nurkkapilarit (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Neljä betonista puolisuunnikkaan muotoista kalliolle valettua nurkkalaattaa, 5.0 x 3.5 metrin alalla. Laattoihin on valettu kiinni jykevät pultit. Laatoissa on keskellä noin 24 cm:n läpimittainen kolo ja SW-puolimmaisessa laatassa on vielä jäljellä poikkisahatun puunpilarin tynkä. Puisen tornin nurkkapilarit. Mahdollisesti Silvastin (1991: 35) mainitseman tutka-aseman tai tutka-antennin jäännökset.

Rönnskär 1 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Betoninen sokkeli, jonka mitat 10.5x7.2 m. Korkeus 0.6-1.0 m. Sokkelissa myös luonnonkiveä. Kissanluukut. Keskellä valetut tulisijojen pohjat. Valetut portaat NW- ja SE-seinillä. Asuinrakennuksen, saunan tms. tulisijallisen rakennuksen jäännös.

Rönnskär 2 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Sijaitsee saaren laella. Esteetön näkyvyys joka suuntaan. Luonnonkivistä, etupäässä graniitista ja gneissistä, kalliolle ladottu sokkeli. Sokkelin leveys ulkoseinien alla 0.65-0.70 m, sisäseinien alla 0.50-0.55 m ja korkeus 0.3-0.6 m. Mitat 10.78 m (W-E) ja 9.50 (pinta-ala noin 102 m²). Sokkelikivissä on joka seinällä lämpölaajenemisvaurioita, varsinkin graniitissa. Rakennus on ilmeisesti palanut. Jopa kuumenemisessa irronneita laattoja voi löytää kivijalan edestä. Ulkoporras on S-seinällä. Kivien väliset ulkosaumat ovat kuperasaumoja. Sokkelikivet sivelty päältä laastilla. Paikoin kivien päällä on myös betonimaista kovaa massaa. Rakennuksen purkumassassa sokkelin ulkopuolella punatiiltä, muutoin vähän punatiiltä. Ainakin yksi tulenkestävä tiili, ehkä sekundaarinen. N-seinällä tulisijan jäännös, jykevä T:n muotoinen pohjamuuri. Sisäpuolella on kaksi betonista valettua harkkoa, joissa pultit, ja kaksi sokkeliin porattua galvanoitua pulttia, selvästi sekundaarisia ehkä Puolustusvoimien antennin harusten paikkoja tms. resenttiä. Samanlaisia harkkoja näkee saarella muuallakin. Raunion keskellä kasvava suuri kataja haittaa havaintoja, mutta näyttää siltä, että sokkeli jakautuu viiteen huoneeseen. Raunion päälle on tuotu louhetta, tiiltä, muovijätteitä yms. Kirjallisuuden perusteella kyseessä on jäännös luotsiasemasta, jossa oli vahtitorni (Backman et al. 2008: 193). Se on purettu tai palanut vuoden 1929 jälkeen. Pohjakaavan perusteella kyseessä taas on majakkahenkilökunnan asuinrakennus, jonka piirustus on päivätty 9.2.1822 (KA Uaj: 827).

Rönnskär 3 monttu (Maarakenteet)
Moderni; Inventointi 2016: Kallionrinteeseen louhittu noin 3x4 m:n kuoppa, joka on katettu ristikkäin asetetuilla H-kiskoilla. Sisäänkäynti N-puolella. Syvyys runsaat 2 m. Varastokuoppa vuokra-ajalta. Putoamisvaara.

Rönnskär 4 tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Rantakalliolle näköalapaikalle on muurattu betonista ja louheesta (muutama rantakivi joukossa) puolikaaren muotoinen tykkiasema, jonka keskellä pulttikehä. Tykkiaseman takana moderni miehistönsuoja ja vieressä mahdollinen tuliasema. Läpimitta sisäpuolelta 4 m. Alun perin suomalainen tykkipatteri toisen maailmansodan ajalta, mahdollisesti ollut Neuvostoliiton käytössä vuokra-aikana.

Rönnskär 5 tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Inventointi 2016: Rantakallioon louhittuun monttuun betonista valettu asema tulenjohtotornin edessä. Keskellä pulttikehä. Oviaukko ja lyhyt suojakäytävä NW-puolella. Sisämitat 5.5x5.0 m. Suomalainen tykkiasema, joka on mahdollisesti ollut Neuvostoliiton käytössä vuokra-aikana.

Rönnskär 6 tulenjohtotorni (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Luonnonkivisokkelille rakennettu punatiilinen torni, jonka seinä merelle päin on kaareva ja muut seinät suorat. Merelle päin etelään on avautunut tähystysaukko, joka nyt on osaksi hajonnut. Lattiavasat ja lankut sortuneet. Tasakatto valettu kiskoilla tuetusta betonista. Sisätilan mitat 5.1 x 3.2 m. Huonekorkeus on ollut noin 2.1 m. Ristilimitetyt punatiilet pahasti pakkasrapautuneita. Neuvostoliittolainen tulenjohtotorni (1944-1956). Sijaitsee rantakalliolla.

Rönnskär 7 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Sijaitsee majakan vieressä SW-puolella vähän alemmalla tasolla. Näköalaa W- ja SW-suuntiin. Betonilaatta, jonka pituus on 12.6 m (N-S) ja leveys 6.86 m. N-seinän sokkelin korkeus 0.5-0.8 m. Laatan N-osassa 1.28x1.04 m kokoinen matala kolo, jossa on ollut jokin kiinteä rakennelma (ehkä kuistin tapaisella rakennuksen ulkopuolella). Laatan N-osa on tasainen, ikäänkuin sen päällä ei olisi ollut seiniä. Laatan S-osassa hahmottuu ainakin kaksi huonetta. S-osassa maanpinnalla näkyvissä 1.49 x 0.72 m:n suuruinen betonilaatta, jonka sivut ovat seinien suuntaiset ja jonka reunoissa on kuusi kahden pultin paria. Pultit ovat vääntyneet ja laatan SW-kulma murtunut. Laatan E-puolella samansuuntainen valurautainen kehys, jonka mitat ovat 1.23 x 0.50 m; saattaa olla puuhellan pohjarauta. Rakenteiden välissä maassa arinarauta, jonka mitat ovat 17x21 cm. Perustusten päällä punatiiliä, joiden mitat vaihtelevat, ainakin 28x14x7 ja 25x12x7 cm. Mahdollisesti neuvostoliittolainen vuokra-ajan rakennus. Rakennus on merkitty pystyssä olevana vielä topografikunnan karttaan 1978. Rakennusta ei näy Suomen ilmavoimamuseon arkistossa olevassa ilmakuvassa vuodelta 1929 (Pakola & Laurell 2016: 33), joten se on rakennettu vuoden 1929 jälkeen. Kyseessä ei siten voi olla Rönnskärin vartiotupa (uppassningsstuga, Uaj 1253).

Historiallinen; Inventointi 2016: Sijaitsee alarinteessä satamalahden pohjukassa. Rakennuksen N-, E- ja S-puolella louhetta. Luonnonkivistä kylmämuurattu suurikokoisen rakennuksen kivijalka. Lohkareet ovat särmikkäitä ja niissä on poranreikiä. SE-kulmassa on pyöristynyt kulmakivi. Kivijalan mittojen määrittämistä haittaa se, että Puolustusvoimat on kasannut louhetta rakenteen N- ja NE-reunoihin ja niiden päälle. Näyttää siltä, että se kohta, jossa kivijalan W-seinä päättyy louheeseen, on rakennuksen NW-kulma. Tästä mitaten kivijalan pituus on noin 19 m (N-S), leveys 10.8 m ja korkeus 0.3-0 8 m. Muurin leveys 0.3-0.7 m. Kivijalkaa on saumattu ja paikoin rapattu laastilla ulkopuolelta. Kivijalan sisäpuoli on maapeitteinen. Katajat, koivut ja pihlajat kasvavat sen sisäpuolella. Tulisijat. (1), pohjoisin. Noin 1.4 m korkea kasa särmikkäitä ja pyöristyneitä lohkareita, punatiiltä ja maata. Tulisijan yhdistää E-seinään muuri. Rakenteen SW-kulmassa on louheesta ja betonista kasattu rakenne, jonka päällä on betonilaatta. Tämä rakenne näyttää sekundaariselta ja on rakennustavan perusteella yhdistettävissä Porkkalan vuokra-ajan rakentamiseen. (2) Keskimmäinen tulisija. Nelisivuinen noin 0.8 m korkea latomus jonka seinämät ovat särmikkäitä lohkareita ja päällä kiviä, punatiiltä ja maata. (3) Eteläisin tulisija. Nelisivuinen noin 0.9 m korkea latomus jonka seinämät särmikkäitä ja pyöristyneitä lohkareita. Päältä katajan peitossa. Rakenteen yhdistää S- ja E- seiniin muuri. Kyseessä on luotsien asuinrakennuksen, neljän perheen talon, jäännös (Backman 2004: 153).

Moderni; Inventointi 2016: Sijaitsee rantakalliolla satamalahdessa. Särmikkäistä mittatarkasti lohkotuista lohkareista ladottu matala sokkeli. Pituus 4.3 m (SE-NW), leveys 3.0 m, korkeus 0.1-0.4 m. Keskellä rakennusta on kolme peräkkäistä betonista valettua ylöspäinen levenevää kaukaloa, joiden pituus on 1.3 m ja leveys 0.6 m. Kaukaloiden välissä on pystylaudoituksen jäännöksiä. Kolmepaikkainen käymälä. Mahdollisesti sama kuin piirros Kansallisarkistossa (Luotsi- ja majakkalaitoksen arkisto. Uaj:1163). Lokakuussa 1882 päivätyssä piirustuksessa mitat ovat 14 x 6 jalkaa eli 4.2 x 2.7 m, mikä sopii mitattuihin mittoihin. Piirroksessa ei kuitenkaan ole betonivalua ja rakennuksen perustana ovat maahan upotetut nurkkakivet. Lisäksi kaukalot ovat peräseinällä, ei keskellä. Jos kyse on piirustuksen rakennuksesta, sitä on muutettu. Rakennus näkyy vuonna 1937 otetussa valokuvassa (Backman & Elgert 2008: 194).

Moderni; Inventointi 2016: Sijaitsee satamalahden pohjukassa, lähellä rantaa. Suorakaiteen muotoinen mittatarkasti lohkotuista särmikkäistä lohkareista ladottu kivijalka. Ainakin osa lohkareista on alun perin ollut pyöristyneitä. Porausjälkiä. Lohkareiden saumoja täytetty pienillä kivillä ja laastilla. Pituus 14.4 m (W-E), leveys 7.3 m, korkeus 0.2-0.9 m. Paikoin lämpölaajenemisvaurioita. Osa lohkareita on poissa. S-seinä mahdollisesti vähän korkeammalla kuin N-seinä. Kyseessä lienee varastorakennus, koska siinä ei ole merkkejä tulisijasta.

Historiallinen; Inventointi 2016: Sijaitsee satamalahden pohjukassa, kalliolla lähellä rantaa. Suorakaiteen muotoinen järeä kivijalka pääosin särmikkäistä suurista lohkareista. Pituus 19 m (W-E), leveys 11 m. W-osan sisäpuolella kaksi alapohjaa kannattanutta pilaria lohkareista. Pilareiden kohdalla N-S-suuntainen väliseinän pohja. Keskellä vajaan metrin korkuinen tulisijan jäännös, jonka mitat noin 6x3 m. Tulisijan kohdalla N-S-suuntainen väliseinän pohjamuuri, kolmas tulisijan E-puolella. Väliseinät jakavat kivijalan 4 tilaan. Metallia, punatiiltä, puuhellan kansi. Rakennus on merkitty Grönlundin karttaan vuodelta 1842. Siinä rakennuksen vieressä S-puolella on keittiöpuutarha. Luotsi- ja majakkalaitoksen arkistossa on rakennuksen piirustus vuodelta 1858, josta käy ilmi, että rakennus oli luotsien asuinrakennus (KA Luotsi- ja majakkalaitoksen arkisto Uaj:1253). Rakennus näkyy vielä Uno Axel Fleegen vuonna 1901 julkaisemassa valokuvassa (Rosberg & Fleege 1901: 77). Tämä talo oli saaren luotsien asuinrakennuksista vanhempi. Vuonna 1927 otetussa ilmaku-vassa (esim. Nieminen 2009: 24-25) rakennus on jo purettu.

Moderni; Inventointi 2016: Sijaitsee rantakalliolla satamalahden pohjukassa. Kevyen rakennuksen perusta, joka koostuu 10 betonipilarista rantakalliolla. Pilareiden korkeus 0.2-0.6 m. Kussakin pilarissa on lattarautaa ja/tai harjaterästä kiinnikkeenä. Mitat 5.5 x 3.9 m (SW-NE). Varastorakennus. Ei iäkäs.

Moderni; Inventointi 2016: Sijaitsee satamalahden pohjukassa. Suorakaiteen muotoinen luonnonkivisokkeli rantakallion rinteessä. Pituus 7.0 m (SW-NE), leveys 4.5 m. Sisäpuoli on täytetty maalla, metalliromulla yms. E-osa näyttää jakautuvan kahteen huonetilaan. Seinänpaksuus 0.6 m. W-osassa rapattu betonia kivijalan päälle siten, että betoniin on jäänyt jälki seinän paikasta kivijalan päällä. Kivijalka on tullut 0.3 m ulos seinän alta. Valetut ulkoportaat NE-puolella. Ulkopinnat saumattu samanlaisella kuperasaumalla ja rakennustapa muutoinkin sama kuin luotsien vahtituvassa Rönnskär 2. Rakennus näyttäisi liittyneen luotsien toimintaan, mahdollisesti varastona tai kellarina. Kansallisarkistossa piirustus (Luotsi- ja majakkalaitoksen arkisto Uaj:1163) esittää maakellaria, jossa kivijalan mitat olivat 7.1 x 5.0 m. Piirustuksessa ei kuitenkaan näy valettuja ulkoportaita, jotka lienevät rakennusta myöhempiä. Rakennus näkyy raunioituneena kivijalkana vuonna 1927 kuvatussa elokuvassa Nuori luotsi (ohj. Erkki Karu).

Rönnskär 14 piirtokirjoitus (Taide)
Moderni; Inventointi 2016: Sijaitsee satamassa, laiturin vieressä rantakalliossa. Rantakalliolla, joka kallistuu 30 astetta S, on piirtokirjoituksia, jotka jakautuvat 9 ryhmään. 1. Venäläinen nimi kyrillikalla ”Lebedev” ja vuosiluvut 1944-54. 63x26 cm. 2. ”B 190” suurin kirjaimin. 39x18 cm. 3. ”E.E. 7/8 1926. ” 29x33 cm. 4. (ankkuri) ja merkit ”III/82”. 24x25 cm. 5. (ankkuri) ja merkkejä, jotka erottuvat huonosti, koska jälki on heikko ”J 180 KP”. 6. ”PR 31/8 -72”.(ankkuri) 7. (ankkuri) I/85”. 21x18 cm. 8. Heikosti erottuvat merkit (ankkuri) ”TJ 7”. 20x10 cm. 9. Heikosti erottuvat merkit (ankkuri) "I 85". Ankkuri viitannee laivastoon, roomalaiset numerot tarkoittavat ehkä varusmiesten palvelukseenastumiseriä.

Rönnskär 15 litofoni (Taide)
Moderni; Inventointi 2016: Sijainti on kalliorinne majakalle vievän polun varressa. Laakea kulmista pyöristynyt tasapaksu kivenlohkare, jonka tasaisen yläpinnan mitat ovat 1.91x0.91 m ja paksuus 0.26 m, on nostettu kahden kulmista pyöristyneen lohkareen päälle vaaka-asentoon. Vaakalohkare soi, kun sitä kopauttaa kivellä. Rakennelman alla on muurauslastalla tai piikkilangalla uurteiseksi lakaisemalla viimeistelty betonilaatta, joka on valettu kalliolle. Mahdollisesti litofoni. Ikä tuntematon. Betonivalu rakenteen alla on resentti. Sirja Blixtin artikkelin (Länsiväylä 30.8. 2006) mukaan ”aikanaan soiva kivi makasi maassa ja majakanvartija kuuli sen resonoinnin aina, kun joku nousi rinnettä ylös, Eloranta kertoo”. Kuvateksti ”Rönnskärin erikoisuus on laakea soiva kivi. Entisellä paikallaan se paljasti alueella kulkijat”. Lohkare on siis aikanaan sijainnut majakanvartijan talolle vievän polun alapäässä.

Rönnskär 16 tuliasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista ladottu puolikaaren muotoinen kylmämuuri, jonka sisäläpimitta on 3 m ja korkeus 1 m. Sisääntuloaukko etelän puolella. Pohjoiseen antavan ampuma-aukon katteena on niittaamalla kootun teräskaton tms. osa, ratakiskoa, teräskankea ja teräslevyä. Kallionseinä muodostaa rakenteen W-seinämän. Tuliasema. Mahdollisesti Porkkalan vuokra-ajalta.

Makilo 1 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Sijaitsee rantakalliolla Mäkiluodon sataman tuntumassa. Rakennuksen luonnonkivistä muuratut perustuspilarit. Runkoa kannattaneita pilareita on ollut seinien alla pituussuunnassa. Pystyssä olevia pilareita on 16. Pilarit on muurattu pyöristyneistä ja lohkaistuista rantakivistä. Suurimmassa rannan eli SE-puolen pilareista merivesi on huuhtoutunut pinnasta laastia pois ja kiviä on irronnut, joten rakennus on ollut korkean veden aikana aivan rantaviivassa. Laastissa paljon karkeaa soraa sekoitteena. Rakennuksen SE-osassa pilari, jonka päälle valettu ohut betonilaatta, todennäköisesti tulisijan aluspilari. Aluspilareissa näkyy lattiavasojen ja alimpien hirsien 18-22 cm leveät kolot. Tiilimitat 24x10x6 cm. NW-seinällä on ollut sisäänkäynti, josta jäljellä valettu portaiden alusta. Punatiilinen piippu on romahtanut siten, että suurin pala on jäänyt osaksi pilarin varaan. Näyttää siltä, että piipun osia on lentänyt rantaveteen räjähdyksen voimasta. Piipussa on kaksi hormia. Piipun pit. 2.24 m, leveys 0.92 m. Rakennuksen leveys on 12.7 m (mitattu alimman hirren jäljestä valussa), pituus 29.1 m (SW-NE). Rakennuksen alapohjaa on tukenut vasojen alla pitkittäin kaksi riviä pilareita. Alapohjan ja seinien alla on ollut 36 pilaria. SW-seinällä on ollut kaksi sisäänkäyntiä. SW-osassa erottuu kahden punatiilisen tulisijan jäännökset. Puuhellan osia. Rakennuksen ulkopuolella heteka ja nelikynttelikkö. Alimpien pilarien alin taso on 0.80 m. Rakennus on matalalla merenpinnasta ja siinä näkyy korkean veden vaikutus, joten se ei voi olla iäkäs. Talo ei ole palanut, vaan se näyttää tulleen räjäytetyksi: piipun ehjä kruunu on lentänyt sivulle ja sen osia on päätynyt rantaveteen. Tämä havainto viittaa joko kevääseen 1918, jolloin punakaarti räjäytti osan Makilon rakenteista, tai alkuvuoteen 1956, jolloin Neuvostoliiton joukot poistuivat Makilosta.

Makilo 2 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Tasaisella loivasti pohjoiseen kallistuvalla kallionpinnalla on osa rakennuksen kivijalkaa, jonka SE-kulmassa erottuu punatiilisen tulisijan jäännöksiä ja kalkkilaastia. S-seinälinja peittynyt katajan alle. SW-kulmassa on maakasa, louhetta ja kallioon porattu teräsputki, jotka ovat sekundaarisia rakenteita. Kalatuvan jäännös ajalta ennen Makilon linnoittamista. Sijaitsee luonnonsataman S-rannalla.

Porsö 1 säiliö (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Betoninen lieriömäinen tasakattoinen rakennus, jonka sisäläpimitta 3.7 m. Räjäytetty. Vieressä moderni suomalainen asema ja miehistösuoja. Säiliö, mahdollisesti polttoainesäiliö, Porkkalan vuokra-ajalta.

Porsö 2 suojakorsu (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Lieriömäinen tasakattoinen betonirakennus, jonka sisäläpimitta on 4.5 m. Räjäytetty hajalle ja täyttynyt betonilohkareilla. Neuvostoliittolaisten rakentama suojakorsu vuokra-ajalta.

Porsö 3 miehistönsuoja (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Käytävämäinen miehistönsuoja, jonka rakenteet kahta valuseinää lukuun ottamatta tuhoutuneet räjähdyksessä. Käytävän leveys 3.5 m ja korkeus 2.0 m. Miehistönsuoja vuokra-ajalta.

Porsö 4 tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Järeä pyöreä tykkiasema, joka on lähes kokonaan täyttynyt räjähdyksessä syntyneellä betonimurskalla ja metalliromulla. Sisäläpimitta on ollut 11 m. Neuvostoliittolaisten rakentama 130 mm:n rannikkotykkiasema. Räjäytetty syksyllä 1955.

Porsö 5 tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Pyöreä betoninen tykkiasema, jonka sisäläpimitta 9.9 m. Kaikki rakenteet tuhoutuneet. Räjähdys on heittänyt suuria betonilohkareita aseman ympärille. Neuvostoliittolaisten rakentama 130 mm:n rannikkotykkiasema. Räjäytetty syksyllä 1955.

Porsö 6 tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Pyöreä tykkiasema, joka on puoliksi täyttynyt räjähdyksessä syntyneellä betonimurskalla. Sisäläpimitta on ollut 10 m. Neuvostoliittolaisten rakentama 130 mm:n rannikkotykkiasema. Räjäytetty syksyllä 1955.

Moderni; Inventointi 2016: Pyöreä betoninen asema, johon sisääntuloaukot N ja E. Sisäläpimitta 10 m. Rakenteet tuhoutuneet räjähdyksessä muutamaa seinän osaa lukuun ottamatta. Neuvostoliittolaisten rakentama 130 mm:n rannikkotykkiasema. Räjäytetty syksyllä 1955.

Porsö 8 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Matala kivijalka rantaniityllä. Alkuperäinen kivijalka on rapattu ulkopuolelta. Kivijalan pituus 14.7 m (N-S) ja leveys 6.0 m. Keskellä W-puolella pieni porstua ja kaksi betonista ulkoporrasta. Keskellä koivu sekä haapa, jonka tyven ympärysmitta on 1.55 m. E-puolella tulisijan jäännös, kumpu jossa kiviä ja tiiltä. Rannassa kivilaiturin jäännökset ja maakellari. Maakellarin oviaukon kynnyksen korkeus h = 2.15. Asuinrakennuksen jäännös.

Styrkumlet kummeli (Kulkuväylät)
Moderni; Inventointi 2016: Sijainti on noin 15 m korkea kallioniemi, josta näköalaa kaikkiin suuntiin ja joka erottuu hyvin etelästä käsin. Korkea kekomainen kiviröykkiö pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä ja lohkareista (noin 1-150 kg). Suuntaan SW pinottu tasainen pystysivu, jonka ala on noin 3 m². SW- ja SE-sivut ovat olleet valkoisiksi maalatut. Korkeus alla olevasta kallionpinnasta 1.6 m. Kummelin alla olevaa kalliota on räjäytetty ja siinä näkyy porausjälkiä. Kummeli. Niemen nimestä Styrkumlet päätellen paikalla on ollut merimerkki kauan, mutta olemassa oleva rakennelma ei liene satoja vuosia vanha. Kummeli on merkitty autonomian aikaiseen venäläiseen merikarttaan Porkkalan ympäristöstä.

Järvö 1 miehistösuoja (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Inventointi 2016: Sijaitsee kalliomaastossa lähellä saaren E-rantaa. Räjäytetty kallioon louhittu miehistönsuoja, jonka jäännökset on peitetty louheella. Rakenteen läpimitta 13 m. Alun perin neuvostoliittolainen miehistösuoja.

Järvö 2 miehistösuoja (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: W-E-suuntainen kallioon louhittu ja betonista valettu käytävä. Betoniset rakenteet räjäytetty perusteellisesti. Neuvostoliittolainen miehistösuoja.

Järvö 3 tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Täysin hajalle räjäytetty tykkipatteri. Sisääntuloaukko NE-puolelta. Muutoin kaikki rakenteet tuhoutuneet. Neuvostoliittolainen nelitykkinen raskas rannikkotykistöpatteri, jonka aseistuksena olivat joko 180 tai 130 mm:n tykit. Räjäytetty ennen luovutusta 1956.

Järvö 4 tulenjohtoasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Silokallioon louhittu tornimainen rakennelma on räjäytetty 3 m syväksi kraatteriksi, jonka läpimitta on noin 15 m. Yksi tornin seinistä on kaatunut kalliolle lännen puolelle. Pohjalla paksu valurautaputki. Tornin takana NE-puolella louhetta ja betonilaatta ja rautaromua. Tornista lähtee voima-asemaan kallioon louhittu kaapelikanava suuntaan SW. Neuvostoliittolainen tulenjohtoasema ja voimakoneasema. Räjäytetty ennen Porkkalan luovutusta.

Järvö 5 tutka-asema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Tasakattoinen betonikuutio, jossa enää kaksi seinää pystyssä. Räystäitä kiertää teräksinen kaide. Sisältä täyttynyt betonisilpulla. Erittäin umpeenkasvanut. Neuvostoliittolainen tutka-asema, joka räjäytettiin ennen luovutusta Suomelle.

Järvö 6 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Silokalliolle rakennettu rapattu ja valkoiseksi maalattu punatiilisokkeli, jonka mitat ovat 8.2 x 7.8 m Ulkoseinissä neuvostotyyliset pilasterit. Rakennuksenjäännöksen päälle on rakennettu grillikatos, joka peittää puolet sokkelista. Neuvostoliittolaisen rakennuksen jäännös. Se on kuulunut majoitusalueeseen, jossa oli asuinrakennuksia ja varastoja (Silvast 1991: 39).

Järvö 7 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Betonisokkeli, jonka leveys on 12.9 m ja pituus 37.7 m. Suunta SW-NE. Jykevät pyöristyneillä kivillä täytetyt seinien alla olevat sokkelit sekä lukuisia alapohjaa kannattaneita pilareita. Rakennuksen luoteen puolella on 11 m pitkä osa. Rakennus on ollut T:n muotoinen. Neljä suuren punatiilisen tulisijan jäännöstä. Tiilimitat 24 x 10 x 5 cm. Lattarautaa, kiskoa, putkea. Keskellä rakennusta valettu betonilaatta. Neuvostoliittolaisen rakennuksen jäännös, todennäköisesti kasarmin. Se on kuulunut majoitusalueeseen, jossa oli asuinrakennuksia ja varastoja (Silvast 1991: 39).

Pampskatan 1 laituri (Kulkuväylät)
Moderni; Inventointi 2016: Sijainti on Pampskatanin kannaksen kapeimman kohdan E-ranta. Järeistä särmikkäistä lohkareista koottu laiturin pohjarakenne. Monet lohkareet pegmatiittia. Lohkareissa porausjälkiä. Joissakin terästappeja. Pituus 17 m, leveys 3 m. Vesi laiturin ympärillä mataloitunut. Nimellä Kanistertaket tunnetun vuonna 1925 rakennetun talon laituri. Talon omisti majakkamestari Karl Wikström.

Pampskatan 2 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Sijaitsee Pampskatanin kannaksen kapeimmalla kohdalla. Umpeenkasvanut pihapiiri, jossa viinimarjapensaita, lehtipuita. Lähellä rantaa. Betonisokkeli, jonka sisämitat ovat 9.3 m (N-S) x 7.8 m. Sokkelin leveys 0.3 m. Kissanluukut S-, E- ja N-seinillä. Keskellä suurten harmaakivilohkareiden päällä puna- ja valkotiilestä muuratun tukisijan jäännös, kasa tiiltä ja laastia. W-puolella kuistin jäännös. Puita kasvaa jäännöksen sisällä. Vuonna 1925 rakennettu talo, jota kutsuttiin nimellä Kanistertaket. Talon omisti majakkamestari Karl Wikström.

Pampskatan 7 piirtokirjoitus (Taide)
Moderni; Kohteen löysi inventointikurssi 2012. Inventointi 2016: Siirtolohkare, jonka yläpinnan sileään osaan on tehty venäjänkielisiä piirtokirjoituksia noin 1.1 x 0.5 m:n alueella. Osa niistä on jäkälöityneitä, osa paljaita. Inventointiraportissa 2012 on tulkittu piirtokirjoitukset. Venäläinen piirtokirjoitus Porkkalan vuokra-ajalta.

Pampskatan 8 kipinälennätinasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inventointi 2016: Kalliossa on ainakin 4 taottua rautarengasta, joiden halkaisija 11 cm. Ei muita jälkiä. Venäjän merivoimat rakensivat paikalle kipinälennätinaseman vuonna 1906. Paikalla aikaisemmin asunut luotsi G. Holmström joutui korvausta vastaan luovuttamaan rakennuksensa aseman henkilökunnalle.

Byviken 1 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Suorakaiteen muotoinen sammaloitunut kivijalka kylmämuuratuista luonnonkivistä. Kivijalan mitat 4.0 m (W-E) x 3.8 m. Rakennuksen NE-nurkassa korkea keko maata, laastia ja punatiilien paloja: tulisijan jäännös. Kivijalan päällä ja vieressä kasvaa puita. Kivijalan SE-puolella 3 kivikekoa, joissa 2, 3 ja 3 kiveä päällekkäin, ehkä kuistin peruskivet. Rakennus oli lämmitetty vaikka se oli pienikokoinen. Mahdollisesti neuvostoliittolainen vartiotupa tai pyykkitupa vuokra-ajalta.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee Koverharin entiselle tehtaalle johtaneen rautatien ja Koverharintien välisellä kaistaleella, hiekkapohjaisella mäntykankaalla. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteessa on suuri joukko erilaisia kuoppia, joiden käyttötarkoitus on epäselvä. Osa kuopista on erilaisia pieniä tuliasemia ja korsujen jäännöksiä, osa kranaattien tai pommien tekemiä kuoppia. Alueella on lyhyitä taisteluhautaosuuksia sekä maahan kaivettuja yhdyshautoja, jotka ovat jatkuneet idässä, etelässä ja lännessä, vieressä sijaitseviin kohteisiin Koverhar 15, 28 ja 41. Taisteluhautojen torjuntasuuntana ovat
pohjoinen ja luode. Kohteen poikki kulkee itä–länsi –suuntainen panssarivaunun kaivantoeste, jonka pituus on 100 m. Este on jaettu poikittaisvalleilla keskimäärin 3 m pitkiin osioihin.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee Koverharintien ja meren rannan välisellä alueella, hiekkapohjaisella mäntykankaalla. Rannan tuntumassa kasvaa kapealla kaistaleella tiheätä lehtipuustoa. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941. Kohteen koillisosassa sijaitsee vanha hiilimiilu (kohde: Koverhar miilu 1).
Kohteen pohjoisosassa on kolme katettua konekivääriasemaa, joiden välissä on taistelu- ja
yhdyshautaverkosto. Torjuntasuuntana on pohjoinen. Näistä asemista johtaa etelän suuntaan yhdyshautoja. Asemien edessä on itä–länsi –suuntainen panssarivaunun kaivantoeste, joka koostuu kahdesta osasta, joiden pituudet ovat 117 ja 240 m.
Kohteen itäosassa on rantatöyrään reunalle rakennettu useita pienikokoisia tuliasemia, jotka on yhdistetty toisiinsa yhdys- ja taisteluhaudoilla. Torjuntasuunta on itään. Osa haudoista ja asemista on jäänyt rannan suuntaisen kapean tien alle. Kohteen eteläosassa on hiekkatöyrään reunalla korsujen kuoppia sekä koilliseen torjuvia asemia. Koko kohteen alueella on runsaasti erilaisia tunnistamattomia kuoppia, jotka voivat olla tuliasemien ja korsujen jäännöksiä tai kranaattien ja pommien räjähdyskuoppia.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama panssarivaunun este, joka sijaitsee sähkölinjan alapuolella, entisen Koverharin tehdasalueen aidan pohjoispuolella. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohdalla on jäljellä noin 25 m pitkä katkelma panssarivaunun kaivantoestettä. Este on kiertänyt aikanaan tukikohtaa, joka on koostunut katetusta konekivääriasemasta ja korsusta ja joka on myöhemmin tuhoutunut kokonaan.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama panssarivaunun este, joka sijaitsee entisellä tehdasalueella, teiden ympäröimällä mäenkumpareella. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohdalla on jäljellä noin 30 m pitkä katkelma koillinen–lounas -suuntaista panssarivaunun kaivantoestettä. Mäellä on muutamia kuoppia, joista osa näyttää varsin uusilta ampumapesäkkeiltä, jotka on voitu kaivaa viimeisten vuosikymmenten aikana sotaharjoitusten yhteydessä.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee Koverharin entisen tehdasalueen eteläpuolella, Tvärminnentien ja merenrannan välisellä alueella. Kohteen länsiosassa on hiekkapohjaista kangasmetsää. Rannan tuntumassa on kaistale lehtipuuta kasvavaa tiheää metsää. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteen poikki kulkee leveä panssarivaunun kaivantoeste. Se jatkuu kohteen länsipuolelle, aina Sandöträsketin rantaan asti. Tutkitulla alueella estettä oli jäljellä kaikkiaan noin 650 m. Este kääntyy rannassa lounaan suuntaan kapeampana ja matalampana, noin 200 metrin matkan jatkuen tutkimusalueen ulkopuolelle. Este on kaivettu suoraviivaisesti eikä sitä ole jaettu poikkivalleilla osioihin.
Kaivantoesteen pohjois- ja eteläpuolella on tuliasemakuoppia, ajoneuvosuojia ja erilaisia tunnistamattomia kuoppia. Kohteen keskiosassa on pohjoinen–etelä suuntaisella harjanteelle taisteluhautaa ja asemia, joiden torjuntasuunta on itään. Keskiosassa on lisäksi yksi katettu konekivääriasema. Kohteen itäosaan oli vanhassa sotilaskartassa merkitty valonheitinasema, josta ei näkynyt jälkiä maastossa.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee
hiekkapohjaisella mäntykankaalla, Lappvikmalmarnan harjanteen ja meren rannan välisellä alueella. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteen pohjoisosassa olevan harjanteen päällä on taistelu- ja yhdyshautoja sekä kolme katettua konekivääriasemaa. Muita tuliasemia oli tunnistettavissa 5 kpl mutta lisäksi maastossa on suuri joukko erilaisia kuoppia, joiden käyttötarkoitus on epäselvä. Osa kuopista on erilaisia pieniä tuliasemia ja korsujen jäännöksiä, osa kranaattien ja pommien tekemiä kuoppia. Harjanteen länsiosassa on kaksi suurikokoista kuoppaa, jotka ovat keskeneräisten betonibunkkereiden pohjakuoppia. Läntisen kuopan koko on 16 x 15 m
ja syvyys 2,5 m. Itäisemmän kuopan koko on 18 x 18 m ja syvyys 2 m.
Harjanteen eteläpuolella on yhdys- ja taisteluhautoja sekä kaksi telttamajoitusaluetta, joista läntisemmässä on noin 25 teltan kuoppaa 16 x 50 m kokoisella alalla. Itäisellä alueella on 15 kuoppaa 16 x 45 m kokoisella alalla.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee Högsandintien itäpuolella, hiekkapohjaisella mäntykankaalla. Kohde on kahdessa osassa. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteen pohjoisosassa on kranaatinheitinpatteri, jossa on ollut viisi tuliasemaa. Osa patterista on jäänyt ulkoilutien alle ja maastossa on hahmotettavissa neljä kuoppaa, jotka ovat ilmeisesti kranaatinheittimien asemia. Näiden lisäksi on vielä useita korsujen kuoppia sekä linnoituslaitteiden välillä kulkevia yhdyshautoja. Kohteen eteläosassa on noin 40 m pitkä taistelu- tai yhdyshauta.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama parakkialue, joka sijaitsee
Koverharintien itäpuolella, Lappvikmalmarnan harjanteen pohjoisrinteen juurella, hiekkapohjaisella mäntykankaalla. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteessa on 20 parakin kuoppaa, jotka sijaitsevat vieretysten itä–länsi -linjalla. Purettujen parakkien kuoppien koot ovat 10 x 35 m ja syvyys 3 m. Ne sijaitsevat toisistaan noin 8 m välimatkoin. Parakit on jaoteltu kahteen ryhmään, joista kummassakin on ollut kymmenen parakkia. Ryhmien välinen etäisyys on noin 50 m. Parakit on purettu jatkosodan alussa 1941, jolloin niistä saatu puutavara käytettiin muiden linnoitteiden vahvistamiseen. Parakit ovat sijainneet maanpinnan tason alapuolella siten, että niiden pitkä sivu on likimäärin pohjois–etelä –suuntainen. Sisäänkäynnit sijaitsevat eteläpäissä, jossa on 2 m leveä hauta, joka nousee kaivannon pohjalta ylös reunalle suorassa kulmassa parakin pitkään sivuun nähden.
Parakkien eteläpuolella olevan harjanteen rinteeseen on kaivettu korsujen kuoppia, joista osaan johtaa yhdyshauta parakkien edestä. Itäisin parakin kuoppa on jäänyt Kävelykujan kerrostalon takapihan istutusten alle, jolloin sen itäreuna on kadonnut miltei näkymättömiin ja kaivanto on täyttynyt.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama majoitusalue, joka sijaitsee kahdessa osassa suurimaksi osaksi Koverharintien pohjoispuolella, hiekkapohjaisella mäntykankaalla. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteessa on 70 x 135 m kokoisella alueella noin 160 teltan kuoppaa, jotka sijaitsevat saman suuntaisissa, suorissa riveissä. Teltta-alueen itäpuolella on muita kuoppia, joista ei varmuudella pysty sanomaan ovatko ne korsuja tai ampumapesäkkeitä vai kranaattien ja pommien aiheuttamia räjähdyskuoppia. Koverharintien eteläpuolella on samaan kohteeseen kuuluvan korsun kuoppa.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama konekivääriasema, joka sijaitsee Koverharintien ja Hietaniementien risteyksen kaakkoispuolella, hiekkapohjaisella mäntykankaalla. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Aikanaan katetuksi rakennetusta konekivääriasemasta on jäljellä hiekasta, maasta ja kivistä kasattu kumpu, jonka halkaisija on 6 m. Keskellä on 1,3 x 2 m kokoinen kuoppa.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee Koverharintien ja Hietaniementien risteyksen luoteispuolella, hiekkapohjaisella mäntykankaalla. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteessa on noin 35 m yhdys- tai taisteluhautaa sekä suurikokoisen parakin kuoppa, jonka koko on 10 x 50 m ja syvyys 2 m. Kuopan länsipäähän laskeutuu 3 m leveä ja 1,8 m syvä ura. Parakin itäpää on tuhoutunut vähäisiltä osin Koverharintien alikulkukäytävän maaleikkauksen kohdalta.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee
Hietaniementien ja Tennbergintien risteyksen ja rautatien välisellä alueella, kivikkoisessa sekametsässä. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteen linnoitteet ovat kuuluneet Hangon tukikohdan etulinjan varustuksiin, jotka ovat sijainneet tukikohdan ja Suomen välisen valtakunnan rajan pinnassa. Kohteessa on taistelu- tai yhdyshautaa sekä kolme tuliasemaa, joiden torjuntasuunta on pohjoisen ja luoteen välillä.
Kohteen taustalla on maahan kaivettu korsu, jonka koko on 2 x 3 m ja syvyys 1 m. Korsun sisäseinissä on paikoillaan vielä hirsituenta, joka on eristetty maasta tervapahvilla. Vaakahirret on peitetty lisäksi korsun sisäpuolelta pystylaudoituksella. Korsusta löytyi myös ohuita rautavanteiden kappaleita, joita on todennäköisesti käytetty hirsirakenteiden kiinnittämisessä toisiinsa.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee Matruusintien kummallakin puolella, noin 100 m rautatien tasoristeyksestä länteen. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Tien eteläpuolella on pieni tuliasema ja yhdyshautaa. Tien pohjoispuolella on maahan kaivettu korsu, jonka koko on 2 x 3 m ja syvyys 1 m. Korsun sisäseinissä on paikoillaan vielä hirsituenta, joka on eristetty maasta tervapahvilla. Vaakahirret on peitetty sisäpuolelta pystylaudoituksella. Korsusta löytyi myös ohuita rautavanteiden kappaleita, joita on todennäköisesti käytetty hirsirakenteiden kiinnittämisessä toisiinsa.
Linnoitteet sijaitsevat Hangon neuvostotukikohdan ja Suomen valtakunnan rajalla, Suomen puoleisella osalla. Hirsillä vahvistettu korsu on rakenteeltaan kuitenkin samanlainen kuin Lappohjan aseman kaakkoispuolella sijaitsevan kohteen Koverhar 38 korsu, joka on sijaintinsa ja ympäristönsä muiden linnoitteiden rakenteiden perusteella varmasti Neuvostoliiton joukkojen rakentama varustus.

Moderni; Kohde on suomalaisten rakentama varustus, joka on varmistanut 1940–41 Neuvostoliiton Hangon tukikohdan vastaista rajaa. Se sijaitsee Lappohjan pienvenesataman pohjoispuolella, kallioisessa maastossa. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteessa on kaksi vierekkäistä, maahan kaivettua, 2 x 2 m kokoista ja 0,9 m syvää tuliasemaa sekä todennäköisesti korsun kuoppa, joka on kooltaan 2 x 3 m. Lisäksi kohdalla on matalaa ryömintähautaa, jonka syvyys ja leveys on 0,5 m.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee Viskontien ja Koverharintien risteyksen eteläpuolella. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kangasmetsää kasvavalla hiekkapohjaisella alueella on säilynyt ainoastaan tuliasema ja yhdyshauta. Muut rakenteet ovat hävinneet.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama majoitus- ja huoltoalue, joka sijaitsee hiekkapohjaisessa maastossa hakkuuaukealla ja osin sekametsässä, Koverharin tehtaalle johtaneen radan länsipuolella. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Alueella on yli 20 erikokoista kuoppaa, joista osa on ollut korsuja ja osa ajoneuvokuoppia. Jatkosodan aikaisessa suomalaisten laatimassa kartassa paikka on nimetty Tallikyläksi.37 Alueella on lisäksi taisteluhautoja sekä yhdyshautaverkosto, joka jatkuu kaikkiin ilmansuuntiin viereisiin tukikohtiin.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama useista tukikohdista muodostuva linnoitekokonaisuus, joka sijaitsee Koverharin tehtaille johtaneen radan ja Koverharintien välisellä alueella.
Pohjoisosastaan alue rajoittuu Hanko–Hyvinkää rataan. Hiekkapohjainen maa kasvaa kangasmetsää, jonka valtapuuna on mänty. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941. Kohteen läpäisee osa luode–kaakko –suuntaisesta panssarivaunun kaivantoesteestä, joka alkaa Dragsvikenistä ja päättyy Ryssmalmenille. Estettä on kohteessa 570 m. Kaivantoesteen leveys on yläosasta 10 m ja alaosasta 1,5 m ja syvyys 2,5–4 m. Este on rakennettu suoraviivaiseksi, eikä sitä ole jaettu poikittaisvalleilla osioihin.
Kaivantoesteen taustalla, sen länsipuolella, on 9 hehtaarin kokoisella alueella on noin 70 erilaista kuoppaa, joista osa on korsuja, ajoneuvokuoppia tai tuliasemia, Osa kuopista on todennäköisesti syntynyt kranaattien tai pommien räjähdyksistä. Alueella on yhdyshautaverkosto. Koverharin haararadan vaihteesta 135 m etelään on pisteessä P= 6646137, I= 288151 maahan kaivettu sortunut tuliasema. Vuonna 2009 kohdalla betonilla
vahvistetusta, luoteeseen suunnatusta ampuma-aukosta. Ampuma-aukon rakenteita ei erottunut 2016 tutkimuksessa mutta säästöbetonisia katon kappaleita oli vielä havaittavissa. Selkeästi näkyvissä on enää vain yksi huone, jonka koko on 2 x 2,5 m ja syvyys 1,5. Huoneesta erottuu kolme hirsikertaa. On mahdollista, että hirret ovat olleet ratapölkkyjä, koska niissä on kiskojen kiinnittämiseen käytettyjä rautoja ja kookkaita kiskonauloja. Betonirakenteet ja näkyvissä olevat säilyneet puiset tukirakenteet ovat hyvin harvinaisia Hangon tukikohdan maarintamalla.
Kaivantoesteen itäpuolella on yhdyshautoja sekä hajanaisia korsuja ja muita tunnistamattomia kuoppia.
Kohteen lounaisosassa on 530 m pitkä osio panssarivaunun kiviestettä. Estekivet ovat neljässä peräkkäisessä rivissä. Esteen leveys on 4 m. Pyöreähkön muotoiset luonnonkivet ovat kooltaan keskimäärin 1,5 m3 ja ne ovat noin 1 m korkeita. Vaikuttaa, ettei kivien alaosia olisi upotettu kovinkaan syvälle maahan. Esteestä on tuhoutunut lyhyt osio, kun se on jäänyt Koveharintien viereen kasatun täyttömaa-alueen ja hiekkakuopan reunan alle. Kivieste jatkuu viereisiin kohteisiin kaakossa ja luoteessa. Kivieste on harvinainen panssarivaunun estetyyppi Hangon tukikohdassa.
Kohteen pohjoispuolella on Neuvostoliiton joukkojen rakentama huoltotien linjaus. Tietä on kuitenkin myöhemmin muokattu ja käytetty kohtuullisen runsaasti eikä alkuperäistä ulkoasusta ole ilmeisesti jäljellä paljoakaan.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama useista tukikohdista muodostuva linnoitekokonaisuus, joka sijaitsee Koverharintien ja meren rannan välisellä alueella. Tien itäpuolella on muuta ympäristöä huomattavasti korkeampi, 100 m leveä, rantaviivan suuntainen harjanne. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Taisteluhaudat, katetut konekivääriasemat, muut tuliasemat ja korsut sijoittuvat suurimmaksi osaksi edellä mainitulle harjanteelle tai sen pohjoispuolelle. Torjuntasuunnat ovat pääasiassa pohjoiseen tai luoteeseen. Myös harjanteen rannan puoleisella rinteellä on asemia. Ryssmalmenin kohdalla kulkee rantaviivasta noin 50 metrin etäisyydellä rannan suuntainen taisteluhauta noin puolen kilomerin matkan. Kohteen pohjoisosassa on harjanteen päällä aloitettu työmaa betonibunkkeria varten. Ainoastaan 20 x 25 m kokoinen pohjakuoppa, jonka syvyys on 3–4 m, on ehditty kaivaa. Kohteen eteläosassa, Koverharintieltä 50 m itään on kaksi mahdollista kranaatinheittimen asemaa. Ne näkyvät maastossa kuoppina.
Kaikki katetut rakenteet on purettu. Konekivääriasemien ympärille ryhmitettyjä tukikohtia on suojattu niiden eteen tai ympärille rakennetuilla panssarivaunun kaivantoesteillä, joiden leveys on keskimäärin 4 m ja syvyys 1,2 m. Kaivannot on jaettu poikkivalleilla 3 m pitkiksi osioiksi. Kohteen läpi kulkee osa luode–kaakko –suuntaisesta panssarivaunun kaivantoesteestä, joka alkaa Dragsvikenistä ja päättyy Ryssmalmenille. Estettä on kohteessa 620 m. Kaivantoesteen leveys on yläosasta 8 m ja alaosasta 1 m ja syvyys 2,5–4 m. Este on rakennettu suoraviivaiseksi, eikä sitä ole jaettu poikittaisvalleilla osioihin.
Kohteen eteläosassa on 290 m pitkä osio panssarivaunun kiviestettä. Estekivet ovat neljässä peräkkäisessä rivissä. Esteen leveys on 5 m. Pyöreähkön muotoiset luonnonkivet ovat kooltaan keskimäärin 1 m3 ja niiden korkeus on 0,8 m. Kivieste muuttuu lounaispäässään kaivantoesteeksi, joka jatkuu 200 m pitkänä rantaan asti. Kivieste on harvinainen panssarivaunun estetyyppi Hangon tukikohdassa.
Kohteen pohjoisosassa on Lappviksmalmarnan harjanteen eteläpuolella ollut kahdeksan parakkia, jotka rakennettiin maanpinnan tason alapuolelle. Ne ovat sijainneet vierekkäin koillinen–lounas -suuntaisessa suorassa rivissä. Parakit on purettu jo ilmeisesti sodan sytyttyä 1941 mutta niiden kuopat ovat edelleen jäljellä. Ne ovat kooltaan 10 x 40 m ja 2 m syviä. Osa kuopista on erodoitunut alle metrin syviksi painanteiksi. Parakeissa on ollut sisäänkäynnit kummassakin päässä, joissa ne erottuvat noin 1,5 m leveinä kaivantoina, jotka laskeutuvat kuopan pohjalle parakin pitkältä sivulta. Toisen pään sisäänkäynti on auennut itään ja toisessa päässä länteen päin.
Lappvikmalmarnan harjanteen pohjoispuolella, Koverharintien varressa on 45 x 150 m kokoinen telttamajoitusalue. Pahvitelttojen pohjakuopat ovat halkaisijaltaan 3 m ja syvyydeltään 0,2 m. Kuoppien välimatka on toisistaan 1,5–2 m.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta ja parakkialue, joka sijaitsee Harabergenin kallioalueen ympäristössä Hanko–Hyvinkää radan eteläpuolella. Hiekkapohjaisessa maaperässä kasvaa mäntyvaltaista kangasmetsää. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteen itäosassa on kaksi maahan kaivettua konekivääriasemaa, jotka ovat aikanaan olleet katettuja. Niiden torjuntasuunnat ovat itään päin. Asemien edessä on lyhyt osio panssarivaunun kaivantoestettä. Asemien väliin on alettu rakentaa betonibunkkeria, jolle on ehditty kaivaa vain pohjakuoppa, jonka koko on 15 x 20 m ja syvyys 2 m. Asemien taustalla on korsu ja ajoneuvokuoppa. Radan varressa on hajanaisia korsuja sekä erilaisia tunnistamattomia kuoppia. Harabergenin kallion pohjoisosaan on louhittu katkelmallisia taistelu- ja yhdyshautoja, jotka ovat jääneet keskeneräisiksi. Kallioon louhitut linnoitteet ovat hyvin harvinaisia Koverharin alueella, jossa suurin osa varustuksista on kaivettu pehmeään hiekkaan.
Harabergenin länsipuolella on ollut 10 parakkia, jotka on rakennettu vierekkäin maanpinnan tason alapuolelle itä–länsi -suuntaiseen riviin. Parakit on purettu jo ilmeisesti sodan sytyttyä 1941 mutta niiden kuopat ovat edelleen jäljellä. Kuusi läntisintä parakin kuoppaa ovat kooltaan 10 x 40 m. Niiden sisäänkäynnit ovat olleet eteläpäässä, johon kuoppien päädyt aukeavat. Kuopat ovat syvyydeltään noin 4 m paitsi läntisin, joka on erodoitunut matalammaksi. Neljään itäisimpään parakkiin on sisäänkäynti tapahtunut parakkien pitkän länsisivun eteläpäästä, jossa kuopan pohjalle laskeutuu noin 2 m leveä kaivanto. Kahden itäisimmän parakin kuopat ovat kooltaan 10 x 50 m ja 4 m syviä. Niissä on ollut sisäänkäynnit sekä etelä että pohjoispäissä.
Metallinilmaisinharrastajat ovat tonkineet parakin kuoppien rakenteita. Idästä lukien kolmannen kuopan pohjoispäästä on kaivettu esiin rautasänky, joka on jätetty lojumaan parakin kuopan pohjalle. Tällaisia rautasänkyjä mainitaan Neuvostoliiton joukkojen tuoneen tukikohdan alueelle tuhansia.39 Parakkien pohjoispuolella on kuoppa, jonka halkaisija on 2 m ja syvyys 1,5 m. Sen pohjalle on kerätty kasaan betonilaattoja, joissa on raudoitus ohuista pyöreistä metallilangoista. Kohteen pohjoispuolella on Neuvostoliiton joukkojen rakentama huoltotien linjaus. Tietä on kuitenkin myöhemmin muokattu ja käytetty kohtuullisen runsaasti mm. vieressä olevan rautatien huoltojen yhteydessä eikä alkuperäistä ulkoasusta ole ilmeisesti jäljellä paljoakaan. Samasta tiestä on paremmin säilynyt osio kohteessa Koverhar 22.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta ja panssarivaunun kaivantoeste, jotka sijaitsevat Hanko–Hyvinkää radan ja Hankoniementien välisellä alueella, ampumaradan koillispuolella. Hiekkapohjaisessa maastossa kasvaa kangasmetsää, jonka valtapuuna on mänty. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteen pohjoisosaan on ollut tarkoitus rakentaa betonibunkkeri mutta työt ovat jääneet keskeneräisiksi. Ainoastaan suurikokoinen pohjakuoppa on ehditty kaivaa. Kohteen eteläosassa on korsujen tai tuliasemien kuoppia, joita ei pysty tarkemmin tunnistamaan. Kohteen läpi kulkee osa luode–kaakko –suuntaisesta panssarivaunun kaivantoesteestä, joka alkaa
Dragsvikenistä ja päättyy Ryssmalmenille. Estettä on kohteessa 460 m. Kaivantoesteen leveys on yläosasta 9 m ja alaosasta 1,5 m ja syvyys 2,5–3 m. Este on rakennettu suoraviivaiseksi, eikä sitä ole jaettu poikittaisvalleilla osioihin. Kaivantoeste jatkuu pohjoisessa, Hankoniementien toisella puolella kohteessa Koverhar 50 ja koillisessa kohteessa Koverhar 6. Etelässä este muuttuu panssarivaunun kiviesteeksi kohteessa Koverhar 7.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee Hanko– Hyvinkää radan ja Hankoniementien välisellä alueella, Koverharin tehtaalle johtaneen haararadan vaihteen pohjoispuolella. Hiekkapohjaisessa maastossa kasvaa kangasmetsää, jonka valtapuuna on mänty. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteessa on aikanaan katetuiksi rakennettuja konekivääriasemia ja niitä yhdistävä hauta.
Päätorjuntasuunta on itään. Lisäksi on tunnistamattomia kuoppia, jotka voivat olla tuliasemia, korsuja tai ajoneuvokuoppia.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama useista tukikohdista muodostuva kokonaisuus, joka sijaitsee Hanko–Hyvinkää radan ja Hankoniementien välisellä alueella, hautausmaan etelä- ja länsipuolella. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteessa on konekivääriasemia, pienempiä tuliasemia ja korsuja. Lisäksi on lukuisia kuoppia, joista ei voi varmuudella sanoa ovatko ne rakennettuja ampumapesäkkeitä, korsuja tai ajoneuvokuoppia vai kranaattien tai pommien räjähdyskuoppia. Kohteen lounaisosassa on sijainnut kranaatinheitinpatteri jonka tuliasemat erottuvat mahdollisesti neljänä erodoituna, epämääräisenä kuoppana. Kohteen keskiosassa on linnoitteita tuhoutunut hiekanoton yhteydessä. Kranaatinheitinpatterin pohjoispuolella on panssarivaunun kaivantoeste.
Kohteen itäosassa on 360 m pitkä osio panssarivaunun kiviestettä. Estekivet ovat kolmessa peräkkäisessä rivissä. Pyöreähkön muotoiset luonnonkivet ovat kooltaan keskimäärin 0,7 m3 ja niiden korkeus on 0,5–0,8 m. Kivieste on harvinainen panssarivaunun estetyyppi Hangon tukikohdassa.
Voimajohtolinja kulkee alueen keskeltä. Koverhar 48- aluerajauksen sisällä on kohteet Harabergen 2, Harabergen 3 ja Harabergen 4, osittain myös Harabergen (1000027279), joka on kivinen panssarieste.
Kohteen koillispuolella oleva pieni juoksuhauta/ taistelukaivanto lisättiin kohteen aluerajaukseen.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentaman tukikohdan osa, joka sijaitsee Kofverhagin Kartanontien pohjoispuolella, pumppuamon itäpuolella kangasmetsässä. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteessa on maahan kaivettuja yhdyshautoja ja tunnistamattomia kuoppia, jotka saattavat olla korsuja. Tukikohta jatkuu koilliseen, inventointialueen ulkopuolelle.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee Hankoniementien ja Kofverharin Kartanontien välisellä alueella. Hiekkapohjaisessa maastossa kasvaa kangasmetsää. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteessa on yhdys- ja taisteluhautoja sekä tuliasemien ja korsujen kuoppia. Päätorjuntasuunnat ovat itään ja pohjoiseen. Kohteen läpi kulkee osa luode–kaakko –suuntaisesta panssarivaunun kaivantoesteestä, joka alkaa Dragsvikenistä ja päättyy Ryssmalmenille. Estettä on kohteessa 440 m. Kaivantoesteen leveys on yläosasta 9 m ja alaosasta 1,5 m ja syvyys 2,5–3 m. Este on rakennettu suoraviivaiseksi, eikä sitä ole jaettu poikittaisvalleilla osioihin. Esteen itäpuolelle on rakennettu lisäksi taisteluhauta, jonka torjuntasuunta on itään.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohtakokonaisuus, joka sijaitsee Hankoniementien ja Kofverharin Kartanontien välisellä alueella, Dragsvikenin lahden eteläpuolella. Hiekkapohjaisessa maastossa kasvaa kangasmetsää. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteessa on konekivääriasemia, pienempiä tuliasemia, korsuja sekä lukuisia kuoppia, joista ei voi varmuudella päätellä ovatko ne rakennettuja ampumapesäkkeitä, korsuja tai ajoneuvokuoppia vai kranaattien tai pommien räjähdyskuoppia. Tukikohtien edessä on panssarivaunun kaivantoesteitä, jotka ovat keskimäärin 4 m leveitä. Ne on jaettu poikkivalleilla 3 m pitkiin osioihin, joiden syvyys on noin 1,5 m.
Kohteen pohjoisosassa on ollut kolme tykkiasemaa, joista yksi on ollut katettu. Maastossa erottuu paikalla yksi kuoppa, jonka koko on 3 x 4 m ja syvyys 1 m. Kuopan koillisreunalla on laakea ampuma-aukko, jonka edessä on suojakaivanto. Kyseessä saattaa olla katettu tykkiasema.
Kohteen länsipäässä on kahden katetun konekivääriaseman tukikohta, jonka edessä, itäpuolella on panssarivaunun kaivantoeste. Mäenkumpareen taustaa kiertää laakea ura, jonka yläosan leveys on 12 m ja alaosa 3 m. Ura on 2,5 m syvä. Ura saattaa olla luonnon muovaama tai kaivettu. Se päättyy eteläpäässään 10 x 40 m kokoisen ja 1,7 m syvän kuopan pitkän sivun keskelle. Kuopassa on voinut olla parakki. Parakista 200 m itäkoilliseen on ollut sepelivarasto40, jonka kohdalla erottuu nykyään louhittua kallioseinämää. Kohteen koillis- ja itäosassa on kahdessa osassa yhteensä 350 m panssarivaunun kiviestettä. Estekivet ovat kolmessa peräkkäisessä rivissä. Pyöreähkön muotoiset luonnonkivet ovat kooltaan keskimäärin 1 m3 ja niiden korkeus on 0,8 m. Kivieste on harvinainen panssarivaunun estetyyppi Hangon tukikohdassa.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama panssarivaunun kaivantoeste, joka sijaitsee kahdessa osassa Lappvikin Kartanontien molemmin puolin, hiekkapohjaisessa kangasmetsässä.
Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941. Kaivantoestettä on Lappvikin Kartanontien länsipuolella noin 150 metrin osio, joka jatkuu inventointialueen ulkopuolelle. Tien länsipuolella estettä on 130 m ja sen itäpää on jäänyt Hankoniementien alle. Esteen leveys on yläosasta 7 m ja alaosasta 1 m. Syvyys on 2,5 m.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama panssarivaunun kaivantoeste, joka sijaitsee neljässä osassa Lappohjan aseman ja Hankoniementien välisellä alueella, sekä radan eteläpuolella. Maasto on hiekkapohjaista kangasmetsässä. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kaivantoestettä on jäljellä kaikkiaan 360 m. Esteen leveys on yläosasta 7 m ja alaosasta 1 m. Syvyys on 2,5 m. Este on rakennettu suoraviivaisesti ilman osioihin jakavia poikkivalleja.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentaman tukikohdan osa, joka sijaitsee Tennbergintien ja Hanko–Hyvinkää radan välisellä metsäkaistaleella. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Suurin osa linnoitteista on jäänyt Tennbergintien ja sen varrella olevien talojen ja niiden pihamaiden alle. Jäljellä on enää yksi konekivääriasema, joka on aikanaan ollut katettu. Sen torjuntasuunta on ollut koilliseen. Asemasta johtaa lyhyt osio yhdyshautaa lännen suuntaan.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohdan osa, joka sijaitsee Lappohjan urheilukentän länsipuolella olevilla rinteillä, joiden hiekkapohjainen maasto kasvaa kangasmetsää. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Suurin osa linnoitteista on jäänyt Tennbergintien ja sen varrella olevien talojen ja niiden pihamaiden alle. Kohteessa on taistelu- ja yhdyshautaa, tuliasemia ja korsu. Kohteen länsipäässä on ollut neljä parakkia, jotka on rakennettu maanpinnan tason alapuolelle. Parakit on purettu mutta niiden kuopat ovat jäljellä. Kolme parakinkuoppaa ovat kooltaan noin 8 x 40 m ja niiden syvyys on 1–2 m. Yksi parakinkuopista on muita pienempi. Sen koko on 6 x 25 m ja syvyys 1 m. Osa linnoitteista ja parakin kuopista on voimakkaasti erodoituneita.

Moderni; Kohde on Neuvostoliiton joukkojen vuosina 1940–1941 rakentama tukikohta, joka sijaitsee Lappohjan taajamassa, Satamatien ja Hanko–Hyvinkää radan tasoristeyksen kaakkoispuolella sekametsässä. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941. Kohteessa on lyhyt taistelu- tai yhdyshauta, korsu ja kolme kuoppaa, jotka voivat olla tuliasemia tai korsun kuoppia.

Moderni; Kohteessa on Neuvostoliiton joukkojen 1941 rakentamia linnoitteita. Se sijaitsee Matruusintien ja Lappohjan tehdasalueelle johtavan rautatien tasoristeyksen pohjoispuolella kangasmetsässä. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteessa on matalia hautoja sekä kuoppia tuliasemia ja korsuja varten. Linnoitteet on rakennettu todennäköisesti vasta jatkosodan sytyttyä, koska ne sijaitsevat Neuvostoliiton Hangon tukikohdan rajan Suomen puoleisella alueella.

Moderni; Kohteessa on suomalaisten rakentamia linnoitteita, jotka ovat varmistaneet 1940–1941 Neuvostoliiton Hangon tukikohdan vastaista rajaa. Se sijaitsee Lappohjan tehdasalueelle johtavan haararadan itäpuolella, kivikkoisessa metsämaastossa. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteen eteläosassa on matalaa ryömintähautaa ja ampumapesäkkeitä ja pieni kuoppa mahdollisesti korsua varten. Torjuntasuunta on lounaaseen. Kohteen pohjoisosaan johtaa pohjois–etelä –suuntainen kenttälinnoitettu puolustuslinja, jossa on maahan kaivettuja ja osin kivillä tuettuja tuliasemia, korsuja ja ampumakuoppia sekä niitä yhdistäviä taistelu- ja ryömintähautoja. Kohteen keskiosassa on kaksi kookkaampaa tuliasemaa, jotka ovat olleet todennäköisesti katettuja. Tuliasemien kuoppien koko on 2,5 x 2,5 m ja syvyys 1,2 m. Torjuntasuunta on ollut länsilounaaseen.

Moderni; Kohteessa on suomalaisten rakentamia linnoitteita, jotka ovat varmistaneet 1940–1941 Neuvostoliiton Hangon tukikohdan vastaista rajaa. Se sijaitsee Hanko–Hyvinkää radan ja Hankoniementien välissä, Rotmossenin länsipuolella, kivikkoisessa metsämaastossa. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941. Kohteessa on tuliasemien ja korsujen kuoppia sekä maahan kaivettuja yhdyshautoja. Torjuntasuunta on ollut lounaaseen.

Moderni; Kohde on suomalaisten rakentama tukikohta, joka on varmistanut 1940–1941 Neuvostoliiton Hangon tukikohdan vastaista rajaa. Se sijaitsee Hankoniementien pohjoispuolella Rintamamuseon alueella, hiekkapohjaisessa kangasmetsässä. Kohde on sijainnut sotatoimialueella jatkosodan aikana 1941.
Kohteessa on useita korsujen kuoppia, tuliasemia, yhdyshautaverkosto ja taisteluhautoja. Jatkosodan sytyttyä on linnoitteita rakennettu Hangon tukikohdan rajan Neuvostoliiton puoleiselle alueelle. Hankoniementien pientareella sijaitsevien etulinjan kiväärimiehen pesäkkeiden koko on keskimäärin 0,7 x 1,5 m ja syvyys 0,8 m. Etulinjan taisteluhauta on suoraviivainen. Sen leveys on nykyisin yläosastaan 1 m ja alaosasta 0,3 m. Haudan syvyys on 0,8–1,5 m. Torjuntasuunnat ovat olleet länteen ja etelään. Taustalla sijaitsee toistakymmentä korsujen kuoppaa, joista pienimpien koko on 3 x 3 m ja suurimpien 5 x 5 m.
Korsukuoppien syvyys on keskimäärin 1,8 m.
Museorakennusten pihamaalla sijaitsevat haudat ovat kuluneet eroosion vaikutuksesta mataliksi ja pyöreiksi muodoiksi. Linnoitetulle alueelle johtaa viitoitettu reitti.

Takalan mäkitupa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Takalan asuinpaikka muodostuu Takalan mäkituvan alueesta. Alueeseen kuuluu 3 pientä rakennuksen pohjaa ja yksi umpeen kasvava pelto. Tupa on kooltaan 4,5 x 5 m. Tupa koostuu yhdestä huoneesta, jota hallisee uunin pohja. Uunin halkaisija on 2.5 m. Tupa näkyy maastossa selkeästi erilaisen kasvillisuuden ansiosta. Tuvan pihapiirissä kasvaa myös koristepensaikkoa. Maastoa ympäröi kuusikko, mutta talon paikalla kasvaa lehtipuita ja pensaita. Tuvasta etelään on maarakenne kooltaan 3x 3 metriä ja kaakkoon on noin 20 Myllypurosta itään on kivirakenne, joka on 2 x 2 m. Torppa on jäänyt autioksi jatkosodan jälkeen ja tuhoutunut tulipalossa vuonna 1960.
Kohteen läpi kulkee Nuuksion puistoon liittyvä Takala-Kattila reitti ja siihen liittyvä laavu ja tulipaikka kuluttavat kohdetta.

Takalan rinne (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivivalli ja muita kivirakenteita sekä kuoppia. Paikalla mm. kivetty lähde sekä tienpohja sekä nelisivuisia pikkuruista talonperustusta muistutavia rakenteita. Rakenteet ovat metsämaalla osittain melko jyrkässä rinteessä Takalan torpasta n. 100 metriä länteen. On esitetty, että ne liittyisivät tervanpolttoon, kivirakenteet eivät kuitenkaan sovi tervahaudoiksi. Kyseessä saattaisi olla olla esim. tervanpolttajien tilapäisiä asumuksia, säilytystiloja tms., mutta joku muukin selitys on mahdollinen.

Villa Granudden (Kulkuväylät)
Historiallinen; Merimerkki, kummeli, joka sijaitsee huvilan päärakennuksen itäpuolella noin 10 metriä seinästä. Kummeli on hyvässä kunnossa, n. 2 m läpimitaltaan ja noin 2,5 metriä korkeudeltaan.

Haltiavuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Länsireunastaan jyrkälle ja etelä- ja itäreunastaan loivemmalle lähes tasaiselle kallionlaelle on selvästi koottu laivamallinen röykkiö, 5-6 x 3 m, jonka pohjaosa on ehkä vanhempi. Pituussuunta n. kaakko-luodesuunnassa. N. 10 m etelään pultti kalliossa. Ympärillä 3-4 pienempää kiveystä/röykkiötä; hieman alapuolella etelän suunnalla matala pieni röykkiö/kiveys kallion kolossa rinteen yläosassa. Pohjoispuolella hyvin epävarma kiveys kuten etelä-/kaakkoispuolella. Rajamerkki tai luontaisia kivikoita?

Välskärinkatu (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Välskärinkatu 2 B:ssä sijaitsee rakennusten välissä rinteessä kaksi samanlaista pientä betonirakennetta (230x50-60 cm, korkeus 120 cm) vierekkäin. Kyseessä on 2. maailmansodan aikaisen ilmatorjuntakonekiväärin alustarakenne.

Lauttasaari, Josef Backin hauta (Hautapaikat)
Historiallinen; Ns. Tuntemattoman sotilaan hauta. Kiven päälle kiinnitettyyn tykinkuulaan hakatun tekstin mukaan paikalle on haudattu Lauttasaaren Särkinokassa Viaporin pommituksen aikana 9.8.1855 kaatunut nimeltä mainitsematon sotilas.
Lähdetietojen perusteella tiedetään että vainaja oli Suomalaisen krenatööri tarkkampujapataljoonan tarkkampuja Josef Johan Israelsson Back, joka oli syntynyt
Tykinkuulaan on kaiverrettu teksti:
Stupad
vid
försvaret af denna ö
å Mörtnäs udde, den 9 augusti 1855.
Frid med hans stoft!
Hauta sijaitsee Länsiväylän ja v.1998-1999 pystytetyn meluaidan välisessä kapeassa kaistaleessa. Haudalle pääsee Pohjoiskaaren varrella sijaitsevasta Maamonlahden puistosta meluaidassa olevan oven kautta. Hauta on ympäröity rautalanka-aidalla ja varustettu opaskyltillä.

Veijarivuorenniemi II (Puolustusvarustukset)
Moderni; Lauttasaaren eteläosassa Veijarinvuorenniemellä sijaitsi 2. maailmansodan jatkosodan aikana raskas ilmatorjuntapatteri "Puisto", jonka aseistuksena oli 6 kpl 88 ItK/37 BRM. Patterin ilmatorjuntatutka, etäisyysmittauslaite ja Lambda-tulenjohtokone oli sijoitettu alunperin Itämaisen sodan aikaisen (1853-1856) itäisen patterin päälle. Läntisen vuonna 1885 rakennetun patterin molemmissa päissä oli tykkiasemat, pohjoispuolella yksi ja patterin ja rannan välissä kolme tykkiasemaa. Patterien päällä oli lisäksi rakennuksia. Lisäksi alueella oli valonheitin, ainakin yksi kevyempi tykki ja muita rakennuksia. Patterin muistomerkkitykki (Mk8) on pystytetty vanhmman itäisen patterin päälle.

Lehtisaari-Kuusisaari, tykkitie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Itämaisen sodan aikana (1853-1856) rakennettiin Munkkiniemen, Kuusisaaren, Lehtisaaren ja Kaskisaaren kautta Lauttasaareen johtava yhdystie. Vuoden 1855 karttaan on merkitty tie, joka johtaa Kuusisaaresta Lehtisaaren ja Kaskisaaren kautta Lauttasaareen. Lauttasaaren ja Kaskisaaren sekä Lehtisaaren ja Kuusisaaren välisten siltojen kohdalle on tehty merkintöjä, jotka saattaisivat tarkoittaa veneille järjestettyä kulkuaukkoa. Tie kunnostettiin sotilaskäyttöön jälleen vuonna 1878 ja ensimmäisen maailmansodan aikana. Vuonna 1878 valmistui avattavat lauttasillat Lauttasaaren ja Kaskisaaren, Kaskisaaren ja Lehtisaaren väliin ja kiinteät sillat Lehtisaaren ja Kuusisaaren ja Kuusisaaren ja Munkkiniemen väliin.
Alkuperäistä tietä ei ole näkyvissä paljonkaan Lehtisaaressa, sillä nykyinen tiestö noudattaa pitkälti samoja linjauksia. Lehtisaaren pohjoisosassa tie on kulkenut Pyhän Laurin ja Liljasaaren puistojen kautta. Tämän osuuden pohjoisin osa säilynyt. Lyhyt, ulkoilutienä palveleva tienpätkä nykyisen Kuusisaarentien pohjoispuolella Kuusisaaren ja Lehtisaaren välissä on hyvin vanhahtavassa muodossa. Kohdalla on kivipengerryksiä.
Ensimmäisen maailmansodan aikana johti Lehtisaaren kautta Otaniemeen ja Tapiolaan tykkitie, jolle oli rakennettu vesistön ylitystä varten ponttoonisilta.

Patterimäki (Puolustusvarustukset)
Moderni; Pajamäen Patterimäellä sijaitsee vuonna 1940 perustettu 2. maailmansodan ilmatorjuntapatteri Paja ensimmäisen maailmansodan tukikohdan XXXV:11 lisäksi. Mäen yläosassa sijaitsevat kivestä, maasta ja betonista tehdyt rakenteet ovat osittain 1. maailmansodan linnoituslaitteiden päälle. Mäen länsipuolella on 1. maailmansodan aikaisen yhdyshaudan kylkeen louhittu kaksi pienempää luolaa, jotka on lukittu. Niille johtaa betoniset portaat mäen huipulta.
Jatkosodan aikana toimi 3. raskas ilmatorjuntapatteri "Paja" Pitäjänmäen aseman ja Strömbergin tehtaan suojana, aseistuksenaan 4 kpl venäläisiä Skoda 76K31-tykkejä. Niitä avustivat Kokkokalliolle ja Mäkkylän Komendantinmäelle sijoitetut valonheittimet.
Mäen alapuolelle on louhittu 1960-luvulla hiekoitussorasiilolle luola, jonka sisäänkäynti on kallion juuressa ja kallion huipulle nousee teräsluukuilla peitetty pystykuilu, josta sora on kaadettu luolaan.

Munkkiniemen ilmatorjuntapatteri (Puolustusvarustukset)
Moderni; Toisen maailmansodan aikainen 64. raskas ilmatorjuntapatteri "Torppa" sijaitsi ravintola Kalastajantorpan viereisellä kalliolla. Vuonna 1944 perustetun patterin kuudesta 88 mm:n ilmatorjuntatykistä yksi on asetettu muistomerkiksi Valtion vierasmajan pihamaalle betonisen suojarakenteensa sisään. Muut tykkien suojarakenteet länsipuolelta ovat tuhoutuneet hotellin laajennuksen takia. Kohteen kaakkoispuolella sijaitsee 1. maailmansodan aikainen Munkkiniemen tykkipatteri.

Luola G 22 (Herttoniemen yritysalue) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kallioon louhittu luola, jonka sijaitsee Puusepänkatu 3:ssa. Sisäänkäynti on matalassa kallioseinämässä, kadun varressa. Luolassa ei ole betoniseiniä tai lattiaa. Se oli aikaisemmin tukittu suuaukon eteen kasatuilla kivillä, jotka korvattiin myöhemmin muuratulla tiiliseinällä. L-muotoisen luolan koko on kantakartan mukaan 19x4.5 metriä. Luolan lattia viettää takaosaa kohti alaspäin ja luolan takaosa on täyttynyt vedellä.
Luolan rakentamisajankohta ei ole selvillä. Todennäköisesti kyseessä on toisen maailmansodan aikana rakennettu, keskeneräiseksi jäänyt pommisuoja Herttoniemen sataman rautatien tavara-aseman yhteyteen mutta tästä ei ole löytynyt tarkempia tietoja.
Luolan liittyminen ensimmäisen maailmansodan linnoittamiseen on kohdalla olevan kallioseinämän louhinta-ajankohdan (ilmakuvan perusteella vuosien 1932-42 välillä), luolan koon ja lattiapinnan viettävyyden perusteella epätodennäköistä. Vanhan ilmakuvan perusteella luolan yläpuolella olevalla kalliolla on ollut talvisodan aikana ilmatorjunta-asemia mutta luolan liittyminen niihin on lyhyen sotaperiodin takia epätodennäköistä.

Kyrölä (1000030884) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pellon lähellä metsäisen ja kivikkoisen moreenimäen itärinteen alaosassa. Paikalla on kaksi romahtanutta betonista kellarin jäännöstä. Näistä pohjoisempi on tehty kivillä tuettuun koillis-lounaissuuntaiseen penkereeseen. Sen katto on romahtanut, ja rakennetta on peitetty peltilevyillä. Kellarin oviaukko on kaakkoon. Toinen kellarinpohja sijaitsee hieman etelämpänä ja ylempänä loivassa rinteessä ja sen oviaukko on pellon suuntaan eli itäkoilliseen. Myös sen katto on romahtanut. Kellarit ajoittuvat luultavasti 1900-luvun alkupuolelle, ja liittyvät mahdollisesti Järvenpään kartanon eli entisen Kyrölän ratsutilan loppuvaiheisiin. Vuonna 1924 pääosa kartanon maista siirtyi valtiolle ja tilan maille perustettiin Kotitalousopettajaopisto sekä Maatalousnormaalikoulu. Vuoden 1958 peruskartassa kellarien kohta on jo rakentamatonta metsää.

Tammilehto (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Epämääräisen muotoisia kiviröykkiöitä, jotka ovat ihmisen tekemiä. Todennäköisimmin röykkiöt liittyvät viljelyyn ja 1700-1800-luvun alueelle syntyneeseen uudisasutukseen.
Piste kuvaa eteläisintä havaittua rakennetta. Röykkiöt ovat verrattain kaukana toisistaan. Mikäli alueelle suunnitellaan maankäytön muutoksia, tulisi röykkiöt kartoittaa maastossa.

Suuri Rantatie (Iso maantie), (Kulkuväylät)
Historiallinen; Suuri Rantatie, tunnettu myös Kuninkaantienä, on tärkeä historiallinen tieyhteys Viipurin ja Turun välillä ja sen käyttö on alkanut keskiajalla. Espoossa tie kulkee mm. Espoon keskiaikaisen kirkon vieritse, josta se jatkuu Espoonjoen länsipuolta kohti Kauklahtea. Nykyisin joen pohjoispuolella kulkee Iso maantie, joka jatkuu Hansatienä, tiet ovat asfalttipäällysteisiä, mutta on mahdollista, että niiden alla on säilynyt osia historiallisesta tiestä. Suuri Rantatie on merkitty Kuninkaantienä tienvarsimerkeillä ja Suuri maantien vieressä, heti sen pohjoispuolella on graniittinen muistokivi, jossa on metallinen infotaulu tien historiasta, taulu on valitettavasti sotkettu.
2018: Tielinjauksen pohjoispuolelle on vuoden 1991 jälkeen rakennettu kevyenliikenteen väylä. Graniittisen muistokiven infotaulu on puhdistettu.

Svartbäck 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Turun moottoritien lounaispuolella Svartbäckträsketin ja Nupurinjärven välisen uoman länsipuolella, loivasti itään, kohti uomaa, viettävän rinteen yläosassa. Svartbäckin torpan paikka on merkitty 1800-luvun puolen välin pitäjänkarttaa ja Senaatin kartastoon. Torpasta kehittyi maatila, joka pysyi asuttuna ilmeisesti 1970-luvulle asti. Kohteessa on eri-ikäisiä rakennusten raunioita. Tilan pellot ovat nykyisin metsittyneet ja kasvavat myös istutuskuusikkoa. Pelloilla on Svatbäckträsket NW niminen kivikautinen asuinpaikka.
Viimeisimmän asuinrakennuksen paikalla on läjä purkujätettä, loivan rinteen yläreunassa, ennen jyrkempää rinnettä kulkee pengerretty tieura, jonka tuntumassa on kolme luonnonkiviperustaista ja seinäistä rakennusta. Tieura kääntyy länteen ja sen tuntumassa on vielä kaksi rakennuksen rauniota. Vuoden 1961 peruskarttaan on merkitty kyseiset rakennukset. Karttaan merkittyjen lisäksi länteen päin kääntyvän risteyksen kohdalla on luonnonkivirakenteisen rakennuksen raunio ja rakennukseen on tehty laajennus, jossa on käytetty myös betonia. Alkuperäisen torpan paikka vaikuttaisi Senaatin kartan perusteella olevan puretun asuinrakennuksen tuntumassa. Kohde on merkitty pelkästään pisteenä

Hämjoki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hämjoen tuntumassa, noin 650 metriä Turun moottoritiestä pohjoiseen. Hämjoki tekee jyrkän mutkan kahden mäen välissä, joista idän puolimmaisella on 1800-luvun torpan paikka. Torppa on merkitty Senaatin kartastoon. Torppa on sijainnut noin 100 metriä joen pohjoispuolella, mäen yläosassa. Vuoden 2017 inventoinnissa paikalla havaittiin mäen rinteeseen kaivettu neliskanttinen kuoppa, halkaisijaltaan noin 5 metriä. Syvyyttä kuopalla on noin metri ja siihen johtaa alarinteestä käytävä. Kyseessä lienee kellarin kuoppa. Tästä parikymmentä metriä itään on kaksi matalaa kuoppaa. Toinen on halkaisijaltaan noin 5-6 metriä ja toinen, kooltaan pienempi, halkaisija noin 2,5 metriä, on tämän vieressä parin metrin päässä. Alueen maapohja vaikuttaa rehevältä ja se kasvaa sekametsää.
Torpan paikasta 110 metriä etelään, joesta vieressä olevan kapean ja jyrkän törmän päällä on kaksi kuoppaa noin 10 metrin päässä toisistaan. Toinen kuopista on isompi, halkaisija noin 1,5 metriä ja syvyys vajaa metri ja toinen pienempi ja matalampi. Kuoppien käyttötarkoitus ei selvinnyt vuoden 2017 inventoinnissa, niiden maannoksessa ei ollut hiiltä tai nokea. Kuopat voivat liittyä torpan aikaiseen toimintaan alueella.

Skogby Korsu 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Iso ja syvä korsukuoppa, jonka koko on n. 15 x 14 m kuoppaa kiertävän vallin ulkoreunoilta mitattuna.
Täydennysinventointi 2018: Maahan kaivetun suorakulmaisen korsukuopan koko on 4 x 6 m ja syvyys 3 m. Kuoppaa ympäröi maavalli, joka nousee 0,8 m ympäristöään korkeammalle. Oviaukko on 1,5 m leveä ja sijaitsee korsukuopan pohjoisreunalla. Selkeitä kattorakenteiden jäännöksiä ei ole näkyvissä. Linnoite on suomalaisten tai vapaaehtoisten ruotsalaisten joukkojen rakentama ja se on kuulunut Hangossa vuosina 1940–41 sijainneen Neuvostoliiton sotilastukikohdan vastaista rajaa varmistaneeseen puolustusketjuun. Kohde tulee poistumaan kaavoituksen yhteydessä.

Skogby Korsu 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Iso ja syvä korsukuoppa, jonka koko n. 15 x 16 m kuoppaa kiertävän vallin ulkoreunoilta mitattuna.
Täydennysinventointi 2018: Maahan kaivetun pyöreähkön kuopan halkaisija on 6 m ja syvyys 1,5 m. Kuoppaa ympäröi maavalli, joka nousee 0,7 m ympäristöään korkeammalle. Oviaukko on 1 m leveä ja sijaitsee korsukuopan koillisreunalla. Selkeitä kattorakenteiden jäännöksiä ei ole näkyvissä. Linnoite on suomalaisten tai vapaaehtoisten ruotsalaisten joukkojen rakentama ja se on kuulunut Hangossa vuosina 1940–41 sijainneen Neuvostoliiton sotilastukikohdan vastaista rajaa varmistaneeseen puolustusketjuun. Kohde on asemakaavoitetulla alueella ja tullee poistumaan kaavoituksen yhteydessä.

Skogby Korsu 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Iso ja syvä korsukuoppa, jonka koko n. 15 x 16 m kuoppaa kiertävän vallin ulkoreunoilta mitattuna.
Täydennysinventointi 2018: Maahan kaivetun suorakulmaisen korsukuopan koko on 3 x 5 m ja syvyys 2,5 m. Kuoppaa ympäröi maavalli, joka nousee 0,8 m ympäristöään korkeammalle. Oviaukko on 1,8 m leveä ja sijaitsee korsukuopan itäreunalla. Selkeitä kattorakenteiden jäännöksiä ei ole näkyvissä. Linnoite on suomalaisten tai vapaaehtoisten ruotsalaisten joukkojen rakentama ja se on kuulunut Hangossa vuosina 1940–41 sijainneen Neuvostoliiton sotilastukikohdan vastaista rajaa varmistaneeseen puolustusketjuun. Kohde on asemakaavoitetulla alueella ja tulee poistumaan kaavoituksen yhteydessä.

Moderni; Pyöreä ja syvä korsukuoppa, jonka halkaisija on n. 15 m vallin ulkoreunoilta mitattuna.
Täydennysinventointi 2018: Maahan kaivetun pyöreähkön kuopan halkaisija on 8 m ja syvyys 2 m. Kuoppaa ympäröi maavalli, joka nousee 0,5 m ympäristöään korkeammalle. Oviaukko on 1 m leveä ja sijaitsee korsukuopan pohjoisreunalla. Selkeitä kattorakenteiden jäännöksiä ei ole näkyvissä. Linnoite on suomalaisten tai vapaaehtoisten ruotsalaisten joukkojen rakentama ja se on kuulunut Hangossa vuosina 1940–41 sijainneen Neuvostoliiton sotilastukikohdan vastaista rajaa varmistaneeseen puolustusketjuun. Kuopan kaakkoispuolella on jäännös alueella vuonna 2017 toimineen kesäteatterin lavasteesta, johon on pystytetty tiheälle alueelle 90 kpl kapeita koivunrankoja suoriin riveihin. Kohde on asemakaavoitetulla alueella ja tulee poistumaan kaavoituksen yhteydessä.

Moderni; Pyöreä ja syvä korsukuoppa, jonka halkaisija on n. 16 m vallin ulkoreunoilta mitattuna.
Täydennysinventointi 2018: Maahan kaivetun suorakulmaisen korsukuopan koko on 4 x 5 m ja syvyys 2 m. Kuoppaa ympäröi maavalli, joka nousee 0,7 m ympäristöään korkeammalle. Oviaukko on 1 m leveä ja sijaitsee korsukuopan koillisreunalla. Selkeitä kattorakenteiden jäännöksiä ei ole näkyvissä.
Linnoite on suomalaisten tai vapaaehtoisten ruotsalaisten joukkojen rakentama ja se on kuulunut Hangossa vuosina 1940–41 sijainneen Neuvostoliiton sotilastukikohdan vastaista rajaa varmistaneeseen puolustusketjuun. Kohde sijaitsee asemakaavoitetulla alueella ja tulee poistumaan kaavoituksen yhteydessä.

Skogby Taisteluhauta 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Sortunut taisteluhauta, jossa on pesäkkeitä, n. 30 m matkalla.
Täydennysinventointi 2018: Maahan kaivetun taisteluhaudan kokonaispituus on noin 40 m. Haudan leveys on yläosasta 1,5 m ja alaosasta 0,5 m. Torjuntasuunta on lounaaseen. Rintasuojan torjuntasuunnan puoleisissa seinämissä on neljä nelikulmion muotoista ampumasyvennystä, joiden koko on 1,5 x 1,5 m. Taisteluhaudasta erkanee sen keskivaiheilla lyhyt yhdyshauta taustan suuntaan, jonka päässä on korsukuoppa, jonka koko on 5 x 1,5 m ja syvyys 1 m.
Linnoite on suomalaisten tai vapaaehtoisten ruotsalaisten joukkojen rakentama ja se on kuulunut Hangossa vuosina 1940–41 sijainneen Neuvostoliiton sotilastukikohdan vastaista rajaa varmistaneeseen puolustusketjuun. Kohde on kaava-alueen rajalla ja poistunee kaavoituksen yhteydessä.

Skogby Taisteluhauta 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Sortunut taisteluhauta jossa on pesäkkeitä, n. 32 m matkalla.

Skogby Poterot (Puolustusvarustukset)
Moderni; Tiivis poteroryhmä, 10 kpl n. 1 -0,7 m syviä, pyöreitä kuoppia, joiden halkaisija 1-2 m, n. 30 x 20 m kokoisella alueella. Osassa kuoppia seinämässä kivivuorausta (ellei kyse kallioseinästä).

Skogby Pesäke 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kivistä tehty leveä valli, jonka halkaisija 10 m ulkoreunoilta ja hieman soikeahko.
Täydennysinventointi 2018: Tuliasema on kaivettu maahan ja sen seinämät muodostuvat osaksi maan päälle ladotusta kivivallista, jonka leveys on 2 m. Kivivalli nousee metrin ympäristön maastoa korkeammalle. Se on koottu osin louhituista ja osin luonnon muovaamista kivistä. Tuliaseman kattorakenteita ei ollut selkeästi havaittavissa. Aseman sisäosan koko on 3 x 4 m ja syvyys on 1,5 m ympäröivän kivivallin huipusta mitattuna. Kivivallin eteläosassa erottuu epämääräisenä painaumana mahdollisen ampuma-aukon jäännökset. Aseman torjuntasuunta on ollut etelään. Aseman pohjoisosassa on 0,6 m leveä ovi-aukko, johon johtaa maahan kaivettu yhdyshauta, jonka leveys on yläosasta 1 m ja pituus 6 m. Oviaukon vierestä löytyi kapea puupaalu, jonka ympärille oli kiedottu metallilankaa.
Linnoite on suomalaisten tai vapaaehtoisten ruotsalaisten joukkojen rakentama ja se on kuulunut Hangossa vuosina 1940–41 sijainneen Neuvostoliiton sotilastukikohdan vastaista rajaa varmistaneeseen puolustusketjuun.
Kohde tulee poistumaan kaavoituksen yhteydessä.

Skogby Pesäke 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Sortunut jäännös pienen avokallion kupeessa. Kivistä tehty n. 3 x 3 m rakenne. Pohjalla ruostunutta piikkilankaa.

Skogby Pesäke 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kaksi tulipesäkettä ja niiden välissä oleva taisteluhauta. ks. alakohteet

Moderni; Korsukuopan pohjan koko on 6 x 6 m. Kuoppa on syvä. Vuoden 2017 inventoinnin aikana seinän puurakenteet - hirret – olivat vielä jäljellä paikoillaan.
Täydennysinventointi 2018: Maahan kaivetun suorakulmaisen korsukuopan koko on 4 x 5 m. Kuoppaa ympäröi maavalli, joka nousee 0,2 m ympäristöään korkeammalle. Oviaukko on 0,8 m leveä ja sijaitsee korsukuopan luoteisreunalla. Sisäänkäyntiin johtaa 5 m pitkä yhdyshauta, jonka syvyys on 1 m. Haudan seinämät on vahvistettu ohuilla vaakasuorilla puuriu’uilla.
Korsun sisäseinien hirsivahvisteet ovat paikoillaan. Seinähirret ovat keskimäärin 14 cm paksuja. Korsun pohja on täynnä kariketta, jonka seassa on kattorakenteiden jäännöksiä. Korsukuopan täyttyneen pohjan yläpuolella on näkyvissä kuusi hirsikertaa. Korsun eteläseinustan edessä on näkyvissä puurakenteita, jotka vaikuttavat makuutason jäännöksiltä. Kyseessä on ilmeisesti koko seinän levyisen kaksikerroksisen makuulavitsan ylempi vuodetaso. Rakenteiden välissä on pystyssä kaksi 14 cm paksua puista paalua, jotka ovat kannatelleet kattoa ja samalla makuulavitsoja. Korsun sisäosien rakenteiden yläpuolella lojuu kaksi 20 cm paksua pyöreää hirttä, joiden kummankin pituus on noin 5 m. Kyseessä on todennäköisesti kattorakenteita vahvistaneet jykevät tukihirret.
Linnoite on suomalaisten tai vapaaehtoisten ruotsalaisten joukkojen rakentama ja se on kuulunut Hangossa vuosina 1940–41 sijainneen Neuvostoliiton sotilastukikohdan vastaista rajaa varmistaneeseen puolustusketjuun. Kohde on asemakaavoitetulla alueella ja tule poistumaan kaavoituksen yhteydessä.

Moderni; Korsukuoppa 4 x 5 m laaja matalahko, mahdollisesti sortunut korsun jäänne tai teelmä. Rakenne on varvikon peitossa.

Moderni; Korsukuoppa 5 x 5 m vallit, matalahko

Moderni; Korsukuoppa 8 x 8 m, vallit, 2.5 m syvä

Moderni; Korsukuoppa 8 x 6 m, vallit, syvä, kuoppia luoteispuolella

Moderni; Korsukuoppa Lattia 5 x 6 m, valleineen 14 x 15, syvä
Täydennysinventointi 2018: Maahan kaivetun suorakulmaisen korsukuopan koko on 7 x 7 m ja syvyys 3 m. Kuoppaa ympäröi matala maavalli. Oviaukko on 1 m leveä ja sijaitsee korsun koillisreunalla. Sisäänkäyntiin johtaa 4 m pitkä yhdyshauta, jonka syvyys on 0,5–1,5 m. Korsun kaakon puoleisen seinän hirsivahvisteet ovat paikoillaan. Seinähirret ovat keskimäärin 18 cm paksuja. Korsun pohjalla lojuu irrallaan paksu puuhirsi, mahdollisesti katon tukirakenteita. Seinärakenteiden perusteella vaikuttaa, että korsussa olisi aikanaan ollut 1–1,5 m paksu katto.
Linnoite on suomalaisten tai vapaaehtoisten ruotsalaisten joukkojen rakentama ja se on kuulunut Hangossa vuosina 1940–41 sijainneen Neuvostoliiton sotilastukikohdan vastaista rajaa varmistaneeseen puolustusketjuun. Kohde sijaitsee asemakaavoitetulla alueella ja tulee poistumaan kaavoituksen yhteydessä.

Moderni; Korsukuoppa kallion kupeessa, kivivallit, 5 x 6 m.

Moderni; Korsukuoppa kallion kupeessa, 6 x 6 m, syvä, tiheän näreikön peitossa.

Moderni; Korsukuoppa rinteen kupeessa, syvä, 10 x 5 m, korkeat vallit, puuston peitossa.

Skogby panssarieste (Puolustusvarustukset)
Moderni; Panssarivaunueste Mannerheimintien länsipuolella. Ulottuu 120 m vanhalta Hangontieltä etelään ja 50 m pohjoiseen.

Oxnäs 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Orslandetin saaren lounaisosassa, Oxnäs-nimisestä pellosta 200 m etelälounaaseen on jyrkän kalliorinteen juurella sekametsässä kappale kiviaitaa.
Aidan pituus on noin 20 m. Sen alaosan leveys on 1,5 m ja yläosan 1 m. Aita on kasattu kivistä käyttämättä laastia. Kivikerroksia on aidassa 3-4.
Aidan ympäristössä oleva alue on merkitty vuoden 1872 mittauksiin perustuvassa senaatin kartassa aidatuksi viljelymaaksi. Kohteen läheisyyteen on kartassa merkitty kaksi talousrakennusta, joista ei tarkastuskäynnillä huomattu jälkiä maastossa.

Oxnäs 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Orslandetin saaren lounaisosassa, Oxnäsin pellon koillispuolella on luontaisen, pitkänomaisen maaavallin eteläpuolella vallia tuettu ladotuilla kivillä. Latomus on 5-10 m leveä ja 1,5 m korkea. Sen juurella on sortuneita kiviä ja maata noin 0,7 metrin paksuinen kerros. Eteläkoillinen-länsiluode -suuntainen luonnonkivistä ja lohkotuista kivistä ladottu seinämä on osittain sortunut.
Latomuksen käyttötarkoituksesta tai ajoituksesta ei ole tietoja.

Bro kivivalli (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 40 m pitkä ja 1,5-2 metriä leveä yhdestä tai korkeintaan kahdesta kivikerroksesta muodostettu länsi-itä suuntainen kivivalli. Kivien koko vaihtelee halkaisijaltaan n. 50 cm lähes metriin.
Rakenne sijaitsee kallion rinteessä melko kivikkoisessa paikassa. Rakenne ei ole kovin selkeä, eikä sen funktio ole selvä. On todennäköisintä, että se on vanha aidan pohja.
Rakenteen suuntaisesti sen ympärillä kasvaa vanhoja kilpikaarna mäntyjä. Valli on alun perin ollut nykyistä pidempi, sillä se on katkaistu maanmuokkauksen yhteydessä molemmista päistään. Itäpäässä alkaa asuinrakennukset ja länsipäässä on verkkoaita ja tie.

Furuvik (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde kuuluu Neuvostoliiton Hankoniemelle vuosina 1940–41 rakentamaan tukikohtaan. Se si-jaitsee noin 3 kilometriä Hangon keskustasta itään, Täktomintien eteläpuolella olevalla hiekka-kankaalla. Asemakaavoitukseen liittyen alueella tehtiin toisen maailmansodan aikaisten puolustusvarustusten kartoitus vuonna 2017 sekä rakenteiden dokumentointia vuonna 2018.
Alueella on paljon maahan kaivettuja linnoitteita, jotka on kartoitettu asemakaava-alueen osalta. Asemakaava‐alueella on neljä keskeneräistä parakin pohjakaivantoa, neljä korsua ja neljä ajoneuvosuojaa sekä juoksu‐ eli taisteluhautoja. Inventoinnissa hahmotettiin kaksi kokonaisuutta, eli yllä mainitut parakit sekä korsuista ja ajoneuvosuojista koostuva kokonaisuus. Lisäksi mäntykankaalla on useita kuoppia, jotka voivat olla poteroita tai räjähdyskuoppia.
Parakkien pohjakaivannot ovat 22 metriä pitkiä ja yli 3 metriä syviä. Ympäröivät vallit ja maakasat mukaan lukien rakenteiden koko on noin 33 x 17 metriä, yksi pohjista oli pienempi ja matalampi, sen kaivutyö oli ollut vasta alussa. Korsujen koko vaihtelee 10–25 metrin välillä ympäröivien vallien ulkoreunasta mitattuna. Ajoneuvosuojat ovat toisesta päästä avonaisia kaivantoja, joiden koko on noin 3 x 7 metriä ja syvyys noin metri.
Ilmalaserkeilausaineistossa on nähtävissä, että lähiympäristössä on lukuisia maahan kaivettuja rakenteita, joita ei ole arkeologisesti inventoitu.

Södra viken 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tammisaaren keskustassa Södra viken -lahden pohjoisrannassa nykyisen laiturin alla.
Vanhan laiturin hirsiarkkuperustus, joka on jäänyt nykyisen laiturin alle siten, että laiturin puiset tolpat ovat hirsiarkun ympärillä. Hirsiarkusta on jäljellä yhdestä neljään hirsikertaa pohjan yläpuolella. Hirsikehikon sisusta on täytetty luonnonkivillä, jotka ovat osittain purkautuneet ulos kehikosta. Kivet ulottuvat lähes pintaan asti. Arkun kulmasalvokset ovat säilyneet paikoillaan. Puuaines vaikuttaa vanhalta.
Arkku voi liittyä Tammisaaren vanhan sataman kookkaimman laivalaiturin perustuksiin. Esimerkiksi vuoden 1798 karttaan on samalle paikalle merkitty muita Södra vikenin laitureita jykevämpi Skepps bro. Laivalaituri ulottui aikoinaan useita kymmeniä metrejä ulospäin rannasta. Samaan karttaan on Södra vikenin suulle merkitty säännöllisin välimatkoin kuusi rakennetta, joita kutsutaan nimellä Fartygs Dictaner.
Södra viken oli Tammisaaren pääsatamana 1500-luvulta 1840-luvulle asti. Kun lahti mataloitui 1800-luvun kuluessa, satama siirrettiin Pohjoissatamaan kaupungin keskustan pohjoispuolelle.
Rakenne havaittiin vedenalaisinventoinnissa 2017.

Tulliniemi pohjoisranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Tulliniemen kapeimmalla kohdalla sen pohjoisrannalla rantaviivalla, kivisen laiturin jäännöksen tuntumassa.
Puurunkoinen alus, joka on jäänyt rantahylyksi. Kyseessä on aluksen osa. Saman aluksen toisen osan kerrotaan olevan lähialueella rannalla ja kolmannen osan veden pohjassa noin 40 metrin päässä.
Hankolaisten mukaan kyseessä on Palawan -niminen alus, joka paloi ja jäi hylyksi 1932. Toisen käsityksen mukaan raumalainen Palawan hinattiin haaksirikon jälkeen takaisin Raumalle ja tämä alus olisi siis jokin muu.

Ekö 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon itäisessä sisäsaaristossa Lappohjassa Ekön -saaren etelärannan itäisimmässä lahdessa. Hylky on matalassa vedessä ja näkyy ilmakuvissa.
Puurunkoisen aluksen hylky. Ilmakuvissa on erotettavissa aluksen kaaria. www.hylyt.netin mukaan kyseessä on 1900-luvun troolari. Paikalla oli ensimmäisen maailmansodan aikana venäläinen telakka, jonka jäljiltä lahden maastossa kerrotaan olevan jäljellä kiskoista muodostuva slipi.

Mäkkylä, saksalaisen sotilaan hauta (Taide)
Historiallinen; Saksalaisten murtaessa punaisten linjat Leppävaarassa huhtikuussa 1918 (11.4.1918) kaatui saksalainen sotilas. Hänet haudattiin taistelupaikan lähelle koivikkoon. Haudalle pystytettiin aluksi puinen risti ja vähän myöhemmin Leppävaaran suojeluskunnan toimesta punaisesta graniitista hakattu muistokivi. Sen koristelun on suunnitellut taiteilija Ville Vallgren ja kiven hakkasi leppävaaralainen Guido Eriksson. Kivessä on teksti: Hier ruht! Vizewachtmeister Xavier Brummer Bay Geb. Batterie 12. Geb. am 30.3.91. Gest. am 12.4.18. In treuem Gedenken, Alberga Schutzkorps.
Sotilaan kuolintavasta on perimätieto myöhemmin esittänyt erilaisia arveluita aina sotaväsymyksestä johtuvasta itsemurhasta onnettomuuteen saakka.
Härö, Erkki 1991. Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisema. Kohde 119.

Nothusudden 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Degerbyn (Loviisan nimi vuoteen 1752 asti) ja Pernajan välinen raja kulki vuonna nykyisen Rågholmenin kautta. Rajamerkkeinä nro 9 ja 10 toimivat isot siirtolohkareet Rågholmenin itäosassa, länsipäässä raja kulki Rågholmenin päässä olevan niemekkeen kautta. Siirtolohkareet ovat edelleen paikallaan, niissä ei vuoden 2018 inventoinnissa havaittu mitään merkkejä, mutta helposti maastossa havaittavien lohkareiden sijainnit täsmäävät vuonna 1748 tehdyn kartan kanssa. Kyseessä on siis luonnonmuodostuma, jota on käytetty rajamerkkinä. Kohde on arvioitu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Nothusudden 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Degerbyn (Loviisan nimi vuoteen 1752 asti) ja Pernajan välinen raja kulki vuonna nykyisen Rågholmenin kautta. Rajamerkkeinä nro 9 ja 10 toimivat isot siirtolohkareet Rågholmenin itäosassa, länsipäässä raja kulki Rågholmenin päässä olevan niemekkeen kautta. Siirtolohkareet ovat edelleen paikallaan, niissä ei vuoden 2018 inventoinnissa havaittu mitään merkkejä, mutta helposti maastossa havaittavien lohkareiden sijainnit täsmäävät vuonna 1748 tehdyn kartan kanssa. Kyseessä on siis luonnonmuodostuma, jota on käytetty rajamerkkinä. Kohde on arvioitu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Fantsnäs (1000022377) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2018 inventoinnissa. Suomen asutuksen yleisluettelossa on vuonna 1543 Fantnäsin (Fantsnesby) kohdalla kuuden talollisen nimet (Mathen Magnsson, Jöns Thomas, Lasse Jönsson, Per Andersson, Hend Jopsson ja Hend Classon). Vuoden 1768 isojakokartassa Fantsnäsissä oli kaksi taloa, Weckas ja Smeds, lisäksi karttaan on merkitty Soldats torp, jolle on myös osoitettu omaa viljelysmaata. Fantsnäsin kylä rakennukset olivat levittäytyneet noin 300 metriä pitkälle kaistalle, yhden ulkorakennuksen ollessa hieman erillään muista itään. Osa rakennuksista oli todennäköisesti samoilla paikoilla kuin nykyisetkin. Inventoinnin aikana paikalla ei ollut asukkaita, joten informaatiota ei sitä kautta saatu. Uutta rakennuskantaa alueella ei juuri ole ja alue on säilynyt erittäin hyvin niin ympäristönsä kuin kulttuuriperintönsäkin puolesta. On hyvin todennäköistä, että tarkemmissa tutkimuksissa alueelta olisi löydettävissä 1500-luvun tai sitäkin varhaisemman asutuksen jäännöksiä. Fantsnäsin pellot olivat ummessa, joten havaintoja niiltä ei inventoinnissa saatu tehtyä, vanhojen rakennusten kivijalkoja ei myöskään havaittu.. Vanhan asutuksen laajuutta ja säilyneisyyttä olisi selvitettävä tarkkuusinventoinnin avulla, koska rakenteet ja kulttuurikerrokset ovat ainakin osittain säilyneet maan alla.. Kohteen aluerajaus perustuu inventointihavaintoihin, historiallisiin karttoihin, maaperään ja topografiaan.

Jäniksenlinna (Kultti- ja tarinapaikat)
Moderni; Kohde ilmoitettu toimittajan toimesta Museovirastolle.
Arkeologinen selvitys tehty vuonna 2018.
Kohde on luultavammin lähde, joka on rakennettu 1900-luvun aikana, Hakalan tilan yhteyteen.
Lähteestä vähän tietoa, eikä löydy esimerkiksi vanhoista kartoista.

Rådkila A (Asuinpaikat)
Vuoden 1702 kartalla paikalla on talo A, 1767 kartalla taloa ei ole merkitty mutta samoilla kohdin - karkeasti - on merkitty ulkorakennus. Pitäjänkartalla 1842 paikka on tyhjä. Senaatinkartalla v. 1872 paikka on tyhjä mutta tien eteläpuolella on taloja. Paikannus on hieman epätarkka. Kyseessä saattaa olla varhain autioitunut tonttimaa. Vaikka paikkaa ei ole tarkastettu. Pidetään alustavasti muinaisjäännöksenä.
Kohde sijaitsee Rådkilantien pohjois- ja lounaispuolella peltosaarekkeella ja osin pellolla. Pellon ja tien välissä on nurmialueella kalliokumpare, jossa kivirakenne. Kalliosaarekkeella kasvaa ruohoa, yksi kuusi ja pensas. Muuten avonaista.
Kalliosaarekkeen eteläreunassa on kiviröykkiö, josta lähtee kivirivit pohjoiseen ja luoteeseen. Kiviröykkiön halkaisija on 4,40 m. Pohjoiseen menevä rivi muodostuu isoista yksittäisistä kivistä, joista kahdessa on rautalenkit. Kiviröykkiön ja kivirivien kivet ovat erikokoisia, isoin kivi on 1,30 m x 1,45 m. Rakenteen koko pituus on kaakko-luode-suunnassa 9 metriä ja leveys koillis-lounas-suunnassa 7,40 m. Kairalla maaperä on multaa, jonka seassa aavistus tiiltä. Ympäröivään kallioon oli kiinnitetty ainakin 5 rautalenkkiä. Paikka on aivan Porkkalan vuokra-alueen länsirajan vieressä, ja sitä on ilmeisesti käytetty parenteesin aikana jonkinlaisen maston tai vastaavan pystyttämiseen ja tukemiseen rautalenkkien ja -vaijereiden avulla. Kiviä on siis mahdollisesti ainakin osittain siirretty. Kivirakenne on todennäköisesti alun perin ollut vanhassa pitäjänkartassa näkyvän rakenteen perusta.
Ympäröivä pelto pintapoimittiin laajalta alueelta. Siitä tuli vähän historiallisen ajan löytöjä ja kauempaa luoteesta tuli kolme hyvää kvartsi-iskosta. Kokonaisuudessaan pelto oli varsin
puhdas. Myös pellon keskellä olevat kaksi peltosaareketta käveltiin läpi ja havainnoitiin.
Molemmista löytyi matalia ja hajanaisia kivikasoja, jotka tulkittiin pellolta pois heitetyiksi kiviksi.
Edustavimmat historiallisen ajan löydöt poimittiin pellosta pohjoisemman peltosaarekkeen
luoteispuolelta, mutta sielläkin löytöjen määrä oli vähäinen. Noin 300 metriä kivirakenteesta luoteeseen pellossa näytti kauempaa katsottuna olevan selkeästi ympäröivää aluetta tummempaa maata. Alueelta ei kuitenkaan pintapoiminnassa löytynyt yhtään löytöä. Alueelta ei kivirakenteen lisäksi löytynyt selkeitä merkkejä säilyneestä kylätontista tai kiinteästä muinaisjäännöksestä. Aivan rakenteen ympärillä oleva osuus pellosta kasvoi nurmea eikä sitä pystytty pintapoimimaan. Kairalla koitettaessa maa oli kovaa savea, eikä siinä päästy juuri pintaa syvemmälle.

Långvik soldats torpar (Asuinpaikat)
Paikalle on v. 1767 kartalla merkitty kaksi sotilastorppaa. Koillisemman puoleisen torpan kohdalla on nykyisin talo. Nykyisen talon luoteispuolella on metsäistä pihamaata, joka on siis toisen torpan kohta.

Predium linnoitteet (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohteessa on vuosina 1940–41 rakennettuja kenttälinnoitteita, jotka sijaitsevat Järvönsalmentien kummallakin puolella. Eteläosassa linnoitteet ovat jyrkän kallion juurella, ja pohjoisosassa hiekkapohjaisessa kuusimetsässä, tasaisella maalla. Osa linnoitteista on saattanut jäädä Jarvönsalmentien alle. Linnoitteet kuuluvat vuosina puolustuslinjaan, jonka suomalaiset rakensivat Hankoniemellä 1940–41 sijainneen Neuvostoliiton sotilastukikohdan vastaisella rajalle.
Kohteessa on 15 maahan kaivettua kuoppaa, joissa ei ole enää näkyvissä puisia tukirakenteita. Mahdollisesti katettujen rakenteiden katot on purettu. Eteläosassa, kallion juurella on kolme korsun kuoppaa, joissa on 0,4 m leveät oviaukot. Yhteen korsuun johtaa 2 m pitkä yhdyshauta, jonka leveys on 0,4 m ja syvyys 0,5 m. Lisäksi tien vieressä on yksi kuoppa, joka on mahdollinen korsu.
Pohjoisosassa, Järvönsalmentien pohjoispuolella, on 10 suorakaiteen muotoista kuoppaa, jotka ovat kooltaan keskimäärin 2 x 1,5 m ja syvyydeltään 0,5 m. Kahteen kuoppaan johtaa niiden kulmasta 0,3 m leveä oviaukko. Osa kuopista on ollut todennäköisesti majoituskorsuja mutta kaikkien käyttötarkoitusta ei pysty enää päättelemään. Alueen pohjoispäässä on ollut ilmeisesti avoin konekivääriasema, joka erottuu maastosta 0,4 m syvänä kuoppana, jonka koko on noin 2,7 x 1,8 m. Kuopan pohjoisen puoleisella reunalla on ollut maasta tehty koroke, joka on tulkittavissa konekiväärin alustaksi. Aseman ampumasektorin keskisuunta on 335 astetta.
Linnoitteista hieman syrjässä, niiden itäpuolella, on 1 x 1 m kokoinen metrin syvyinen kuoppa, jossa oli vettä. Kyseessä saattaa olla kaivo

Sandbacka W (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jussila & Sepänmaa 2012:
Paikalla on röykkiö joka vaikuttaisi olevan historiallisen aikainen - ehkä kiuas tai raivausröykkiö. Ympärillä on vanhaan asutukseen viittaavaa kasvillisuutta sekä tannerta Alue on muutoin kivikoista. Isojakokartalla 1770 alue on tyhjä.
Pitäjänkartalle v. 1842 näille kohdin on merkitty kaksi "pientä" taloa, ilmeisesti torppa. Senaatinkartalla v. 1872 tämä kohta tyhjä, mutta etelämpänä torppa. Peruskartalla 1961 alue on autiota metsää ja pusikkoa. Alue kuuluu Billskogin kylään. Tämän eteläpuolella on asutuksen jäänteitä muitakin, kohde 173, 1800-l lopun torpanpaikka.

Sandbacka SW (Asuinpaikat)
Paikalla on rakennuksen perusta, kooltaan 5 x 5 m, uuninraunio NE kulmassa. Ei kovin vanha. Pitäjänkartalla 1842 paikan pohjoispuolelle on merkitty rakennuksia, Senaatinkartalla v. 1872 tällä kohden on torppa. Taloudellisella kartalla 1920 ei mitään. Peruskartalla v. 1961 paikka on autio. Ei tietoa missä vaiheessa torppa hylätty, mahdollisesti 1900-l alussa.
Nyt vankkaa joskin harvahkoa kuusimetsää, ei juurikaan aluskasvillisuutta. Hyvin säilynyt paikka.

Stormossaberget (Kulkuväylät)
Kalliolla kivistä tiiviisti ladottu toppamainen vanha kummeli, 2,5 x 2,5 x 2 m.

Kavelbro (Kivirakenteet)
Kavelbro niminen vanha rajamerkki Inkoon ja Siuntion rajalla. Merkitty ja nimettynä Kiärr:in kylän isojakokarttaan (v. 1768). Viisarikivet pitäjän rajoilla röykkiön etelä- ja pohjoispuolella. Sijaitsee sähkölinjan alla. Vieressä on myös toinen rajamerkki (ellei viisarikivi) sekä viisarikiviä.

Bolstad Svartnäs (Asuinpaikat)
V. 1767 Bolstadin kylän isojakokartalla "Svartnäs" niminen talo, paikantuu nykyisen (asumattoman) Svartnäsin talon länsipuolelle, pusikkoiseen niemekkeeseen, jossa kivirarunioita (ei katsottu tarkemmin). Paikalla on ollut kaksi isohkoa kylmää rakennusta v. 1961 peruskartalla ja samalla paikalla talo Pitäjänkartalla 1842 mutta Senaatinkartalla v. 1872 talo nykyisellä paikalla ja vanhalla paikalla ulkorakennus

Kiärr (Asuinpaikat)
Kahden talon tonttimaa v. 1767 kartalla, talot tontin itäosassa. Pitäjänkartalla v. 1842 yksi talo, Senaatinkartalla v. 1872 kaksi taloa. Taloudellisella kartalla v. 1920 kaksi taloa. Ilmeisesti talot hävinneet tai hävitetty parenteesin aikana. Paikalla on tiiliuunin jäännös kohdassa N 6662749 E 346667 ja luoteisosassa betonirakenteiden raunioita

Wassböle soldats torp 1 (Asuinpaikat)
Torppa 1776 kartalla. Paikalla nyt ulkorakennus, muutoin ehjän näköistä maastoa.

Wästersohlberg 1 ja 2 (Asuinpaikat)
Alueella on useita, jopa 8, kivijalalta vaikuttavaa rakennelmaa, joiden kivet ovat pääasiassa melko suuria. Alueella sijaitsee myös yksi iso maakellarin jäännös. Jäännökset sijaitsevat kokonaisuudessaan aivan nykyisen maatalon pihapiirin tuntumassa, ja ne ovat altistuneet paljon nykyaikaiselle rakentamiselle sekä maankäytölle. 1780 vuoden isojakokartassa, 1842 pitäjänkartassa sekä 18701871 mittauksen topografisessa kartassa näkyy kaksi rakennusta, jotka vastaavat todennäköisesti ainakin osaksi Västersolberg 1 ja 2 alueen pohjois- ja koillisosien maastossa havaittuja jäännöksiä. 1961 peruskartassa näihin taloihin yhdistettäviä merkintöjä ei enää ole. Västersolberg 1 ja 2 rajauksen eteläisimmille maastossa havaituille jäännöksille ei löydy vanhoista kartoista vastinetta, lukuun ottamatta yhtä ulkorakennusta, joka on merkitty 1961 peruskarttaan.

Degerby Predikehus (Asuinpaikat)
V. 1767 kartalle merkattu Degerbyhyb "Predikehus". Samalla paikalla on ollut sitten kirkko ja kirkkomaa tähänpäivään ja edelleenkin.

Halvdelskärr NW (Puolustusvarustukset)
Parisataa metriä juoksuhautaa Porkkalan vuokra-alueen länsirajasta itään, "Venäjän puolelle", voimajohtolinjan eteläreunamilla, kallion juurella.

Malmmalmen (Puolustusvarustukset)
Paikalla on taisteluhaudan jäännös. Porkkalan vuokra-ajan aikainen.

Nyängen 2 (Kivirakenteet)
Puron länsipuolella olevalla kalliopaljastumalla on kivirakenteiden jäänteitä. Vaikuttaa siltä, että paikalla olisi ollut lato tms. rakennus jonka perustana kivet olisivat olleet. Jäänteet vaikuttavat suhteellisen nuorilta

Porkkala 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee kallion laella, lounaaseen laskevan (matalan) kalliojyrkänteen reunalla. Betoni on karkeaa kivisekoitteista. Lounaisreunalla kivirakennetta – kivistä ladottua pohjaa ja tukirakennetta. Oletettavasti tähystystornin perusta.

Porkkala 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kalliorinteen juurella, kävelytien kupeessa on maahan kaivetun taisteluhaudan jäännöstä noin 30 m matkalla.

Seppälänmäki (1000032707) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Seutulan Männikössä, Seppälän talosta 250 metriä pohjoiseen viljelemättömällä alueella. Paikalla on lähes täysin heinikkoon peittynyt kivijalka, mitoiltaan noin 12 x 6 metriä ja siitä on vain eteläisimmät nurkat jokseenkin selvästi näkyvissä. Mäellä, kivijalan pohjoispuolella on kolme kuoppaa. Vuoden 1872 Senaatinkartalla kivijalan kohdalla on talo ja vuoden 1933 pitäjänkartalla Reunan talot ovat hieman etelämpänä. Mahdollisesti kyseessä on jokin em tilan sivurakennus tai ennen 1930-lukua autioitunut talon jäänne. Kuoppien funktio on epäselvä, pienin voisi olla kellarikuoppa.

Sottungsby (Sotunki) Langis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sottungsby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1347 (FMU 540). Seuraavat Sotungiin liittyvät tiedot löytyvät Uudenmaan vuoden 1540 maakirjasta (KA 2920, Es 703). Sotungissa oli tuolloin 12 tilaa. Kullobackan ja Langiksen tontit on merkitty vuodelta 1708 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle.
Krapuojan itärannalla olevan mäen etelä- ja itärinteillä sijainnut tonttimaa on edelleen käytössä. Rakentamattomana on ainoastaan pihoja ja tonttien laitoja. Tonteilla on sekä raskas- että kevytrakenteisia rakennuksia.
Langiksen alueella on useita omakotitaloja, joiden pihat on terassoitu. Vanhaa rakennuskantaa ei alueella ole, joten kohde on muu kulttuuriperintökohde.

Raappavuoret länsi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Liikuntapolun varressa Raappavuorten länsipuolella on lohkottu graniittikivi, jonka kaatumaisillaan oleva puu on nostanut ylös. Kivessä on kaiverrus, joka muistuttaa lukuja 114. Tällä kohdalla ei nykyään ole mitään kiinteistörajaa, mutta vuonna 1967 (peruskartan mukaan) tässä on kulkenut kiinteistöraja.

Tolkby (Tolkinkylä) torppa 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; V. 1751 kartalle merkitty torppa Suuren Rantatien varteen, sen eteläpuolelle, Tolkinkylän peltoaukean länsireunalla. Paikalla on vanhoja taloja. Kuninkaankartastoon torppaa ei ole merkitty mutta vuoden 1778 kyläkartassa se on.

Espoonkartano Vadspång (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kvarnträskin länsirannalla oleva Vadspång on Espoonkartanon vanha torppa.

Lohiapajanlahti 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Lauttasaaren itäpuolella Lohiapajanlahden ja Pajalahden venesataman edustalla 5,2 metrin väylällä.
Limisaumaisen avonaisen puuveneen hylky, jonka pituus on noin kuusi metriä ja leveys noin kaksi metriä. Vene on ollut hentorakenteinen. Styyrpuurin puoleista kylkilaudoitusta ja kaaritusta on edelleen jäljellä ja näkyvissä, mutta paapuurin puoli on kokonaan sedimentin peitossa. Keula- ja peräranka ovat paikallaan. Perärangan lautaliitokset ovat säilyneet paremmin, keulassa liitokset ovat pettäneet. Kaarissa havaittiin puutappeja. Peräosassa on yksi irrallinen lovettu kaari. Kylkilaudoitus on kulunut paikoitellen hyvin ohueksi. Kylkilaudat ovat melko leveitä. Hylky saattaa olla peräisin 1800-luvulta. Se on saattanut olla kalastus-, yhteys- tai työvene.

Pitkäkallio (Långberget) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Lokakuussa vuonna 1939 Haukilahden Pitkällekalliolle asennettiin Strömberg-hakuvalonheitin voimakoneineen sekä Goertz-kuulosuunnin, joiden ympärille rakennettiin sirpalesuojat hiekalla täytetyistä tynnyreistä. Asemasta vastuussa oli 51. Valonheitinpatteri ja sen läntisin jaos (H7). Jatkosodassa Helsingin ilmapuolustuksesta vastasi Ilmatorjuntarykmentti 1, jonka I jaos siirtyi asemiin m.m. Haukilahteen 12.7.1941. Vuonna 1943 muodostettiin ”Erillinen hakuvaloheitinryhmä Vesti”, jonka asema oli Pitkälläkalliolla. Kesällä 1944 vastuun uudesta Saksasta saadusta valoheitin- ja kuulosuunninkalustosta otti 14. Valonheitinpatteri, joka koostui vapaaehtoisista tehtävään koulutetuista lotista. Pitkänkallion asema oli silloin viralliselta nimeltään Kilo III, vaikka epävirallisesti puhuttiin edelleen Vestistä.
Paikalla on näkyvissä kallioon louhittuja betonoituja rakenteita (kellarirakenteita, jalustoja, suojamuureja) tavallisesta poikkeavan laajalla alueella.

Krogarbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Karjaan keskustan lounaispuolella ja Lepinjärven rannasta länteen avohakatulla metsäalueella, joka viettää loivasti kaakkoon. Kohteen länsipuolella on melko suuri hiekkakuoppa. Paikalla on tehty avohakkuu loppuvuonna 2017.
Maastossa kohteessa havaittiin vuonna 2018 rautakuonan pala, palanutta savea sekä vahvaa nokista maata ja hiiliä metsätyökoneen ajourista kahdesta eri paikasta. Savi on vaikuttanut olleen jonkin rakenteen tiivisteenä. Havaintohetkellä maaperä on ollut suhteellisen vaurioitumaton poislukien metsäkoneen ja puunajon yhteydessä syntyneitä ajouria. Alueelta oli myös havaittu runsaasti metallinetsimen antamia rautasignaaleja.
Kohde tarkastettiin huhtikuussa 2019. Sillä havaittiin uuninjäännös, jossa oli tiiltä (halkaisijaltaan noin 1,5 metriä ja korkeus 70 cm). Lisäksi havaittiin kaksi erikokoista kuoppaa (suurempi halkaisijaltaan noin 2-3 metriä (sijaintikoordinaatit 6661302 / 312193) ja pienempi noin 1 m (sijaintikoordinaatit (6661296 / 312187)). Suurempi kuopista oli nelisivuinen muodoltaan. Maaperän havaittiin rikkoutuneen monissa paikoissa metsätalouden harjoittamisen yhteydessä. Maaperässä havaittiin tiilen lisäksi palanutta ja kuonaantunutta savea sekä kotieläinten luiksi tulkittuja luita. Paikalta ei löydetty asuinpaikkaan viittaavia löytöjä.
On mahdollista, että alueella on ollut jokin historialliseen Domargårdin kartanoon liittyvä toimintapaikka (ks. lisää kohta lisätiedot). Jos löydöt liittyvät tähän toimintaan, paikalla on saattanut olla esimerkiksi pajan paikka, sillä pajat on yleensä rakennettu palovaaran vuoksi hieman asutuksesta kauemmas. Paikalta ei kuitenkaan löydetty kierrätysrautaesineitä tai muitakaan raudan käsittelyyn viittaavia löytöjä. Maaperässä on runsaasti rautasaostumia, jotka ovat voineet aiheuttaa rautasignaalit. Pajaa todennäköisemmältä vaikuttaa, että kohteessa on ollut riihi tai jokin vastaava talousrakennus.

Hval (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla ulkosaaristossa lounaaseen Päntäri -luodosta. Hylky on merkitty merikartalle.
Kaljaasi Hvalin hylky. Rungon pituus on noin 21 metriä ja leveys 5,8 metriä. Runko on tehty tammesta.
Alus upposi 2004, kun sitä oltiin siirtämässä Viroon myyntiä varten. Alus oli rakennettu Virossa Vormsin saarella 1902 ja sen alkuperäinen nimi oli Val. Suomeen alus ostettiin 1922, minkä jälkeen siihen asennettiin kone. Aluksen kotipaikka oli Porvoo ja sen jälkeen Turku. Alusta käytettiin ainakin halkojen kuljetukseen. Kauppaliikenteessä alus oli vuoteen 1966 asti. Sen jälkeen se oli mm. sukellusseuran käytössä. Aluksen tietoja on www.hylyt.netissä (Hval).

Alamyllyntie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee nykyisellä kevyenliikenteen väylällä tien katkaisevan ojan kohdalla. Paikalla on sammaloitunut todennäköisesti 1900-luvun alkupuolella rakennettu betonisilta. Tämän vieressä erottuu myös todennäköisesti aikaisempaan siltaan liittyviä hirsitukkeja sekä myös kiviperustusta. Alueella aiemmin sijainneille pelloille ja niityille johtanut tie on merkitty jo 1800-luvun karttaan, ja luultavimmin samalla kohdin on ollut sillan paikka ainakin tästä lähtien, luultavasti jo 1700-luvulta lähtien, sillä paikalle on merkitty jo tuolloin niitty.

Gumbölen myllypato ja myllypaikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Gumbölen kartanon myllykosken viiden metrin korkeusero on käytetty hyväksi varhain. Jo vuoden 1750 pitäjänkartassa koskessa oli sekä ratasmylly että jalkamylly. Kirkkoherra Cajanderin aikaan vanhaan myllykoskeen rakennettiin jauhomyllyn lisäksi ryynimylly (1759) ja yksiraaminen saha (1754). Gumbölen myllykoski on ikiaikainen myllynpaikka, jossa tiedetään myllyn sijainneen viimeistään 1650, mutta todennäköisesti jo huomattavasti aiemmin. Vanha kylätie Gumbölestä pohjoiseen Nupuriin ja länteen Nybrukin ja Kärrängstorpin (Norrkulla, Kymölä) torppien kautta Nupurbölen eteläisiin peltoihin ylittää Nils Westermarckin vuonna 1758 laatimassa kartassa Gumbölenjoen padon päältä, kun se jo vuoden 1778/1781 Carl Hagströmin laatimassa kartassa seuraa nykyistä linjausta.
Tiluskartalla vuodelta 1906 näkee mylly ja pato nykyisellä paikallaan, joten on oletettavaa, että nykyinen pato on tätä edeltävältä ajalta. Myllyrakennus uudistettiin vuonna 1922, jolloin sitä laajennettiin, ja siihen rakennettiin jauhomyllyn lisäksi vesivoimakäyttöiset puimala ja saha.
1700-luvun karttojen asemoiminen kantakartan päälle osoittaisi, että myllyrakennukset olisivat sijainneet täsmälleen nykyisen padon kohdalla. Todennäköisempää on, että ne sijaitsivat juuri padon alla. Nykyinen mylly/turbiinirakennus saattaa olla samalla paikalla kuin 1700-luvun ratasmylly, ja sisältää mahdollisesti osia vanhemmasta myllyrakennuksesta.

Brobackan siltapaikka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Brobackan kartanon kohdalla kulkee Nuuksion kylän vanha tieyhteys etelään Espoon kirkolle Nupurbölen ja Gumbölen kautta. Paikalla on ollut Brobackaån joen ylityspaikka ainakin vuodesta 1699, jolloin se näkyy kartalla ensimmäisen kerran. Koska kyseessä on kylän kirkkotien joenylityspaikka, on oletettavaa, että se on toiminut joenylityspaikkana jo varhaiselta keskiajalta saakka. Paikalla on tällä hetkellä puinen siltakansi, jota kannattaa kylmämuuratut luonnonkivestä rakennetut silta-arkut.

Gumbölenjoen suvanto (Kulkuväylät)
Historiallinen; Nuuksion kirkkotieltä (Gumbölentie) haarautuva tie ylittää Karhusuonojan ja vie suoraan Gumbölenjoen myllykosken alapuoliselle suvannolle. Vuoden 1758 kartassa Gumbölen kylän pelloista ja metsistä näkyy sekä tie, että puroa ylittävä silta. Samassa paikassa on edelleen puusilta, ja tielinjan kohdalla kulkee kinttupolku.
Tien poikki vuonna 2019 tehdyssä koeojassa ei erottunut erityisiä tiekerroksia.

Kyytimäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Matti Huurre mainitsee vuoden 1962 inventointiraportissaan, että Bensulsin kivikautisen asuinpaikan pohjoispuolella olleen joskus talon. Paikalla on rakennuksen luonnonkivisitä tehty perustus, jonka koko on 9 m x 4 m. Rakennuksen länsiseinustalla on ollut uuni, joka on nyt romahtanut ja peittää lähes koko perustuksen keskiosan. Rakennuksen pohjoisosan kivijalka erottuu selvästi eteläosan ollessa selvästi matalampi. Rakennuksenperustuksen itäpuolella, puron varressa, on rinteeseen kaivetun kellarin jäännökset. Kellarikuoppa erottuu maastossa L-kirjaimen muotoisena kaivantona, jonka pitkät sivut ovat 4 ja 4,5 metriä pitkiä, lyhyiden sivujen ollessa 2 metriä pitkiä. Kellarikuopan kaivanto erottuu maastossa selvästi.
Rakennuksen perustuksen ja kellarin välitön ympäristö on muusta ympäristöstä poikkeavaa avointa, mutta heinittynyttä entistä piha-aluetta. Piha-alueen poikki kulkee tieura, jota pitkin myös metsäkoneet ovat kulkeneet. Piha-aluetta on käytetty myös kaatopaikkana, sillä puron reunasta löytyi useita hylättyjä auton renkaita. Pihapiiriin tuleva tie alkaa Hansatien pohjoispuolella kulkevalta kevyenliikenteen väylältä. Tieura on osin pengerretty ja se erottuu maastossa selvästi. Tielinjaus näkyy jo vuoden 1961 peruskartassa. Vuoden 1939 topografikartassa tie on merkitty poluksi, joka johtaa purovarren ympärillä olleelle pellolle. Rakennuksia karttoihin ei kuitenkaan tähän kohtaan ole merkitty.
Paikalla on ilmeisesti suhteellisen lyhytikäisen asuinrakennuksen jäännös, joka ajoittunee 1800- ja 1900-lukujen taitteeseen.

Storberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. Lähde: Kuninkaankartasto
Yksityishenkilön havaintojen mukaan pisteen osoittamassa kohdassa ei ole maan päällä merkkejä torpan olemassaolosta. Maaperässä on merkkejä metsänkäyttöön liittyvästä maanmuokkauksesta.

Krogen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteessa on isohko vallilllinen kuoppa, johon vie lyhyt käytävämäinen kaivanto. Kuoppa ei ole aivan säännöllinen muodoltaan ja siitä saa vaikutelman, että jossakin vaiheessa kuopasta olisi otettu maa-ainestakin.
Kuoppa liittyy ilmeisesti Krogenin torppaan, joka on merkitty alueelle tien kumminkin puolin 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun kartoilla. Torpan muut rakennukset ovat sijainneet kuopasta itään päin tien toisella puolella. Ilmeisesti osa rakennuksista on säilynyt purkamatta ja oli tarkastushetkellä edelleen käytössä

Brinkas (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on etelä-lounas - itä-koillinen suuntainen kiviaita, jonka pituus on 45 m. Aita on loivassa länteen laskevassa rinteessä. Itäpäässä aita päättyy isoon lohkareeseen ja kivikkoon. Aita on kasattu 50 cm kokoisista ja sitä pienemmistä kivistä. Se on matalahko ja leveydeltään 1- 1,5 m. Aita on sammalpeitteinen. Siinä kasvaa muutama järeä kuusi. Aita on metsässä ja maaperä ympärillä on kivikkoinen. Mitään viljelyn merkkejä ei ole havaittavissa. Aita ei ole nykyisellä eikä vanhoillakaan rajoilla. Sen eteläpuolelle on v. 1925 kartalle merkitty pieni peltotilkku, mutta aita ei oikein "istu" pellon pohjoisrajaan. Aita saattaisi kuitenkin liittyä tähän peltotilkkuun. Aidan ikä ja merkitys ei siis ole varmuudella tiedossa - se todennäköisemmin ajoittuu 1900-luvun alkupuolen peltotilkkuun mutta voi olla myös johonkin vanhempaan liittyvä.

Yli-Kerava Postlars / Mattila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Keravanjokilaakson perinnemaisemassa ja muodostaa selkeän kokonaisuuden Keravan kartanon kanssa 1700–1800-luvun maaseutuasutuksesta.
Postlars/Mattila sijaitsee Keravanjoen länsirannalla selkeästi peltomaisemasta erottuvalla kumpareella ja edustaa Keravan kartanon kanssa perinteistä Keravanjoen maisemaa, missä
asuinkeskukset sijaitsevat peltojen ympäröimillä kumpareilla. Tontin nykyinen rakennuskanta on lähes kokonaan suojeltua.
Varhaisen Yli-Keravan kylän tilat ovat sijainneet jo vanhastaan hajallaan minkä perusteella paikalla voidaan olettaa säilyneen vähintään 1700-luvun tai sitä vanhempia asutusjäännöksiä. Paikalla pitkään jatkunut asutus on todennäköisesti tuhonnut vanhempia rakenteita, toisaalta alue on väljästi rakennettu minkä vuoksi paikalla on mahdollisesti säilynyt varhaisempia rakenteita.
Postlars mainitaan veroluettelossa 1540, autioituu 1600 ja siirtyy maksamattomien verojen vuoksi kruunun hallintaan sekä liitetään Keravan kartanoon 1600-luvun lopulla. Postlars jaetaan 1782 Postlarsiin ja Mattilaan, tämän jälkeen tilat säilyvät asutettuna nykyhetkeen asti. Vanhimmat säilyneet rakennukset paikalla 1700-1800-luvulta.
Kuninkaankartastossa mäille on merkittynä kaksi torpan paikkaa. Alue on nykyään rakennettu.
Keväällä 2021 tutkittiin rakennettujen tonttialueiden, Kytömaantie 43 ja 59c välinen pelto koekaivauksella. Pellon poikki kaivettiin kaksi itä-länsi -suuntaista koeojaa, joiden pituudet olivat 100 m ja leveys 2,4 m. Koeojat olivat löydöttömiä. Vuonna 2016 pellolla tehty pintapominta- ja metallinilmaisintutkimus olivat niin ikään löydöttömiä. Edellä mainittujen tutkimusten perusteella kohteen rajausta muutettiin alkuperäistä pienemmäksi kesällä 2021.

Yrjölä 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on tullut esiin metsäyhtiön tekemän leimikon rajauksen yhteydessä. Se on merkitty maastoon.
Kohde arkeologin tarkastettava.

Yrjölä 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöitä, jotka todennäköisimmin liittyvät viljelyyn. Kohde löydetty leimikon rajaamisen yhteydessä.
Kohteen luonteen tarkemmaksi selvittämiseksi arkeologin tulee tehdä maastotarkastus

Bölebäcken (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Siuntion Kelan kylässä Siuntion rautatieasemasta noin 4,5 kilometriä kaakkoon Vikträskin itäpuolella Bölebäcken -uomassa tien 11179 länsipuolella. Vikträskistä johtaa Pikkalanjoki etelään merelle Pikkalanlahteen.
Uomassa on lohkokivinen rakennuksen perustus. Pieni Bölebäcken -puro tai joki virtaa perustuksen molemmilta puolilta. Läheisen Kelan kartanon ympäristö tiedetään keskiaikaisen kylän paikaksi. Uoma on perinteinen myllynpaikka, jossa lienee pitkään ollut vaatimaton jalkamylly. Uomaan on vuosien 1751 ja 1771 kartoille merkittynä mylly (Kansallisarkisto, digitoidut kartat). Tiedetään, että valtioneuvos Jägerhorn rakennutti paikalle 1840-luvulla rataskäyttöisen myllyn, jota käyttivät ainakin Bölen talolliset ja Pikkalan torpparit. Myös 1905 kartalla on uomaan merkittynä mylly. Myllystä on olemassa valokuva 1900-luvun alusta. Kelan kartanossa tiedetään 1800-luvun lopussa olleen myös kotitarvesaha, joka sekin on mahdollisesti ollut saman uoman äärellä. Purouoman kartanopuoleisessa rinteessä on pengerryksiä.
Myllynperustuksen ympäristössä toteutetaan 2019-2020 vuosien aikana virtavesikunnostus.

Västanbacka Torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sällvikin kartanosta 1,1 kilometriä luoteeseen kallioiden välissä olevan metsäisessä laaksossa. Torpan asutuspaikan pihapiiri sijoittuu laakson itäreunassa olevalle kallioterassille.
Tarkemmin kohde sijaitsee pohjoinen-etelä-suuntaisten kallioselänteiden väliin syntyvässä laakeapohjaisessa, mineraalimaapeitteisessä laaksossa. Keskeinen asutuspaikka pihapiireineen sijoittuu laakson itäreunalla olevalle kallioterassille. Pihapiirin länsi- ja eteläpuolella sijaitsevat vanhat pellot laakson pohjalla. Laakson pohja on tuoreen kankaan (MT) metsäkasvillisuutta ja valtapuuna on nuorehko kuusi. Kohteessa on tehty harvennushakkuu keväällä 2019, missä laakson maaperä on paikoin hieman vaurioitunut. Harvennushakkuun yhteydessä pihapiirikin on paikoin vaurioitunut metsäkoneen ajourien kohdalla.
Maastossa asuinpaikan pihapiirissä ja sen läheisyydessä vanhoilla pelloilla ja niityillä on melko paljon erilaisia jäännöksiä, kuten rakennuksen perustuksia, kiviröykkiöitä, kiviaita ja tiejäännös. Pellot ja niityt näkyvät maastossa hyvin ojineen. Maastossa on varmasti enemmänkin jäännöksiä, mutta niitä ei järjestelmällisesti etsitty, paikannettu ja dokumentointi tarkastuksen 2019 yhteydessä.
Västanbacka on yksi Sällvikin kartanon torpista. Se ei näy 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun kuninkaankartastoissa, mutta niissä ei näy muitakaan Sällvikin kartanon torppia yhtä kartanosta etelään sijoittuvaa torppaa lukuun ottamatta. Kaikkia torppia ei välttämättä olekaan merkitty kuninkaan kartastoihin.
Ks. jäännöksistä tarkemmin alakohteet-kohdasta.

Myllybacka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Santojan eli Myllyojan eteläisen mutkan länsipuolella. Oja kulkee myllyn paikalla syvässä rotkossa ja paikalla havaittiin yksi työstetty kivi ojan pohjalla. Rotko on vaikeakulkuinen ja paikalla on runsaasti luonnontilaista kasvillisuutta mikä vaikeutta kohteen havaitsemista ja tutkimista maastossa. Mylly on paikallistettu v. 1775 Vaanilan kylän kartasta. Paikalle on merkitty mylly vielä 1876 senaatinkartassa.

Svarvars röykkiö 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö 1 on pyöreähköistä luonnonkivistä koostuva röykkiö. Se sijaitsi läntisimpänä pellon reunassa, melko lähellä Svarvarsintietä. Kivet olivat osin sammaloituneita, mutta erottuivat kuitenkin toisistaan. Röykkiö oli soikea, koko n. 6 x 2-3 m. Sen kivet olivat pääasiassa kookkaita, aina yli metrisistä n. 20 x 30 cm kokoisiin. Kiviä röykkiössä oli noin 3-4 kerroksessa.

Svarvars röykkiö 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö 2 koostui kivistä ja mullasta, jonka seassa oli myös hieman tiilimurua. Se oli n. 3,5 x 4 m, laajuinen, pyöreähkö ja n. 60 cm korkea. Röykkiö oli täysin sammaloitunut.
Sen vieressä tuntui maassa jonkin verran yksittäisiä kiviä ja pehmeä, upottava maa-alue, jossa kairaamalla erottui noin 60 cm paksuudelta multaa ja hiekkaa. Röykkiön 2 eteläpuolella erottui tasanne, n. 3,5 x 4 m. Mitään selkeää rakennukseen viittaavaa havaintoa ei saatu.

Svarvars röykkiö 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö 3 erottui pellon reunassa pienenä pyöreähkönä osin sammaloituneena kiviröykkiönä. Sen koko oli 2 x 3 m.

Historiallinen; Röykkiö 4 sijaitsi lähellä kärrytietä pohjois-eteläsuuntaisena. Röykkiö oli muodoltaan soikea, koko n. 5 x 3,5 m, mutta se oli vain n. 30 cm korkea. Röykkiö oli sammaloitunut. Kiviä tuntui kairalla myös röykkiön ympärillä muuten tasaisemmalla alueella, joten röykkiön laajuus on arvio. Röykkiön 4 vieressä oli kaksi matalaa pientä kuoppaa, joissa erottui kairatessa vain luontaisia maakerroksia.

Historiallinen; Röykkiö 5 oli epäsäännöllinen ja koostui eri kokoisista, pääasiassa melko kookkaista kivistä. Sen koko oli n. 7 x 4 m. Röykkiö oli jotakuinkin lounas-koillissuuntainen. Kiviä oli 1-2 kerroksessa. Kivien koko noin 30-50 x 40 cm. Röykkiö on osittain sammaloitunut.

Historiallinen; Röykkiö 6 oli aivan pellon reunan tuntumassa alueen etelälaidalla. Muista röykkiöistä poiketen se oli hieman neliömäinen ja ladottu. Se oli kooltaan 1,2 x 1,3 m ja se oli varsin sammaloitunut.

Rönnäs 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rönnäsin kartanoon kuulunut nuorempi rakennuksen pohja. Sen itäpuolelta on kulkenut tie, joka näkyy nyt melko umpeenkasvaneena urana.

Historiallinen; Röykkiö 8 oli alueen etelälaidalla. Se oli itä-länsisuuntainen, noin 3,5 x 2,5 m kokoinen ja n. 60 cm korkea. Sen eteläreuna on voinut rikkoutua. Röykkiö koostui 20-40 x 20-40 cm luonnonkivistä ja se oli osittain sammaloitunut. Kiviä oli todennäköisesti ainakin kolmessa kerroksessa.

Historiallinen; Röykkiö 9 oli epäselvä röykkiö alueen eteläosassa. Se oli alueen etelärinteessä ja erottui n. 4 x 2 m kokoisena. Se koostui sammaloituneista 20-30 x 20-35 cm kokoisista luonnonkivistä ja sen reunalla kasvoi mänty.

Svarsvars röykkiö 11 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö 11 oli kapea, epäselvä ja epäsäännöllisen muotoinen kiviröykkiö. Röykkiön koko oli n. 2 x 4 metriä. Kivet olivat kooltaan noin 20-35 x 20-40 cm. Röykkiö oli alueen eteläreunalla pellon laidalla, polun reunassa, kookkaan tammen alla.

Historiallinen; Röykkiö 12 oli alueen pohjoisreunalla. Röykkiö oli epäsäännöllisen muotoinen ja kooltaan 4,5 x 3,5 metriä. Se oli osittain sammaloitunut ja koostui melko kookkaista kivistä, keskimäärin 60 x 40-50 cm.

Historiallinen; Röykkiö 11 oli kapea, epäselvä ja epäsäännöllisen muotoinen kiviröykkiö. Röykkiön koko oli n. 2 x 4 metriä.Kivet olivat kooltaan noin 20-35 x 20-40 cm. Röykkiö oli alueen eteläreunalla pellon laidalla, polun reunassa, kookkaan tammen alla.

Jomalsundin kanava (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kanava on rakennettu v. 1895. Salmi perattiin tässä yhteydessä. Sen kautta saatiin suojaisa väylä pienille aluksille. Avokanavan kapeimmassa kohdassa on kivettyä loivaa reunaluiskaa. Kanavaa syvennettiin toisen maailmansodan aikoihin, kun saksalaiset siirsivät torpedoveneitä. Väylän syvyys on 1,2 metriä ja leveys noin 6 metriä. Pituus on noin 100 metriä. Kanava reuna-alueineen on muu kulttuuriperintökohde.

Odensö by (etelä) niitty (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee lähellä meren rantaa Odensö by:n eteläisemmän historiallisen kylänpaikan lounaispuolella. Tarkemmin kohde sijaitsee merenrannalla olevan vanhan, tarkastushetkellä niityksi/riistapelloksi jääneen pellon kaakkoislaidassa. Pelto kasvaa heinää ja merenranta on tiheäkasvuista lehtipuuvaltaista metsää, jossa on voimakas pensaskerroksen kasvillisuus.
Kohde on välittömästi pellon reunaan eri kokoisista kivistä kasattu valli, jonka pituus on noin 35 metriä ja leveys noin 3 metriä. Vallin korkeus on noin 2 metriä. Kyseessä on ilmeisesti pellon reunan tueksi ja pellon terassoimiseksi rakennettu kivivalli. Näin on estetty myös pellon reunan liestymistä aaltojen vaikutuksesta esimerkiksi myrskyllä mereen.
Lähistöllä sijaitsee historiallisen ajan asuinpaikka Odensö by (etelä), jonka elinkeinotoimintaan rakenne liittyy.
Historiallisilla kartoilla jäännöksen kohdalla ei ole muita, kuin niittyä ja peltoa osoittavia merkintöjä. Kohteen kohdalla on pelto peruskartalla, joten mahdollisesti rakennelma on tehty tai saanut ainakin tarkastushetken muotonsa 1800-1900-luvun aikana.
Kohde rajautuu selkeästi maastoon näkyvien rakenteiden perusteella. Kohteen tarkan luonteen ja iän selvittäminen edellyttää kajoavia arkeologisia tutkimuksia.
.

Stavertorg torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan perustus sijaitsee Starvetorgsvägenin (Seivästorintie) varrella tien eteläpuolella metsää kasvavalla peltoon eteläkaakkoon työntyvällä niemekkeellä. Sen rakennusjäännökset sijoittuvat pellon reunassa olevalle metsäiselle vyöhykkeelle tien molemmin puolin metsämaalle ja joutomaalle. Rinne viettää kohdalla loivasti etelään ja on lehtipuuvaltaista metsää tien eteläpuolella. Tien pohjoispuolella kasvaa mäntyä.
Kohteessa on tien eteläpuolella lohkoituista suurista kivistä rakennettu suurehkon rakennuksen perustus, joka on rikkoutunut koilliskulmastaan tien hoidon yhteydessä. Rakennuksen koko on arviolta noin 9 x 4,5 metriä (ei mitattu tarkasti maastossa tarkastuksen yhteydessä). Perustuksen sisällä on kaksi uunin kumparetta. Toinen on korkeampi ja turpeen peittämä. Toinen on matalampi ja siinä on nähtävissä tiiliä. Lisäksi rakennuksen sisällä on nähtävissä kuoppa, joka on mahdollisesti lattian alaisen kellarin kuoppa.
Perus- ja maastokartan antaman tiedon perusteella perustukseen liittyvä rakennus on purettu viimeistään vuosine 1990 ja 1997 välissä. Samaan aikaan tie Degerbyhyn on jäänyt käytöstä.
Rakennuksen perustuksen itäpuolella kulkee etelä-pohjoinen suuntaisesti vanha tienpohja. Kyseessä on Degerbystä tuova vanha tie.
Tarkastuksen yhteydessä ei käyty etsimässä talousrakennusten perustuksia Stavertorgsvägenin toiselta puolelta. Kohde on rajattu näkyvien rakenteiden, Maanmittauslaitoksen rinnevarjostuskuvan ja historiallisen kartan antaman tiedon perusteella. Talousrakennusten alue Stavertorgsvägenin pohjoispuolella on jätetty rajauksen ulkopuolelle.

Tulliniemi 1 (1000037872) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Tulliniemi 1:n alue muodostaa ehjän ja hyvin säilyneen puolustusvarustusten kokonaisuuden, joka sisältää monia erityyppisiä neuvostoaikaisia varustuksia vuosilta 1940 41. Alue on vanhaa mäntymetsää, josta hyvin suuri osa on linnoitteiden rakentamisen ajalta. Maaperä on hienoa hiekkaa. Alueen reuna-alueen varustuksissa kasvaa melko paljon nuoria männyn taimia, joita olisi syytä merkittävästi harventaa.
Alustavan metallinetsinnän perusteella maaperässä on runsaasti venäläisiä, sodanaikaisia jäänteitä kiväärinhylsyistä kranaattilaatikoiden kansiin. Osa näistä saattaa olla vaarallisia!
Kohde sisältää raportin alakohteet 1-10. Kohteelle on tehty alakohteiden mukaan rajaus Tulliniemi 1 -kohteen kokonaisuuden hahmottamiseksi.

Tulliniemi 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Tulliniemi 2:n alue muodostaa varsin pienelle alueelle keskittyneiden puolustusvarustusten eheän kokonaisuuden, joka sisältää pääasiassa korsuiksi ja mahdollisiksi tuliasemiksi tulkittavia jäänteitä vuosilta 1940-41. Sotahistoriallisten kohteiden ohesta paikannettiin myös yksi vanhempi historiallisen ajan röykkiö (alakohde 12; merkitty erillisenä kohteena muinaisjäännösrekisteriin).
Alue on pääasiassa vanhaa mäntymetsää, josta hyvin suuri osa on linnoitteiden rakentamisen ajalta. Maaperä on hienoa hiekkaa ja erityisesti alueen kaakkoisosia vallitsevat hiekkadyynit. Alustavan metallinetsinnän perusteella maaperässä on runsaasti metallisignaaleja. Lisäksi hiekkadyyneiltä on havaittavissa silmämääräisesti sodanaikaisia hylsyjä, lasia ja posliiniastiaston sirpaleita.
Kohde sisältää raportin kohteet 11-17. Kohteelle on tehty rajaus alakohteiden mukaan kokonaisuuden hahmottamiseksi.

Tulliniemi 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Tulliniemi 3:n alue muodostaa varsin laajalle alueelle levittäytyneen puolustusvarustusten alueen, joka sijoittuu molemmin puolin modernia raja-aitaa. Kohde on osin yhteneväinen Tulliniemi 4:n alueen kanssa.
Aluetta leimaa sen pohjoispuolella sijaitsevat vanhojen teiden jäänteet sekä pitkät juoksuhaudat, joista pohjoisempi jatkuu junaradan mukaisesti noin 180 metrin mittaisesti. Alueelta on myös havaittavissa tuliasemien ja kenttälinnoitteiden jäänteitä.
Alueen ilma- ja Lidar kuvissa näkyvä pitkä koillis – lounaissuuntainen vallimainen rakennelma on näyttävä ihmisen tekemä vanha rakenne ja dominoiva piirre maisemassa, joskaan sen iästä ja käyttötarkoituksesta ei yrityksistä huolimatta saatu tietoa.
Kohde sisältää raportin alakohteet 18-29. Kohteelle on tehty rajaus alakohteiden mukaan kokonaisuuden hahmottamiseksi.

Tulliniemi 4 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Tulliniemi 4:n alue kattaa selkeästi suurimman ja monipuolisimman keskittymän sodanaikaisia rakenteita, sisältäen muun muassa lukuisten tuliasemien, korsujen, varastokuoppien ja ammusvarastojen jäänteitä.
Alueella on paljon vanhaa mäntymetsää, jonka läntiset osat ovat pääasiassa linnoitteiden rakentamisen ajalta. Joukossa kuitenkin on myös nuorempaa puustoa etenkin idempänä. Alueen poikki kulkee kävelyteitä ja -polkuja, minkä lisäksi etenkin sen itäisempi rantaviiva toimii yleisenä uimarantana.
Kohde sisältää raportin alakohteet 30-56. Kohteelle on tehty rajaus alakohteiden perusteella kohteen hahmottamiseksi.

Moderni; Tulliniemi 5:n alue kattaa Gunnarstrandin uimarannan alueet ja välittömän lähiympäristön, jossa on havaittavissa joitain sodanaikaisia rakenteita, kuten tuliasemien ja ammusvarastojen jäänteitä. Uimarannan idänpuoleisten kallioiden laella sijaitsee sodanaikaisen rakennuksen kivijalka ja mahdollisen radiomaston perustus.
Alue on aktiivisessa käytössä ja sillä sijaitsee m.m. kahvilarakennus ja autojen pysäköintialue.
Kohde sisältää raportin alakohteet 57-62. Kohteelle on tehty rajaus alakohteiden mukaan alueen hahmottamisen helpottamiseksi.
Tarkastus 2021: Osa etenkin kahvilarakennuksen läheisyydessä sijaitsevista kaivannoista on huonosti säilyneitä tai lähes tuhoutuneita.

Bråtaträsket 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Huonokuntoinen taisteluhaudan jäännös, jossa myös pesäkkeitä (pieniä pistoja haudasta). Voimajohtolinjan alla taisteluhauta on osin tuhoutunut kokonaan ja siellä jäljellä vain kuopanteita ja lyhyitä pätkiä. Idässä taisteluhauta hiipuu kosteikkoon – vanhaan peltoon tai niittyyn. On mahdollista, että hauta on ollut idän suuntaan yhtenäinen osuuksien Bråtaträsket 2 ja 4 välillä.

Bråtaträsket 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kallionrinteen juurelle on rakennettu osin kallioon louhimalla n. 14 m pitkä, suora taisteluhaudan pätkä. Louhitut kivet on kasattu haudan ulkoreunoille valliksi. Hauta on sortunut ja huonokuntoinen.

Bråtaträsket 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Laakean kalliokumpareen laella on kallioon louhitun betonibunkkerin jäännös. Siinä on etelärinteessä oviaukko. Laella on aukko bunkkeriin – päällä on mahdollisesti ollut kupu. Kalliosta louhittuja kiviä on länsi-etelärinteessä. Bunkkerin katossa on siis avoin aukko ja lisäksi pienempiä reikiä bunkkerin sisälle. Niitä on joskus ilmeisesti yritetty tukkia pressulla ja puurakenteilla. Ne ovat lahonneet ja osin hävinneet. Kohde ei ole turvallinen.

Moderni; Kallioiden ja maapohjaisten rinteiden juurella, suon reunalla, kuitenkin suon tasoa selvästi korkeammalla on huonokuntoinen taisteluhaudan jäännös. Paikoin hauta kiertää kallioita aivan sen kupeessa. Lännessä taisteluhaudan pohjalla on paikoin runsaasti vettä, kohdissa missä hauta on hieman alavammassa maastossa. Haudassa on paikoin pesäkkeitä.

Moderni; Kalliomäen länsipuolella on suosta kohoava tasanne, jonka itä reunalla on huonokuntoinen taisteluhaudan jäännös. Siinä on myös pesäkkeitä.

Bråtaträsket 6 (Maarakenteet)
Moderni; Jyrkähkön rinteen laen itäreunalla on n. 10 m halkaisijaltaan (yläreunoista) oleva n. 2 m syvä kuoppa. Sen rinteen puoleinen seinämä vaikuttaisi olevan kivillä vahvistettu. Saattaa olla korsun tms. jäännös, joka ilmeisesti liittyy läheisiin taisteluhautoihin ja siten lienee venäläisten v. 1944 - 1956 rakentaman varustuksen jäännös.

Moderni; Paikalla on n. 8 m pitkä kaivanto jonka päissä on laajemmat kaivannot. Kyseessä on ilmeisesti varustuksen, pesäkkeen, jäännös.

Sandbacka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsäisessä maastossa sijaitsee koillis-lounassuuntainen kiviaita. 1962 kartassa kiviaidan itäpuolella näkyy vielä pelto.

Hasselholmen 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on hyvin säilynyt rakennuksen pohja. Siinä näkyy kiviset seinälinjat ja tulisijan perustus. Luontopolun infokyltin mukaan kyseessä on 100 vuotta sitten asuttuna ollut torppa. Uimarannan viereisellä kummulla on kyltin mukaan ollut toinen torppa. Siitä ei havaittu enää merkkejä. Tarkempaa tietoa torpan rakentamis- ja käyttöajasta ei ole vielä käytettävissä. Torpanpohjan läheisyydessä on kiviröykkiö, kuoppia maassa ja kiviaita. Mäelle nousee ja sen ympäri kiertää tie. Sitä on käytetty ja paranneltu luontopolkua tehtäessä, mutta se vaikuttaa olevan vanha.
Alue on ollut aiemmin Veckjärven Staffansin talon maita. Paikalla on varsin järeä talon kiviperustus, kooltaan 6 x 8 m ja sisällä uunin raunio. V. 1783 kartalla alueella ei ole rakennuksia mutta kyllä Veckjärven Staffaksen talon peltolohkoja, joiden välissä olevalla metsäksi merkityllä kaistaleella talonraunio on. Kiviaita noudattaa v 1914 ja 1962 karttojen pellon reunaa mutta ei aiempien eikä myöhempien. Talon perustuksen kohdalla on 1914 ja 1962 kartoilla pusikkoinen peltosaareke missä ei ole rakennusta. V. 1914 kartalla saareke on luokiteltu "Mo":ksi eikä mitään vihjettä siitä, että siinä olisi ollut rakennus. V. 1978 talonperustan länsi-koillispuoleinen peltolohkon on umpeutunut nykyisen kaltaiseksi lepikoksi.1920 taloudellisessa kartassa alueelle on merkitty talo mutta ei siis vielä 1914-1917 tiluskartoille. Vuoden 1920 kartta on suuripiirteinen yleiskartta mutta siinä talo kuitenkin suurinpiirtein näillä nurkilla (ellei se ole Heleneberg). Senaatinkartalla 1873 alue on tyhjä, samoin 1841 pitäjänkartalla. Talonpaikalle tulee hyvä tie nykyiseltä tieltä. Sitä ei ole millään kartalla.

Sannäs 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kookkaista kivistä rakennetun kookkaan rakennuksen pohja.

Meiko juoksuhauta (Puolustusvarustukset)

Meiko rakennuksenjäännös 1 (Asuinpaikat)

Meiko rakennuksenjäännös 2 (Asuinpaikat)

Karkalinniemi huvimaja (Asuinpaikat)

Krogen 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 1. Salpausselkään kuuluvalla muodostumalla välittömästi muodostumaa pitkin kulkevan tie pohjoispuolella junaradan ja tien väliin jäävällä kapealla, mäntymetsää ja harvaa lehtipuuvesakkoa kasvavalla kaistaleella.
Kohteessa on isohko vallilllinen kuoppa, johon vie lyhyt käytävämäinen kaivanto. Kuoppa ei ole aivan säännöllinen muodoltaan ja siitä saa vaikutelman, että jossakin vaiheessa kuopasta olisi otettu maa-ainestakin.
Kuoppa liittyy ilmeisesti Krogenin torppaan, joka on merkitty alueelle tien kumminkin puolin 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun kartoilla. Torpan muut rakennukset ovat sijainneet kuopasta itään päin tien toisella puolella. Ilmeisesti osa rakennuksista on säilynyt purkamatta ja oli tarkastushetkellä edelleen käytössä.

Brobacka 24 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteet sijaitsevat peltosaarekkeilla viljellyn pellon keskellä ja samaisen pellon itä- ja pohjoisreunalla. Paikka sijoittuu 1. Salpausselän etumaastoon ja muodostuu glasifluviaalisen ja glasigeenisen aineksen peittämistä polygeneettisista muodostumista, joita ympäröi loivasti kumpuileva mariininen maasto (pellot). Kallioperä on graniittia ja maaperä on silttiä, moreenia ja multavaa ruskomaannosta. T
Tarkemmin kohteet sijaitsevat Brobackan kedon ja niityn länsipuolella peltosaarekkeilla ja pellon reunassa sekä sähkölinjan alla. Tarkastuksessa alueella on havaittu kaivanto, kaksi röykkiökohdetta sekä yksi kummun ja kuopan muodostama kokonaisuus. Viimemainitut on viety erikseen rekisteriin alakohteina.
Kaivanto sijaitsee pienellä peltosaarekkeella Brobackan kedon länsipuolella. Tarkastuksessa käveltiin peltosaareke ympäri ja läpi. Peltoja ei oltu kynnetty, joten niiden pinnan tarkastelu oli vaikeaa. Sängen seassa pilkotti paikoin paljasta maata, jonka pinnassa ei havaittu minkäänlaisia löytöjä.
Saarekkeessa havaitun kaivannon koko on noin 9 x 7 metriä. Sen keskeltä kairatessa havaittiin vain multavaa ruskeaa ja puhdasta maata. Kaivanto kasvaa nuorta haapaa. Kaivantovaikuttaa ladon tai vastaavan rakennuksen perustuskuopalta. Rakennus on sijainnut paikalla todennäköisimmin 1900-luvun alkupuoliskolla eikä se ole tallentunut merkintänä kartoilla. Kyseessä voisi olla myös maanottokuoppa, mutta se oli sellaiseksi hyvin säännönmukaisen muotoinen ja tasapohjainen.
Saarekkeen etelä-, itä- ja pohjoisreunassa on eri kokoisia kivistä tehtyjä kasoja. Osa niistä lienee pellolta raivatuista kivistä, osa mahdollisesti kaivannon maaperästä, ja lohkotut kivet ovat mahdollisesti muualta tuotuja tai pellolta räjäytettyjen isompien kivien kappaleita. Pensaskerroksessa on paikoin runsaasti taikinamarjaa, joka peittää kivikasoja paikoin tiheästi. Valtapuusto on lehtipuuta.

Markkinamäki 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde on sijainnut Markkinamäellä.
Paikalla on sijainnut vajaan parin metrin pituinen rautatanko, joka on ollut kalliossa Markkinämäen itärinteessä olevalla tasanteella.
Kyseessä on ollut mahdollisesti linjaloisto. Loisto on rakentunut noin 2 m korkeasta neliskulmaisesta rautatangosta (40 x 40 mm), joka on kiinnitetty kallioon nk. sepänkiiloilla. Yläpäässä on ollut kauniisti muotoiltu nelikulmainen kehikko, eli tervasten polttokori, joka on kiinnitetty runkoon niittaamalla.
Tanko on ollut paikallaan vielä 2004, jolloin se on tarkastettu inventoinnissa. Tanko on ilmeisesti hävinnyt 2010-luvulla paikaltaan.

Sköldargård Kyrkåkern 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sköldargårdin asuinalueen eteläpuolisella laajalla peltoalueella, jolla on kolme suurempaa peltosaareketta. Kohde sijaitsee näistä peltosaarekkeista läntisimmällä. Saarekkeen itä- ja eteläpuolelta on pellolta runsaasti löytöjä (ks. tarkemmin alakohteen kuvaus).
Peltosaarekkeessa on kolme mahdollista kivirakennelmaa. Rakenne a sijaitsee saarekkeen pohjoispäässä, rakenne b (halkaisija noin 1,3 m) saarekkeen keskivaiheilla ja maakiven yhteydessä oleva rakenne c (halkaisija noin 1,3 m) saarekkeen eteläpäässä. Rakenteet b ja c ovat muodoltaan hieman epämääräisiä ja vaikeasti tulkittavia.
Rakenne a muodostuu kahdesta erilaisesta vierekkäisestä rakennelmasta (koko noin 1,5 x 2,5 m). Se käsittää isompien lohkareiden ryppään ja sen vieressä pienemmän, hieman nelisivuisen ladelman. Lohkareinden välissä on maansekaista kiveystä ja siitä saatiin paksulti nokimaata kairalla. Rakennelman ulkopuolella oli normaali ruskea maannos. Kyseessä voi olla jonkinlainen uunirakenne, mutta sen tarkempi selvittäminen edellyttää kaivaustutkimuksia.
Saarekkeen pohjoispäästä on pronssiesineen katkelma, joka on tulkittu 1899-1900-luvun vöyllispyöräksi. Löytö on käsittelyssä Museovirastossa.
Peltosaarekkeen läpi on kulkenut tie 1800-1900-luvun kartoilla, jonka jäännös on paikoin maastossa vielä hahmotettavissa. On mahdollista, että rakennelmat liittyvät tien raivaamiseen ja rakentamiseen. On myös mahdollista, että saarekkessa olisi voinut olla asuinpaikka tai pajanpaikka, vaikka sellaisesta ei ole tallentunut tietoa kartoille.

Sköldargård Kyrkåkern 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee nykyisen Sköldargårdin asuinalueen eteläpuolisen laajan peltoalueen eteläosassa ja sen länsireunalla. Eteläosassa on muutama pienempi peltosaareke, joiden läheisyydessä löytöpaikat ovat. Jäännökset sijoittuvat näille peltosaarekkeille sekä pellon länsipuoliselle alueelle.
Saarekkeista suuremmalla on epämääräinen maansekainen kivikasa. Lisäksi siellä rakennuksen perustus, joka on 1800-1900-luvun kartoilla havaitun ja ulkorakennukseksi tulkitun rakennuksen tienovilla. Perustus on noin 2,5 x 3 m. Sen lähellä obpieni kivikasa tai kiveys, halkaisijaltaan noin 70 cm. Saarekkeen kautta on kulkenut tie 1800-1900-luvulla.
Saarekkeella kasvaa ruusua. Kasvi tuntuu liittyvän Länsi-Uudellamaalla vähän nuorempiin historiallisiin asuinpaikkoihin. Se on voinut levitä myös saarekkeen kautta kulkeneen tien vuoksi paikalle.
Saarekkeen länsipuolella on esineiden löytöpaikka (löytöpaikka1). Se ja muut löytöpaikat ja jäännökset on kuvattu Alakohteet-kohdassa.

Tempelberget (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Rönnäsin kartanon omistaja Alfons Wrede rakennutti rukoustemppelin kallion päälle 1800-luvun puolenvälin tienoolla. Kalliolla nähtävissä maastoa korkeammat seinälinjat (noin 6 x 4) ja syvemmälle jäävä lattia-ala. Maassa hieman tiilen muruja.

Kolabacken SW (Puolustusvarustukset)
Moderni; Mäen luoteisrinteen juurella, pellon reunamilla on lähes yhtenäinen, 500 m mittainen taisteluhaudan jäänne. Lounaassa jäänne kyllä katkeaa mäen laelta pellolle tulevan puron kohdalla parin kymmenen metrin matkalla. Lounaassa jäänne kiertää pellon reunaan ulottuvan kalliopaljastuman aivan pellon laidasta ja sen jälkeen lounaassa taisteluhauta hiipuu. Aivan lounaassa haudan jäänne kulkee pellon ojan vieressä ja vaikuttaisi yhtyvän siihen. Lounaassa hautaa ei sii voi erottaa pellon ojasta. Taisteluhaudassa ei ole pesäkkeitä. Taisteluhaudan jäänne on huonokuntoinen ja varsin sortunut.
Kohde on Porkkalan parenteesin aikainen 1944-1956.

Kolabacken SW 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Mäen luoteeseen laskevassa rinteessä, pellon reunasta 50 m kaakkoon on sortunut ja tuskin havaittavissa oleva taisteluhaudan jäänne, joka on tehty kalliopaljastuman juurelle. Vastaavia ja samankaltaisilla paikoilla olevia taisteluhaudan pätkiä on mm. Kirkkonummen Bråtaträskin alueella parempikuntoisempina ja selvästi erotettavina. Jäänne on n. 65 m mittainen.
Kohde on Porkkalan parenteesin aikainen 1944-1956.

Kolabacken SW 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäkialueen luoteisrinteen alaosassa, pienen kalliopohjaisen nyppylän päällä on rakennuksen kivijalka, kooltaan noin 5 x 5 m.
Vuoden 1792 Sundsbergin isojakokartalle ei kohdalle tai lähistölle ole merkitty mitään erityistä. V. 1842 pitäjänkartalla alue on tyhjä. Vuoden 1872 senaatinkartalla tälle kohdalle on merkitty torppa. Se on samalla paikalla edelleen v. 1939 topografisella kartalla. Vuoden 1961 peruskartalla paikalle ei ole mitään. Torppa lienee hävitetty Porkkalan vuokra-aikana. Torppa on siis ollut tällä paikalla mahdollisesti 1800-luvun puolesta välistä 1940-luvulle.

Porkkalan palautuksen muistomerkki (Taide)
Moderni; Porkkalan parenteesin muistomerkki "portti" vihitti pääministeri Matti Vanhanen vuonna 2006 50 vuotta Porkkalan vuokra-alueen palauttamisen muistoksi.

Tattarisuo / Malmin lentokenttä, Tuuli-T -kukkula (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohteessa on toisen maailmansodan aikaisia varustuksia. Se sijaitsee Malmin lentokentän koillispuolella, Tattarisuon teollisuusalueen ja pohjois–etelä -suuntaisen kiitoradan välisellä maastonkokoumalla. Mäen poikki kulkee kevyen liikenteen väylä, jonka molemmilla puolilla kasvaa lehtimetsää sekä tiheää lehtipuuvesakkoa. Mäen laella on avokalliota.
Mäkeä on kutsuttu lentokentän toiminta-aikana nimellä Tuuli-T -kukkula. Mäen huipulla on aikanaan ollut T-kirjaimen muotoinen, suurikokoinen tuulen suunnan osoituslaite. Mäelle oli sijoitettu toisen maailmansodan aikana kaksitykkinen ilmatorjuntapatteri, majoitustelttoja, parakkeja ja varastoja. Mäen länsilaidalla oli tuolloin myös kolme katettua lentokonesuojaa. Vuosien 1942 ja 1944 välillä toimi mäellä 56. kevyt ilmatorjuntajaos, joka osallistui Helsingin ilmapuolustukseen.
Mäen itärinteessä on näkyvissä neljä pyöreätä teltan kuoppaa, joiden halkaisija on n. 8 m ja syvyys keskimäärin 0,6 m sekä joitakin epämääräisempiä kuopanteita. Pyöreät kuopat sijaitsevat samoilla kohdilla, joissa toukokuussa 1943 otetussa ilmakuvassa näkyy telttoja. Telttojen kuoppien päälle ja ympäristöön rakennettiin syksyllä 1943 parakkeja, joiden perustusrakenteista ei ole näkyvissä jälkiä maastossa. Parakit purettiin sodan jälkeen.
Mäen länsirinteen juurella on kolmen katetun lentokonesuojan jäännökset näkyvissä. Suojien kaarevat puurakenteiset katot on purettu sodan jälkeen. Suojat erottuvat maastossa 17 x 25 m kokoisina kuoppina joiden syvyys on 1–3 m. Kaksi kuoppaa aukeavat lännen suuntaan ja eteläisin etelän suuntaan, josta on johtanut maahan kaivettu rullaustie länteen, joka erottuu nykyään 17 x 30 m kokoisena kaivantona, jonka syvyys on keskimäärin 1 m.
Mäen laella, tien itäreunalla sijaitsevalla itään päin kaltevalla kalliopinnalla on kalliohakkaus. Hakkauksessa on kuvattuna liekehtivä tykinkuula, ilmapuolustuksen hakaristi sekä teksti: ”56. Kev.J”. Hakkauksen alapuolella erottuu heikosti: "[-] -28/92. Edellä mainittujen hakkausten yläpuolella on tähti ja teksti: "44 г 11/10".
Jatkosodan aikana mäellä oli kaksi ilmatorjuntatykkiä, jotka sijaitsivat maahan kaivetuissa kuopissa, joiden reunoja lujitettiin ajoittain mm. kipsillä. Mäellä nykyisin olevat kolme ilmatorjuntatykin asemaa rakennettiin 1970-luvun alussa. Niistä kaksi pohjoisinta ovat samoille sijoilla, joissa sota-aikaiset tykkiasemat sijaitsivat. Keskimmäisen tykkiaseman luoteispuolella on maahan kaivettu 2 x 2 m kokoinen kuoppa, jonka syvyys on 0,5 m. Vuodelta 1943 peräisin olevan kartan perusteella kuopassa on ollut tulenjohtoasema.
Mäen huipun pohjoispuolella, tien itäreunalla on maahan kaivettu nelikulmainen, kivillä reunustettu kuoppa, jonka koko on 2,5 x 2,5 m ja syvyys 0,5 m. Vuodelta 1943 peräisin olevassa kartassa kohdalle on merkitty konekivääriasema. Tien länsipuolella, etelärinteessä on kivistä ladottu kaareva valli, joka on vuoden 1943 ilmakuvan perusteella ollut tuliasema, jonka torjuntasuunta on ollut lounaaseen, kohti lentokenttää.

Hirffeharaby (Hirvihaara) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hirvihaaran historiallisen kyläasutuksen keskus sijaitsee Kylänojan varressa, Mäkipuolin eteläpuolella.
Hirffeharaby (Hirvihaara) oli ilmeisesti olemassa jo 1400-luvun lopulla, sillä tältä ajalta peräisin olevassa laamannintuomiossa, joka koski Mäntsälän kylään kuuluvan Huhtalanmaan ostoa hämäläisiltä, on mainittu Hemminki Hirvihaarasta. Vuoden 1543 maakirjassa Hirvihaarasta mainitaan kuusi isäntää. Hirvihaaran kantatilat vakiintuivat lopulliseen muotoonsa vuoteen 1631 mennessä. Kylän keskus on sijainnut Hirvihaarantien ja Yli-Mäkeläntien risteyksen kohdalla. Vuonna 1695 käräjillä käsiteltiin kylän talojen sijaintia, koska tonttimaat olivat käyneet ahtaiksi. Tällöin todettiin mm. Lassilan ja Mäkelän talojen jo kauan sitten muuttaneen Kylänojan toiselle puolelle, nykyisen Mäkipuolin alueelle. Erilleen muuttivat myöhemmin myös Sukula (Joki-Sukula) ja Koskela. Nykyisen muotonsa kylä sai isojaon yhteydessä 1700-luvun lopulla.
Hirvihaarantien pohjoispuolella tehdyssä koetutkimuksessa vuonna 2022, ei löydetty kulttuurikerroksia tai rakenteita, jotka liittyisivät kylän vanhimpiin vaiheisiin. Koeojat kaivettiin tien läheisyyteen, alueelle, jossa on sijainnut rakennuksia vielä 1980-luvulla. Koetutkimusten jälkeen kohteen eteläosan rajausta on muutettu.

Hirvihaara Mäkelä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hirvihaaran Mäkelän ja Lassilan talot ovat alun perin sijainneet Kylänojan eteläpuolella, missä sijaitsee kantakylän vanhin asutus (ks. Hirffeharaby). Tarkka siirtymisen ajankohta ei ole tiedossa, mutta vuonna 1695 käräjillä käsiteltiin Hirvihaaran talojen sijaintia ja todettiin, että em. talot ovat muuttaneet puron toiselle puolelle jo kauan aikaa sitten. Mäkelä ja Lassila sijaitsivat rinnakkain Mäkipuolin etelärinteessä vuoden 1745 kartan mukaan.
Mäkipuolen eteläosa on edelleen asuttua ja melko tiheän rakennettua. Vanhojen talojen pihoilla on rakennuskantaa eri ajoilta. Mäkelä on säilyttänyt nykypäivään alkuperäisen luonteensa ja maatalousvaltaisen elinkeinonsa.

Tuppurin torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hirvihaaran kylässä, Hirvihaarantien ja Kylänojan välissä olevalla mäellä. Alueella kasvaa sekametsää, jonka joukossa on myös varttuneita havupuita. Historiallisten karttojen mukaan paikalla on ollut torppa 1800-luvulla ja alue on ilmeisesti kuulunut Tuppurin tilaan.
Vuoden 2019 inventoinnissa paikalla havaittiin rakennuksen kivijalka, kooltaan noin 5x5 metriä, jonka koilliskulmassa on uunin jäännökset ja keskellä kuoppa. Lähiympäristö on selvästi raivattua pihapiiriä. Kivijalan lisäksi alueella on muutamia muitakin talon pihapiiriin kuuluvia rakenteita. Kivijalasta noin 30 metriä länteen on noin 3,5x3 metrin kokoinen nelikulmainen kuoppa, jonka syvyys on noin 1,5 metriä. Kuopan reunoilla on vallit. kyseessä on mahdollisesti kellarikuoppa. Talonpohjasta noin 35 metriä etelään on toinen kivijalka, jonka koko on noin 4x4 metriä. Alueella kasvaa sekametsää, jonka joukossa on myös varttunutta havupuuta. Kohteen aluerajaus kattaa em. rakenteet.

Leppälä 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hirvihaaran kylässä Leppälän talon pohjoispuolella olevalla peltosaarekkeella. Peltosaarekkeen eteläreunan rinteessä on kuoppa, joka vaikuttaa kellarikuopalta. Sisäänkäynti erottuu noin metrin levyisenä ja kolme metriä pitkänä käytävänä, joka on ollut etelästä pellon puolelta. Kellarin sisäosa on ollut kooltaan noin 2x3 metriä. Nyt se on hieman sortunut reunoiltaan. Kellarin takaseinän on muodostanut rinne ja muut seinät on kasattu noin metrin korkuisista valleista, joissa on maata ja kiveä. Rakenteen ikää on vaikea arvioida, todennäköisimmin se on 1800-luvulta.
Edellisestä 30 metriä koilliseen on toinen kuopparakenne, kooltaan 2x2,5 metriä, syvyys reilu metri. Se on alarinteen puolelta avoin. Rakenne ei vaikuta kellarikuopalta, mutta se voi olla kuitenkin jokin säilytykseen liittyvä kuopparakenne.

Murronmäki (1000038506) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummisten kylässä Alikartanosta 800 metriä länteen ja Murronmäen talosta 200 metriä koilliseen, mäen länsirinteessä. Senaatinkartastoon on paikalle merkitty torppa. Kyseessä on todennäköisesti yksi Alikartanon tai Ylikartanon torpista. Torpan paikka oli hakkuiden jäljiltä hyvin peitteinen.
Torpan kivijalka on kooltaan noin 4x4 metriä. Uuni on sijainnut itänurkassa. Heti torpan länsipuolella on toinen kivijalka, kooltaan noin 4x5 metriä. Sen on sisällä ilmeisesti uunin jäännökset, mutta rakenteet olivat niin peitossa, että varmuutta tästä ei ole. Alueella saattaa olla muitakin kivirakenteita.
Edellä mainituista rakenteista noin 30 metriä etelään havaittiin selvästi uudemman rakennuksen betonisokkeli ja uunin palomuurit. Ilmeisesti paikka on ollut asuttu vielä pitkälle 1900-luvun puolelle.

Frugårdin silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummisten kylässä Alikartanon itäpuolella Mustijoen rannassa. Ennen nykyistä Nummistentietä ja siltaa vanha tie kiersi Alikartanon pihan kautta ja joen ylittävä silta oli noin 40 metriä nykyisen sillan eteläpuolella.
Sillanpaikka on merkitty vuoden 1733 karttaan ja on luultavasti vielä paljon vanhempi. Sillan kivipenger on edelleen jäljellä. Penger on noin 1,5 metriä korkea. Joen rannassa sen leveys on noin 3 metriä ja penger levenee kohti peltoa, ollen leveimmillään noin 6-7 metriä. Penkereen pituus on noin 10 metriä. Vastarannalla Alikartanon puolella ei vastaavaa pengertä ole, vaan rinteessä on kuoppa siinä mistä silta on kulkenut. Kyseessä on ilmeisesti ollut puurakenteinen silta.

Leppälä 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hirvihaaran kylässä Leppälän talon itäpuolella olevalla peltosaarekkeella. Peltosaarekkeen eteläreunan rinteessä on kuoppa, jonka sisäosa on kooltaan noin 3x4 metriä. Kuoppaa ympäröi puolentoista metrin levyiset maavallit. Sisäänkäyntiä ei pystytty havaitsemaan. Pellon puolella valli on matalampi ja tasaantuu sekä kapenee peltoa kohti. Kuoppa voi olla säilytystä varten tehty. Varsinainen kellari se ei kuitenkaan vaikuta olevan, koska sisäänkäynti puuttuu. Kyseessä saattaa olla asumiseen liittyvä rakenne. Maa-aineksen ottokuoppa ei todennäköisesti ole kyseessä, koska maat oli kasattu valliksi kuopan ympärille. Rakenteen ikää on vaikea arvioida. Todennäköisimmin se on 1800-luvulta tai 1900-luvun alusta.

Andersberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Andersbergin kartano, nykyisin Ylikartano, sijaitsee Nummisten kylässä. Nummisten säterikartano Frugård (Alikartano) jaettiin 1780-luvulla ja Andersberg sai yli puolet sen maista. Ensimmäinen omistaja oli majuri Anders Johan Nordenskiöld. 1800-luvun lopulla kartanoon liitettiin runsaasti maita ja sen kokonaispinta-ala oli noin 2500 hehtaaria. Vuonna 1917 tehtailija Emil Aaltonen osti kartanon ja rakennutti kartanolle mm. tiilitehtaan, sikalan ja kapearaiteisen rautatien ja kehitti kartanon toimintaa monipuolisesti. Kartanon maalla on myös oma hautausmaa.
Kohde on iältään melko nuori, koska se on perustettu vasta 1780-luvulla. Kartano on säilyttänyt alkuperäisen luonteensa ja maatalousvaltaisen elinkeinonsa ja se on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi. Kartanon alueella ei käyty inventoinnissa, johtuen kevään 2020 koronavirustilanteesta. Heti kartanon pohjoispuolelta, piha-alueen ulkopuolelta sijaitsee kohde Andersberg torppa, mj-tunnus 1000038512

Nordbo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nordbo sijaitsee Nummisten kylässä. Nordbon kartano, joka on tunnettu myös nimellä Ulriksdal, perustettiin vuonna 1784, kun Frugårdin (Alikartano) omistaja Carl Fredrik Nordenskiöld kuoli ja Nummisten kylä jaettiin hänen kolmen poikansa kesken perinnönjaossa. Veljeksistä Ulrik Nordenskiöld otti asuinpaikakseen Nordbon. Jaon pisti toimeen maanmittari Timoteus Winter, mutta siihen liittyviä karttoja ei ole ilmeisesti Kansallisarkiston kokoelmissa.
Kartanon on edelleen asuttuna ja on säilyttänyt alkuperäisen luonteensa. Myös kartanon piha-alueet ovat säilyneet melko muuttumattomina.

Andersberg torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummisten kylässä, Ylikartanon pohjoispuolella lähellä Onkimaantietä, noin 20 metriä sen eteläpuolella. Maastossa on rakennuksen kivijalka, joka oli 2020 tuulen kaataman kuusen vaurioittama. Kivijalan pohjoisosa on säilynyt. Sen luoteisnurkassa on uunin jäännökset, jotka erottuvat kasana. Eteläosastaan kivijalka on pahoin tuulenkaadon vaurioittama. Uunin perusteella kyseessä voi olla asuinrakennus. Kohde on nimetty Andersbergin torpaksi, mutta varmuutta siitä, että kyseessä olisi juuri Andersbergin kartanoon liittyvä rakennus ei ole. On mahdollista, että rakennuksen pohja on varhaisemmaltakin ajalta kuin 1780-luvulla perustettu kartano.

Hermanongimaa Låfvilä (Levelä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Herman Onkimaan kylässä, järven pohjoisrannalla. Låfvilä (Levelä) on yksi Hermanongimaan historiallisen kylän kantatiloista. Ensimmäiset maininnat ovat 1500-luvun puolivälistä. Vuosina 1687-1694 Levelä oli aatelisen kapteeni Kristoffer Henrik Hornin hallussa. Hornit ilmeisesti luopuivat Levelästä ja tila autioitui 1700-luvun alkupuolella ns. Ison vihan aikaan (1700-1721), mutta asutettiin uudelleen pian sen jälkeen.
Levelän tila on edelleen asuttu ja tontilla on eri-ikäistä rakennuskantaa. Levelä on säilyttänyt nykypäivään alkuperäisen luonteensa ja maatalousvaltaisen elinkeinonsa.

Hermanongimaa Piipola (Pyyppölä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pyyppölä kuuluu Herman Onkimaan kylän kantatiloihin, joiden muodostus tapahtui pääosin 1600-luvun alkupuolella. Pyyppölän kohdalla vakiintui maakirjoissa nimi Pentti Eskonpoika vuodesta 1636. Asutus on todennäköisesti alkanut jo jonkin verran aiemmin. Pyypölä sijaitsi erillään kylän muista taloista, noin puolen kilometrin päässä länteen niistä ja sillä oli omat peltonsa, joten isojako ei vaikuttanut siihen niin voimakkaasti kuin muihin taloihin. Kylän taloja autioitui välillä, mutta Pyyppölä oli ilmeisesti vakavaraisempi ja pystyi varustamaan jopa ratsumiehen vuoden 1640 paikkeilla. Perintötilaksi Pyyppölä hankittiin kylän taloista ensimmäisenä vuonna 1760.
Pyyppölä on säilyttänyt alkuperäisen luonteensa, on edelleen asuttu ja sijaitsee maatalousvaltaisessa ympäristössä.

Hermanongimaa Juhola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hermanonkimaan kylässä, noin 400 metriä järvestä pohjoiseen. Juhola on yksi Hermaongimaan kuudesta kantatilasta. Alun perin Juhola sijaitsi samassa taloryhmässä järven pohjoisrannalla, missä oli neljä muutakin kantatilaa, joiden juuret juontavat 1500-luvulle. Hermaongimaalla toteutettiin isojako vuosina 1774-1779, jonka seurauksena Juhola joutui muuttamaan kauemmas, nykyisen sijaintinsa tuntumaan.
Juhola sijaitsee nykyisin peltojen keskellä olevalla saarekkeella. Juholan viereen muutti myös Vähämattilan kantatila, joka ei enää esiinny kartalla. Juhola on säilyttänyt nykypäivään luonteensa ja maatalousvaltaisen elinkeinonsa.

Hermanongimaa Myllypuro (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Herman Onkimaan kylässä Isojärven pohjoispuolella, noin 100 metriä rannasta. Paikalla on sijainnut vesimylly, joka on merkitty mm. Kuninkaan kartastoon (1776-1804) ja isojakokarttaan vuodelta 1774-1775 (Westermark).
Myllyn paikka tarkastettiin inventoinnissa syksyllä 2019. Juholan talon suunnalta pohjoisesta virtaa peltojen läpi nimetön uoma, joka muodostaa putouksen jyrkän kallion kohdalla pellolta tullessaan.Putousta on arviolta noin 4-5 metriä. Kallion kohdalle tullessaan puro virtaa pari metriä leveänä uomana kallioiden muodostamassa uomassa. Paikka on kasvillisuuden peittämä ja rakenteita ei voinut varmuudella erottaa, mutta kasvillisuuden seassa oli paljon isohkoja kiviä, jotka ovat voineet muodostaa myllyn perustan tai patorakennelman. Rannasta johtaa selkeä pari metriä leveä tieura kallioiden kohdalle, missä myllyn paikan pitäisi olla. Lisäksi uoman pohjoispuolella on epämääräisiä kivikasoja, mutta selviä rakenteita ei kasvillisuuden takia ja kiveysten huonon näkyväisyyden vuoksi voinut varmuudella erottaa.

Säxjärfvi by (Sääksjärvi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sääksjärven kylässä oli vuonna 1543 kymmenen taloa. Suuri talojen määrä viittaa siihen, että kylän perustaminen on tapahtunut jo selvästi vuotta 1543 aiemmin, todennäköisesti jo 1400-luvulla. Talojen lukumäärän perusteella se on ollut yksi Mäntsälän vanhimmista kylistä. Tilaluku kasvoi 1500-luvun lopulla 14:ään.
Jostain syystä kylä alkoi kuihtumaan 1600-luvun puolella niin, että vuonna 1631 oli 11 taloa merkitty autioiksi. Toisin sanoen talot eivät kyenneet enää maksamaan verojaan. Strömsbergin kartanonherra Johan Berndes sai 1600-luvun puolessa välissä osan kylästä läänitykseksi ja osti vielä loput tilat kestikievaria lukuun ottamatta. Kylän tilat palautettiin kruunulle ison reduktion aikana. Tilojen määrä ei suuresti kasvanut 1700-luvun aikana ja kun maanmittari Timoteus Winter tuli toimittamaan isojakoa vuonna 1783 oli tiloja 18. Isojaon seurauksena taloja muutti pois kantakylän alueelta ja jaossa todettiin kylässä olevan tilaa peräti 19 uudistilalle, joita perustettiin eri puolille kylää.
Vuoden 2020 inventoinnissa todettiin, että kylätontti on edelleen asuttu ja tiheään rakennettu. Kylän lähiympäristöä käytiin läpi. Ainoat mahdollisesti vanhempaa asutukseen liittyvät jäännökset löytyivät aivan Sääksjärventien vierestä sen pohjoispuolelta, Inkalan talon itäpuolelta. Tässä havaittiin kahdessa kohdassa rakennusten jäännöksiä. Itäisemmässä erottuu tien reunan suuntaisesti noin 4 metriä kivijalkaa, mutta rakennuksen muoto ei hahmotu kunnolla. Toinen kivijalka on edellisestä kymmenen metriä länteen, noin 4 metriä tien reunasta. Rakennukseen on ilmeisesti ollut kulku tien suunnasta. Kivijalan leveys on noin 4 metriä ja pituus noin 6 metriä. Vaikea sanoa, onko kyseessä asuinrakennus vai ulkorakennus ja miltä ajalta rakenteet ovat peräisin.

Saarenniitynoja 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sääksjärvellä Pukkilantien eteläpuolella aivan tien tuntumassa. Pukkilantie ylittää tällä kohtaa Saarenniitynuoman, jossa on sijainnut vesimylly. Mylly on merkitty vuoden 1783 isojakokarttaan. Myllyyn liittyvät rakenteet ovat joko tuhoutuneet tai peittyneet Pukkilantietä tehdessä. Tien eteläpuolella vanha puinen isohko vaja, joka on voinut liittyä myllyn toimintaan sen loppuvaiheissa. Myllyä on saatettu käytettää pitkään, koska betonista tehtyä patomuuria on näkyvissä parin metrin osuus. Heikon säilyneisyytensä vuoksi kohde on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi. Tästä noin 200 metriä alajuoksun suuntaan on jäännöksiä toisesta Saarenniitynuomassa olleen myllyn rakenteista.

Järvelä Sääsksjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 2 km Sääksjärvestä itään, Ensilän talosta noin 300 metriä länteen, mäen pohjoisrinteessä. Senaatinkartastoon ja pitäjänkartastoon merkitty torpan paikka tarkastettiin inventoinnissa v. 2020.
Paikalta löytyi torpan kivijalka ja siihen liittyvien ulkorakennusten jäännöksiä. Torpan kivijalka on kooltaan noin 5x5 metriä, siinä kasvaa isoja koivuja ja kuusia. Luoteiskulmassa on uunin paikka, joka erottuu kumpuna. Oviaukko on itäseinällä ja sitä kohti johtavat kivirivit.
Torpasta 10 metriä pohjoiseen on toinen rakennuksen pohja, joka on kooltaan 5x4 metriä. Kyseessä lienee ulkorakennus. Torpasta noin 18 metriä itään on pieni rakennuksen pohja, jonka koko on noin 2x2 metriä ja vieressä on kiveystä, joka voisi kuulua toiseen rakennukseen tai tämän laajennukseen. Torpasta noin 50 metriä pohjoiseen on veden täyttämä, noin 1,5x1,5 metrin kokoinen kuoppa, joka saattaa olla kaivon paikka.
Torpan jäännökset ja ympäristö muodostavat hyvin säilyneen kokonaisuuden.

Mäntsälän mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pari kilometriä Mäntsälän keskustasta etelää Mäntsälänjoen varressa. Joessa on luonnonkivistä patorakennelmaa sekä myös betoninen patoseinä. Länsirannalla on palaneen myllyn jäännökset ja vanha asuinrakennus. Mylly on merkitty Senaatin kartastoon 1800-luvulla, mutta Kuninkaan kartastossa ei ole merkintää. Mylly on ilmeisesti toiminut pitkälle 1900-luvun puolelle. Koska myllyn alkuperää ei voitu sijoittaa 1800-lukua vanhemmaksi, on se luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Karlsberg (1000038529) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karslberg eli Mäntsälän kartano sijaitsee Mäntsälän keskustassa, kirkon koillispuolella.
Mäntsälän kylä on muodostunut viimeistään 1400-luvulla. Maita oli lunastettu hämäläisiltä mahdollisesti jo aiemminkin. Mäntsälä kylä läänitettiin vuonna 1606 Peter Nassokinille (Nasackin), jonka kuoltua poika Peter Nassokin nuorempi perusti kylään säterikartanon vuonna 1652. Isossa reduktiossa kartano peruutettiin ensin kruunulle, mutta palautettiin sitten Nassokinin leskelle Anna von Henninghausenille. Omistus jatkui Henninghausenin tyttären pojan Karl Henrik Möllerin ja hänen jälkeläistensä kautta 1800-luvulle asti (kartanosta on käytetty myös nimitystä Möllershof). Mäntsäläln kartanon kohokohtia oli, kun keisari Aleksanteri I vieraili siellä vuonna 1809.
Kartano on edelleen käytössä. Päärakennus on 1700-luvun lopulta, ja se on säilyttänyt ympäristöineen historiallisen luonteensa,

Norrkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mäntsälän keskustasta noin 3 kilometriä pohjoiseen Norrkullan kohdalla Lahdentiestä noin 50 metriä länteen. Senaatin kartastossa on alueelle merkitty rakennuksia. Mäen päällä sijaitsevan nykyisen Norrkullan kartanon kohdalle on merkitty torppa.
Norrkullan mäen itäkärjessä on kaksi rakennetta, jotka saattavat liittyä asumiseen. Pari metriä pellon laidasta erottuu suorakulmainen rakennuksen pohja, jonka koko noin 6x7 metriä. Kivijalka ei hahmotu selkeästi. Nurkkakiviä on näkyvissä, mutta ne ovat hieman tulkinnanvaraisia. Tästä noin viisi metriä pohjoiseen on halkaisijaltaan 2,5 metrinen kuoppa, jonka syvyys on puolisen metriä. Kuopasta nostettu kivinen maa-aines on sen vieressä.

Humalistonmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mäntsälän kylässä, noin 3,5 km Mäntsälän keskustasta pohjoiseen. Lahdentie kulkee noin 200 metriä itään ja heti kohteen eteläpuolella on Jussinkorventie. Norkullan kartano on noin 150 metriä etelään. Varttuneessa kuusikossa on kaksi rakennuksen pohjaa.
Ensimmäinen rakennuksen pohja on neliskanttinen, kooltaan noin 4x5 metriä. Kivijalka on sammalen peittämä, kivijalan nurkkakivet on erotettavissa. Luoteisnurkassa on kumpu, jonka halkaisija on noin 1,5 metriä, joka sisältää uunin jäännökset. Tästä noin 4 metriä luoteeseen on toinen noin 15-20 cm kohollaan oleva suorakaiteen muotoinen alue, kooltaan noin 2,5x4 metriä.

Eerola (1000038533) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mäntsälän kylän länsiosassa, nykyisen Eerolan talon luoteispuolella peltojen vieressä olevan mäen päällä. Ilmeisesti kyseessä on yksi Mäntsälän kartanon torpista, joka on perustettu 1700-1800-lukujen vaihteen paikkeilla.
Paikka on nykyisin asumaton ja torpan jäännökset ovat jäljellä. Mäen alareunassa on raivausröykkiöitä. Niistä hieman ylemmäs rinteeseen saattaa olla ulkorakennuksen kivijalan jäännöksiä, jotka erottuvat heikosti. Mäen päällä aivan tien reunassa erottuu torpan kivijalka ja uunin jäännökset, jossa on myös tiiltä. Mäen päällä on lisäksi muita kuoppia, jotka liittyvät asuinpaikkaan. Alue oli 2020 inventoinnissa kasvillisuuden ja hakkuujätteiden peitossa. Kohde on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi, koska se on melko nuori eikä erityisen hyvin säilynyt.

Kylänoja 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hirvihaaran kylässä Kylänojan pohjoispuolella, Mäkipuolesta lounaaseen pellon läpi Kylänojaan ulottuvalla viljelemättömällä kannaksella. Paikalle on merkitty talo tai torppa Senaatinkartastossa. Paikka oli hakkuuaukeana inventointihetkellä 2019 ja aluskasvillisuus sekä hakkuujäte vaikeuttivat havaintojen tekoa. Lisäksi pellolta on nosteltu kiviä pitkin harjanteen reunaa.
Paikalla on torpan kivijalka, jonka koko on noin 5x5 metriä. Uunin jäännökset ovat pohjoisreunassa. Torpasta noin 15 metriä länteen erottuu maastossa toisen rakennuksen kivijalan kulma.

Sukula (Joki-Sukula) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hirvihaaranjoen länsipuolella, noin 2 km Hirvihaaran kylästä pohjoiseen. Sukula (Joki-Sukula) on yksi vanhoista tiloista, jotka ovat muuttanut pois kantakylän alueelta ilmeisesti viimeistään 1600-luvulla. Nykyisin tilan nimi on Joki-Sukula. Nimi on vaihtunut jossakin vaiheessa ilmeisesti tilan jaon seurauksena. Peruskartalla oleva Sukula on siis nuorempi kuin Joki-Sukula.
Tila rakennuksineen on edelleen käytössä ja Joki-Sukula on säilyttänyt alkuperäisen luonteensa ja maatalousvaltaisen elinkeinonsa.

Anttila Maitoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Anttilan historiallinen asuinpaikka sijaitsee Maitoisten kylässä, Mustijoesta erkanevan uoman länsirannalla. Maitoisten kylän varhaisin asutus on 1700-luvun alkupuolelta, jolloin Olkisten kylän yhteydessä on vuonna 1734 mainittu Maitoinen-niminen torppa, joka kuului Harvialan kartanolle. Myöhemmin mainitaan myös toinen Maitoinen-niminen torppa. 1750-luvun lopulla ne on merkitty Mäntsälän henkikirjaan Rastila-nimisenä kylänä. Varhaisimmat karttamerkinnät asutuksesta ovat Kuninkaan kartastossa 1700-luvun lopulta. Siihen on merkitty kaksi taloa nykyisten Anttilan ja Mäkelän kohdalla. On todennäköistä, että ne ovat samoilla paikoilla kuin edellä mainitut torpat. Molemmat talot ovat edelleen asuttuja ja alue rakennettua. Anttila on säilyttänyt nykypäivään alkuperäisen luonteensa ja maatalousvaltaisen elinkeinonsa.

Mäkelä Maitoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäkelän historiallinen asuinpaikka sijaitsee Maitoisten kylässä, Mustijoesta Mustijokeen virtaavan kapean uoman pohjoispuolella, Mustijoesta 500 metriä länteen. Maitoisten kylän varhaisin asutus on 1700-luvun alkupuolelta, jolloin Olkisten kylän yhteydessä on vuonna 1734 mainittu Maitoinen-niminen torppa, joka kuului Harvialan kartanolle. Myöhemmin mainitaan myös toinen Maitoinen-niminen torppa. 1750-luvun lopulla ne on merkitty Mäntsälän henkikirjaan Rastila-nimisenä kylänä. Varhaisimmat karttamerkinnät asutuksesta ovat Kuninkaan kartastossa 1700-luvun lopulta. Siihen on merkitty kaksi taloa nykyisten Anttilan ja Mäkelän kohdalla. On todennäköistä, että ne ovat samoilla paikoilla kuin edellä mainitut torpat. Molemmat talot ovat edelleen asuttuja ja alue rakennettua.
Mäkelä on säilyttänyt nykypäivään alkuperäisen luonteensa ja maatalousvaltaisen elinkeinonsa.

Olkinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mäntsälän ja Hausjärven välisen tien varressa, lähellä kuntien ja samalla maakuntien rajaa. Olkisten kartanoa edelsi lampuoti- ja rälssitila. Kartanon perusti luutnantti Karl Fredrik Toilette 1800-luvun alussa. Kartano on edelleen asuttu. Nykyinen päärakennus on ilmeisesti vuodelta 1905, edellinen tuhoutui tulipalossa vuonna 1899.
Inventoinnissa vuonna 2020 tarkasteltiin kartanon lähialueita, joilta löytyi merkkejä maankäytöstä ja rakennuksista, jotka kuitenkin ajoittuvat todennäköisesti 1900-luvulle. Kartano on iältään melko nuori, mutta sitä on edeltänyt aiempi asutus, luultavasti 1600-luvulta alkaen. Kartano on säilyttänyt alkuperäisen luonteensa ja maatalousvaltaisen elinkeinonsa.

Linnainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sulkavan kylässä, Sulkavajärven pohjoispuolella. Linnaisten kartano sai alkunsa 1700-luvun alkupuoliskolla, jolloin vänrikki Birger Lindman osti Sulkavan kylän Karl Fredrik Tigerstedtiltä. Lindman asettui asumaan Sulkavalle. Tästä sai alkunsa Linnaisten kartano, jota kutsuttiin myös Sulkavan kartanoksi. Vuonna 1780 kartano päätyi ylijahtimestari Lars Petter Ekbladin haltuun, hän teetti kartanon uuden päärakennuksen puutarhoineen vuoden 1785 paikkeilla. Puinen kartanorakennus purettiin vuonna 1960. Ekbladin vävy Hans Henrik Stjernvall oli kartanon herrana 1800-luvun alkupuolella ja hankki huomattavan maaomaisuuden mm. Sälinkään kylän ja osan Ohkolasta. Hän perusti myös kaksi sivukartanoa ja kymmeniä torppia mailleen.
Nykyisin vanhaa rakennuskantaa ei ole juuri jäljellä. Kartanon ympäristö on melko väljästi rakennettua. Linnaisten kartano on säilyttänyt nykypäivään alkuperäisen luonteensa ja maatalousvaltaisen elinkeinonsa.

Ängsjöholm (Kassila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sulkavanjärven etelärannalla. Sulkavanjärven vedenpintaa on laskettu 1800-luvulla ja kartanon nykyiset rannat ovat entistä järvenpohjaa. Kartano sijaitsi järven rannalla ennen pinnan laskua.Ängsjöholmenin kartano, myöhemmin Kassila, sai alkunsa Mikkolan rälssitilasta, joka erotettiin Linnaisten kartanosta vuonna 1802. Mikkola muodostui jo 1600-luvun puolessa välissä, kun Sulkavan kantatilat jakaantuivat. On epäselvää sijaitsiko Mikkola vielä tuolloin samalla paikalla kuin Kassila, vai onko se siirtynyt paikalla vasta myöhemmin. Talo on merkitty isojakokarttaan vuodelta 1794. Kassilan kartano pysyi asuttuna ilmeisesti 1980-luvulle asti. Vuoden 1989 peruskarttaan talot on merkitty autioiksi.
Kassilaan kuului päärakennus, lukuisia ulkorakennuksia ja erittäin iso navetta. Näiden kaikkien rakennusten jäännöksiä löytyy alueelta. Rakennukset vaikuttivat kuitenkin olevan melko nuoria. Niissä oli mm. betonisokkeleita. Selviä merkkejä 1800-lukua vanhemmista rakenteista ei havaittu. Alue tulisi inventoida tarkemmin mahdollisen varhaisemman asutuksen löytämiseksi.

Nikinoja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nikinoja on ilmeisesti kuulunut Vanajan yhteismaihin ja se sijaitseekin Hämeen rajamailla. Nikinojan kylä on syntynyt 1600-luvun alkupuolella ja veroluetteloihin se on merkitty vuodesta 1627 lähtien. Kylä kuului Janakkalan hallintopitäjään. Nikinoja on ollut pieni kylä ja siellä on ollut vain yksi verotettava talo koko 1600-luvun ajan. Nikinojan ainoa talo jakaantui kahtia 1750-luvulla. Talojen nimet olivat Jussila ja Anttila. Kylässä oli lisäksi yksi torppa. Isojako toimitettiin vuonna 1785, jolloin uudistiloja muodostettiin kolme.
Inventoinnissa 2020 todettiin, että Jussilan talo, joka sijaitsee vanhalla kylätontilla, on tyhjillään ja rapistumassa. Mäen eteläosassa on ollut vanhojen peruskarttojen mukaan useita rakennuksia, mutta ne on purettu. Rakennuksien perustat ovat maastossa. Ne vaikuttavat pääosin olevan 1900-luvulla tehtyjä. Nikinojantien länsipuolella on ollut myös maanottoa.
Osa alueesta on kuitenkin siinä määrin säilynyt, että historiallisen ajan jäännöksiä voi olla löydettävissä. Mäen länsirinteessä havaittiin kaksi kuoppaa, jotka on merkitty alakohteina. Toinen kuopista on neliskanttinen, kooltaan 2x2,5 m ja noin 70 cm syvä. Siinä on noin metrin levyiset vallit. Kuoppaan johtaa käytävä alarinteen puolelta. Kyseessä on ilmeisesti maarakenteinen kellarikuoppa. Toinen kuoppa on edellisen länsipuolella, noin 20 m päässä. Se on neliskanttinen, leveys 2,5 m ja pituus alarinteen suuntaisesti 3 m. Kuopassa ei ole valleja.
Nikinojan kylätontilta noin 300 m pohjoiseen mäen pohjoislaidalta siajitsee talonpohja ja kivikellari, kohde Nikinoja 2 (muinaisjännösrekisteri numero 1000038655).

Kivisoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sulkavan kylässä Nikinojan länsipuolella, noin 1,5 km Linnaisista luoteeseen. Kivisojan talon eteläpuolella laskee kapea puro kohti Nikinojaa. Puro kulkee kapeassa uomassa ja siinä on ollut mylly ilmeisesti viimeistään 1800-luvulla, mahdollisesti jo aiemmin. Mylly on merkitty pitäjänkartastoon ja Senaatinkartastoon.
Paikalla on rakennuksen jäännöksiä, tiiltä ja kivijalan kiviä. Puron poikki on kasattu patovallia noin 5 metrin leveydeltä, sitä on käytetty myös kulkuna puron yli. Kyseessä on ilmeisesti pieni mylly, jota on voitu käyttää runsaamman veden aikana.

Sulkava Linnaistenkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sulkavan alueella on ollut vahvat yhteyden Kanta-Hämeeseen, kuten koko luoteis-Mäntsälällä. Se on ilmeisesti kuulunut ainakin osittain Niemenpään kartanon alaiseen Välkinmaahan jo keskiajalla. Välkinmaata pidetään vanhana vanajalaisten eräalueena.
Sulkavan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1539 maakirjassa, jolloin se kuului Janakkalan hallintopitäjään. Maakirjan mukaan kylässä oli viisi isäntää. Vuonna 1569 kylä läänitettiin Liivinmaan kuvernöörille, Hans Björninpojalle, joka oli myös Tyrvännön Lepaan kartanon herra. Vuonna 1628 kylän omistajaksi oli vaihtunut Gert Skytte, Munkkiniemen kartanon omistaja. Sulkavan kantatiloiksi muodostuivat Ylläspää/Ukkolan ja Uotila/Mikkolan talot 1600-luvun alussa. Tilat jakaantuivat, ja vuoden 1634 henkikirjan mukaan kylässä oli neljä taloa, joiden nimiksi vakiintuivat Rekola, Mikkola, Ylöstalo ja Uotila.
Sulkavan syrjäinen sijainti ilmeisesti edesauttoi niin ettei yksikään taloista autioitunut ison vihan aikana 1713-1721. Kylän historia sai merkittävän käänteen, kun sen uusi omistaja vänrikki Henrik Lindman asettui asumaan Rekolan tilalle vuonna 1738. Aiemmat omistajathan olivat asuneet kaukana kylästä. Tästä sai alkunsa Linnaisten kartano, jota kutsuttiin myös Sulkavan kartanoksi. Vuonna 1780 kartano päätyi ylijahtimestari Lars Petter Ekbladin haltuun, joka teetti kartanon uuden päärakennuksen puutarhoineen vuoden 1785 paikkeilla. Puinen kartanorakennus purettiin 1960. Ekbladin vävy Hans Henrik Stjernvall oli kartanon herrana 1800-luvun alkupuolella, jolloin hän perusti myös kaksi sivukartanoa ja kymmeniä torppia mailleen.
Sulkavan Linnaisten kylä sijaitsee Nikinojan länsipuolella vastapäätä Linnaisten kartanoa. Sulkavan kylän toinen vanha osa on pari kilometriä etelään, purouoman varressa. Linnaisten kylästä 400 metriä etelään sijaitsee Sulkavan Rekola. Linnaisten kylä on edelleen asuttu ja melko tiheään rakennettu. Sen rakennuskannan ikä on kirjavaa. Vuoden 2020 inventoinnissa kylän lähialuetta inventoitiin mutta merkkejä vanhasta asutuksesta ei löytynyt. Lähin kohde on edellä mainittu Sulkava Rekola (mj-rekisterin tunnus 1000038544).

Sulkava (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sulkavan alueella on ollut vahvat yhteyden Kanta-Hämeeseen, kuten koko luoteis-Mäntsälällä. Se on ilmeisesti ainakin osittain kuulunut Niemenpään kartanon alaiseen Välkinmaahan jo keskiajalla. Välkinmaata pidetään vanhana vanajalaisten eräalueena. Sulkavan kylä mainitaan ensimmäisen kirjan vuoden 1539 maakirjassa, se kuului tuolloin Janakkalan hallintopitäjään. Maakirjan mukaan kylässä oli viisi isäntää. Vuonna 1569 kylä läänitettiin Liivinmaan kuvernöörille, Hans Björninpojalle, joka oli myös Tyrvännön Lepaan kartanon herra.
Vuonna 1628 kylän omistajaksi oli vaihtunut Gert Skytte, Munkkiniemen kartanon omistaja. Sulkavan kantatiloiksi muodostuivat Ylläspää/Ukkolan ja Uotila/Mikkolan talot 1600-luvun alussa. Tilat jakaantuivat ja vuoden 1634 henkikirjan mukaan kylässä oli neljä taloa, joiden nimiksi vakiintuivat Rekola, Mikkola, Ylöstalo ja Uotila. Sulkavan syrjäinen sijainti ilmeisesti edes auttoi, että se selvisi vähällä ison vihan melskeistä, sillä yksikään taloista ei autioitunut. Kylän historia sai merkittävän käänteen, kun sen uusi omistaja vänrikki Henrik Lindman asettui asumaan Rekolan tilalle vuonna 1738. Aiemmat omistajathan olivat asuneet kaukana kylästä. Tästä sai alkunsa Linnaisten kartano, jota kutsuttiin myös Sulkavan kartanoksi.
Vuonna 1780 kartano päätyi ylijahtimestari Lars Petter Ekbladin haltuun, hän teetti kartanon uuden päärakennuksen puutarhoineen vuoden 1785 paikkeilla. Puinen kartanorakennus purettiin vuonna 1960. Ekbladin vävy Hans Henrik Stjernvall oli kartanon herrana 1800-luvun alkupuolella ja hankki huomattavan maaomaisuuden mm. Sälinkään kylän ja osan Ohkolasta. Hän perusti myös kaksi sivukartanoa ja kymmeniä torppia mailleen.
Vuoden 2020 inventoinnissa kylän lähialuetta käytiin läpi, mutta mitään historiallisen ajan rakenteita ei havaittu. Sulkavan kylätontti on edelleen rakennettua ja alue on säilyttänyt alkuperäisen luonteensa ja maatalousvaltaisen elinkeinonsa. Kylään liittyen löytyi vuoden 2020 inventoinnissa Nikinojantien itäpuolella olevan mäen eteläpäästä useita talonpaikkaan liittyviä rakenteita, jotka ovat omana muinaisjäännöskohteenaan Sulkava 2 (mj-rekisterin tunnus 1000038654). Ne ovat todennäköisesti osa kylätonttia, mutta sijaitsevat nyt selvästi erillään ja luokiteltavissa kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Sulkava Myllymäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sulkavanjärven eteläpuolella. Peruskarttaan on merkitty Myllymäki. Mäellä on viimeistään 1800-luvulla sijainnut tuulimylly. Paikka tarkastettiin vuoden 2020 inventoinnissa. Mäellä sijaitsee yksi vanha puurakennus, jonka pohjoispuolella havaittiin irtokivien päälle nostettu noin metrin halkaisijaltaan oleva laakakivi. Kivi vaikuttaisi olevan myllynkiven aihio. Mäellä on jonkin verran isoja kiviä, jotka sopisivat myllyn peruskiviksi, mutta selvää rakennetta niistä on vaikea hahmottaa.

Toltinperä 1 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sulkavan kylässä Sulkavanjärven eteläpuolella Toltinperä-nimisen pellon reunalla metsässä. Pelto-ojasta noin 3 metriä on ilmeisesti historiallisen ajan säilytyskuoppa, jonka koko on noin 2 x 2 m ja syvyys noin metri. Aluella kasvaa kuusimetsää ja maaperä on soraista hiekkaa. Kuopassa on normaali maannos, huuhtoutumiskerrosta ei ole.

Vattonjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sulkavan kylässä, Sulkavanjärven eteläpuolella. Kuivattu Vattonjärvi on sijaitsee sen kaakkoispuolella. Paikalla on ollut torppa 1800-luvulla. Rakennuksia on merkitty karttaan kallioisen mäkikumpareen päälle ja sen länsipuolelle mäen alle. Mäki on kuivahkoa, mäntyä kasvavaa kangasta. Mäen alaosasta ei löytynyt enää jäännöksiä rakenteista, koska alue oli äestetty ja siellä oli istutuskoivikko.
Mäen päällä on matala kivijalka, jonka koko on noin 7x8 metriä. Kivijalka ja mäen laki ovat sammaloituneet. Kivijalka erottuu melko huonosti. Uunin paikkaa ei ollut näkyvissä, joten todennäköisesti kyseessä on ulkorakennus ja asuinrakennus on sijainnut mäen juurella. Mäen pohjoispuolella, mäen ja tien välissä on tien suuntaisesti noin 30 metriä hajanaista kiviaitaa. Kohteen aluerajaus kattaa mäen päällä olevan rakenteen.

Lassas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lassaksessa on ollut torppa. Vuoden 1874 kartassa paikalla näkyy tila, jonka rakennusten pohjat ovat edelleen näkyvissä maastossa. Metsäautotien molemmin puolin on rakennuksen pohjia ja pätkä kiviaitaa. Koordinaattipiste on kookkaan rakennuksen pohjan kohdalla, jonka keskellä on tulisijan jäänteet.

Sääksjärven tulitikkutehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven kylässä, Sääksjärventien eteläpuolella, korkeahkon mäen päällä, jota kutsutaan Mestuksenmäeksi. Paikalla on Sääksjärven ensimmäisen tulitikkutehtaan rauniot, joiden pohjoispuolella on nykyisin tenniskenttä. Tehtaan rauniot ovat osittain betonia, osin luonnonkiveä. Raunio on kooltaan noin 7x20 metriä. Betoniset portaat näkyvät selvästi rakennuksen itäpäässä. Raunioiden päällä on kasvillisuutta, puustoa ja kaatuneita puita.
Sääksjärvellä toimi 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkupuolella kaikkiaan viisi tulitikkutehdasta. Tämä oli niistä ensimmäinen. Tehtaan perustivat Gestrinin veljekset Anders Werner ja Anders Richard sekä Seth Erland Heikinpoika Jaakkola vuonna 1877. Vuonna 1885 tehtaalla työskenteli 15 henkeä. Tehdas lopetti toimintansa vuonna 1918.

Manni (Asuinpaikat)
Historiallinen; Manni on yksi Sääksjärven kantatiloista. Nimi on vakiintunut vuoden 1610 jälkeen- Manni toimi kruunun ratsutilan aputilana ison reduktion jälkeen 1600-luvun lopulla, mutta autioitui ison vihan aikaan v. 1713-1721, mutta sai pian uudet asukkaat. Manni oli ensimmäisiä tiloja, jotka hankkivat perintöoikeuden Sääksjärven taloista vuonna 1759. Manni on säilyttänyt nykypäivään alkuperäisen luonteensa ja on edelleen asuttu.

Rinteelän torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven kylässä, noin 1,3 km Sääksjärvestä pohjoiseen ja Rinteelän talosta noin 300 m metriä koilliseen. Senaatin kartastoon on merkitty torpan paikka, joka tarkastettiin vuoden 2020 inventoinnissa. Kapean lounas-koillis -suuntaisen harjanteen koillispäässä on rakennuksen kivijalka, joka oli ruohon peittämä. Kivijalka on kooltaan noin 2x2,5 metriä. Koillispuolelta alarinteen suunnasta on kapea sisäänkäynti. Alue oli inventointiaikaan hakkuuaukeaa, joka kasvoi vesakkoa. Muita rakenteita ei läheisyydestä havaittu.

Sääksjärven Kestikievari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sääksjärven kestikievari oli yksi Mäntsälän virallisista kestikievareista. Se on perustettu viimeistään 1600-luvulla. Asutuksen yleisluetteloon se ilmestyy kestikievarin nimellä vuonna 1654. Alun perin kestikievari on ilmeisesti sijainnut kantakylän alueella, mutta 1700-luvun karttoihin se on merkitty nykyiselle paikalleen. Kestikievarin vanhat rakennukset on ilmeisesti aikojen saatossa purettu. Paikka on säilyttänyt alkuperäisen luonteensa ja maatalousvaltaisen elinkeinonsa. Inventoinnissa 2020 ei tarkastettu kestikievarin piha-aluetta muuten kuin läpi kulkien.

Soiranmäki (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Olkisten kylässä Soiranmäen lounaisrinteessä, noin 15 metriä Maitoistentien ja Jaakkolantien välissä. Maasto on louhikkoista ja kallioista mäntykangasta. Kuoppa sijaitsee melko jyrkässä rinteessä, hakkuuaukealla jonka hakkuujätteet peittivät hieman sitä. Kuoppa on hieman neliskanttinen. Sen koko on noin 3,5x4 metriä ja syvyys noin kaksi metriä. Siihen johtaa rinteen suuntaisesti lännestä käytävä, jonka pituus on noin kolme metriä ja leveys reilu puoli metriä. Kuoppa muistuttaa suuresti toisen maailmansodan aikaisia korsukuoppia.

Vanha Finnsintie (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Vanha Finnsintie muodostaa yhden Hämeen Meritien päätepisteen, jossa se yhtyy Suureen Rantatiehen Espoonkartanon alueella Finnsin kestikievarin kohdalla.
Sorapintainen tie on hyvin säilyttänyt luonteensa keskiaikaisena maantiena, sekä rakenteeltaan että suhteeltaan ympäristöön.

Nimetön osuus välillä Raasillantie - Vanha Takkulantie (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Keskiaikaisen Vällskogin ja Tackskogin välisen kylätien pohja. Osuus Raasillanojasta Vanhaan Takkulatiehen hyvin "arkeologisoitunut". Käytössä enää ratsupolkuna.

Vanha Rastaalantie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Todennäköisesti 1700-luvulla syntynyt tieyhteys Leppäsillan ja Trastmossan torppien välillä.

Bergvalla (1000038723) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka erottuu nelikulmaisena kivirakenteena välittömästi rantaan vievän tien itäpuolella. Ympäröivässä maisemassa on mahdollista erottaa käytöstä jääneet viljelyalueet, sekä oletettavasti torpan aikaisia kiviaidan pätkiä.

Lill-Barsgård Hagabo (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hagabo-nimisen kallioisen harjanteen lounaispäässä. Kohteen itä- ja länsipuolella on Lill-Barsgårdin pellot. Rinne paikalla viettää loivasti kohti kaakkoa. Alue ei ole missään käytössä nykypäivänä vaan se on metsittynyt havupuustolla ja aluskasvillisuus koostuu lähinnä varvikosta ja heinäkasvustosta. Maannos alueella on hiekkaa, jossa kiviä löytyy ainoastaan harvakseltaan. Erityisesti kohteen kaakkoispäätä on käytetty kaatopaikkana.
Kohde koostuu viidestä kuopasta, jotka sijaitsevat suoralla kaakkois-luoteissuuntaisella linjalla. Rakenteet 1-4 ovat vierekkäin melkein kiinni toisistaan, usein ainoastaan matalan kapean kannaksen erottamina, kun taas rakenne 5 sijaitsee hieman erillään. Osaa rakenteista 1-4 erottaa ainoastaan matala kynnys, joka tekee niiden erottamisen toisistaan tulkinnanvaraiseksi.
Kuopat liittyvät todennäköisesti sodanaikaiseen kotirintamajoukkojen varustusten
rakentamiseen. Rakenteet 1-4 ovat tulkittavissa tykkiasemiksi ja niiden suojahuoneiksi, kun taas rakenne 5 voisi olla korsu tai tulenjohtoasema lähipuolustusasemineen. Tulkintaa vaikeuttaa myöhempi maankäyttö hiekanoton ja kaatopaikkakäytön muodossa. Varmuudella ei pysty sulkemaan laajan hiekkakuoppien sarjaa pois, vaikka tosin Hagabon alueella on lähempänä peltojen reunoja useita hiekkakuoppia.

Olofsborg (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohdetta koskien löytyi Museoviraston arkistosta ilmoitus kuopista, jotka saattoivat olla tykkiasemia. Kukkula on nykyisin tiiviisti rakennettu ja monet omakotitalot näyttivät
tarkastustilanteessa olevan suhteellisen uusia. Kohteita ei paikallistettu, vaikka kukkulan lakea ja rinteitä käveltiin läpi.

Raseborg Kungsgård W (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee tiheässä sekametsässä noin 200 m länteen Raaseporin kartanon tonttimaalta. Kohde sijaitsee metsässä vajaat 50 m pellonreunasta koilliseen viettävässä rinteessä. Kohteen eteläpuolella on korkea avokallio.
Kohde on keskellä metsää sijaitseva, vallien reunustama pyöreä alue, jonka sisäosan halkaisija on noin 5 m. Vallien korkeus on lähes 2 m ja leveys 4 m. Vallin itäsivulla on aukko, josta pääsee kohteeseen sisälle. Vallien suojaaman alueen sisällä ei maanpinnan alla ole merkkejä kulttuurikerroksesta.
Kohteesta noin 20 m etelään on kallion pohjoisrinteen tasanteella kiviröykkiö. Se on muodoltaan soikea ja laajuudeltaan 4 x 5,5 m. Röykkiön korkeus on noin 0,7 m. Se koostuu isoista kivistä, joiden halkaisija on noin 0,3 – 0,6 m. Röykkiö sijaitsee kalliopohjalla eikä kivien välissä ole maata. Paikalta on pellolle noin 25 m, mutta pelto on lähes 10 m alempana, joten kyse ei ole raivausröykkiöstä
vaan röykkiö liittynee lähellä olevaan vallin suojaamaan rakenteeseen.
Vallin suojaama alue ja kiviröykkiö liittyvät todennäköisesti sodanaikaiseen (1939–1944) kotirintamajoukkojen varustusten rakentamiseen, kuten kohteilla Hagabo ja Olofsborg olevat rakenteet. Vallin suojaama alue tulkittiin korsunpohjaksi.

Kitö 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sipoon sisäsaariston itäosassa Kitö -saaren pohjoisrannan itäosassa. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Jaalan hylky. Hylyn ilmoittajan antaman tiedon mukaan jaalan nimi oli Alli ja sen omisti aikoinaan A.Nyman.

Kitö 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sipoon sisäsaariston itäosassa Kitö -saaren itärannalla olevassa Svartviken -lahdessa. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Svartviken -lahden pohjassa tiedetään olevan useita jaalan hylkyjä, muun muassa Freja ja Fortuna. Frejan omistaja oli A.Gröhn.

Iso Mustasaari 19 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Iso Mustasaaren itärannassa huoltolauttalaiturin tuntumassa.
Hirsiarkkurakenne, joka löytyi rakennustyön yhteydessä heinäkuun lopussa 2020. Rakennetta ei entuudestaan tunnettu ja se vaurioitui pahoin rakennustyössä. Suuri osa rakenteesta nostettiin ruoppaamalla rannalle. Museovirasto teki tarkistuskäynnin kohteelle 6.8.2020. Rakenteesta otettiin ajoitusnäytteitä ja jatkoruoppausta valvottiin (Nordic Maritime Group). Hirsiarkun puut on kaadettu talvikaudella 1913-1914 ja puulaji on kuusi.
Samalta rannalta löytyi myös irrallisia laivanhylyn rakenneosia, jotka ovat ehkä peräisin hylkykohteesta nro 2126, Iso Mustasaari 16.

Toppelundin aallonmurtaja ja satamarakenteet (Kulkuväylät)
Historiallinen; Toppelundin tila erotettiin Gräsan kartanosta 1889 kauppias Mauritz Svenssonille, joka aloitti kasvihuoneviljelyä alueella. Tuotteet myytiin Helsingin torilla. Koska ranta on avoin merelle, hän rakennutti aallonmurtajan ja muutama satama-allas veneiden suojaksi. Aallonmurtaja näkyy kartalla ensimmäisen kerran vuonna 1911.
Aallonmurtaja on kokonaismitaltaan 188 metriä pitkä rakenne, josta 120 metriä mereen ulottuvaa aallonmurtajaa. Rakenne on kuorimuuri, jonka seinät koostuu arviolta parin tonnin painoisista punagraniittilohkareista.

Mössenkärr N (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mössenkärr W-kohteesta itään polku on linjattu kulkemaan diagonaalisesti matalan kivijalan läpi. Kivijalka on kooltan n. 5 x 4 m, ja sen kulmassa on n. 1,5 x 1,5 m kokoinen uuninpohja. Missään kartassa ei näy torpan merkkiä, mutta pitäjänkartassa 1840 ja senaatin kartassa alueella on niitty- ja peltomerkintä. Lähistöllä on matalalla luonnonkivimuurilla suljettu puolikaaren muotoinen rakenne.

Prestbacka (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Prestbackan kartano sijaitsee moreeniharjulla, jota ympäröi savi. Kartanoon ajetaan puukujan kautta, jonka pohjoispuolella on eläinten hakamaana käytössä oleva mäki. Tämän päällä ja reunamilla on runsaasti kiviä. Näistä kahden vierekkäisen kookkaan kiven sisäsivuilla on kuoppia. Ne eivät ole todennäköisesti ihmisen tekemiä, vaan ns tafoneja. Mäellä on myös lähde ja kookas siirtolohkare, jossa voidaan nähdä ihmiskasvon piirteitä. Kuoppia on kutsuttu paikallisesti uhrikuopiksi ja lähde ja siirtolohkare huomioon ottaen paikalla on piirteitä, joita esiintyy muissa tunnetuissa uhripaikoissa. Kohteesta ei ole varmaa perinnetietoa uhripaikkana, paikasta esiintyvä suullinen tieto voi olla nuorempaa kuoppien luonteeseen liittyvää arvailua.

Pässin rata (Kulkuväylät)
Moderni; Pässin rata, eli Mustion sähkörata, oli noin viiden kilometrin pituinen sähköistetty kapearaiteinen teollisuusrata, joka yhdisti Mustion ruukin ja rautatieaseman. Rata oli käytössä 1903-1964.
Käytöstä pois jääneltä radalta on purettu kiskot, ratapölkyt ja johtimet pylväineen, mutta ratapohja ja siihen liittyvät rakenteet ovat pääosin hyvässä kunnossa. Parhaiten säilyneet osat ovat säilyneet myöhemmältä maankäytöltä erittäin hyvin ja esimerkiksi ratapölkkyjen paikat erottuvat selvästi. Osa ratalinjasta on käytössä epävirallisena kevyenliikenteenväylänä ja osa nykyisen Bredvikintien pohjana.

Västerbyån silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Västerbyån yli kulkeva kivinen kaarisilta, jonka länsipuolella on erotettavissa parinkymmenen metrin pituinen käytöstä pois jäänyt tielinja. Sillanpaikka on merkitty 1701 kartalle, mutta siltaa ei voida varmuudella osoittaa näin vanhaksi.

Glosholmen tykkiasema Topi (Puolustusvarustukset)
Moderni; Saari oli miehitetty ja linnoitettu toisen maailmansodan aikana. Tykkiasema Topi, jossa deaktivoitu tykki, juoksuhautaa ja laajennuksia.

Glosholmen tykkiasema Timo (Puolustusvarustukset)
Moderni; Tykkiasema, jossa deaktivoitu tykki, juoksuhautaa ja tulenjohtoasema.

Glosholmen bunkkeri (Puolustusvarustukset)
Moderni; Bunkkeri

Glosholmen tykkiasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Tykkiasema

Itä-Villinki 100 mm:n tornikanuunapatteri (Puolustusvarustukset)
Moderni; Neljän tornitykin hajasijoitettu patteri, joka rakennettiin Itä-Villinkiin 1970-luvun alussa. Sen aseistuksena olivat 100 mm:n 56 kaliiperin kanuunat, jotka oli sijoitettu neuvostoliittolaisiin T-55 panssarivaunujen tykkitorneihin. Tornien alle oli tehty betoniset kasemattitilat. Tykit ja tornit poistettiin 2010-luvulla. Nykyään tykkikasemattien päällä on teräslevyillä peitetyt pyöreät aukot. Sisäänkäynneissä on teräsverkkoportit. Kaikki Itä-Villingin 100 56 TK -asemat on lukittu eikä niitä tutkittu sisältä. Patterin tykkiasemat ja tulenjohtopaikka on esitetty alakohteet välilehdellä.

Edesby 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rinteessä on rakennuksen pohja. Näkyvissä on kivijalka ja tulisija pohjan nurkassa. Rakennuksen iästä ei ole tietoa. Vuoden 1962 kartassa näkyy rakennus rinteen alaosassa, pellon vieressä. Se ei kuitenkaan ole samalla kohtaa kuin tämä ylempänä maastossa sijaitseva pohja. Rakennuksen keskiosa on seinälinjoja alempana ja siinä kasvaa kookkaita mäntyjä ja koivuja.

Pakananmäki (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Paikalla on hiekkakangasta ja metsäautotie. Tämän vieressä on kookas kaivanto. Se voisi olla maanottokuoppa, jollaisia alueella on runsaasti, mutta kaivannon ympärillä on maavalli. Tervahautakaan se ei vaikuttaisi olevan, sillä siitä puuttuu halssi ja seinämät ovat melko suorat. Kookkaan kuopan läheisyydessä on useita pitkänmallisia soikeita kaivantoja. Niiden funktio ei ole tiedossa, mutta ne ovat epäloogisia ajatellen hiekanottoa. Vuoden 1873 kartasta voidaan nähdä, että nykyinen metsäautotie on tällöin ollut katkoviivalla merkitty kulkureitti Anttilan tilalta isommalle, Pukkilan kirkonkylälle vievälle tielle. Myös metsäautotien eteläpuolella on kuoppa, samoin Hautjärventien itäpuolella. Itäpuolella on laajat hiekanottoalueet. Kaivantojen tarkoitusta tulisi selvittää esim. kairaamalla.

Raivio 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde koostuu kolmesta pystyyn nostetusta litteästä kivestä, jotka sijaitsevat kallion reunalla näkyvällä paikalla. Kyseessä on ilmeisesti rajan suuntaa ilmaiseva rajamerkki, joka sijaitsee yhä käytössä olevalla rajalla.

Raivio 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pyöreä noin metrin korkuinen kivistä kasattu rajamerkki. Kohde sijaitsee nykyisellä kiinteistörajalla, eikä sen ajoitusta ole tarkemmin selvitetty.

Koppnäsudden (Puolustusvarustukset)
Moderni; Koppnäsuddenin ja Stormärsan ranta-alueella sijaitsee runsaasti toisen maailmansodan aikaisia taisteluhautojen, tuliasemien ja korsujen jäänteitä. Kaikki varustukset ovat huonokuntoisia. Parhaiten erottuvia ja paremmassa kunnossa ovat Stormärsanin lahden eteläpuolisella hiekkakankaalla sijaitsevat rakenteet, erityisesti taisteluhaudat alueen keskiosassa. Laitamilla olevat taisteluhaudat ovat kivikkoisemmassa maaperässä ja pahemmin sortuneita.
Osa alueen kuopparakenteista on selvästi yksi- tai useampiosaisia pesäkkeitä, osa vain sortuneita kuoppia. Taisteluhautojen lisäksi alueella on suoria kaivantoja jotka koostuvat riviin kaivetuista kuopista. Alueen itäosassa on korsukuopiksi ja tuliasemiksi tulkittuja rakenteita. Kuopat ovat nelisivuisia ja syviä, monet veden täyttämiä.
Osa alueen kaivannoista voi liittyä myös muuhun toimintaan. Osaa vanhoista rakenteista on käytetty hyväksi myöhemmässä harjoitustoiminnassa.

Harparskog 2 eteläinen (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hangon radan ja valtatien 25 välissä lähes etelä-pohjoissuuntaisesti kulkeva panssarieste 1940-luvulta. Este jatkuu valtatien 25 pohjoispuolella, ks. kohde Harparskog 2.

Päronbotten (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisanlahden itäosassa Päronbotten -lahdessa pienestä Tallholmen saaresta noin 100 metriä luoteeseen.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka päämitat ovat noin 14 x 5 metriä. Kulunut ja hajonnut hylky lepää pohjassa kölillään siten, että keula osoittaa länsilounaaseen. Kylkikaaret nousevat pohjasta noin metrin korkeuteen. Hylyn keskellä on muutamia tiiliä.
Hylky löytyi merihistorian harrastajan tekemässä viistokaikuluotauksessa 2017. Harrastajasukeltajat tekivät tarkistussukelluksen hylylle keväällä 2021 huonossa näkyväisyydessä. Hylky saattaa olla 1934 palanut halkoja kuljettanut alus. Loviisan Sanomat uutisoi 19.10.1934: Halkoalus palanut 17.10.1934. Tulipalo syttyi Köpbackan lähellä ankkuroituna olleessa Reinhold Sandellin purjealuksessa, jolla on viime aikoina kuljetettu halkoja. Alus paloi melko pahasti ennen kuin se saatiin upotetuksi veteen. Halkojakin joutui tulen saaliiksi melkoinen määrä. Samasta tulipalosta kirjoitettiin 20.10.1934 myös Östra Nyland-lehdessä. Alusta kutsuttiin moottorikaljaasiksi (motorgaleas). Hylyssä ei 2021 havaittu merkkejä moottorista, mikä on ristiriidassa halkokaljaasioletuksen kanssa.

Västerby Rikullen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Västerbyn kartanon pihapiiristä noin 250 metriä pohjoiseen sijaitsevalla Rikullenilla on maastossa havaittavissa yksi selvä kivijalka, yksi mahdollinen kellarikuoppa sekä useampia epämääräisempiä kivirakenteita. Alueen itä- ja länsisivuilla kulkevat vanhat tieurat.
Alue on kuulunut Västerbyn kylän ja vuonna 1634 perustetun Västerbyn rusthollin maihin, ja sijoittuu oletetun Västerbyn kylän keskiaikaisen kylätonttialueen (kohde Västerby Gammelby) ja vuoden 1701 kartassa esitetyn, nykyisen kartanon alueella sijainneen tonttimaan väliin. Vuoden 1915 kartan perusteella alueella on ollut Västerbyn kartanon rakennuksia, joiden sijainti sopii hyvin maastossa havaittuihin rakenteisiin. On mahdollista, että alueella on säilynyt jälkiä myös vanhemmasta toiminnasta ja rakennuskannasta.

Hästhagaberget (Asuinpaikat)
Historiallinen; Frimansintieltä tulee soratie, joka leikkaa pururadan ja jatkuu kärrytienä metsään. Teiden leikkauskohdan itäpuolella, törmässä on maakellari. Sen ovenpielet ovat puusta ja sen seinämässä sekä piipussa on betonia. Tämän lounaispuolella on kärrytien varressa neljä perättäistä syvää kuoppaa, jotka vaikuttavat rakennusten perustuksilta. Kuoppien ympäristössä on peltitynnyreitä, peltiämpäri, emalivati, tiiltä ja ikkunalasia. Kartoista ei löydy merkintää rakennuksista 1800-luvun lopulta nykypäivään sijoittuvalta ajalta.

Haukijärvi (1000041024) (Maarakenteet)
Historiallinen; Haukijärven itärannalla sijaitsevan hiekkakuopan pohjoisreunalla on 2 halkaisijaltaan n. 20 cm, noin 50 cm syvyistä reunoilta ja pohjasta kivettyä kuoppaa, mahdollista paalunsijaa, sekä osa mahdollista rakennuksen kivijalkaa. 1770-luvulta alkavan (H. Fattenborg 1771, Sierla och Järvenpää, KA MMA B27a:4/1-19) historiallisen kartta-aineiston perusteella paikalla ei ole sijainnut torppaa tms. asutusta.
Haukijärven pohjoispäässä on kuitenkin sijainnut ainakin vielä 1960-luvulla puutarhapalsta, johon rakenteet saattavat liittyä.

Kokonniemen kansanpuisto 2 (Taide)
Moderni; Kokonniemi toimi laivojen lastauspaikkana, kun pohjoisemmaksi ei enää päästy. Niemen kärjessä oli 1700-luvulla kalastajatorppa. Puutarha-arkkitehti Rydberg laati Kokonniemen kansallispuistolle suunnitelman vuonna 1898. Niihin kuului näköalapaikalle johtavat graniittiset portaat. Näköalapaikka on avokalliota, jossa on useita kalliohakkauksia mm. kompassi, aurinkokello ja nimikirjaimia. Aurinkokello on veljesten Eino ja Olavi Lahden kesällä 1935 hakkaama. Kokonniemi on puistohistoriallisesti arvokas.

Mjölnarbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyrkkullan suuren mäen kaakkoispuolella on Tesjoen jokivarressa sijaitseva erillinen metsäinen kumpare, jolla sijaitsee raudankäsittelypaikka. Alueella on sekä pajatoimintaan että raudanvalmistukseen viittaavia jäännöksiä.
Alueella on yhden suurikokoisen tai kahden pienemmän selvästi näkyvän rakennuksen perustuksia ja kaksi tulisijaa. Alueella on runsaasti nokista maata tulisijojen välissä, eikä perustusten sijaintia pysty tällä kohtaan maastossa täysin havainnoimaan. Perustuksien näkyvät jäännökset on tehty suurista kivenlohkareista. Tyyliltään ja tekniikaltaan perustukset vaikuttavat nuoremman historiallisen ajan rakennusten jäännöksiltä. 1800-luvun lopun Senaatin kartastossa tällä kohdalla on kaksi suurempaa rakennusta, joihin jäännökset ilmeisesti liittyvät.
Läntisemmässä rakennuksessa on matala noin 1,2, x, 1,2 m nelisivuinen tulisija, joka vaikutti muodoltaan säännölliseltä ja päältään tasaiselta. Itäisessä rakennuksessa on korkeampi ja pinta-alaltaan pienempi, noin 90 x 90 cm, osin paikalleen raunioitunut tulisija. Itäisen rakennuksen luona olevat huomattavan paksut noki- ja hiilikerrostumat viittaavat sepäntoimintaan paikalla.
Rakennusten pohjoispuolella on kolme matalaa kuopannetta jotka on tulkittu jonkinlaisiksi säilytyskuopiksi tai kellareiksi. Ainakin yksi niistä voi liittyä Senaatin kartastolla näkyvään pienempään rakennukseen. Kyseessä voivat olla myös miilukuopat tai hiilen säilytyskuopat.
Lisäksi itäisen rakennuksen pohjoispuolella on suuria kiviä, joista yksi vaikuttiaa haljenneen tulenpidon vaikutuksesta. Niistä saa tuntuman, että kiviä on hyödynnetty jollakin tavoin paikalla tehdyssä työssä, ehkä jonkinlaisena tulisijana.
Läntisen rakennuksen eteläpuolella, joen ja rakennuksen perustuksen välissä, on lohkotuista kivenlohkareista ilman laastia rakennettu 2 x 2 metrin suuruinen neliömäinen kivikehä, jonka sisällä ja joen puoleisella sivulla on runsaasti nokea, hiiltä ja erikokoisia kuonan kappaleita sekä palaneen kiven palasia, joihin oli sulanut kiinni kuonaa. Ilmeisesti kyseessä on jonkinlainen raudanvalmistusuuni, mahdollisesti harkkohytti. Rakenteen peittää suuri puu juurineen, maksimissaan 150 vuoden ikäinen tarkastushetkellä vuonna 2021.
Alakohteeksi (Rakennuksen paikka) on merkitty raudankäsittelypaikan kumpareesta pohjoisluoteeseen sijaitseva pienempi kumpare jäännöksineen.

Örnshamn (Asuinpaikat)
Moderni; 1800-luvulla Örnshamniin rakennettiin huvila ja terassoitu puutarha. Näistä on nykyään rauniot metsikössä. Höyrylaivoja liikennöi viereiseen laituriin vielä 1900-luvun alussa. Laturin jäänteet näkyy kivilatomuksena rannassa. Puutarhassa oli betonikorokkeella Bocciakastare-veistosryhmä. Huvilan raunioiden ja terassitasanteen välissä kasvaa lehmusrivi.

Rödstensudden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa noin 600 metrin päässä Skogbyn sahan rannasta.
Hylky, joka lepää pohjassa kohtisuoraan rantaa kohti. Pohjaosa on kokonainen ja siinä on parikaaret ja sisäkarneeraus. Karneeraus on irronnut pohjaosasta melkein kokonaan. Pohjaosan pituus on 25 m. Pohjaosan kaaret ovat suoria, kölillä ei ole sikoköliä. Puuaines on pääosin lujaa, mutta yksittäisissä kohdissa on syöpymiä. Pohjaosan matalammassa päässä on sisällä tiiliskivikasa, yksittäisiä tiiliä on muuallakin. Pohjaosan vieressä sen pohjoispuolella on kylkiosa, jonka kaaret ovat myös suorat. Myös kylkiosassa on sisäkarneeraus ja osa lankuista on paksumpia. Kohteen poikkileikkaus on laatikkomainen, antaen vaikutelman proomusta. Hylyn sijainti tarkistettiin 2021 vedenalaisinventoinnin yhteydessä.
Kohde löytynyt elokuussa 2002, kun veneen ankkuri oli jäänyt siihen kiinni ja sukeltaja oli käynyt irrottamassa ankkurin. Tarkastussukellus tehtiin 23.12.2002 (Museovirasto, Pekka Paanasalo). Paikalliset eivät ole olleet tietoisia hylystä, mutta viittaavat Jussarön malmikuljetuksiin 1900-luvun alkupuolella. Suomen meriarkeologinen seura ry on kuvannut ja 3D-mallintanut hylyn 2022.

Gårdsböle (Gudlögsböle) Stenkulla torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee peltojen ympäröimällä loivasti kumpuilevalla kallioisella laidunalueella Västankvarnin historiallisen kylän paikasta kaakkoon ja Gårdsbölen historiallisen kylän paikasta länteen.
Alue käsittää kaksi kohoumaa eli läntisen ja itäisen kumpareen, joita erottaa keskellä notkelma. Kumpareilla on pääosin loivasti viettävät rinteet ja suhteellisen tasainen, laajahko lakialue. Puustoa on itäisellä kumpareella vain vähän, mutta siihen kuuluu muun muassa mäntyä ja muutama omenapuu. Läntinen kumpare on puustoisempi ja siellä on mäntyä sekä paikoin kohtalainen pensaskerros lehtipuuta. Osa havainnoidusta alueesta on vanhaa peltoa alavammilta alueiltaan.
Läntisellä ja itäisellä kumpareella on runsaasti erilaisia ihmistoimintaan liittyviä jäännöksiä (ks. tarkemmin alakohteet). Selvien kellarikuopanteiden lisäksi kumpareilla on useita rakennuksien perustoja, kiveyksiä ja röykkiöitä. Lisäksi niillä on jonkin verran kuoppia ja erilaisia pienehköjä kumpuja. Moniin kuoppiin on kasattu kiviä ilmeisesti melko myöhäänkin historiallisella ajalla, sillä osa kivistä on suhteellisen sammaleettomia ja osa teräväsärmäisiä.
Historiallisten karttojen perusteella alueen läpi on tehty viimeistään 1700-luvulla länsi-itä-suuntainen tie Gårdsbölen kylästä länteen. Erilaisia rakennuksia karttojen mukaan alueella on viimeistään 1840-luvulla. Tällöin kyseessä on Gårdsbölen kylän Skallaksen tilan maa ja siihen liittyvät rakennukset sekä torppa nimeltä Stenkulla. Skallaksen tila jakautuu 1800-luvun kuluessa kahteen, joiden maat liitetään myöhemmin Västankvarniin 1800-luvun puolivälin tienoolla.
1800-luvun lopun venäläisellä topografikartalla alueelle on merkitty paljon rakennuksia. Pääosa rakennuksista on purettu ilmeisesti 1930-lukuun mennessä, koska vuoden 1936 kartalle on merkitty mahdollisesti vain yksi rakennus alueelle. Pääosa maastossa havaituista jäännöksistä voidaankin ajoittaa 1800–1900-luvulle karttatietojen mukaan. Suuri osa niistä on Västakvarnin kartanoon ja sen jälkeisen koulutilaan liittyviä.

Nybyberget (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Kohde on suuri siirtolohkare, jota on lohkottu poraamalla. Kivi sijaitsee Espoon Mankkaan Uudenkylän Nybybergetin pohjoisrinteellä, Uudenkyläntien itäpuolella, noin 70 metrin päässä tiestä. Maasto on kallioista havumetsää Mankkaan Venlanrinteen kerrostalojen pohjoispuolella. Maasto laskee pohjoiseen Taavinsuon laaksoon. Kivi erottuu selkeästi avoimesta metsämaasta.
Kiven leveys on noin kolme metriä ja korkeus kaksi metriä. Kiven sijainti ja louhintatapa viittaavat rakennuskivien talonpoikaislouhintaan. Käsiporalla tehty louhinta on tunnettu 1700-luvulta asti.

Moderni; Kohde sijaitsee Krogarsin alueella, ja liittyy paikalla vuosina 1940-1941 olleeseen Neuvostoliiton tykistöasemaan. Noin 40 metriä pitkä taisteluhauta on melko hyvin säilynyt kokonaisuus ja erottuu selvästi tasaisella hiekkakankaalla.

Moderni; Kohde sijaitsee Krogarsin alueella ja liittyy paikalla vuosina 1940-1941 olleeseen Neuvostoliiton tykistöasemaan. Noin 60 metriä pitkä taistelukaivanto on kokonaisuudessaan erittäin hyvin säilynyt, ja etenkin sen itäpäässä sijaitsevat ampuma-asemat ovat näyttäviä. Osassa ampuma-asemista on säilynyt kivestä ladottuja ja kylmämuurattuja seinärakenteita.

Krogras 10 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Krogarsin alueella ja liittyy paikalla vuosina 1940-1941 olleeseen Neuvostoliiton tykistöasemaan. Kohde on kahdesta suurehkosta kaivannosta (n. 10 x 15 metriä ja 6 x 10 metriä) ja niitä luoteisreunalta yhdistävästä yhdyshaudasta muodostuva kokonaisuus. Suuremman kaivannon pohjalla on todennäköisesti korsun seinä- tai kattorakenteista peräisin olevia kiviä sekä peltiromua.

Kuggviken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde.
Kuggvikenin lahden perukassa, noin 100 metrin päässä nykyisestä rantalinjasta 2,5 mmpy korkeuskäyrällä erottuu rantatöyräs/-terassi ja sen yhteydessä kaksi kivistä laiturin tms. rakenteen perustusta. Alueelta löytynyt myös metallinetsimellä runsaasti historialliselle ajalle ajoittuvia rautaesineitä. Esineistö ja kohteen sijaintikorkeus viittavat siihen, että laiturit ovat olleet käytössä 1500-1800-lukujen välisellä ajalla. Löytöjen joukossa on myös nuorempaa esineistöä.

Predikstolen (Kivirakenteet)
Moderni; Upinnimenetien länsipuolella, Valkolammen (Vitträsk) pohjoisosan tasalla on metsässä ja kallioilla 11 kiviröykkiötä, joista muodostuu suora linja noin pohjoiseen ja 9. röykkiön kohdalla on taite koilliseen. Röykkiöt ovat kallion päällä, kallion juurella, kallion koloissa ja metsässä - niiden maastolle ei siis ole yhteistä nimittäjää. Yhteistä niille on, että ne ovat samalla linjalla ja jokseenkin tasavälein.
Kyseessä on mitä ilmeisimmen vanhan johtolinjan (sähkö tai puhelin) pylväiden tukiröykkiöt.
Röykkiöt ovat 45-55 m etäisyydellä toisistaan. Kolmessa kohdin väli on kaksinkertainen. Röykkiön 4 ja 5 välillä kulkee uudehko voimajohtolinja, jolla leveähkö raivattu käytävä. On oletettavaa, että välissä ollut röykkiö on hävitetty linjan rakennustyössä. Röykkiöiden 8 ja 9 välillä on Anneberginkaaren tielinja, joka ilmeisesti hävittänyt yhden röykkiön. Tie on tehty parenteesin jälkeen.
Historiallisissa kartoissa tai ilmakuvissa ei ole mitään vihjettä röykkiöistä tai mahdollisesta johtolinjasta. Peltoja tai niittyjä ei ole lähellä ollut. Kyseessä on siten ilmeisest1 Porkkalan vuokra-ajalle ajoittuva rakennelma, mahdollisesti neuvostoarmeijan rakentama johtolinja. Linja ei selvästikään ole rakennettu kovin tukevasti ja pitkäaikaiseksi, mikä myös viittaa armeijan tekosiin. Kivet röykkiöissä ovat ns. miehennostannaisia tai pään kokoisia.
Huom! Kohteeseen on yhdistetty aiemmat kohteet Predikstolen 1-3.

Pippuri (1000041647) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Upinniementien ja Stora Pippurvikenin rantaan johtavan tien risteyksessä, pienen suoalueen itäreunalla oleva, suurista luonnonkivistä kalliolle koottu hajanainen röykkiö. Röykkiön halkaisija n. 5 metriä, korkeus noin 0,5 metriä. Suuria kivenlohkareita on myös röykkiön ympärillä.
Kohde voi olla tienrakennuksen tai niityn raivauksen yhteydessä syntynyt raivausröykkiö, sen länsipuolella suoalueen reunassa on peruskarttojen perusteella vielä 1940-luvulla sijainnut niitty tai hakamaa.
Paikalla on kaksi röykkiötä, joista suurempi on hajonnut ja levinnyt. Pienempi röykkiö sijaitsee kallionkolossa suuremman eteläpuolella.
Överbyn ja Knoppsin enklaavien ja Grundträskin kylien rajapiste on suuremman röykkiön eteläpuolella noin 20 m etäisyydellä siitä. Rajapisteessä on nyt pultti kalliossa. Röykkiö voisi liittyä rajaan, mutta enklaavien rajalle ei todennäköisesti ole näin isoa rajaröykkiöitä kasattu. Pienempi röykkiö on lähempänä rajaa ja voi liittyä rajaan. Röykkiöt voivat olla myös kohteeseen Predikstolen 1-3 liittyviä johtopylväiden tukirakenteen raunioita.
Kohteen ajoitus on epäselvä ja se vaatii lisätutkimuksia mikäli alueelle suunnitellaan muuttuvaa maankäyttöä.

Trollklyftan 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee noin 6,2 km etelälounaaseen Bromarvin kirkosta Trollklyftan nimisen avokallioalueen länsirinteessä.
Kallion luoteis- ja länsirinteet ovat täynnä suuria (läpimitaltaan 5-20 m), särmikkäitä, kalliosta irtilohjenneita lohkareita, jotka muodostavat kapeita solia, onkaloita ja kanjoneita kallioseinämien yhteyteen.
Kookkaan siirtolohkareen ja kallion välissä on pienehkö luolamainen tila, pinta-alaltaan noin 1,5 m x 2 m ja korkeudeltaan noin 50-70 cm . Luolamaisen tilan sisäänkäynti on vajaa 1 m korkea ja vaikeasti havaittavissa. Sisäänkäynnin yläpuolelle on kaiverrettu teksti "KORSU" noin 10 cm kokoisilla kirjaimilla.

Knikas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Knikaksen mylly esiintyy vuosina 1783-84 tehdyn kartoituksen perusteella piirretyssä Uudistusinstrumentissa. Samalla kartalla on merkitty myös Knikaksen myllyn viereen aidattuja peltokuvioita. Kumpaakaan ei näy myöhemmissä 1800-luvun
kartoissa.
Purouomassa on paikalla kiviä, jotka voivat liittyä myllyn rakenteisiin. Ympäristössä on ihmistoiminnan jälkiä mm. kuoppia ja kaivantoja. Fossiloituneet pellot ovat havaittavissa maastossa.

Lurens 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on useita pätkiä kiviaitaa. Kiviaidan leveys on 2 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Onko kiviaita kulkenut radan vierustaa vai onko se osa ratarakennetta?
1800-luvulla Röjsjömossen valjastettiin polttoturpeen tuotantoon. Röjsjö Torvaktiebolag rakennutti 7 km pitkän yksityisen rautatien Röjsjöstä Kuggomin aseman kautta Loviisan reitille. Sitä liikennöi pieni juna, jonka veturia kutsuttiin nimellä ”Röjså Bäsn”. Junalla kuljetettiin turvetta ja puutavaraa. Lopullisesti rata valmistui vuonna 1902. Radan yhteyteen rakennettiin terminaalirakennus ja veturitalli sekä muita rakennuksia. Pihaan istutettiin jalopuita. Toiminta päättyi ensimmäiseen maailmansotaan, kun kuljetukset Pietariin keskeytyivät. Yhtiön maaomistuksineen osti ensiksi Vuoksenniska ja myöhemmin Henrik Ramsay.

Myllyniitynoja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Noin 4 x 4 metrin kokoinen rakennuksen pohja, jossa pohja maanpintaa syvemmällä. Luoteisnurkassa tulisijan jäänteet. Rakennus on merkitty vielä 1960-luvun alun karttaan. Rakentamisajankohdasta ei ole tietoa.

Mariendal 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Uunillinen rakennuksen pohja pellon ja kalliomäen välisellä tasanteella. Koko on noin 4 x 7 metriä. Perustuskiviä ei ole näkyvissä, mutta multapenkki erottuu maastossa selvästi. Uuni on tehty kivistä ja tiilistä. Rakennus on merkitty vuoden 1886 Senaatin kartaston lehteen [Sipoo] (VIII 31).

Västerhov (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivistä ja tiilistä rakennetun uunin jäännös pellon ja kalliomäen välisllä tasanteella. Koko on noin 1,5 x 1,5 m. Vuoden 1886 Senaatin kartassa [Sipoo] (VIII 31) tälle paikalle on merkitty asuinrakennus ulkorakennuksineen. Myöhemmissä kartoissa niitä ei ole merkitty.

Baggholmen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hirsirakennuksen raunio, rakennuksen pohja-ala n. 6 x 6 metriä. Rakennuksessa ei ole havaittavissa ikkunoita. Rakennus muistuttaa latoa, mutta läheisyydessä ei ole niityjä tai peltoja.

Sottungsby (Sotunki) Tallkärr (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tallkärrin tilan asuinrakennuksen raunio. Tallkärr oli torppa Sotungissa. 1800-luvun lopussa torpassa asui Holstin perhe. Perhen isä Johan Holst oli kivenhakkaaja. Tästä johtuen torpan ympäristössä on monia kivettyjä kohteita. Tilan päärakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 1973. Tilan ympäristössä on ollut muita ulkorakennuksia ja kellareita, joiden rauniot erottuvat edelleen maastossa.

Hällas (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mahdollinen rajamerkki mäenrinteessä. Neliömäiseksi ladottu kivikasa, jonka päällä on terävämpi pystykivi. Treksilän kartanon maita kuvaavassa kartassa vuodelta 1921 näkyy useita rajapyykkejä, joilla on osoitettu alueen rajoja ja eri torpille vuokrattuja maita. Kartan asemoimalla voisi vahvistaa oletetun funktion.

Mössmyren 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Mössmyrenin suoalueen länsireunalla sijaitsevan kallio- ja moreenimäen kaakkoisreunalle kaivettu juoksuhauta. Juoksuhauta on paikoin sortunut ja matalampi, mutta sen itäinen/pohjoinen osa on varsin hyvin säilynyt.

Mössmyren 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Mössmyrenin suoalueen länsilaidalla sijaitsevan kallio- ja moreenimäen itäreunalle rakennettu betonibunkkeri. Maahan kaivetussa bunkkerissa on 0,5 metriä paksu, kooltaan n. 5 x 5 metrinen betoninen kattolaatta. Sisäänmenoaukot bunkkeriin sekä länsi- että eteläreunalla. Molempien sisäänmenoaukkojen edustalla romahtaneita irtokiviä ja maata. Erityisesti läntisen sisäänmenoaukon edusta on vaarallinen rakenteen syvyyden ja kapeuden vuoksi. Eteläisen sisäänmenoaukon päällä ollut betonirakenne osin romahtanut.
Bunkkerin itäseinustalla suolle avautuva ampuma-aukko.

Hullus W 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Yksittäinen, maahan kaivettu U muotoinen pesäke, jossa kuoppa josta kaareva hauta länteen. Haudassa matala kuoppa. Kuopat veden täyttämiä.

Hullus W 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Syvä ja leveä taisteluhauta – vaikuttaa ”teelmältä”. Haudassa syvempiä ja leveämpia kohtia – kuin helminauhassa. Kaivettu maahan ja pohjoispäässä kaivettu kallioseinän juurelle. Maat koottu etupuolelle valliksi. Taisteluhauta on leikkipaikkana, vaikuttaa värikuulapyssytantereelta. Siinä on puisia seinämiä ja katospressun jäänteitä, kaikki tuoreita. varustus vaikuttaa keskeneräiseltä, ja ehkä koneella kaivettu. Erottuu hyvin laserkeilausaineistossa. Pusikon ja nuoren metsän peit-tämä.

Hullus W 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Pienen kalliopaljastumakumpareen itäkupeessa on maalla peitetty betonibunkkeri, jonka itäreunalla on mahdollisesti ollut konekivääri tai tähystyskupu. Ampuma-aukkoja ei erotu. Mahdollisen kuvun kohdalla on pyöreä, halk. 1-5 m aukko bunkkeriin joka on täysin täyttynyt kivillä (lienee täytetty). Sen länsipuolella on aukko katossa ja sen eteläpuolella kapea oviaukko - jyrkkä kuoppa ja siitä oviaukko bunkkerin eteläseinällä (lännessä on kallio). Oviaukko on osin sortunut umpeen. Se, samoin kuin katossa oleva aukko on jyrkkä ja teräväreunainen, osin kasvillisuuden peittämä. Kohde ei ole aukkojen vuoksi turvallinen.

Jomalviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Tammisaaren keskustasta noin 6 km eteläkaakkoon Jomalvikenin kanavasalmen eteläpuolella veneväylällä mutapohjalla.
Puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on arviolta 15 metriä. Perä osoittaa länteen ja keula itään. Aluksesta on jäljellä pohjaosa ja kylkien alaosia siten, että hylyn korkeus pohjasta on noin metrin. Hylky on lievästi styyrpuurin kyljelle kallistunut. Nähtävissä on kaarien alaosat ja pohjan sisälaudoitusta. Hylyn sisällä on moottori ja metallinen vinssilaite. Myös potkuri on jäljellä. Peräsin on pudonnut pohjalle. Keulan edessä on pyöröpuu (masto?). Styyrpuurin kyljen ulkopuolella on teräksinen mudasta työntyvä rautaisen esineen pyöreä pää, luultavasti ankkurin tukin pää.
Hylky löydettiin viistokaikuluotaamalla keväällä 2019. Suomen meriarkeologinen seura kuvasi ja 3D-mallinsi hylyn tammikuussa 2022. Hylky on hylyt.netissä nimellä Jomalvik.

Syvä-Antias pato (Teollisuuskohteet)
Moderni; Rakenne on alun perin dokumentoitu 2010 ja tarkastettu 2021.
Syvä-Antiasta ja Iso-Antiasta yhdistää pieni puro, joka on parisen metriä leveä pohjoispäässä, jossa patorakennelma sijaitsee. Padon vieressä on myös uudempi, jo lahoamassa oleva siltarakenne yli puron. Ranta on kosteaa, muutoin lampien
rannat ovat monin paikon hyvin kallioiset ja jyrkät. Puron pohjalla on parinkymmenen metrin matkalla puuta. Osa niistä on suhteellisen paksuja hirsiä. Parin metrin päässä verkkorakenteelta alavirtaan on rivi pystyssä olevia puita puron pohjalla.
Vuoden 2021 inventoinnissa todettiin että padon jäänteet purossa ovat vielä havaittavissa. Tukit puronuomassa lienevät epäonnistuneen puutavarauiton jälkiä. Pato lienee alunperin rakennettu uittopadoksi, jolla Syvä-Antiaan pintaa nostettiin. Puron Iso-Antiaan puoleisessa päässä on myös padon jäänne, kivistä tehty. Patojen avulla puron pintaa voitiin nostaa niin paljon, että tukkien uitto mahdollistui. Myöhemmin yläpato on muutettu kalapadoksi teräsverkon avulla.
Kohde rajautuu ilmoitetun koordinaattipisteen tuntumaan. Osia rakenteesta on ajatunut joitakin metrejä alavirtaan pisteeltä.

Syvä-Antiaan alapato (Teollisuuskohteet)
Moderni; Syvä-Antiaasta Iso-Antiaaseen laskevan puron alapäässä oleva kivirakenteinen uittopato puutavaran uittoa varten.

Takalan pirtti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Takalan torpan asuinrakennuksen perustus ja uunin raunio.

Vuorela (1000042899) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuorelan päärakennuksen perustusten jäännökset.
Paikalla on ollut Ollilan maihin kuulunut torppa jo 1830-luvulla. Vuoden 1831 kartalle (KA MMA 52:13/4-11) on Kuuslammen eteläpuolelle merkitty useampia rakennuksia ja niitä ympäröivä peltoala.

Torbyåkern (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijoittuu Fiskarsista koilliseen Karjalohjan ja Fiskarsin välisen maantien länsipuolella maantien varteen Torbyvikenistä luoteeseen loivasti etelään ja kaakkoon laskevaan lehtorinteeseen luonnonsuojelualueelle.
Kohteessa on runsaasti eri kokoisia ja muotoisia kiviröykkiöitä. Osa niistä on selkeitä, kivistä muodostettuja kasoja. Osa vaikuttaa luonnonkivikon yhteyteen kasatuilta kiven lohkareilta. Lisäksi osa röykkiöistä on tehty isompien maakivien yhteyteen. Röykkiöt on ilmeisesti kasattu pelkistä kivistä ilman maatäytettä. Lisäksi kivet ovat kooltaan vaihtelevia eikä röykkiöissä vaikuta olevan mitään erityisiä rakenteita, kuten reunakiveystä tai tarkoituksellisempaa ladontaa. Röykkiöitä on ainakin parisenkymmentä.
Röykkiöalueen mineraalimaan ja siihen lännessä rajautuvan kallion taitekohdassa on mahdollisesti vallimainen kivimuodostuma. Se lienee muodostettu samalla tavoin, kuin röykkiöt eli kiviä raivaamalla, mutta ei tarkoituksellisemmin asettelemalla. Ilmeisesti vallimainen muodostelma on osittain rakentunut luonnonkivikon yhteyteen. Lisäksi röykkiöalueen etelä-osassa on rinteessä epämääräistä kivikkoa, ilmeisesti luonnollista kivikkoa, johon on saatettu myöhemmin kasata paikoin isompia lohkareita.
Röykkiöiden lisäksi maastossa havaittiin mahdollinen vanha tien pohja. Lisäksi havaittiin toinen mahdollinen tienpohja tai viljelystasanne/peltoterassi. Haivaitut ilmiöt saattoivat muodostua myös vain visuaalisesti näkyviin sen vuoksi, että pähkinäpensaat kasvoivat niillä kohdin rinnettä suorahkoissa riveissä ja kiviä oli kasattu pitkänomaiseksi muodostumaksi luonnonkivien yhteyteen. Lisäksi paikalla havaittiin yksi pitkänomainen maahan kaivettu, mahdolliseksi ojaksi tulkittu rakenne.
Alue on ilmeisesti osa Torbyn historiallisen kylän pelto- ja niittyaluetta eli kyseessä on vanha viljelys- ja/tai laidunalue, jossa on raivauksen yhteydessä muodostuneita kivikasoja ja muita kivimuodostelmia. Historiallisten karttojen perusteella arvioituna se olisi jäänyt viljelyskäytön ulkopuolelle 1800-luvun alkuvuosikymmenien jälkeen viimeistään, paitsi itäisintä osaa, joka on ilmakuvien perusteella viljelyssä vielä 1900-luvulla. Laidunkäyttö on ilmeisesti jatkunut 1900-luvulla ilmakuvista päätellen.

Torbybacken 5 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijoittuu Fiskarsista koilliseen Karjalohjan ja Fiskarsin välisen vanhan maantien (Torbyn kylämäen länsipuolelta kulkeva tie) pohjoispuolelle loivasti kaakkoon viettävään rinteeseen Torbyvikenistä luoteeseen ja pohjoiseen.
Kohteessa on matala tulisijakumpare, johon liittyi matala, hieman huonosti erotettavissa oleva rakennuksen perustus. Tulisijassa on luonnonkiviä ja tiilen paloja. Paikalla on metsänuudistuksessa tehtyjen laikutuskuoppien perusteella arvioituna paikoin voimakkaita nokikerrostumia välittömästi pintaturpeen alla.
Lisäksi paikalla oli tarkastushetkellä vuonna 2020 useita ukontulikukan (Verbascum thapsus) 1. kasvuvuoden lehtiruusukkeita. Kasvi oli ilmeisesti alkanut itää maaperän siemenpankista uudistamiseen liittyvän maanpinnan rikkoutumisen yhteydessä. Ukontulikukka on vanha pihakasvi, jota on kasvatettu mm. rohdos- ja koristekasvina. Sitä voi pitää Uudellamaalla ainakin historiallisen asutuksen indikaattorikasvina, ja lisäksi Lounais-Suomessa se on ajateltu olevan rautakautisen asutuksen täydentävä ilmaisijalaji.
Kohteessa on ilmeisesti yksittäisen rakennuksen paikka, johon liittyy tiilistä ja kivistä tehty tulisija. Historiallisilla kartoilla paikalle ei näy merkityn rakennuksia tai asutusta. Ne antavat kuitenkin tietoa vaihtuvista rakennusten paikoista 1800-luvulla ja 1900-luvulla seudulla, eli kyse voi olla lyhytaikaisesta rakennuksesta alueella. Vuoden 1949 ilmakuvalla on mahdollisesti rakennus paikalla, mutta ilmakuva on tällä kohdalla epäselvä.
Todennäköisimmin kyseessä on 1700-luvun ja 1900-luvun välille ajoittuva jäännös historiallisten karttojen ja ilmakuvatietojen pohjalta arvioiden.

Kohagen (1000042924) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijoittuu Fiskarsista koilliseen Karjalohjan ja Fiskarsin välisen maantien itäpuolelle Torbyvikenin pohjoispuoliseen metsään Kohagenin eli nimen perusteella vanhan nautakarjan laitumen alueelle itään melko voimakkaasti viettävään rinteeseen. Rinteen itäpuolella virtaan syvähkössä laaksossa puro pohjois-etelä-suunnassa.
Maastossa on neljä röykkiötä ja yksi röykkiö tai luonnonkiveys kahdessa eri paikassa melko lähellä toisiaan. Röykkiö a ja röykkiö/luonnonkiveys b sijaitsevat lännempänä heinävaltaisen rinteen yläreunassa (ks. tarkemmin alakohteet-kohdasta).
Rinteen alaosassa idempänä lähellä voimakkaammin puroon laskevaa jyrkempää rinteen osaa on kolme matalaa röykkiötä eli röykkiöt c, d ja e. Niistä röykkiö c ja e ovat maastossa hyvin havaittavissa ja erikokokoisista kivistä isompien luonnonkivien yhteyteen kasattuja. Röykkiö c om noin 1,5 m halkaisijaltaan ja röykkiö e noin 1 m. Röykkiö c om isompien maakivien keskelle pienemmistä kivistä kasattu ja halkaisijaltaan noin 1,5 . Röykkiöt vaikuttivat olevan maan- ja kivensekaisia.
Alue on ilmeisesti Torbyn historiallisen kylän vanhaa laidunaluetta. Röykkiöiden koko ja luonne viittaavat yhdessä sijaintipaikan kanssa siihen, että kyseessä olisivat raivausröykkiöt. Laitumia on raivattu joskus kivistä karjavahinkojen ehkäisemiseksi. Alue on huomattavan heinävaltaista ja lisäksi sillä kasvaa paikoin pähkinää. Näin se on ravinteista ja lienee ollut hyvä metsälaidunalue. Luonteen ja sijainnin puolesta kyseessä vaikuttavat olevan historiallisella ajalla muodostetut kivikasat.

Näsängen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tammi- ja pähkinälehto entisen niityn laidassa. Maasto tasaista ja kivetöntä, savista. Tasaisessa S-rinteessä erottuu särmikkäistä kivistä koostuva matala kumpu, jossa maanpinnalla noin 15 kiveä. Siitä 5 m NE on lohkare, jonka ympärillä kiviä. Vaikuttaa rakennuksen SE-seinän perustalta.
Niittyladon jäännös. Kohde on merkitty J.R. Hasselblattin isojakokarttaan vuodelta 1764. Paikka oli mätästävää kuivaa niittyä ja tulvaniittyä (sälting), jonka nimi oli Näs-Ängen (tai Näsängen). Kohteen lähellä N-puolella on lato, joka on merkitty vuoden 1925 lohkomiskarttaan.

Vanha-Ylijoki (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvun kartassa on merkintä Vanhan Ylijoen tilasta. 1400-luvulta on maininta Hevonselän kylästä, jossa 1500-luvulla on ollut mm. Ylösjoen kantatalo. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kabanovin maanalainen komentokeskus (Puolustusvarustukset)
Moderni; Jatkosodan alkuvaiheessa kesällä 1941 Hangon laivastotukikohdan komentaja kenraali Sergei Kabanov rakennutti itselleen maanalaisen pomminkestävän komentokeskuksen lähelle Hangon keskustaa. Komentokeskus oli käytössä Neuvostojoukkojen vetäytymiseen saakka 2.12.1941. Se purettiin ainakin osittain ja peitettiin v. 1948.
Kohde sijaitsee Hangon kylpyläpuistossa, Appelgrenintien pohjoispuolella n. 60–80 metriä Hangon Casinon luoteiskulmasta luoteeseen. Osa komentokeskuksesta sijaitsee läheisen ”Cigale” nimisen kaupan nurmea kasvavalla pihamaalla, sen lounaispuolella.
Komentokeskuksen oletetaan olevan suorakulmion muotoinen ja noin 80–100 neliömetrin kokoinen. Sen kokonaisneliömetrimäärää ei kuitenkaan varmuudella tunneta. Ulko- ja väliseinät ovat olleet tiilimuurattuja. Komentokeskuksen lattiataso sijaitsee n. 2,5 metrin syvyydessä maanpinnasta lukien. Kattorakenteista ei ole varmuutta mutta on mahdollista, että katto on vahvistettu rautatiekiskoin, jonka päälle on kasattu paksu hiekkakerros ja sen päälle kivikerros.
Komentokeskuksen paikkaa on tutkittu FM Jan Fastin johtaman ”Hanko 1941” projektin puitteissa maatutkalla v. 2017 ja koekaivauksin touko- ja lokakuussa vuonna 2021. Koekaivauksissa paljastui noin 70 cm syvyydessä maanpinnasta lukien hyvin säilynyt osa noin 70 cm paksuista komentokeskuksen pohjoisen puoleista ulkoseinää. Rakenne jatkui koekaivausalueen ulkopuolelle eikä toistaiseksi ole selvää mihin kohtaa rakennusta se kuuluu.

Koddervik (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on kiviaita joka on ollut läheisen, 1800-luvun alussa perustetun torpan peltotilkkujen laidalla. Aita on merkitty rantaveteen asti ulottuvana v. 1962 peruskartalle, jossa se on myös kiinteistön rajalla.
Viljely on loppunut paikalla ennen 1960-lukua, jonka jälkeen alue on pusikoitunut. Nyt alue on rakennettua ja tämä kiviaidan pätkä on jäänyt jäljelle alueen lukuisista kiviaidoista. Tämän länsipuolella sijainnut Haikkoon kartanon torppa (sen paikalla on edelleen vanha talo uusien keskellä) on ilmeisesti perustettu 1800-luvun alussa. Ensimmäisen kerran se näkyy vuoden 1840 Haikkoon tiluskartalla. (Jussila et al.)

Kuckuberget 6 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Betoninen salmiakin muotoinen tykkiasema. Vanhan kuvan (Porvoon historia) perusteella 20 mm it-kanuunan asema. Jatkosodan aikainen (1941-44).

Bockbergen (Kivirakenteet)
Moderni; Mäen rinteeseen luonnonkivikkoa hyödyntäen on kivistä rakennettu reilun 30 metrin pituinen käytävä. Kiviä on muureina molemmin puolin kulkureittiä ja kivistä on ladottu muureihin pieniä pyöreitä komeroita. Osa rakenteista on huteria ja kivien päällä ei ole sammalta, joten nämä kohdat rakennelmasta eivät ole ainakaan kovinkaan vanhoja. Rakentamiseen on kuitenkin nähty vaivaa.

Moderni; Taisteluhaudan jäännös

Punkaharju (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hvittorpintien varrella, Punkaharju-nimisen harjanteen pohjoispuolella, tien molemmin puolin sijaitseva taistelukaivanto. Tien länsipuolella on selkeämmin säilynyt kaivanto, jonka edessä on Masalan asukasyhdistyksen pystyttämä pieni infokyltti. Kaivannon pituus on noin 12 metriä ja siinä on kolme ampumapesäkettä, luoteen suuntaan. Paikoin kaivannon reunoilla on nähtävissä kivistä tehtyä ladontaa. Kaivanto on tehty mäen rinteeseen ja se on syvimmillään jopa 1,5 metriä, loiventuen eteläpäätyyn, jossa syvyys 0,6 metriä.
Tien itäpuolella sijaitsevan haudan pituus on noin 8 metriä ja siinä on näkyvissä kaksi eri kokoista ampumapesäkettä, joiden suunta on koilliseen. Kaivannon eteläpääty on peittynyt risukon alle niin, ette koko pituutta pysty havaitsemaan. Ojan leveys maan pinnalta on noin yhden metrin ja se kapenee pohjalle. Syvyys vaihtelee 0,6–1 metrin välillä.
Vuoden 2023 inventointi: Porkkalan vuokra-alueen raja kulki tästä etuvartioasemasta 430 m pohjoiseen. Rakenteet yllä kuvatussa kunnossa.

Hommaksenkuja bunkkeri (Puolustusvarustukset)
Moderni; Masalan koulukeskuksen länsipuolella, Hommaksenkujan päässä sijaitseva betoninen bunkkerirakennus. Bunkkeri on peitetty osittain maalla ja sen sisäänmenoaukot on tukittu kivenlohkareilla ja soralla. Bunkkeriin liittyy kaakkoon kulkeva syvä, osin kallioon louhittu taisteluhauta.

Åminneby Häntala (Asuinpaikat)
Historiallinen; V. 1760 kartalle on merkitty Häntala hemman mutta sitä ei kartoitettu. V. 1791 kartalle taasen on merkitty alue joka tarkoittanee tonttimaata. Ilmeisesti Häntalan vanha talonpaikka sijaitsee ilmeisesti nykyisen talon kohdalla tai pihamaalla jossa talo myös 1921 kartalla. (Jussila 2020)
Kartassa vuosilta 1784-1791 laajasti omistuksia. Omistanut talonpoika Elias Johansson.

Tolkislandet (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Korkean kalliomäen laakean laen kaakkoisosassa on parin aarin kokoinen matala ja heinää kasvava kivikko joka peittää kalliopinnan kokonaan ehkä ainakin paikoin parin kivikerroksen paksuudelta, muutoin yhden. Kivikko on hyvin matalassa notkelmassa. Kivikossa on pari neliön muotoista pientä kuoppaa - sitä on siis kaiveltu. Mielestäni kyse on luontainen kivikko, pieni pirunpelto. Tyypillinen paikka sellaiselle ja korkeuskin sopiva, eli Litorina transgression maksimin pitkäaikainen taso, jolle pirunpeltojatyypillisesti on kasautunut (jäiden kasaamina) tai paljastunut (rantatyrskyt huuhtoneet maat pois, kivet jääneet).

Tarkis Pellas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä oli 1540-luvulla kaksi talonpoikaa. Tarkiksen vanhin kartta on vuodelta 1695. 1700-luvulla talossa asui talonpoika Johan Simonsson Tarkman. Tila on edelleen asuttu.
Kohde on lisätty Jussila et al.2020 inventointiraportin tietojen perusteella.

Tarkis sotilastorppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty 1700-luvun karttaan sotilastorppa. Torpalta kulkee kartassa kulkuväylä kaakkoon Bruna ängar -nimiseen paikkaan, jotka kartan mukaan sotilaat hyödynsivät (ja tästä edelleen myllylle). Omistuksia on kartan mukaan myös Mustakorvessa ja Skaftkärrissä.
Torpan paikka on nykyäänkin asutettu.
Kohde on merkitty Jussila et al 2020 -raportin tietojen perusteella.

Paijala Nummenharju (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kalamestarinpolun eteläpäässä on noin 60 metriä pitkä, kylmämuuraustekniikalla tehty kivimuuri. Muuri on pohjois-eteläsuuntainen ja se on rakennettu tukemaan hiekkarinteeseen tehdyn tieleikkauksen länsireunaa. Muuri on korkeimmalta kohdaltaan noin 2 metriä korkea ja se laskee molemmista päistään alas tien tasoon. Muurissa on käytetty sekä lohkottuja että luonnonkiviä. Kivien koko on halkaisijaltaan noin 20–80 cm.
Pengermuurin on rakennuttanut vuosisadan vaihteessa nimineuvos, kapteeni Aleksander Denisov. Muuri liittyy Tuusulan venäläisasutuksen vaiheisiin Villa Dennisoffkan entisellä huvila-alueella.

Systrarna pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen itäpuolella Syskonen-saariryhmään kuuluvan saaren itäpuolella rinteessä. Alue on linnustonsuojelualuetta.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 30 metriä ja leveys 5 metriä. Hylky on rakenteeltaan limisaumainen. Ankkuripeli on hylyn vieressä 9 metrin syvyydessä. Kyljessä on havaittavissa rustirautojen jäänteitä. Suoraan rinnettä alaspäin mentäessä on paljon puutavaraa kasassa 15 metrin syvyydessä, siitä puuosat harvenevat 24 metrin syvyyteen.
Arkistotietoon perustuvan oletuksen mukaan voisi olla kyseessä kaljaasi Anna/Aino, joka on uponnut 1942. Oletuksen paikkansa pitävyydestä ei ole tietoa.

Linnanberg (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoonjoen varressa joen mutkan koillispuolella peltojen keskellä. Kohteen kaakkoispuolella on koulu ja itäpuolella omakotitaloasutusta vanhan Borgbyn kylän alueella. Kohteen länsipuolella virtaa Sipoonjokeen laskeva Orabäcken.
Kalliomuodostumaa on ehdotettu muinaislinnaksi. Lisäksi siihen liittyy tarinoita asutuspaikasta. Muistitiedon mukaan kallioon olisi liittynyt itäpuolella kivistä tehty soikea aitaus, ilmeisesti 1700-luvulla.
Kohteessa on havaittavissa varmasti ihmisen tekemä kivilatomus eli rajamerkki (kivilatomus 1). Lisäksi kohteessa on mahdollisesti ihmisen tekemä kivirakennelma tai luonnonkivikko, jota ihminen on saattanut muokata (kivilatomus 2). Lisäksi kohteessa ovat kiviröykkiö, joka on ilmeisesti raivausröykkiö, ja maakuoppa, joka on ilmeisesti kellarikuopanne. (Ks. tarkemmin alakohteet).
Kohteessa ei ole havaittu maastotarkastuksissa sellaisia jäännöksiä, jotka puoltaisivat kohteen olleen linnoitettu varustus. Ainoa hieman sellaiseen viittaava jäännös on mahdollinen ihmisen tekemä kivirakennelma (kivilatomus 2), joka sijaitsee rinteen ja kallion laen taitekohdassa, ja joka voisi olla tarkoituksella paikkaan rakennettu.
1700-luvun varustuksia kohteen itäpuolella koskevat kuvaukset viittaisivat enemmän viljelyyn tai muuhun ihmistoimintaan, kuin puolustusvarustuksiin liittyviin jäännöksiin. Pohjoisen ja koillisen loivemmat rinteet tai niiden yläosat olisivat luontevia paikkoja linnoittaa paikkaa, mutta tällä alueella ei ole havaittu mitään ihmisen tekemiksi jäännöksiksi tulkittavia rakenteita, eikä sellaisista ole ilmeisesti myöskään mitään historiallista tietoa.
Kallion laelta on paikoin huomattavan hyvä näkymä etelään, Sipoonjoen laskusuuntaan. On mahdollista, että paikka on voinut palvella muinaisuudessa vartiopaikkana ilman varsinaisen linnoittamisen tarvetta.

Vuosaari Kallahti (Puolustusvarustukset)
Moderni; Toisen maailmansodan aikainen pommisuoja, joka sijaitsee Kallvikinniementien länsipuolella, Kallahdenkentän tenniskenttien lounaispuolella, ulkoilutien eteläreunalla. Hiekkapohjaisessa maastossa kasvaa sekametsää, valtapuustona kuuset. Rakenteen päällä kasvaa täysikasvuinen koivu, mänty sekä vesakkoa.
Kohteessa on betonista valettu ja maalla peitetty, eteisellä varustettu yksihuoneinen suoja, jonka ulkomitat ovat 7 x 5 metriä. Itäseinustalla sijaitsevaan sisäänkäyntiin laskeutuu betoniset porrasaskelmat. Eteisestä suojatilaan johtavassa oviaukossa on jäljellä jäännöksiä puisesta oven karmista. Sisäänkäynnin portaikon päällä on ollut puukate, josta on vähäiset jäännökset jäljellä. Huonetilan sisämitat ovat 2 x 3 metriä. Pohjoisen seinän yläosassa on 40 x 85 cm kokoinen aukko, joka on ilmeisesti suojan varauloskäynti. Betoniseinien vahvuus on 60 cm ja katon paksuus 40–60 cm.
Noin 5 m suojasta etelään on maassa 120 x 120 cm kokoinen, betonisokkelilla reunustettu kuoppa, joka on karikkeen täyttämä. Kyseessä on ilmeisesti kaivo.
Suoja on rakennettu pommisuojaksi toisen maailmansodan aikana, tuolloin Achilleksen suvun omistamalle, noin 6 ha alueelle jossa sijaitsi useita asuinrakennuksia, ulkorakennuksia, kasvihuone sekä tenniskenttä. Suoja sijaitsee rakennuskokonaisuuteen kuuluneen, 1910 rakennetun Villa Tallmon takapihan maastossa. Ns. Kallahden saksalaishuviloihin kuulunut Villa Tallmo on suojeltu asemakaavassa kaupunkikuvallisesti arvokkaana rakennuksena.

Mankby, Ryttars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Fonseenin pitäjänkartassa 1750 on merkitty kaksi torppaa Finnsinmäen länsirinteessä, soldattorp ja dragontorp. Vuoden 1832 kartassa on enää jäljellä Ryttars torp, joka oletettavasti on rakuunatorppa. Torpat näkyvät myös Kuninkaan kartastolla. Tarkastamaton.

Kalmakallion leikkaus ja jäännöskivikenttä (Kulkuväylät)
Historiallinen; Selin länsipuolella Hyvinkää-Karjaa rata halkoo Otalammen länsipuolelle saakka Nuuksion kallioylänköä, joka maisemallisena jakolinjana erottaa toisistaan keskisen ja läntisen Uudenmaan. Rataa linjattaessa se pyrittiin kaarteiden avulla sovittamaan maastoon ja samalla välttämään suuria leikkaustöitä. Kalmakallion kohdalla suuri leikkaus nähtiin kuitenkin välttämättömäksi. Kivilouheelle ei ollut vielä 1870-luvulla käyttöä radanrakennuksessa, joten kalmakallion leikkauksesta louhittu kivi laajaksi
kentäksi Kalmakallion laen eteläpuoliselle ylängölle
Kalmakallion ympäristö on rikkonaista, metsäistä kallioylänköä. Ratalinja ohittaa länsipuolelta varsinaisen Kalmakallion laen, jolla sijaitsee Tuohilammin, Selin ja Sukselan kylien historiallinen rajapyykki. Jäännöskivikenttä sijaitsee Kalmakallion laen eteläpuolella tasangolla, jonka painauma on soistunut.
Ratalinja on alkuperäinen. Kalmakallion leikkauksia on levennetty noin vuonna 1960 ja ilmeisesti senkin jälkeen. Jäännöskivikenttä Kalmakallion ylängöllä on vaikeakulkuinen ja sen(kin) vuoksi säilynyt syrjäisenä. Ympäristön villiintyminen ilmentää pitkää aikaulottuvuutta. Alueella on myös muun muassa viestilinjan jäänteitä

Kilometrin 88 (Haimoon) vahtitupatontti (Asuinpaikat)
Vahtitupa on merkittynä vuoden 1879 pituusprofiiliin ja senaatin karttaan 1800-luvun lopulta. Uudemmilla kartoilla paikalla ei näy enää rakennuksia. Syrjäisimmillä paikoilla sijaitsevat vahtitupatontit alkoivat monesti autioitua jo 1900-luvun alussa, mutta tontit ovat useimmiten säilyneet osana rata-aluetta. Kilometrin 88+700 vahtitupatontin autioituminen voi liittyä uuden vahtituvan perustamiseen noin 1900-luvun alussa Selin laiturivaihteen yhteyteen, noin 2,5 kilometrin päähän.
Vahtitupa sijaitsee ylävällä vedenjakaja-alueella, kallioisen mäen laidassa. Radan vastakkaisella puolella on Haimoon viljelyksiä. Vahtitupatontti itsessään on metsittynyt autioitumisen jälkeen.
NYKYTILA JA KUNTO
Rakennukset oletettavasti purettiin tontin autioitumisen jälkeen. Tontilla on kuitenkin jäljellä
todennäköisesti päärakennuksen muurinperusta, ulkorakennuksen graniittinen kivijalka, kellarin paikkaa osoittava kuoppa sekä tontin rajalla, sen lounaiskulmassa, lyhyt osuus kivistä muuria. Luonnonympäristö on saanut kehittyä poikkeuksellisen häiriintymättä. Muun muassa suurine haapoineen se ilmentää pitkää ajallista ulottuvuutta

Bålabyn kaksoisvahtituvan tontti (Asuinpaikat)
Pituusprofiiliin (1879) merkitty kaksoisvahtitupa Bålabyn tasoristeyksen lounaispuolella. Tontti on autioitunut. Bålabyn tasoristeyksen poisto sisältyy ratasuunnitelmaan.
Radan eteläpuolella on viljelyaukea radan ja nykyisen kantatie 25:n välissä. Vahtituvan tontti sijaitsee radan pohjoispuolella metsän laidassa. Tasoristeyksen ylittävä kylätie johtaa Bålabyn keskiaikaiselle kylätontille Lohjanjärven etelärannalla.
Tontti on autioitunut. Kaksoisvahtituvan kivijalan lisäksi tontilla on säilynyt puretun savupiipun lakiosa, jonka neljä hormiaukkoa vahvistavat kyseessä olleen nimenomaan kaksoisvahtitupa. Lounaiskulmassa on maakellarin perusta, joka on muurattu järeistä kivistä. Mahdolliset tiilirakenteet on ilmeisesti purettu uusiokäyttöön. Tontin järeä puusto, muun muassa suuri lehtikuusi näkyy maisemassa kauas ja ilmentää paikan ajallista syvyyttä.

Kaksoisvahtituvan tontti km 177 (Asuinpaikat)
Pituusprofiiliin (1879) merkitty kaksoisvahtituvan tontti, joka on autioitunut jo varhain. Tontti näkyy autiona jo vanhimmassa alueelta saatavassa ilmakuvassa (1949). Maastossa merkit asutuksesta ovat lähes kadonneet, mutta tontin itärajalla on pitkänomainen, jokseenkin säännöllisen muotoinen kivilatomus, oletettavasti raivausröykkiö.
Kilometrin 177 vahtitupatontti sijaitsee Rödgrundet-niemelle johtavan tien tasoristeyksen
(Rödgrund) lounaispuolella ja radan länsipuolella, rautatien ja VT25:n välissä, Salpausselän rinteen kangasmaastossa. Radan itäpuolella on Stadsfjärden rantametsineen.
Merkit itse kaksoisvahtituvasta ovat kadonneet. Todennäköinen raivausröykkiö on kuitenkin
mielenkiintoinen historiallinen jäännös

Lappohjan satamarata (Kulkuväylät)
Lappvikin (Lappohjan) satamaan rakennettiin asemalta valtion rakentama raide vuonna 1876. Satamaradan ansiosta Lappohjasta tuli tärkeä puutavaran vientisatama. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Hankoniemen tukikohdasta huomattiin, että satamarata oli purettu. Kiskoja oli ilmeisesti käytetty mm. panssariesteisiin. Satamarataa ei enää rakennettu uudelleen.
Ratalinja laskeutuu Lappohjan asemalta lounaan kautta kaakon suuntaan kaartaen. Ympäristö on Lappohjan maakunnallisesti merkittäväksi kulttuuriympäristöksi määriteltyä, pientalovaltaista taajamaa, jossa osin näkyy edelleen alkuperäisen, mäntyvaltaisen kangasmetsän piirteitä.
Ratapenger on pääosin jäljellä kohoumana, joka materiaaliltaan ei poikkea ympäristössä
vallitsevasta maaperälajista, harjusorasta. Ainakin penkereen alkuosalla on myös nähtävissä säistynyttä pölkytystä. Lähempänä Lappohjan satamaa penger on korkeampi ja sillä on säilynyt ainakin yksi kivirumpu.

Lohja-Vihti tielinja, Haapakylä (Kulkuväylät)
Historiallinen; Haapakylän isojakokartan (1800) perusteella paikannettu tielinja Nummelanharjun länsirinteellä. Tielinja ei karttojenperusteella ole ollut ainoa tielinja Lohjalta Vihdin kirkolle, mutta se on merkitty selkeästi historiallisiin karttoihin. Todennäköisesti tielinja on ollut osa suorinta reittiä Lohjalta Vihdin kirkolle, sillä muut tielinjat kiertävät läheisten kylien kautta. Ilmeisesti tielinja on jäänyt yleisestä tiekäytöstä 1900-luvun aikana.
Nykyisin tielinja on osa ulkoilupolkuverkostoa. Sen harjun päällä sijaitseva osuus on selkeästi muokattu, mutta harjulta länteen laskeva osuus on säilyttänyt historiallisen luonteen. Kehätien eteläpuolella tielinjaa on säilynyt noin 170 metrin matkalla. Tiepohja on parimetriä leveä ja sen keskellä on polku. Ympäröivä maasto on kangaspohjaista sekametsää.

Östergård (1000045816) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Paikalla on kallioon louhittu betonirakenteinen bunkkeri jossa on päällä pyöreä aukko ja nelisivuinen aukko ja eteläpäässä oviaukko, sen ja pohjoisosan välillä tuuletusaukko ja hormin jäänne.

Smultronbacka (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hyltan kylän itäpuolella kuusimetsässä on noin 120 metriä pitkä juoksuhauta sekä 8 bunkkerinjäännöstä. Juoksuhaudat on kaivettu moreenimaahan. Rakenteista pohjoisin on alaosistaan peittynyt vedellä. Pohjoisin kaivanto on isoin ja siinä on mahdollisesti sijainnut suojahuone (n. 15 m x 10 m). Eteläisimmät poterot ovat mahdollisesti tykkiasemia. Kohteelle tehtiin aluerajaus maastohavaintojen ja rinnevarjosteen perusteella.

Vartholman torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kallioisen matalan mäen päällä sijaitsee noin 8 x 10 metrin kokoinen, suurista kivistä kasattu kivijalka. Rakennuksen länsipäädyssä on sijainnut pieni eteistila. Torpan koilliskulmassa on sijainnut uuni, joka erottuu edelleen selkeänä tiilikasana kivirakenteen kulmassa.
Kivijalka on ladottu suoraan kallion päälle kylmämuuraamalla. Rakennuksen kulmissa on suuret kivet. Rakennuksen eteläseinusta on ladottu aivan kallion reunalle ja siitä on jyrkkä pudotus alas. Kivijalan eteläpuolella näkyy maassa aukeampi paikka, jossa on voinut sijaita jonkinlainen ulkorakennus. Hyvin kivikkoisessa maastossa ei pysty erottamaan selkeää seinälinjaa.
Paikallisen oppaan mukaan paikalla on sijainnut Vartholman torppa, jota on kutsuttu myös hevosvarkaiden torpaksi. Rakennusta ei löydy 1873 kartasta tai sitä nuoremmista peruskartoista.

Lausi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita on noin 0,6–2 m leveä ja noin 0,4–1 m korkea. Se on pellon reunan myötäinen ja ladottu ehjistä luonnonkivistä. Kiviaidan länsipuolisessa metsässä on noin 20 m etäisyydelle asti raivausröykkiöltä vaikuttavia matalia kivikasoja. Ne ovat noin kiviaidan keskitason kohdalla.
Kiviaita sijaitsee edelleen käytössä olevan pellon laidalla, osana nykyistä maankäyttöympäristöä, joten se ei ole muinaisjäännös.
Kiviaidan iästä ei ole tietoa. Puustosta päätellen kuitenkin yli 50 vuotias. Pellon reuna on sijainnut suunnilleen tällä kohtaa jo vuoden 1694 mittaukseen perustuvalla kartalla, ja siitä eteenpäin, joten on mahdollista, että jäännös voi olla satoja vuosia vanha. (Koskinen 2022)

Norrmossen 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Spjutsbölen kylä pohjoispuolella sijaitsevan Vitsjön lounaispuolella, hiekkapohjaisella mäntykankaalla on useita kenttälinnoitteisiin kuuluvia korsunpohjia. Metsäalueiden keskeltä kulkee nimetön metsätie, jonka molemmin puolin kuopat sijaitsevat.
Nimettömän metsätien ja voimajohtolinjan väliin jäävällä metsäalueella on seitsemän kuoppaa, jotka sijaitsevat loivassa kaakkoisrinteessä. Metsäautotien länsipuolella on kolme kuoppaa. Kaikki kuopat ovat pyöreitä ja niitä ympyröi reunavallit. Kaikissa on oviaukko, joka on itä/ kaakkoisreunalla. Suurimman kuopan koko on 6 x 8 m, syvyys n. 2–2,5 m, pienimmän halkaisija on 6–7 metriä ja syvyys 1–1,5 metriä. Kuoppien vallit ovat leveydeltään 1,5–2 metriä, korkeus noin 0,8–1,3 metriä.
Kohteelle tehtiin kaksi erillistä aluerajausta metsätien molemmin puolin, perustuen maastossa tehtyihin havaintoihin ja rinnevarjosteeseen.

Lillträsket (Puolustusvarustukset)
Moderni; Lilträsketin suoalueen lounaispuolella, Harpaskog- kohteiden eteläpuolella on maahan kaivettuja bunkkerin jäännöksiä. Rakenteiden koko vaihtelee hieman, mutta kaivantojen koko on noin 10 x 6 metriä. Useimmiten suuaukko on kohti luodetta. Kohteelle tehtiin aluerajaus maastohavaintojen ja rinnevarjosteen perusteella. Kohde jatkuu rajatun alueen kaakkoispuolelle. Kohde sijaistee sekametsässä.

Kolkärr 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Avoimen voimajohtolinjan alla, istutusmetsän reunassa havaittiin kaksi taistelukaivantoa. Kaivannot olivat samankokoisia ja muotoisia, halkaisija noin 2,2 metriä, syvyys noin 1,2 metriä. Kaivantojen ympärillä on maavallit, jotka ”aukeavat” koilliseen. Kaivantojen päälle ja lähelle oli istutettu kuusentaimia ja maasto on muokatun oloista.

Kolkärr 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Avonaisesta voimajohtolinjasta noin 20 metriä luoteeseen havaittiin suurehko vallien ympäröimä suorakulmainen kaivanto/ suojahuone. Kaivanto sijaitsi avoimessa mäntymetsikössä ja erottui kauas korkeine valleineen. Kohteen koko oli 12 m x 8 m, jonka syvyys keskiosasta oli noin 3,5 metriä. Kuoppaan johti noin 1,3 metrin levyinen loivempi sisäänkäynti sen pohjoisenpuoleiselta sivulta, muut sisäsivut olivat jyrkähköt. Kuoppaa ympäröivien kumpareisten vallien korkeus oli n. 1,1–1,4 metriä ja leveys jopa kaksi metriä.
Kuva

Kolkärr 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hangon rintamamuseon pohjoispuolella, avonaisen voimajohtolinjan pohjoisreunassa havaittiin taistelukaivantoa. Kaivantoa on säilynyt noin 16 metrin matkalta. Sen syvyys vaihteli 0,8–1,2 metrin välillä ja reunoilla oli noin 50 cm korkeat maavallit.
Kohteelle tehtiin aluerajaus perustuen maastohavaintojen lisäksi rinnevarjosteeseen.

Snoan (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hangon rintamamuseon luoteispuolella, avonaisen voimajohtolinjan pohjoisreunassa havaittiin taistelukaivantoa. Kaivanto kulkee kiemurrellen noin 18 metrin pituudelta. Sen syvyys on suurimmillaan 1,2 metriä ja reunoilla on n. 70–100 cm korkeat maavallit. Kaivannon leveys vaihteli 0,8–2 metrin välillä, keskiosassa on leveämpiä ampuma-asemien kohtia. Kohteen päälle oli kaadettu linjan alla kasvaneita pieniä puuntaimia ja risukkoa. Supikoira oli tehnyt pesän kaivantoon ja pesäkoloja oli kaivettu profiileihin ja maaperää hieman myllätty.
Kohteelle tehtiin aluerajaus perustuen maastohavaintojen lisäksi rinnevarjosteeseen.

Skolmossen (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hangon rintamamuseon länsipuolella sijaitsevan Skolmossenin kosteikkoalueen länsireunalla, voimajohtolinjan alapuolisella avonaisella alueella havaittiin taistelukaivantoja. Kohde erottuu myös Maanmittauslaitoksen rinnevarjosteessa. Voimajohtolinjan alla kulkee kiemurtelevia kaivantoja, jonka leveydet ovat noin 0,7–1,2 metriä. Syvyys vaihtelee 0,5–1,2 metrin välillä ja syvimpiin kohtiin on keräytynyt vettä. Kohde on suurelta osin risukon peittämää ja aluetta on ojitettu itäpuolelta. Kokonaisuutta oli haastava hahmottaa maastossa, mutta kohteelle tehtiin aluerajaus perustuen maastohavaintojen lisäksi rinnevarjosteeseen.

Espoon Turvepehku Oy (Teollisuuskohteet)
Moderni; Vuonna 1910 perustivat Albergan kartanon omistaja fil.maist. Mikael Slöör, arkkit. Herman Gesellius ja insinöörit Herman Lerche ja Gustaf Sourander Espoon Turvepehku Oy -nimisen yhtiön tarkoituksenaan valmistaa ja myydä turvepehkua, polttoturvetta ja sähkövoimaa. Erityisesti turvepehkun käyttö välipohjien täytteenä oli näihin aikoihin yleistynyt rautabetonirakenteiden yhteydessä. (Härö, 1991)
Uudelle yhtiölle ostettiin noin 44 ha suuruinen Stormossan-niminen, Albergan kartanoon kuulunut suo ja aluetta laajennettiin 1928 vielä 25 hehtaarilla. Kilon asemalle rakennettiin noin 1600 m:n pituinen kapearaiteinen kuljetusrata ja myös itse suolle tehtiin ratoja. Venäläiset takavarikoivat 1914-17 linnoitustöiden yhteydessä kuitenkin kiskot liikkuvine kalustoineen ja ne kuljetettiin muualle (Rödskogiin?). Tämän johdosta suuria tappioita kärsineen yhtiön omistajapohjaa laajennettiin 1919, ja osakkaiksi tuli rakennusalan yrittäjä (mm. arkkitehti Sigurd Frosterus, rakennusmestari U.A. Himanka, Isak Räsänen ja Otto Lund sekä teknikko Emil Svensson). Yhtiössä ryhdyttiin myös valmistamaan viimeksimainitun keksimiä Silenda-eristyslevyjä (tervatun voimapaperin sisään puristettu kuiva turvepehku). Venäläisten poiskuljettamat rautakiskot korvattiin uusilla ja 1944 rataa oli jo noin 10 km. Tulipalo tuhosi kaikki tehtaan rakennukset 1922, ja vuotta myöhemmin osakepääomaa jälleen lisättiin. Turvepehkutehtaan toiminnan huippuvuosi oli 1928. Tällöin myytiin 1212 tonnia turvetta ja 166000 Silenda-levyä. Yhtiö työllisti 150 henkeä. 1930-luvun lamakauden aikana kysyntä rakennustoiminnan lamaantumisen mukana voimakkaasti laski. Tappiollisen yrityksen osakepääoma siirtyi Renlund-yhtymän omistukseen 1939. Sotavuodet paransivat tilapäisesti kannattavuutta. Yhtiö lopetettiin toimintansa 1940-luvun lopulla. (Härö, 1991)
Tehdas oli pitkä puurakenteinen rakennus torneineen. Se paloi 1980. Kilon aseman eteläpuolella ollut suuri turvesuo oli palanut jo 1950-luvulla. Tehtaalta Kilon asemalle johtava ratalinja erottuu yhä (nyk. Siuntiontie). Myös suoalueella on selviä jälkiä turpeenotosta. (Härö, 1991)
Härö, Erkki, 1991. Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisema. Kohde 156
Maastossa edelleen näkyvissä tehdasrakennuksen nurkkakivet ja elevaattorin betoninen suppilo. (TG 2022)

Kartanonmetsä 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on kiviseinäisen kellarin jäännös. Kohde sijaitsee Kartanonmetsän pohjoisosassa, noin 30 metriä Rukkilanrinne 7:n talosta etelään. Hiekkamoreenisen kumpareen kylkeen on kaivettu kellarikuoppa, jonka seinät on tehty luonnonkivistä. Sisäosan mitat ovat noin 2 x 2 metriä ja kellarin johtaa itäpuolelta maahan kaivettu alle metrin levyinen pari metriä pitkä käytävä. Kivet ovat paikoin hieman liikkuneet ja rakenne on heikosti näkyvissä oksien, kasvijätteen ja kuoppaan kasatun puutarhajätteen takia. Eteläpuolella on aluetta, joka on ollut niittyä tai/ja peltoa, Senaatinkartastossa 1800-luvun lopulta alue on merkitty niityksi, mutta 1900-luvun peruskartoissa tälle alueelle ei ole merkitty peltoja. Kellari voi liittyä kartanon toimintaan tai sodan jälkeen itäpuolelle rakennettujen kahden talon toimintaan. Kohde löytyi Malminkartanon Kartanonmetsän alueen inventoinnissa vuonna 2022.

Kartanonmetsä 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde on louhosalue Kartanonmetsän eteläosassa. Alueella on pystysuoria kallioita, joista noin parinkymmenen metrin matkalta löytyi poranjälkiä ainakin kolmessa kohtaa. Kallio on kiviainekseltaan sellaista, että se lohkeilee myös luonnostaan pystysuorasti. Kallio näyttää useammissakin kohdissa mäen eteläosassa siltä, että sitä olisi voitu louhia, mutta poranjälkiä löytyi vain tältä rajatulta alueelta. Louhinnan ajankohtaa on vaikea tarkkaan arvioida. Kapeateräisen ilmeisesti koneporan käyttö viittaisi kuitenkin siihen, että louhinta on tapahtunut aikaisintaan 1800-luvun loppupuolella, mahdollisesti vasta 1900-luvun puolella. Kartanossa on todennäköisesti ollut tarvetta kivelle rakennusmateriaalina, joten mahdollisesti louhinta on liittynyt sen toimintaan.

Hongisto mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nykyisen Turuntien ja Vesikansantien risteyksessä, Vesikansantien eteläpuolella sijaitsevassa purolaaksossa sijaitseva Hongiston ja Koikkalan kylien myllyn paikka.
Paikalle on merkitty mylly jo Hongiston ja Koikkalan karttaan vuodelta 1777 (KA MHA U B24:17/1-4) ja myllyn käyttö on jatkunut aina 1900-luvun alkuvuosikymmeniin saakka (isojaon järjestely 1914 (KA MHA U B24:17/9-18). Myllyn jäätyä käytöstä paikalla on ollut kalankasvattamo, jonka toiminta on loppunut 1950-/1960-luvuilla. Vanhojen ilmakuvien perusteella paikalla on ollut rakennuksia vielä vuonna 1937.
Nykyisin purolaaksossa on nähtävissä massiivinen lohkokivinen rakennuksen (myllyn) perustus, Turuntien alittavan purouoman korkeimmalla kohdalla sijaitseva myllypato ja sen yläpuolinen patoallas, sekä myllyyn liittyviä rakenteita purouomassa. Myllyn perustuksen itäpuolella on matalampia rakennuksenperustuksia.
Osa maastossa näkyvistä rakenteista voi olla peräisin 1900-lukua vanhemmista myllyistä. Kalankasvattamoon liittyvät rakenteet ovat todennäköisesti tuhonneet osan vanhemmista rakenteista.

Andby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion koillisosassa Karhujärven itärannalla. Annilantieltä erkaneva Näsentie johtaa kohteen ohitse. Vuoden 1560 kyläluettelon mukaan Andbyssä on ollut viisi taloa. Kuninkaan kartaston 1776–1805 mukaan asutus on sijainnut samalla paikalla Hembergetin eteläkärjessä kuin nykyinen maatilakeskus, joka on peruskartan mukaan Nedergård. Nedergård ilmestyy karttoihin 1900-luvun alussa, 1800-luvun pitäjänkartassa ja senaatin kartassa on vielä Andbyn tila. Nedergårdin viereen on perustettu myös Övergård 1900-luvun alkupuolella tai hieman aiemmin.
Alueen rakentaminen on todennäköisesti tuhonnut suuren osan mahdollisista keskiaikaisista osista. Inventoinnissa ei havaittu vanhempia rakenteita, joita voisi pitää muinaismuistolain mukaisina muinaisjäännöksinä. Kohde on arvioitu muuksi kulttuuriperintökohteeksi historiallisen merkityksensä vuoksi. Kohteeseen ei ole tehty aluerajausta, koska mitään selkeästi muinaisjäännökseen viittaavaa ei ole havaittu.
2022: Andbyn kaksi taloa, Nedergård ja Övergård on merkitty jo vuoden 1768 karttaan (KA MHA U B44:2/1-3), minkä lisäksi kylässä hieman talojen pohjoispuolella on sijainnut sotilastorppa. Talojen tonttimaat vaikuttavat pysyneen jokseenkin samalla paikalla 1700-luvulta lähtien, ja Övergårdin nykyinen päärakennus periytyy mahdollisesti jopa 1700-luvulle.

Mätäjärvi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanhan Helsingintien molemmin puolin on pätkät kiviaitaa. Niiden ajoitus on epäselvä. Ne voivat liittyä vanhaan kulkuväylään tai kartanoiden rajoihin/peltoalueisiin. Toisessa pätkässä seisoo sähköpylväs, joten sitä on kaivettu ja täytetty.

Tranudden 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kohde, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Uutela 8 (Puolustusvarustukset)
Moderni; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kohde, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Björkkärrsvägen (Puolustusvarustukset)
Moderni; Långträsketin länsirannalla sijaitsee kaksi pyöreää majoituskorsun tai -teltan perustusta. Pohjoisempi on halkaisijaltaan noin 12 metrinen ja noin 1,5 metriä syvä. Noin 30 metriä tästä etelään sijaitsee samanlainen mutta pienempi, halkaisijaltaan noin 9 metrinen ja hieman matalampi kaivanto.
Kohde liittynee nykyistä Björkkärrsvägenin linjausta noudattaneeseen Hangon rintaman huoltotiehen, jonka varrelle on majoitettu rintamalle tai sieltä pois päin matkalla olleita joukkoja.

Hjortronmossen majoitteet 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Alueella sijaitsee ainakin 6 kpl vaihtelevan kokoista, maahan kaivettua majoituskorsun tai -teltan perustusta. Rakenteet liittynevät nykyisen Björkkärrsvägenin linjauksen mukaisesti kulkeneeseen Hangon rintaman huoltotiehen.

Hjortronmossen majoitteet 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Alueella sijaitsee ainakin 9 kpl vaihtelevan kokoista, maahan kaivettua majoituskorsun tai -teltan perustusta. Rakenteet liittynevät nykyisen Björkkärrsvägenin linjauksen mukaisesti kulkeneeseen Hangon rintaman huoltotiehen.

Strömforsin ruukki 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Tasainen, kaareva maavalli, jonka etelä- ja pohjoissivuja on tuettu kylmämuuratuilla kiviseinämillä. Vallin pituus on 105 m ja leveys 15 m. Sen korkeus muusta ympäristöstä
on 1–1,5 m. Kiviseinämät on ladottu lohkotuista kivistä sekä luonnonkivistä. Suurimat kivet
ovat kooltaan keskimäärin 100 x 70 x 70 cm. Valli jatkuu itäpäässään ilman kivituentaa
maavallina. (Lagerstedt 2008)

Strömforsin ruukki 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Itäkoillinen–länsiluode -suuntaisena kulkeva penger, joka kohoaa 0,2 m muuta maastoa korkeammalle. Penkereen leveys on 2 m ja sen reunat on vahvistettu kivillä. Sen etelälaidalla on noin 10 metrin välein sementtijalustoihin kiinnitettyjä, pystyyn asetettuja kapearaiteisen rautatien kiskoja, jotka on ilmeisesti myöhemmin katkaistu noin 10 cm korkeudelta maanpinnasta. Kiskon hamara on leveydeltään 3 cm ja kiskon kokonaiskorkeus 6 cm. Kiskon jalka on leveydeltään 4 cm. Penkereen itäpäässä tolpparivi kääntyy 90 astetta ja jatkuu 30 metriä eteläkaakkoon. Pystyyn asetettuja kiskonkappaleita on käytetty rautateillä aidantolppina, joilla on erotettu rata-alue muusta alueesta. (Lagerstedt 2018)
Rata on kulkenut Markkinamäkeen. Radan ja siihen liittyvän sillan jäänteitä on näkyvissä muuallakin alueella.

Bändanbrinken (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kyseessä on vallien ympäröimä sammaloitunut suppilomainen kuoppa, jonka syvyys on kolme metriä ja halkaisija neljä metriä. Kuoppaa reunustaa lisäksi noin 0,3 metriä korkea ja kaksi metriä leveä valli.
Kuopan pohjalle tehtiin kairaus, mutta siinä ei havaittu likamaata tai hiiltä. Vallissa oli sammalen alla ohut huuhtoutumiskerros. Vallin päällä kasvavaan mäntyyn tehtiin ikäkairauus, mikä antoi männyn iäksi 73 vuotta. Lisäksi vallin päällä oli vanhoja lahoja kantoja.
Kuoppa saattaa olla yli sadan vuoden ikäinen, mutta sen käyttötarkoitus jää avoimeksi. Tervahauta se ei ole. Kyseessä voisi olla esim. sudenkuopan jäännös, ainakin kokonsa puolesta. Myöskään hiekkakuoppa se ei ole, sillä hiekka on heitetty kuopan reunoille, mikä näkyy nykyisin vallina kuopan ympärillä. Kyseessä saattaisi olla myös esim. tuliaseman tai kellarikuopan jäännös.

Ollasberget (Kulkuväylät)
Moderni; Kohde on valtion maille sijoittuva polkupyörätie, joka on rakennettu ehkä 1940-50 luvulla. Tie on aikanaan tehty sorapohjaiseksi ja on ollut noin metrin levyinen. Sitä pitkin metsätyömiehet kulkivat savotalle Elimyssuon suuntaan. Bussi toi miehet aamuisin Latokartanon tien haaraan, josta pyörämatka alkoi. Iltaisin matka oli toisinpäin. Ollasbergetin päässä polkupyörätien linjaus erottuu, vaikkakin on jo kasvamassa hyvää vauhtia umpeen.
Pohjoisempana metsäalueella on sijainnut Latokartanon metsätyökämppä. Päärakennus on kunnostettu ja on hirviporukan käytössä. Piharakennukset (hevostalli, puuvaja ja sauna, tilikoppi) ovat huonossa kunnossa tai purettu.

Tielinja Tackskog-Sorkki (Kulkuväylät)
Historiallinen; Käytöstä pois jäänyt pätkä ainakin 1700-luvulta, todennäköisesti jo keskiajalta käytössä ollutta Espoon Tackskogista (Takkula) kohti Vihdin Salmijärven eteläpäädyssä sijainneita Ollilan, Ruskelan ja Sorkin rustholleja kulkevaa tielinjaa. Tielinjaus merkitty Tackskogin (KA MHA U B8a:21/1-5) ja Ollilan (KA MHA U B52:13/4-11) karttoihin 1700- ja 1800-luvuilta.
Kohde tarkastettu maastossa, vanha tielinja erottuu metsämaastossa mutkittelevana polkuna.

Suuri Rantatie Kungsbacken 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Suuren Rantatien käytössä oleva osa. Jatkuu käytöstä poistuneena osana metsässä, kts. Suuri Rantatie Kungsbacken.
Kilometrin mittainen hylätty tieosuus vanhasta Kuninkaantiestä eli suuresta rantatiestä. Tämä osuus on hylätty jo 1800-luvulla. Tie on tällä, vanhalla linjalla v. 1749 pitäjänkartalla ja 1700-luvun lopun kuninkaankartalla. Vuoden 1883 Drägsbyn kartalla tie kulkee nykyisellä linjauksella ja vanha vuoren syrjää kiertävä tie on siinä polkuna. Vanha tie on polkuna vielä 1962 kartalla. Nyt hylätyn tien länsiosa on metsää ja se erottuu vielä pengerrettynä mutta jo osin puuta kasvavana tienä metsässä Itäosa on metsätienä. Tietä ei tarkastettu maastossa kunnolla inventoinnissa 2020 (huomattiin vasta raporttivaiheessa jolloin maassa lunta).

Ängesby 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ängesbyssä oli vuonna 1540 neljä veronmaksajaa (Suomen asutuksen yleisluettelo). Kylän vuoden 1773 isojakokartalle on merkitty kolme tilaa (Ollas, Nikus ja Björkbacka) kahdelle eri tonttimaalle (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto. MHA U Uudistuskartat ja -asiakirjat. B UUDENMAAN LÄÄNI. Siuntio. B44:10/1–2. Engesby; Karta öfver åker och äng jämte delningsbeskrifning 1773. Kansallisarkisto).
Muinaisjäännösrekisterin kohde on ollut 1700-luvun lopulla peltojen ympäröimä kumpare. Paikalle on merkitty rakennus senaatinkartastoon. Mäellä on jäljellä ilmeisesti saman rakennuksen jäännös. Rakennuksen kivijalka on tehty lohkokivistä ja siinä on ollut kaksi tulisijaa. Rakennus on palanut.

Bondarby Drakis torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhin kirjallinen maininta Bondarbystä on vuodelta 1532. Kylässä oli neljä taloa ainakin vuosien 1540–1560 välillä. Yksi taloista autioitui jo 1570-luvulla, jolloin jäljelle jääneet talot jakoivat sen maat. Vuonna 1694 taloja oli ilmeisesti jäljellä vain kaksi, ja tällöin Bondarby oli jo rustholli. Gunnarskullan verokuntaan (bol) kuulunut kylä maksoi 4,25 veromarkkaa veroja vuonna 1540. Talolla on ollut useita torppia ja kylässä oli 1600-luvulla myös vesimylly. Vuoden 1782 kartassa Bondarbyssa oli vain yksi talo, jonka tontti tai maat ulottuivat aina Böletorpille saakka.
Rakuunatorppa (Drakis torp) on merkitty Bondarbyn vuoden 1782 isojakokartalle (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto. MHA U Uudistuskartat ja -asiakirjat. B UUDENMAAN LÄÄNI. Kirkkonummi. B19:5/2–4. Bondarby; Karta öfver egorne med beskrifning 1782–1782). Rakuunatorpan itäpuolelle ei ole merkitty isojakokartalle torppaa. Sinne johtaa kuitenkin kuitenkin tie ja sen vierellä on ”andra torpets åker”. Alueella on siis ollut kaksi torppaa 1700-luvun jälkipuolella. Alue on ollut asutuskäytössä vielä 1900-luvun alkupuolella.
Alueella on eriaikaisten asuin- ja talousrakennusten perustuksia ja uunien jäännöksiä. Osa rakenteista saattaa olla 1700-luvun jälkipuolta vanhempia.

Sundsvall (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon sisäsaaristossa Emäsalon ja Vessölandetin välillä Orrbyfjärdenillä lähempänä Vessölandetia väylän itäpuolella Storholmenin länsirannan lähellä.
Noin 35 metriä pitkä hylky. Alus on uponnut lautalastissa. Hylyt.netin mukaan hylky on huonokuntoinen, keula on hajonnut ja hylky lepää pohjassa Storholmenin rannan suuntaisesti. Hylyt.netin mukaan hylky on Ruotsissa rakennettu proomu Sundsvall.

Yli-Vekkosken sortumapaikka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Alkuperäinen, kiskottamaton ratapenger sortui Yli-Vekkoskella Mustijokeen heinäkuussa 1872.
Sortuman paikalle rakennettiin tilapäisluonteinen, puinen viaduktisilta, joka vuoteen 1890
mennessä heikkeni kunnoltaan siinä määrin, että ratalinja siirrettiin pohjoisemmas uuteen
paikkaan. Uudelle osuudelle tulleet kallioleikkaukset olivat historiallisen Kerava-Porvoo -osuuden
suurimmat.
Kaksi eri-ikäistä ratalinjaa sijaitsevat Yli-Vekkoskella Mustijoen rannalla. Korkokuvaa luonnehtii voimakaspiirteinen, jylhä kalliotopografia. Aiemmin laidunnettua jokilaaksoa peittää osin hakamainen, rehevä lehtometsä.
Alkuperäisen ratalinjan pengerrunkoa on säilynyt sortuman itäpuolella noin 160-180 metriä, länsipuolella hieman vähemmän. kasvillisuuden verhoamat pengerfragmentit ovat mielenkiintoisia, jäänteenomaisia kohteita, jotka todistavat paitsi ratalinjan historiasta ja ajan kulusta, myös radanrakennustekniikan alkuvaiheisiin liittyneestä kokeiluhengestä.

Väärämäki (1000047727) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pari kilometriä Järvenpään keskustasta lounaaseen, Tuusulanjärven länsirantaan on matkaa noin 500 metriä. Väärämäki on kallioinen metsäalue Stålhanentien ja Vanhankyläntien risteyksessä. Mäkeä halkovan kallioharjanteen itäreunasta on louhittu kiveä sieltä täältä noin 100 metrin matkalta. Eniten louhintaa on kallion etelä- ja pohjoispäässä.
Louhoksen reunat ovat melko matalat, korkeimmillaan reilu metri, ja louhosjätettä on melko vähän havaittavissa. Kalliossa erottuu muutamia pari senttiä leveitä poranjälkiä, jotka ovat usein jo sammaleen peittämiä. Louhos liittyy todennäköisimmin Vanhankylän kartanon toimintaan. Kapeat, mahdollisesti konekäyttöiset, porat viittaavat 1800-luvun loppupuolelle tai 1900-luvun alkuun. Väärämäestä 100 metriä etelään on myös louhos, Vanhakylä Myllymäki 2, joka myös liittyy kartanon toimintaan

Jussla (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jusslan teollisuusalueen eteläpuolella kallioisella mäkialueella. Melko tasaisen kallion pohjoisreunasta on louhittu kiviainesta noin 35 metrin matkalla. Louhintajätettä on useassa kohtaa, länsipäässä niitä on kasattu matalaksi pitkäksi röykkiöksi. Itäpäässä louhituista kivistä on kasattu metrin levyinen kiveys ilmeisesti nuotionpaikaksi.
Louhoksen reunat ovat matalat, vain puolisen metriä korkeat ja louhintaa on tehty paikoitellen eikä tasaisesti koko matkalla. Kyseessä on ilmeisimmin kotitarvelouhinta rakennuskäyttöön. Kalliossa ei näy lainkaan poranjälkiä. Kallio lohkeilee luontaisestikin melko suoraan, joten louhintaa on voitu tehdä luonnollisia murtolinjoja pitkin.

Alnäsudden 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; 20-21 metriä pitkä taistelukaivannon pätkä.

Perälänjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2019 arkistotutkimuksessa Kuninkaankartastosta (1776) havaitun torppaan viittaavan karttamerkin tienoilta löytyi vuonna 2023 maastosta matala kasvillisuuden peittämä kivinen kumpu (korkeus n. 30 cm, halkaisija n. 3 m). Kivikumpu on peltoalueen pohjoispuolella rinteen eteläreunalla. Sen ympäristössä pilkottaa siellä täällä maan pinnalle parikymmensenttisiä maakiviä, mutta mitään rakennetta eli rakennuksen nurkkakiviä ei niistä pysty muodostamaan. Pintakasvillisuutta poistettaessa havaittiin, että kummun länsireunalla on suurempia kiviä, muuten se koostuu noin nyrkin kokoisista pyöreähköistä kivistä, maasta ja palaneen saven murskasta.
Todennäköisesti torppa on ollut hyvin lyhytikäinen, sillä sitä ei enää näy 1780-90-luvun kartoissa. Koska ei ole tiedossa historiallisia lähteitä, jotka osoittaisivat torpan perustetun ennen vuotta 1750, kohde on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.
Kohteen aluerajaus perustuu maastotutkimusten yhteydessä paikannetun kivikummun ympärillä LIDAR-aineistossa erottuvan, todennäköisesti torpan pihapiiriin liittyvän tasanteen laajuuteen.

Kaislaranta (1000047880) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kadermon saaren pohjoisosan muodostavan niemen etelärannalla sijaitsevalla kiinteistöllä havaittiin maastokatselmuksessa 2023 useita puolustusvarustuksia. Rannan tuntumassa on kaksi sisämitoiltaan n. 4 x 4 metrin isokokoisilla kivillä (halkaisija jopa 60 cm) vuorattua kuoppaa (kohteen koordinaatit osoittavat läntisemmän kuopan keskikohtaa). Itäisempää kuoppaa (alakohde 1) on viime vuosina käytetty halkojen säilytykseen. Läntisemmän kuopan edestä rannalla kulkee länteen viereistä kiinteistöä kohti juoksuhauta (alakohde 2), jonka itäpäätä on ehkä myöhemmin levennetty poluksi. Läntisestä kuopasta n. 30 m pohjoiseen tasanteella sijaitsee pienempi potero (alakohde 3), kivivallien ulkomitat n. 2 x 3 m, nykysyvyys n. 60 cm. Hieman ylempänä rinteessä n. 55 m pääkohteesta koilliseen on raivattu louhikkoon ulkomitoiltaan n. 3,5 x 3,5 m:n kokoinen suorakulmainen potero, jonka itäpää on avoin ja länsipään muodostaa yksi iso kivi. Poteron syvyys kivivallin reunaan on noin 1 m. Rinteen yläosien välillä luontaisessa louhikossa on myös kaksi muuta matalaa syvennystä, joissa kivikkoon on raivattu noin yhden ihmisen kokoinen tasainen kohta.
Kadermo on kuulunut vuosina 1940-41 Suomen Neuvostoliitolle vuokraamaan alueeseen. Neuvostojoukot ovat linnoittaneet Hankoniemen ja sitä ympäröivien saarten rantoja. Kadermossa on tiettävästi ollut yksi kranaatinheitinpatteristo, kaksi panssarintorjuntatykkiä ja parikymmentä puolustuspesäkettä, jotka sijoittuvat Kadermon itä- ja pohjoisrannoille.

Stormossen 2 (1000047907) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Hangon keskustasta itään, junaradan eteläpuolella Stormossen-nimisen ojitetun suon pohjoisosassa. Tuliaseman vieritse, sen pohjoispuolella, on oja. Tuliasema on sisäosaltaan noin 2 x 3 metriä, sitä ympäröivät vallit, joissa on kaksi ampumasektoria, luoteeseen ja länteen. Tuliaseman vieressä, sen lounaispuolella, on yksittäinen potero. Tuli-asema ja potero on melko tiheän kasvillisuuden peitossa.

Sundsberg (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Kallion laella selkeä puolikaaren muotoinen kivilatomus pienen pään kokoisista pyöreistä kivistä. Kaksi pystykiveä toisessa päässä. Latomuksen koko n. 1,2 x 2m. Ympäristössä mahdollisesti useampi samanlainen, puiden ja sammaleiden osin peittämänä.
Historiallisen ajan rajamerkki ja mahdollisesti samalla aidan tolpan tukirakenne. Lähistöllä on kulkenut Ingvalsbyn ja Hulluksen rusthollien välinen raja, ja rakenteen länsipuolella on vielä 1800-luvun lopulla sijainnut kaksi torppaa. Latomus sijaitsee linjalla, jossa on kulkenut Sundsbergin ja Masabyn rekisterikylien raja. Vuoden 1939 karttaan on merkitty linjalle aita.

Parken (Maarakenteet)
Historiallinen; 1800-luvun alkuvuosina Johan Borgström rakennutti Lill-Kroksnäsin tilalle puutarhaelementin, löfsal. Hän kuljetutti kiviä ja maata pienelle mäennyppylälle ja rakensi kivistä kolmilehtisen apilanmuotoisen kaksi metriä leveän ja metrin korkuisen kivirakenteen, jonka peitti maalla. Rakenteen päälle istutettiin kahteen riviin puita, ulommaksi lehmuksia ja sisemmäksi vaahteroita. Rakenteen pystyi kiertämään kävelemällä puiden väliin muodostunutta reittiä kivirakenteen päällä.
Rakennelma on yhä paikallaan, mutta voimakkaasti umpeenkasvaneena. Osa vallin puista on ajan saatossa kaatunut. Apilanmuotoisen vallin koko on noin 70 x 50 metriä, mutta alkuperäinen kokonaisuus on vielä suurempi.
Runeberg vietti 1800-luvulla perheineen kesiä Lill-Kroksnäsissä ja kierrätytti vieraitaan lehtimajassa.

Rödjan (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sisältää useita ilmeisesti Porkkalan parenteesiaikaan liittyviä puolustusvarustuksia. Laajin on n. 20 x 50 m kokoinen monttu, joka on kaivettu metsäniemekkeen pohjoisreunaan. Montussa on lohkokivistä päätellen sijainnut 1-2 rakennusta (1 L:n muotoinen tai 2 suorakaiteen muotoista). Montun reunalle johtaa n. 4 m pitkä ja 1,5 m. leveä kiviramppi, jonka kohdalla montun syvyys on lähes 2 m. Pellon reunassa montun toisella puolella rampin kohdalla on n. 2 x 3 m:n suuruinen kivilatomus, joka vaikuttaa uuninpohjalta, mutta josta ei kairattaessa tule esiin nokea.
Montun eteläpuolella n. 20-30 m päässä on taistelukaivanto. Montusta n. 65-70 m kaakkoon on kumpareella potero, ja siitä pohjoiseen kumpareen pohjoisrinteellä matalahkoa taistelukaivantoa ja laakea alue.

Tontunhaudat (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella tarkastettu latomus. Paljaalla kalliolla noin 2 m X 2 m, alle 1 m korkuinen kivilatomus korkealla kallion päällä. Alin kerros vaikutti melko säännöllisen muotoiselta neliöltä tai suorakulmiolta, ja alimmat kivet teräväsärmäisiä. Vieressä n. 2 m. päässä muutaman irtokiven rykelmä. Sekä latomuksessa että yhdessä irtokivessä nokea, mutta rakenne ei vaikuttanut romahtaneelta uunilta. Muoto viittaisi rajamerkkiin, mutta historiallisten karttojen perusteella alueella ei ole kulkenut rajaa. Senaatin kartassa vuodelta 1874 latomuksen lähellä näkyy kartoittajien mittauspisteitä, joten latomus saattaa liittyä sen aikaiseen toimintaan. Latomuksen luonteen selvittäminen vaatisi lisätutkimuksia.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: ILM26101

Nybacka (1000048100) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella tarkastettu kohde. Paljaalle kalliolle ladottu n. 2,5 m x 1,5 m röykkiö, pitkänomainen, epäsäännöllinen. Kivet suurimmaksi osaksi sammalen peitossa, mutta välissä ei humusta. Ei suoraa näköyhteyttä eteläpuolella oleville pelloille eikä siten mahdolliseen muinaiseen vesistöön. Senaatin kartassa vuodelta 1872 alueella torppa (Nybacka, mahdollisesti olemassa jo 1780) ja ulkorakennuksia, joten voi liittyä niihin, koska ei vaikuta viljelyröykkiöltä ympäristön kallioisuuden vuoksi.

Blomsterkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde havaittu Kuninkaankartaston kartasta 2019.
Maastokäynti 2023: Metsäsaarekkeessa havaittiin uuninraunio, n. 4 x 7 m rakennuksen perustus (erillisiä perustuskiviä rivissä 2 kohtaa ja länsilaidalla selkeä kivistä ladottu sokkeli), kiviaidan jäänteitä rakennuksen länsipuolella sekä raivausröykkiöitä uuninrauniosta etelään ja luoteeseen. Mahdollinen pieni pellonpohja (alle aari) eli tasainen raivattu alue rakennuksenpohjasta länteen. Raivausröykkiöitä myös uuninrauniosta koilliseen sijaitsevalla kalliopaljastumalla pellon laidalla ja metsäsaarekkeessa.
Kirkonkirjojen perusteella Rörsbyssä ollut sotilastorpan nimellä kulkeva Övergårdin tilan alle merkitty torppa 1783-1813 (MKO 49-58, KK 67) ja vuonna 1819 myös merkintä mahd. saman torpan asukkaista (KK 67-68), minkä jälkeen torppa häviää. Historiallisissa kartoissa kohdassa on asuinpaikka vain vuoden 1841 pitäjänkartassa, kyse voi olla em. torpasta.

Navala Ölbryggeri (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Vuoden 2012 inventointi:
Päärakennuksesta pohjoiseen sijaitsevan puron rannassa on useita rakennusten kivijalkoja ja luonnonkivirakenteisen sillan jäännökset. Järven rantaa myötäilee polku Eriksgårdin kartanoon. Det gamla Kyrkslätt -teoksessa mainitaan Navalassa toimineen vuosina 1869-1895 Navalan Olutpanimo Oy (Navala Ölbryggeri Ab). Puronrannan rakenteet liittynevät panimon toimintaan.
Inventointihavaintoja:
Reitti Navalan tammikujalta kulkee Haapajärven rannassa kohti Eriksgårdia. Tasanteella on lohkokivipöytä, jossa kiviporan jälkiä (P6682600; I358488)
Sillan jäännös luonnonkivistä ylitettäessä puro (P6682614; I358488)
Kivirakenteita puron rannassa, mm. kaivomainen kiveyss (P6682636: I358554)
Rakennuksen pohja purorannassa, näkyvissä kivijalkaa (P6682630; I358550)
Iso kivijalka, koko yli 12 x 7 m, ei poranjälkiä, yksi kivikerta (P6666826; I358546)
Sillan toinen puoli, kiviraunioita, leveys n. 2 m (P6682640; I358480)
Uoman reunat mataloituvat idempänä. Uoman pohjoisreunalla on kaksi isoa kuoppaa (N 6682640 E 358526 ja N 6682640 E 358533). Niistä 15 m itään, puron etelärannalla on kivikkoon raivattu kuoppa ja sen itäpuolella on isoista lohkokivistä tehdyt sillan päät muutaman metrin levyisen uoman rannoilla ja (kohdalla edelleen olevan) sillan eteläpuolella on rakennuksen hajotetun kiviperustan jäänteitä. Kivissä syvät poran jäljet – 1800-luvun lopun tai 1900-luvun tuotteita. Puron varren isot kuopat voivat liittyä panimon vedenhankintaan. Vuoden 1875 senaatinkartalle merkitty rakennus sijoittuu jokseenkin tarkoin paikalla olevan perustuksen jäänteen kohdille.

Tassumäki 1 (Maarakenteet)
Kohde sijaitsee Kirkkonummen Luoman kylän Tassumäen eteläosassa, kalliopaljastumien kaakkoispuolella loivasti kaakkoon laskevassa rinteessä, joka kasvaa nuorta sekametsää. Kuoppa on kooltaan noin 3 x 3 metriä ja syvyydeltään 50–70 cm ja se on kaivettu melko kiviseen maahan. Kuoppa on muodoltaan hieman kantikas. Kuopan pohjoisreunassa on kivikasa, jonka pituus on noin 3 metriä ja leveys vajaa metri ja korkeus puolisen metriä. Kivet ovat ilmeisesti kuopasta peräisin. Kuopan käyttötarkoitus on epäselvä, inventoinnissa Tassumäeltä löytyi kuusi muutakin kuoppakohdetta. Kuopat voivat olla asumiseen käytettyjä maakuoppia tai varastokuoppia. Sekä tämä että muut kuopat vaikuttavat melko nuorilta, huuhtoutumiskerrosta maannoksessa ei ole, mahdollisesti se on kaivettu 1800-luvulla tai 1900-luvun alkupuolella.

Tassumäki 2 (Maarakenteet)
Kohde sijaitsee Kirkkonummen Luoman kylän Tassumäellä. Lounas-koillissuuntaisen notkelman koillispäässä on kiviseen moreenirinteeseen kaivettu kuoppa. Kuoppa on jaettu matalalla kivivallilla kahteen osaan, joista alarinteen puolella oleva on isompi, kooltaan 2x2,5 metriä ja yläosasta puoli metriä syvä, alaosa rinteen tasainen. Sen yläpuolella oleva osa on kooltaan 2,5x1 metriä ja yläreunastaan metrin syvä. Kuopat erottaa toisistaan kivivalli, joka koostuu kahdesta kivikerrasta ja on noin 30–40 cm korkea ja puolisen metriä leveä. Vaikuttaa siltä, että myös ylempää kuoppaa on jaettu kivirivillä kahteen osaan. Kuopan käyttötarkoitus on epäselvä, inventoinnissa Tassumäeltä löytyi kuusi muutakin kuoppakohdetta. Kuopat voivat olla asumiseen käytettyjä maakuoppia tai varastokuoppia. Sekä tämä että muut kuopat vaikuttavat melko nuorilta, huuhtoutumiskerrosta maannoksessa ei ole, mahdollisesti se on kaivettu 1800-luvulla tai 1900-luvun alkupuolella.

Tassumäki 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2023
Kohde sijaitsee Kirkkonummen Luoman kylän Tassumäellä, loivasti itään laskevassa rinteessä varttuneessa kuusikossa. Maaperä on kivistä moreenia, mäki on hyvin kallioinen. Kuoppia on kolme kappaletta, joista pääkoordinaattien osoittaman kohteen muodostavat kaksi vierekkäistä kuoppaa. Niistä isompi on kooltaan 2x2,5 metriä ja syvyydeltään puoli metriä ja muodoltaan neliskanttinen. Kuopan pohjoispuolella on pienempi kuoppa, muodoltaan pyöreähkö, halkaisijaltaan 1,5 metriä ja syvyys puoli metriä. Kuoppien välissä on puoli metriä leveän kannas.
Näistä kuopista noin 25 metriä koilliseen kivirykelmän vieressä on myös kuoppa, muodoltaan neliskanttinen ja kooltaan noin 3x2,5 metriä sekä syvyydeltään puoli metriä. Kuopan käyttötarkoitus on epäselvä, inventoinnissa Tassumäeltä löytyi kuusi muutakin kuoppakohdetta. Kuopat voivat olla asumiseen käytettyjä maakuoppia tai varastokuoppia. Sekä tämä että muut kuopat vaikuttavat melko nuorilta, huuhtoutumiskerrosta maannoksessa ei ole, mahdollisesti se on kaivettu 1800-luvulla tai 1900-luvun alkupuolella.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Luoman kylän Tassumäellä, loivasti itään laskevassa rinteessä varttuneessa kuusikossa. Maaperä on kivistä moreenia, mäki on hyvin kallioinen. Kuoppa on muodoltaan neliskanttinen, koko on noin 2x2,5 metriä ja syvyys puolisen metriä. Kuopassa on mm. ruostunut rautapata, peltiämpäri ja vati, jotka ovat todennäköisesti päätyneet kuoppaan jätteinä eivätkä liity sen käyttöön. Kuopan käyttötarkoitus on epäselvä, inventoinnissa Tassumäeltä löytyi kuusi muutakin kuoppakohdetta. Kuopat voivat olla asumiseen käytettyjä maakuoppia tai varastokuoppia. Sekä tämä että muut kuopat vaikuttavat melko nuorilta, huuhtoutumiskerrosta maannoksessa ei ole, mahdollisesti se on kaivettu 1800-luvulla tai 1900-luvun alkupuolella.

Kohde sijaitsee Kirkkonummen Luoman kylän Tassumäen pohjoisosassa, jyrkästi pohjoiseen Gränsnäsintielle laskevassa rinteessä. Maaperä on kivistä moreenia, mäki on hyvin kallioinen. Kuoppa on muodoltaan neliskanttinen, koko on noin 2x3 metriä ja syvyys ylärinteen puolella noin metri ja alarinteessä parikymmentä senttiä. Kuopan käyttötarkoitus on epäselvä, inventoinnissa Tassumäeltä löytyi kuusi muutakin kuoppakohdetta. Kuopat voivat olla asumiseen käytettyjä maakuoppia tai varastokuoppia. Sekä tämä että muut kuopat vaikuttavat melko nuorilta, huuhtoutumiskerrosta maannoksessa ei ole, mahdollisesti se on kaivettu 1800-luvulla tai 1900-luvun alkupuolella.

Kohde sijaitsee Kirkkonummen Luoman kylän Tassumäen länsiosassa, korkeimman kalliokohdan kaakkoispuoleisessa rinteessä mäntykankaalla. Maaperä on kivistä moreenia, mäki on hyvin kallioinen. Kuoppa on muodoltaan neliskanttinen, koko on noin 3x4 metriä. Kuopan pohjoisreuna on hieman syvempi ja pystympi, noin 60 cm, kuin muu osa kuopasta, sillä se muodostuu kalliossa olevasta pykälästä. Kuopan länsipuolitse, aivan sen vierestä, kulkee polku, jonka suunnasta näyttäisi olevan noin metrin leveä kulkuaukkoa. Kuopan käyttötarkoitus on epäselvä, inventoinnissa Tassumäeltä löytyi kuusi muutakin kuoppakohdetta. Kuopat voivat olla asumiseen käytettyjä maakuoppia tai varastokuoppia. Sekä tämä että muut kuopat vaikuttavat melko nuorilta, huuhtoutumiskerrosta maannoksessa ei ole, mahdollisesti se on kaivettu 1800-luvulla tai 1900-luvun alkupuolella.

Kohde sijaitsee Kirkkonummen Luoman kylän Tassumäen länsiosassa, korkeimman kalliokohdan etelän puoleisessa rinteessä mäntykankaalla. Maaperä on kivistä moreenia, mäki on hyvin kallioinen. Kuoppa tavoittelee neliskanttista muotoa, se on kooltaan noin 3x3 metriä ja puolisen metriä syvä. Sen reunaa kiertää polku. Kuopan reunassa kasvaa myös iso mänty, joka lienee kuitenkin alle 100 vuotta vanha. Kuopan käyttötarkoitus on epäselvä. Inventoinnissa Tassumäeltä löytyi kuusi muutakin kuoppakohdetta. Kuopat voivat olla asumiseen käytettyjä maakuoppia tai varastokuoppia. Sekä tämä että muut kuopat vaikuttavat melko nuorilta, huuhtoutumiskerrosta maannoksessa ei ole, mahdollisesti se on kaivettu 1800-luvulla tai 1900-luvun alkupuolella.

Tervalammen kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2022 inventointi:
Tervalammen kartanon historia ulottuu vuoteen 1641, jolloin Tervalammen kylä lahjoitettiin Ruotsin kuningatar Kristiinan toimesta Georg Johan Knorringille. Nykyinen päärakennus on valmistunut 1830 ja sen uskotaan olevan Carl Engelin suunnittelema. Kartano myytiin Helsingin kaupungille 1936, jolloin kartanosta tehtiin työlaitos ja alueella toimi päihdekuntoutuskeskus vuoteen 2019 saakka. Vuonna 2020 kartano myytiin yksityiselle henkilölle.
Alueen monipuolisesta historiasta huolimatta kartanon päärakennuksen ympäristö on säilyttänyt ”vanhan ilmeensä”. Kartanoon johtaa luoteesta näyttävä lehmuskuja. Kartanon pihapiiri ja lähiympäristö on säästynyt voimakkaalta ja modernilta maankäytöltä. Kartano määriteltiin muuksi kulttuuriperintökohteeksi ja sille tehtiin aluerajaus perustuen isojako-, pitäjän ja senaatinkarttoihin.

Mäkipelto (1000048440) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 2022 inventointi:
Poikkipuoliaisen itäpuolella, Nuottakodon toimintakeskuksen koillispuolella sijaitsevassa jokiuomassa on sijainnut kaksi myllyä. Myllyt näkyvät Hulttilan kylän isojakokartassa, joka on tehty 1773–1775. Paikalla on kaksi myllyä vielä vuoden 1840 pitäjänkartalla, vuoden mutta 1870 senaatinkartalla myllyjä ei enää ole merkitty.
Joen uoma, jossa myllyt ovat sijainneet, on kapea, muokkaamaton ja kivikkoinen. Poikittain joen uomassa on kapea ja paikoin lohkeillut kivistä ja betonista tehty (mylly?)rakenne, kooltaan noin 6 x 0,5 m. Alempana uomassa, jokiuoman suuntaisesti sijaitsee matala ja epämääräinen mahdollinen ojamainen kaivanto. Kyseessä saattaa olla myllytoimintaan liittyvä rakenne, mutta maastohavaintojen perusteella siitä ei saatu varmuutta.
Paikalta havaittiin selkeästi ainoastaan yksittäinen betonirakenne. Kohde määriteltiin vähäisten havaintojen ja niiden todennäköisesti nuoren iän perusteella muuksi kulttuuriperintökohteeksi. Aluerajaus pitää sisällään sekä betonirakenteen että mahdollisen kaivannon.

Myllymäki 1 (1000048442) (Työ- ja valmistuspaikat)
Hiskan tai Pienen Tervalammen kylän isojakokarttaan (1769 ja 1772) on merkitty myllynpaikka Tervalammelta Huhmarjärveen laskevan joen varteen, nykyisen Tervalammentien länsipuolelle. Paikalla on mylly vielä vuoden 1870 senaatinkartalla. Tervalammentien linjausta on suoristettu joen kohdalta parikymmentä metriä itään vuoden 1972 jälkeen. Nykyisen sillan länsipuolinen alue ja joen uoma vaikuttavat sen vuoksi muokatuilta ja joen uomassa on havaittavissa epäselviä kivipengerryksiä ja kivikkoa.
Myllynpaikka on sijainnut vanhan tielinjauksen länsipuolella. Paikalla ei havaittu selkeitä myllyrakenteita. Jokiuomassa on modernihkoja betonirakenteita ja mahdollinen vanha patoallas, johon on tehty uimatikkaat rannalla olevasta saunasta. Joen pohjoisrannalla on toinenkin pieni puinen rakennus, joka voi mahdollisesti liittyä vanhaan myllytoimintaan.
Alueella on ollut myllytoimintaa 1700-luvulta lähtien, mutta koska alue on osittain muokattu tien suoristuksen yhteydessä ja paikalla havaitut vähäiset rakenteet vaikuttavat suhteellisen moderneilta, määriteltiin alue muuksi kulttuuriperintökohteeksi. Kohteelle tehtiin aluerajaus perustuen maastohavaintoihin.

Röda Kon (Kulkuväylät)
Historiallinen; Loistomajakan perustukset. Majakan perustamisvuodeksi mainitaan vuosi 1891 teoksessa "Suomen luotsi- ja majakkalaitoksen ylihallituksen kertomus luotsilaitoksen tilasta ja hallinnosta vuosilta 1902-1906", s. 67. Kansalaisilmoituksen (ILM27602) mukaan betonisen perustuksen mitat ovat n. 7 x 7 m ja perustuksissa on 16 jalkaa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa, eikä ole varmuutta siitä, ovatko havaitut perustukset alkuperäisen loistomajakan perustukset vai myöhempää tekoa.

Alnäsudden 4 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Neuvostoliiton vuokra-aikaan Hangossa 1940-41 liittyviä puolustuskaivantoja sisältävä alue. Kohde ei käsitä juoksuhautoja, vaan todennäköisiä tulipesäkkeitä, poteroita, suojahuoneita tms. Osassa kaivannoista on yhdellä reunalla ramppimainen osa, mikä voisi viitata ajoneuvoa varten tehtyyn suojaan. Ainakin yhdessä kaivannossa on suuaukon edustalle valettu betonista raudalla vahvistettu suojamuuri, jonka jäänteet ovat yhä maastossa. Kaivantoja on yli 20 kpl.
Kohde tarkastettiin ja osa alakohteista kartoitettiin vuonna 2023 tulevan aitahankkeen vuoksi, koska oli tiedossa, että osa kaivannoista jää väistämättä aitalinjalle. Vaarassa olevat kaivannot dokumentoitiin mittaamalla syvyys, leveys ja pituus, tallentamalla keskustan koordinaatit ja valokuvaamalla kohde. Osa dokumentoiduista kaivannoista tutkittiin myös metallinetsimellä ja kairaamalla. Signaalien puute ja kairausnäytteiden puhtaus viittasivat siihen, että kaivannot eivät olleet koskaan olleet käytössä.

Masagård 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Pellon keskellä olevan mäen pohjoisosan länsikärjessä on taisteluhaudan jäännös, 50 m pitkä siinä ampumaulokkeita länteen. Hauta on siis pohjois-eteläsuuntainen kalliorinteen juurella. kauempana etelässä on muutama pyöreä kuopanne, jotka voivat olla poteroita. Etelämpänä on nykyaikaisia maanottokuoppia.

Masagård 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Pellon keskellä olevan mäen pohjoiskärjessä on pesäkkeen raunio. Pesäkkeessä kaksi ampumasuojaa ja niiden välinen yhdyshauta. Varsin sortunut. Eteläpuolella on vielä yksi mahdollinen varustus, nelisivuinen kuoppa n. 3 x 2,5 m, josta on"kulkuaukko"etelään.

Kivistönkoski (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Nykyisen Karkkilan keskustassa Karjaanjoen varrella Kivistönkosken tuntumassa sijainneella Högforsin masuunilla tiedetään 1820-luvulla olleen kotitarvesahausta varten oma sahalaitos joen länsipuolella. Saha on saattanut jossain muodossa olla olemassa jo ennen rautaruukin perustamista vuonna 1820, ja sitä on ruukin toiminnan aikana laajennettu ja uudistettu. Sahan sijainti on merkitty vuoden 1842 ruukkialueen karttaan.
Joen länsirannalla on sahalaitoksen kohdalla raamisahan betonituki. Se on kooltaan 170 x 220 cm, ja sen keskellä on kaksi 95 x 70 senttimetrin kokoista aukkoa. Rakenteen
itäpäässä on 85 x 110 senttimetrin kokoinen betoninen uloke. Ylärinteen puolella betonituki oli 95 cm korkea ja alarinteen puolella 230 cm. Betonituen ajoitus ei ole tiedossa.

Ämmäjoki rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ämmäjoen etelärannalla voimajohdon alla on pieni peltokumpare, jolla on karttatarkastelun perusteella ollut rajamerkki (Porvoo isojako-kartta 1770 Anttila/Andersböle, Emjoki Rå).
Kumpare on tiheän heinikon ja vesaikon peitossa. Kumpareen laella on kolme jonossa olevaa sammalpeitteistä kiveä. Kivet ovat noin metrin halkaisijaltaan. Kivet ovat kuntarajan kohdalla. Kovin selkeä tämä mahdollinen rajamerkki ei ole, tai kumparetta on muokattu myöhemmin ja kiviä on siirrelty.

Isoniittu (1000049034) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ladottu kiviaita sijaitsee heinittyneen metsätien pohjoispuolella sijaitsevalla metsäkaistaleella.
Aidan pituus on noin 60 metriä ja korkeus noin 70-90 cm.
Alueella on ollut peltoa 1900-luvulla ja pellon pohjoisreuna sijoittuu samalle kohdalle kiviaidan kanssa. Alueella ei ole peltoa 1800-luvun kartoissa, joten todennäköisesti aita on tehty 1900-luvulla. Paikalla kulkee polku kuitenkin jo 1700-luvun lopun isojakokartassa, joten ei ole täysin pois suljettua, ettei aita liittyisi vanhempaan toimintaan alueella.

Rantala (1000049138) (Maarakenteet)
Historiallinen; Vallillinen maakuoppa sijaitsee tyhjilleen jääneen Rantalan talon luoteispuolisessa metsässä, talosta 150 metriä luoteeseen. Maasto on tasaista ja kosteaa ojitettua Sykärin rantametsää Kylä-Katilantien pohjoispuolella. Kuoppa on pienessä kumpareessa suon laidalla ja erottuu hyvin avoimessa kuusikossa. Kuoppa on kulmikas ja sen seinämät ovat suorat, ”oviaukko” on pohjoiseen. Kuopan mitat ovat 4 x 3 metriä. Kuopan ikä tai tarkoitus ei ole selvillä, mutta se voisi liittyä läheisen talon toimintaan jonkinlaisena maakellarina.

Ny Marieberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Arkkitehti Eva Kuhlefelt-Ekelund suunnitteli vuonna 1920 Mariebergin kartanon uuden päärakennuksen. Agronomi Gustaf L. Rosenqvist ehti rakennuttaa valmiiksi kartanon kivijalan, mutta muuten rakennustyö jäi kesken. Kartanosuunnitelmasta on olemassa piirustukset.
Maastossa on edelleen jäljellä kivijalka metsäisessä ympäristössä.

Gubbmossen SE (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Yksityisessä pihapiirissä sijaitsee kaksiosainen betonibunkkeri. Mahdollinen ilmatorjunta-asema tai vastaava.

Koskimäki (1000036236) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1776–1805 laaditun kuninkaankartan, vuoden 1805 isojakokartan ja vuoden 1840 pitäjänkartan perusteella paikannettu torpan paikka. Isojakokartalla asutus on nimetty Forsbackaksi ja pitäjänkartalla Forsbackaleniksi. Asutus on karttojen perusteella jatkunut samalla paikalla nykyajalle saakka. Torppa on Korppilan kylän mailla.
Paikalla on kaksi vanhaa hirsirakennusta tien molemmin puolin. Itäisen rakennuksen länsikylkeen on kaiverrettu rakennusvuosi 1781.
Vanhan rakennuskannan olemassaolo viittaa siihen, että alueella voi olla säilynyt merkkejä myös rakennusten kanssa samanikäisestä tai vanhemmasta ihmisen toiminnasta. Maankäyttötilanteissa kohdetta voi siksi olla syytä tutkia tarkemmin.

Levoinkoski (Kivirakenteet)
Historiallinen; Omakotitalon piha-alueen luoteisreunassa on n. 20 m pitkä kiviaitaa muistuttava rakenne n. 5 m leveässä maavallissa, joka on noin 0.5–1 m korkea. Kivirakenne on vaikea hahmottaa maastossa tiheän kasvillisuuden takia, ja se löytyikin talonomistajan tiedon perusteella. Kiviaita kulkee lounais-koillis suuntaisesti. Kivirakenne oli hyvin ladottua siltä osin, kun sitä oli näkyvissä.
Paikalle on merkittynä Juotela(s) / Joutelas torppa v. 1773 ja v. 1794 laadituilla kartoilla, 1776–1805 Kuninkaankartalla sekä v. 1840 laaditulla pitäjänkartalla (joka perustuu aiempiin karttoihin). Vuoden 1871 senaatinkartalla paikalla ei ole mitään, joten torppa on autioitunut vuosien 1840–1871 välillä tai aiemminkin koska pitäjänkartta perustuu oletettavasti 1794 karttoihin. Vuoden 1957 peruskartalla ja vuosien 1948 ja 1998 ilmakuvissa torpan ympäristö on peltoa. Torpanpaikka on nykyisin asutun omakotitalon pihalla. Jälkiä torpan varhaisimmista vaiheista on tuskin enää löydettävissä. Kiviaita saattaa liittyä historialliseen torpan paikkaan.

Skarsböle 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Puita kasvavalla ja kallioisella saarekkeella sijaitseva kivirakenne. Isokokoisia kiviä on ladottu kallion tasanteen ja matalan pudotuksen alapuolelle ja saatu aikaan melko tasainen pinta, joka vähitellen kohoaa etelästä kohti pohjoista. Tätä 1,5-2 metrin levyistä suorakaiteen muotoista rakennetta täydentävät ylemmällä kalliotasanteella olevat pienemmät kivet, joita on aseteltu kalliossa olevan pystysuoran pinnan viereen. Kivistä vaikuttaa muodostuvan L:n mallinen ramppi, joka johtaa ylemmäs kalliolle. Kyseessä saattaa olla historiallisen ajan maanviljelykseen liittyvä rakenne, esimerkiksi latoon tai muuhun rakennukseen johtava ramppi.

Björknäs 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hanko-Hyvinkää-radan eteläpuolella sijaitsee kolme rajamerkkiä, jotka noudattelevat melko hyvin rata-alueen kiinteistörajaa ja ovat todennäköisesti peräisin radan rakentamisen ajalta.

Haukojankoski 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Haukojan koululta n. 300 m luoteeseen olevan Haukojankosken varrella on myllyrakennuksen jäänteet. Rakennus on n. 15 x 10 m kokoinen, jossa on 3–3,5 m korkeat suurista kivistä ladotut seinät. Rakennuksen sisällä sammalepeiton alla on nähtävissä seinärakenteita ja kaakkoiskulmassa matala n. 0,5–0,7 m korkea holvikaari. Rakennus on rakennettu jyrkänteen laidalle. Rakennetta ei löydy v.1773 rajankäyntikartalta, v. 1805 isojakokartalta, v. 1840 pitäjänkartalta tai v. 1871 senaatinkartalta.
Lisätietoja: Mylly on ollut Kirvelän tilan mailla. Myllytoiminta lakkautettu Etelä-Suomen sanomien (1915/15) mukaan virallisesti vuonna 1915.

Joonaanmäki (Taide)
Moderni; Avokallion päällä on kolmeen osaan porattu siirtolohkare. Yhteen osaan on hakattu 19 24/6 24.
Ja alempaan riviin B sydän E. Sydän-symbolin keskellä on ympyrä.

Skavarböleviken (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee tien eteläpuolella. Kohde on betoninen kuusikulmio (leveys 1,70 m yläreunasta, leveys alareunasta 2,20 m, 76 cm korkeus). Rakennelma päällä on metallilevyt ja -pultit. Betonirakenteen sisäosa on osittain maanpinnan alapuolella. Oviaukko on kohteen länsipuolella ja betonissa näkyy merkkejä laudoituksesta. Kyseessä on saksalaisten tutka-asema.

Sipoonselkä Gäddgrundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sajaintipaikka on Sipoonselällä Kaunissaaresta ja Gäddgrundetista pohjoiseen, Stora Korpholmenista noin 1,3 km eteläkaakkoon noin 21 metrin syvyydessä.
Noin 18 metriä pitkä metallirunkoisen aluksen hylky. Hylyn leveys on noin 4,5 metriä. Rungon muoto on hyvin säilynyt. Alus on tasaperäinen. Keula on suora ja keulan molemmin puolin on kolme ikkunaventtiiliä. Keskilaivasta keulan suuntaan on kansitalo. Keskilaivasta perään päin on isokokoinen suorakaiteinen luukku tai aukko.
Alus on todennäköisesti SM-raivaaja eli alunperin suojeluskuntamoottorivene, johon on tehty muutoksia alkuperäisin käyttötarkoituksen jälkeen. Esimerkiksi peräkannen aukot eivät vastaa alkuperäisten ruumaluukkujen muotoa ja kokoa. Neljästä SM-veneestä ensimmäinen valmistui 1938, toinen 1939 ja muut kaksi 1940. Ensimmäinen oli ilmeisesti hieman pidempi (18,4 m) kuin muut (17,6 m), mutta perästään kapeampi. SM 1 poikkesi myös sisustukseltaan muista. SM 3 ajoi miinaan syksyllä 1944. Kolmesta muusta yksi tuhottiin maalina ja kaksi myytiin yksityisille. SM 1 oli Vuosaaren telakka-alueella vielä 1990-luvun lopulla. Leijonalippu merellä antaa ymmärtää, että maalivene oli SM 4. Siinä tapauksessa hylky olisi joko SM 1 tai SM 2. SM 1:ssä ohjaamo ja kappi oli jo muutettu, joten todennäköisin identifikaatio hylylle on SM 2 (arvio: Olli-Pekka Haukiala ja Juha Joutsi 2024).
Hylky havaittiin Meritaidon tekemässä monikeilainluotauksessa 2015. Suomen meriarkeologinen seura ry sukelsi hylyllä syyskuussa 2023 kuvaten hylyn 3D-mallia varten.

Störsvik Långberget 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kalliolle ladottu kiviröykkiö. Vastaavia kiviröykkiöitä tunnetaan eteläisen Siuntion alueelta useita, ne ovat luultavasti rakennusmateriaaliksi tarkoitettuja kivikasoja. Tarkka ajoitus on epävarma, ne voivat olla 1800-luvulta tai vasta Porkkalan vuokra-aikana kasattuja. Kohde löytynyt asemakaavahankkeen yhteydessä. Arkeologin maastokäynti puuttuu.

Störsvik Långberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paljaalle kalliolle ladottu kiviröykkiö, ei luonnollinen, laajuus n. 2 x 1,5 m. Kivissä ei sammalta, mutta röykkiö ei vaikuttanut silti kovin nuorelta. Vastaavia kiviröykkiöitä tunnetaan eteläisen Siuntion alueelta useita, ne ovat luultavasti rakennusmateriaaliksi tarkoitettuja kivikasoja. Tarkka ajoitus on epävarma, ne voivat olla 1800-luvulta tai vasta Porkkalan vuokra-aikana kasattuja. Vastaava röykkiö Störsvik Kasaberget N (755000004) sijaitsee kohteesta n. 700-800 m etelään.

Sepänkylä (Puolustusvarustukset)
Moderni; Paikalla sijaitsee noin 250 metriä pitkä, Porkkalan vuokra-alueen pohjoisrajan suuntaisesti kulkeva taisteluhauta ja useita siihen liittyviä tulipesäkkeitä. Bunkkereita alueelta ei havaittu. Kyseessä on melko ehjä ja hyvin säilynyt kokonaisuus, mutta osia taisteluhaudasta on myöhemmin muokattu pelto-ojiksi.
Taisteluhauta haarautuu lounaispäässä, missä maastossa selvästi ihmisen tekemä matalampi tasanne ja sillä rivissä suuria kiviä. Ilmakuvien perusteella paikalla sijainnut 1940-luvulla suurehko lato tms.
Kohde on osa laajempaa, Humaljärven ja Espoonlahden välisessä maastossa kulkenutta parenteesialueen rajaa suojannutta taisteluhautakokonaisuutta, josta on edelleen säilyneenä metsämailla sijaitsevia osia.

Gammelgård (Vanhakartano) Neppers (Asuinpaikat)
Historiallinen; Neppers on siirtynyt Källstrandin alueelta nykyiselle paikalleen isojaon jälkeen. Neppersin
alueella on rakennuksia senaatinkartassa. Tien varressa erottuu kiviaitaa, joka jatkuu päärakennukselle nousevan pihatien varressa. Päärakennuksen ja aidan välissä on kivikellari. Päärakennuksen eteläpuolella maassa erottuu myös joitakin kiviä, jotka voisivat olla peräisin varhaisemmasta rakennuksesta. Pihapiirissä on 1900-luvun alkupuolen ja sitä vanhempia rakennuksia. Pihapiirin pohjoispuolella on käytöstä jäänyt Neppersin huoltokoti, jonka alueella kulttuurikerroksia tuskin on säilynyt. Piha-alueella on todennäköisesti säilynyt kulttuurikerroksia ja rakenteita pääasiassa 1800-luvulta. (Väisänen 2022)

Gammelgård rakuunantorppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lähelle Skrobbin tilaa on pitäjänkartassa vuodelta 1750 merkitty rakuunan torppa.
Vuoden 1774 kartalle ei varsinaista torpan paikkaa ole merkitty, mutta lähialueelle on merkitty rakuunan peltoja. Karttojen asemointi ei suoraan tuo selvyyttä torpan alkuperäisestä sijainnista. Ehdotettu rajaus sijaitsee lähellä Skrobbin tilaa pellon reunassa. Paikalla on hylätty vanha lautavuorattu hirsirakennus. Lähellä Skrobbia on sijainnut viimeistään 1845 rakennettu Lassebo-muonamiehen torppa ja vanhasta saunasta 1939 tehty Kallebo-niminen muonamiehen torppa. Näistä jompikumpi saattaa olla alun
perin ollut rakuunantorppa. Paikalla edelleen oleva rakennus voi olla jompikumpi näistä. Kuitenkin myös Carlbergin länsipuolella olevalle mäelle on merkitty 1930-lukujen topografisissa kartoissa kylmiä rakennuksia ja paikkana myös tämä olisi mahdollinen torpalle. (Väisänen 2022)

Gammelgård sotilastorppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nykyisen Vanhankartanontien ja Isovaarintien risteykseen, sen pohjoispuolelle osuu
kartta-asemoinneissa kaksi sotilastorppaa vuoden 1750 pitäjänkartalla. Kohdalla on myös sopiva tila torpille vuoden 1774 Gammelgårdin kartassa, vaikka niitä ei siihen olekaan merkitty. Tähän karttaan on merkitty sotilaan peltoja pohjoisemmas, nykyisen golfkentän alueelle. Senaatinkarttaan ja edelleen vanhoille peruskartoille on merkitty kaksi vierekkäistä rakennusta edelleen käytössä oleville tonteille. Näistä koillisen puoleiseen on peruskarttoihin merkitty kauppa. Koillinen pihapiiri vaikuttaa muokatulta ja tasatulta, mutta
lounaisempi piha vaikuttaa pääosin rakentamattomalta, eikä nykyisten rakennusten rakentaminen ole todennäköisesti tuhonnut koko pihan kulttuurikerroksia. Alueella saattaa olla löydettävissä vielä sotilastorpan aikaisia kulttuurikerroksia. (Väisänen 2022)

Lustigkulla (1000050118) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Senaatin kartassa näkyvä torpan paikka. Autioitunut, Espoon kaupungilta saadun tiedon mukaan rakennus on kesän aikana purettu. Inventointihetkellä pihapiirissä oli osin romahtanut asuinrakennus ja piharakennus sekä kivillä tuettuja pengerryksiä. Pihapiiri on villiintynyttä ja metsittynyttä, torpan itäpuolella on itään laskeva vanha peltoalue, joka on heinittynyt. Pihalla kasvaa tummaa tulikukkaa siellä täällä. Tulikukka voi viitata alueen varhaisempaan asuinkäyttöön. (Väisänen 2022)

Gammelgård (Vanhakartano) Vesterkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Senaatin karttaan merkitty torpan paikka. Tontille on rakennettu kookas uudisrakennus,
mutta sen pohjoisosassa on edelleen mahdollisesti alkuperäinen torppa paikollaan. Vanhan rakennuksen lähiympäristössä voi olla säilynyt kulttuurikerroksia ja rakenteita. (Väisänen 2022)

Gammelgård (Vanhakartano) Åkerbo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Senaatin karttaan merkitty torpan paikka. Paikalla lienee edelleen sama rakennus, joka on
merkitty Senaatin karttaan. Pihapiirissä ei ole moderneja rakennuksia. Hieman Åkerbosta kaakkoon on 1930-luvun topografisilla kartoilla merkitty torppa. Tällä paikalla on uudempi rakennus ja mahdolliset varhaisemmat kulttuurikerrokset ja rakenteet lienevät tuhoutuneet. (Väisänen 2022)

Lambertinniitty (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maakiven päälle kasattu pieni kivikeko Gammelgårdsbäcken-puron länsipuolella etelään
laskevassa rinteessä. Mahdollisesti rajamerkki. Sijainti täsmää jotakuinkin Gammelgårdin vuoden1774 kartan tilusrajalinjaan. (Väisänen 2022)

Pehtoorinmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pehtoorinmäen pohjoispuolella on kiviaita kohti pohjoista. Aita päättyy Pehtorintien
eteläreunassa olevaan kivipylvääseen, jossa on rautainen kiinnike. Mäen pohjoisreunalle on merkitty rajamerkki Kullobacka (Träskändan ja Bälsbyn välinen raja), mutta alueelta ei havaittu muuta kuin kiviaidan pätkä. (Väisänen 2022)

Rajanummi vanha tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Polkulinja kulkee Viiskorvenmäeltä Rajanummelle. Polkulinja noudattelee Senaatinkartalla näkyvää kylätien linjaa. Polku on merkitty peruskartalle. Polkulinjan luoteispää on hävinnyt. (Väisänen 2022)

Vanhankartanontie (1000050124) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Käytöstä jäänyt tieosuus Vanhankartanontiestä Haapaniemen kohdalla. Tielinja on
mennyt nykyisen tien pohjoispuolelta ja yhdistynyt nykyiseen Metsätorpantiehen. Käytöstä jääneellä osuudella on melko jyrkkä kallioinen mäki. Paikoin kallion pinnalla erottuu edelleen asfalttia. Oikaistu tielinja on otettu käyttöön 1960-luvulla. (Väisänen 2022)

Vanha Röyläntie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Käytöstä jäänyt tieosuus Röyläntiestä Torskullan kohdalla. Tielinja on mennyt nykyisen
tien itäpuolelta. Käytöstä jäänyt osuus erottuu edelleen maastossa, mutta on alkanut heinikoitua. Oikaistu tielinja on otettu käyttöön 1970-lukuun mennessä. (Väisänen 2022)

Nikunmäki (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kallioisella mäellä käytöstä jäänyt kivilouhos. Suurin louhosalue Niipperintien puoleisella
kallion reunalla. Louhittuja kohtia myös mäen päällä. Kalliossa ja lohkotuissa kivissä erottuu poranjälkiä. Tien lähellä poraukset jopa 1,5 metrin pituisia ja n. 4,5 cm leveitä. Kallion päällä porauksen leveys noin 3 cm. Osa louhoksesta on merkitty vuoden 1937 topografiseen karttaan. Louhos lienee 1800-luvun lopulta tai 1900-luvun alusta. (Väisäenen 2022)

Molnträsk (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kolme taisteluhautaa havaittiin Maanmittauslaitoksen laserkeilausaineistoon perustuvassa rinnevarjosteessa Pilvi-järven pohjoispuolella. Ne käytiin tarkastamassa maastossa. Luoteisin hauta on n. 48 m pitkä, keskimmäinen n. 41 m ja kaakkoisin n. 78 m. Haudat on kaivettu hiek-kaiselle rinteelle. Paikoitellen hautojen yhteydessä on ampumasuojia ja suuria po-terokuoppia. Rakenteet ovat huonokuntoisia ja sortuneita. Kohteen rajaus on tehty laserkeilausaineiston ja maastohavaintojen perusteella.

Rönäs (Puolustusvarustukset)
Moderni; Mäen maapohjaisella laella, siitä vielä korkeammalle kohoavan avokalliomaaston reunalla on maalla ja kivillä peitetty, maan päälle tehty bunkkeri tai vastaava betonirakennelma. Se näkyy maastossa sokeritoppamaisena kivi- ja maakumpuna, jossa ei ole minkäänlaista aukkoa, mutta yhdessä kohdin sieltä töröttää rautaputken pää. Laella on aukko rakennelman sisälle. Jäännös on vaarallinen. Aukko olisi hyvä sulkea.
Mäellä on siellä täällä parenteesin aikaa edeltävien talojen perustuksia. Mäen juurella, bunkkerin eteläpuolella n. 90 metrin päässä on maanalaista betonirakennetta. Alueella on vielä 1960-luvulla ollut rakennuskantaa.

Knåppsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Knåppsbyssä oli 1560-luvulla kolme maakirjataloa. Vuoden 1704 kartalla (KA MHA U B21:21/1-3) kylän talot on merkitty nykyisen Kabanovintien pohjoispuolella sijaitsevalle kylämäelle. Vuoden 1776 kartalle kolmen vanhemman talon lisäksi kylään on merkitty nykyisen Kabanovintien linjauksen eteläpuolelle Finnesin talo ja vanhimman kylätontin itäpuolelle Mattby.
Knåppsbyn vuoden 1704 kartalle merkitty tonttimaa on ollut asuttuna Porkkalan vuokrakaudelle saakka. Vuokrakaudelle kylätontilla olleet talot on tuhottu täydellisesti ja alue on tämän jälkeen rakennettu täysin uudelleen. Alueella mahdollisesti olleet vanhempaan asutukseen liittyvät jäännökset ovat todennäköisesti tässä vaiheessa tuhoutuneet kokonaan.
Myös Finnesin ja Mattbyn rakennuskanta on tuhoutunut vuokrakauden aikana, mutta uudisrakentaminen ei ole ollut yhtä mittavaa kuin vanhimmalla kylätontilla, joten alueille on voinut säilyä myös vanhempia kulttuurikerroksia tai rakenteita.

Villinginsalmi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin itäisessä saaristossa Villinginsalmessa Villingin länsipuolella ja Jollaksen itäpuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 16 metriä ja leveys on noin 6 metriä. Hylyn runko on lähes pohjois-eteläsuunnassa vajonneena syvälle pohja-ainekseen. Rungon rakenteet ovat auenneet pohjalle matalaksi, pumpunputki ja peräsimen varsi kohoavat pohjasta korkeimmalle, noin kahden metrin korkeuteen pohjasta. Styyrpuurin kyljen yläosa nousee pohjasta siten, että tiheä kaaritus on näkyvissä. Aluksen voidaan päätellä olleen limisaumainen. Puuaines on mahdollisesti havupuuta. Hylyssä ei ole näkyvissä merkkejä koneesta tai takilasta. Hylyssä on joitakin astioita, joiden oletetaan olevan peräisin 1920-1940-luvuilta.
Hylky havaittiin Liikenneviraston tilaamassa Meritaidon luotauksessa 2014. Suomen meriarkeologinen seura ry teki tarkistussukelluksen hylylle tammikuussa 2024 kuvaten ja 3D-mallintaen hylyn.

Kuninkaanlähde (1000050352) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kuninkaantien pohjoispuolella ja vanhan linjauksen eteläpuolella sijaitsee lähde suuren kiven juurella. Se tunnetaan Kuninkaan lähteenä.

Gumböle Albacka torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gumbölen kartanolle kuuluneen Ahlbackan torpan paikka on säilynyt Turunväylän pohjoispuolella. Se sijaitsee osoitteessa Rintinkaari 6. Alueella on pystyssä vanhoja rakennuksia ja alueen eteläosa on säästynyt uudemmalta rakentamiselta. Pihapiirissä maan alla erottuu joitakin kiviä, jotka voivat olla peräisin varhaisemmista rakennuksista. Torpan ajoitus on kuitenkin epävarma. Alueen kulttuuriympäristöselvityksen tietojen mukaan torppa on rakennettu 1910 ja kaksi hirsirakenteista eläinsuojaa 1890-luvulla. Albackan torpan paikka on merkitty karttoihin vasta 1900-luvun alussa isojaon täydennyskartassa, sen sijaa sen eteläpuoliset Norrkulla ja Kärräng näkyvät jo 1700-luvun lopun isojakokartalla sekä senaatinkartalla. Todennäköisesti Albacka on näitä selvästi nuorempi, mutta koska vanhojen karttojen asemointi on epävarmaa, on mahdollista, että paikalla olisi jo aiemmin ollut asutusta.

Gumböle Nupurin rakuunan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nupurin rakuunantorpan paikka on merkitty 1700-luvun lopun Hagströmin karttaan Vanhatie 4 tienoille.
Myöhemmissä kartoissa torpan paikka näyttää häviävän ja vain pohjoispuolinen sotilastorpan paikka säilyy asuttuna. Oletetun torpan paikan kohdalla on hylätty rakennus, jonka ympärillä on runsaasti osin hajonneita betonikivijalkoja. Alue on heinikoitunutta ja siinä kasvaa runsaasti muun muassa nokkosta. Samalla alueella on sijainnut I maailmansodan linnoitustöihin liittyneiden hakkuiden vuoksi paikalle asutettujen kiinalaisten metsätyöläisten hevostalli. Tien vieressä mahdolliset rakennusten jäännökset ja kulttuurikerrokset lienevät lähes kokonaan tuhoutuneet myöhemmässä rakentamisessa. Hieman etelämpänä pellolla voi kuitenkin olla säilynyt torppaan liittyviä rakenteita ja kiinalaistallin jäänteitä. Vuoden 1944 ilmakuvassa melko lähellä tietä erottuu jotakin rakentamisen jälkiä ja nämä saattavat liittyä tähän tallirakennukseen. Kyse voi olla myös jostakin muusta toiminnasta. Paikalle tehdyissä koepistoissa ja kairauksissa ei havaittu selkeitä merkkejä kummastakaan, mutta niihin liittyvien maan alle kaivettujen rakenteiden säilyminen myös peltoalueella on mahdollista. Tien pohjoispuolella erottuu pieni pätkä pengerrettyä tietä sekä epäselviä kiviraivauksia. On mahdollista, että alueella on ollut joitakin kevytrakenteisia rakennuksia, mutta kivikot voivat liittyä myös kohdalla olleen peltoalueen raivaukseen. Ympäristössä on myös varsin runsaasti maataloustyökaluja, piikkilankaa ja erilaista muuta metalliroskaa. Vuoden 2021 kulttuuriympäristöselvityksessä mainitaan vanhatie 3 ja 4 kohdalla tien pohjoispuolella mahdollisesti vuodelta 1900 peräisin oleva talousrakennukset. Tällaisia ei kuitenkaan vanhemmilla peruskartoilla näy, joten tässä vaiheessa jää epäselväksi, mistä rakennuksista on kyse.

Gumböle Nupurin sotilastorppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nupurin sotilastorpan paikka on merkitty 1700-luvun lopun Hagströmin karttaan. Myöhemmissäkin kartoissa sotilastorpan alue säilyy asuttuna. Sotilastorpan alkuperäistä tarkkaa sijaintia on vaikea määritellä, mutta todennäköisimmin se lienee sijainnut Vanhatie 5 kiinteistöllä. Todennäköisin sijainti on lähellä nykyistä vanhempaa rakennusta, mutta mitään selkeitä jälkiä varhaisemmista rakennuksista alueella ei ole havaittu. Pihapiiriä ei kuitenkaan ole kiinteistön länsipuoliskolla muokattu kovinkaan voimakkaasti, joten tällä alueella on voinut säilyä kulttuurikerroksia ja rakenteita. Itäosassa sen sijaan sijaitsee uudehko asuinrakennus ja aluetta on muutenkin muokattu voimakkaammin. Vanhemman rakennuksen edustan pienellä peltoalueella tehtiin pintapoimintaa, samoin tien toisella puolella olevalla pienellä peltoalueella. Lähinnä pohjoispuoliselta pellolta havaittiin piiposliinia, posliinia, lasiastian pala ja yksi pieni punasavikeramiikka-astian pala. Nämä on valokuvattu, mutta niitä ei luetteloitu tai otettu talteen, sillä pellon kerros oli hyvin sekoittunut.

Gumböle Rintinmäki torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka on merkitty jo 1700-luvun lopun Hagströmin karttaan. Mahdollisesti se on merkitty myös kuninkaankartaston karttaan. Senaatinkartalla ja venäläisessä topgrafikartassa torppa on nimetty Kärrängiksi ja se sijaitsee nykyisten Nupurintie 11b ja 13 tuntumassa. 1700-luvun kartalla Kärräng on kuitenkin nykyisen Turunväylän eteläpuolella ja vuoden 1909 isojaon täydennyskartassa samaa torppaa kutsutaan nimellä Kärräng torp. Sekaantumisen välttämiseksi ja alkuperäisen nimen puuttuessa torppa on nimetty peruskartalla olevan maastomerkinnän mukaan. Kyse on Gumbölen kartanon torpan paikasta. Oletetun torpan paikan kohdalla on kaksi vanhempaa rakennusta, jotka ovat 1900-luvun alkupuolen asussa. Näistä kaakkoisempi on hylätty ja osittain romahtanut, mutta luoteisempi vaikutta olevan käytössä. Luoteisen pihapiirin (Nupurintie 13) luoteisosaan on rakennettu uudisrakennus ja sen alue on muokattua.
Viljan mukaan luoteinen rakennus on rakennettu viimeistään 1800-luvun lopulla ja sen on 1886 vuokrannut Emil Hellström. Vanhempien rakennusten ympäristössä maastoa e ole muokattu voimakkaasti ja vanhempia kulttuurikerroksia ja rakenteita saattaa olla löydettävissä. Vilja kuitenkin toteaa, että 1906 rakennuksen pohjoispuolelle rakennettiin lisäosa, jossa toimi puusepänverstas. Alueella oli myös jo purettuja piharakennuksia.
Kaakkoisemman rakennuksen (Nupurintie 11b) lautavuorauksessa on vuosiluku 1928. Vuorauksen alla on kuitenkin hirsirakennus, jossa näyttäisi olleen punamulta. Rakennus on myös paikoillaan jo vuoden 1909 isojaon täydennyskartassa. Tämän rakennuksen pihassa on puretun piharakennuksen (näkyy vuoden 1950 ilmakuvassa ja vuoden 1958 peruskartassa) perustus sekä pihapiirin itäpuolella sammaloitunut raivattu kiviröykkiö.
Puretun piharakennuksen paikalla erottuu kairatessa tiilimurua ja kiviä. Alueella on myös melko modernia rakennusjätettä. Kiviröykkiö on noin 3 x 3,5 kokoinen ja sen takana kaakossa on moderni pihapiiri, jossa rakentaminen on tuhonnut mahdolliset varhaisemman asutuksen jäljet.

Gumböle Vanhatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanha Gumbölestä Nuuksioon kulkenut tielinja erottuu Nupurintien (tie 110 koillispuolella kahdessa eri kohdassa.
Osittain tielinjaa kulkee edelleen käytössä oleva nimetön kylätie. Tielinja jatkuu Nupurintien länsipuolella edelleen käytössä olevan Vanhatienä. Tielinja erottuu tasaisena, noin 3,5 m leveänä, heinikkoisena ja harvempipuustoisena väylänä maastossa. Tien erottuvasta linjasta otettiin GPS-pisteitä. Paikoin tien kohdalla kulkee nykyään kävely- ja pyörätie. Tien eteläosassa havaittiin sillan paikka (Rintinmäen silta), joka on dokumentoitu omana kohteenaan. Tielinja näkyy jo 1700-luvun kartoissa, mutta linjaus lienee ollut sama jo aiemmin.
Tielinja erottuu vielä vuoden 1950 ilmakuvassa, mutta se on merkitty pelkkänä kärrytienä tai polkuna jo vuode 1958 peruskarttaan 2041 10.

Nupurböle (Nupuri) mäkitupa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nupurbölen mäkituvan paikka on Nupurintien (tie 110) ja Brobackantien risteyksessä, risteyksen koillispuolella, mäen päällä. Paikka löytyy Erkki Härön Espoon rakennuskulttuurin ja kulttuurimaiseman selvityksestä numerolla 234. Nykyään rakennukset on kuitenkin purettu. Härö pitää tilaa torppana tai työväenasuntona, joka olisi rakennettu 1800-luvulla. Eklundh taas pitää kohdetta mäkitupana. Kohde näkyy kuitenkin ensimmäisen kerran vasta vuoden 1958 peruskartassa. Vuoden 1926 kartassa näkyy ilmeisesti kyseisen talon talousrakennus.
Rakennus erottuu kyllä myös vuosien 1944 ja 1950 ilmakuvassa. Rakennusvuosi jää kuitenkin epäselväksi. Rakennus on merkitty vielä vuoden 1990 peruskarttaan, mutta vuoden 1996 ilmakuvassa se näyttää kadonneen.
Alueella erottuu selkeä tasanne ja sen pohjoispuolella kiviä, jotka lienevät peräisin kivijalasta. muutamassa kohdassa kiviä on säilynyt muutamia päällekkäin. Laajaa yhtenäistä kivijalkaa ei havaittu, mutta alue on varsin heinikkoinen. Pihan luoteispuolella oli erittäin runsaasti kaatopaikkajätettä ja jonkinlainen pieni pengerrys.
Ajoitus vaatii koetutkimuksen.

Nupuri hevosrautatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Nupurin hevosrautatie liittyy I maailmansodan aikaisiin metsätöihin alueella. Rata kulki Nupurista Espoon asemalle. Koska rata oli hyvin kevytrakenteinen, on sen linjaus suurimmaksi osaksi kadonnut maastosta. Linjaa ei missään vaiheessa merkitty virallisille kartoille, joten esitys linjasta Lohikosken kirjassa perustuu arvioon.
Vanhantien kaakkoispuolella vaikuttaa kuitenkin erottuvan matala pengerrys, joka saattaisi olla kyseinen linja. Alue on kuitenkin ollut peltona eikä ole varmuutta, ettei kyse ole vain pellon reunan penkereestä.

Rintinmäen silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kivistä kasattu silta, joka on Gumbölen Vanhantien linjalla. Siltä on kylätieosuuden ja nykyisen Nupurintien välissä, kohdassa, joka ei ole enää nykyisin käytössä olevaa tielinjaa. Tien itäpuolelta katsoen erottuu luonnonkiviä, joista siltaa on kasattu. Siltarumpu on kuitenkin betonia, joten siltaa on muokattu ajan saatossa. Paikalla voi kuitenkin olla säilynyt myös vanhempaa siltarakennetta, sillä silta on merkitty jo senaatinkarttaan.

Gumböle – Storträsket -metsätie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Gumbölen historiallisesta kylästä on kulkenut polku tai tie koilliseen Gumbölen ja Sotungin rajalla sijaitseville kylän niityille. Tien linjaus näkyy 1600-luvun lopun lopulla Gumbölen kylää kuvaavalla kartalla pelto- ja niittylohkojen välisenä väylänä. 1780-luvun kartalla tämä skogsväg kulkee samojen pelto- ja niittylohkojen välistä Gumbölen pohjoisosan kautta Storträsket eteläpuolelta Sotungin kylän rajalle kylän kaukoniityille.
Tien Porvoonväylän ympäristössä sijaitseva osuus on säilynyt paikalliskäytössä Porvoonväylän rakentamiseen asti. Porvoonväylän rakentamisen jälkeen se on jäänyt ulkoilupoluksi ja satunnaiseen käyttöön. Porvoonväylän pohjoispuolella se näkyy vielä avoimena kivipenkereisenä tienpohjana, mutta kapenee polku-uraksi pohjoisempana. Kohde on rajattu kivipenkereisestä kohdasta pohjois-koilliseen, missä kulkuväylä erottuu.

Sonninmäki 2 (Hautapaikat)
Historiallinen; Sonninmäen koilliskulmassa, lähellä Uudenmaankatua ja Puolimatkan koulua, havaittiin tarkkuusinventoinnissa historialähteistä tunnetun Puolimatkan joukkohaudan jäännös. Ky-seiselle kohdalle vuoden 1918 taisteluiden jälkeen haudatut vainajat on mahdollisesti kaikki siirretty uuteen hautapaikkaan. Alue on ollut puuaidalla aidattu vielä 1920-luvulla.
Maaperässä havaittiin hyvin matala ja suorakaiteen muotoinen painauma. Painauman kohdalla maaperä oli pehmeämpää kuin ympäristössä ja myös aluskasvillisuus poikkesi ympäröivästä maastosta. Painauma oli noin 2,5 x 4 metrin kokoinen ja syvyyttä sillä oli noin 20 cm.

Grevars-Brasis (Puolustusvarustukset)
Moderni; Bunkkeri sijaitsee tien 51 (Inkoon rannikkotie) vieressä sen pohjoispuolella osoitteessa Halvdelsvägen 68–34. Bunkkerin itä- ja länsipuolilla on peltoja. Bunkkerin sisäänkäynti on kapealla kaistaleella maata, jolla kasvaa nurmea ja mäntyjä. Maan alla linnoite ulottu todennäköisesti laajalle.
Kyseessä on Porkkalan parenteesin aikainen bunkkeri, jonka neuvostoliittolaiset räjäyttivät lähtiessään vuonna 1956. Kohde on kaivettu esiin ja lievästi entisöity yhteistyössä Degerbyn kyläyhdistyksen kanssa vuonna 1999. Paikalla on usean auton parkkipaikka, opastaulu ja bunkkeriin on oven sisäpuolelle rakennettu puinen katselulava, josta näkee räjäytetyn bunkkerin sisäosia. Bunkkerissa on myös valot.
Ehdotettu aluerajaus ei kata koko maanalaista rakennetta, vaan ainoastaan vähän maan päälle erottuvaa kumpua laajemman alueen.

Kasaberget (1000050408) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kasabergetin laella. Kallion korkeimmalla kohdalla kahdesta kivirakenteesta muodostunut kokonaisuus.
Rakenteet ovat muutaman metrin päässä toisistaan. Rakenteessa särmikkäitä kiviä n. 70 cm pituudelta. Näyttävät ympäristöstä kerätyiltä, ja ne on aseteltu karkeasti rakennettuun mutta tarkoituksenmukaiseen rakennelmaan. Rakenteesta löytyi taotulta näyttäviä 20–30 cm pituisia nauloja.
Länsipuolisen kivirakenteen päällä halkaisijaltaan n. 30–40 cm mänty. Kaksi kaatunutta
puuta, halkaisijaltaan noin 20 cm, on vaurioittanut rakennetta. Paikoitellen kaksi kerrosta kivirakennetta. Ei kovin selkeä, mutta varmuudella todettavissa ihmisen rakentamaksi. Rakenteen itämuuri on 6,5 m pitkä, 1,5 m leveä, 50 cm korkea. Länsimuuri on 5 m pitkä, 1 m leveä, 70 cm korkea. Länsimuurin puolivälistä erkanee lännen suuntaan 1,5 m pitkä, 1 m leveä ja 50 cm korkea uloke. Itä- ja länsimuurien välinen etäisyys on 4 metriä. Länsimuurilta löytyi yksi naula ja yksi vaarna sekä kaksi muuta metalliesinettä. Naulan pituus 25 cm. Vaarnan pituus 27 cm.

Kolaberget (Puolustusvarustukset)
Moderni; Inkoon Rantatietä reunustavan pellon keskellä sijaitseva heinikkoinen kalliosaareke, jossa muutamia puita. Peltosaarekkeen länsilaidalla olevan kummun alla on betonirakenne, josta nykyisellään on näkyvissä oviaukko. Oviaukko on kummun itäpuolella. Bunkkerin ovelta johtaa käytävä yhteen huoneeseen, joka on kooltaan n. 15 m². Huoneen seinässä on tähystys- ja ampuma-aukko, josta näkyvyys Inkoon Rantatielle.
Sisätilassa on romahtanutta tiili- ja betonirakennetta. Kohdetta ei mitattu tarkasti. Kummun halkaisija on silmämääräisesti mitattuna n. 10 metriä. Kumpu on melko hyvin maastoutunut, eikä sitä erota helposti kauempaa muusta maastosta. Parenteesin aikainen linnoite.

Lyktan (Puolustusvarustukset)
Moderni; Heinikkoisen aukion alla Degerbyntien vieressä tien pohjoispuolella, tien ja pihan väliin jäävällä aukiolla Stubbölen kylän piha-alueen välittömässä läheisyydessä. Aukion laidalla muutama isohko havupuu ja koivu.
Maan alle jäävä suurehko betonirakenteinen bunkkeri, jossa oletettavasti useampia huoneita. Kattaa suuren alueen maan alla. Sisällä huoneita ja käytäviä, suurin nähty huone n. 20 m². Bunkkerin länsilaidalla länteen suuntautuva oviaukko maanpinnan alapuolella. Maanomistaja kaivauttanut sisäänkäynnin esiin muutama vuosi sitten. Siellä täällä aukiolla aukkoja kivien lomassa sekä ilma-aukkoja heinikon keskellä. Maan pinnalle erottuvan alueen halkaisija kaakkois-luoteis-suunnassa 25 metriä mitattuna sisäänkäynnille johtavan kuopan
reunalta. Uloin osa saattaa ulottua myös Degerbyntien eteläpuolelle, mutta siitä ei ole varmuutta, eikä sitä ole sisällytetty ehdotettuun aluerajaukseen. Aluerajaus ei välttämättä kata koko maan alla olevaa linnoitetta.

Rådkila 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee lähinnä mäntyä ja kuusta kasvavassa metsässä. Kohde on lähellä pellon laitaa, ja siitä on hyvät näkymät tielle nro 51. Alue on kallioista. Linnoitus rajoittuu korkean kallion länsi-, etelä- ja kaakkoisrinteiden juurelle niin, että korkeampi kallio nousee selustassa.
Kohde on Porkkalan vuokra-ajan eli parenteesin aikainen linnoitekokonaisuus. Siihen kuuluu taisteluhautoja, mahdollisia suojahuoneita tai varastoja ja konekivääriasemia. Alue on melko suuri ja kalliota kiertävät taisteluhaudat ovat kymmeniä metrejä pitkiä. Alueen kaakkoisreunalla taisteluhaudan yhteydessä sen selustan puolella on kalliossa syvänne, jossa on mahdollisesti romahtanutta kivirakennetta. Jos näin on, voisi siinä olla jonkinlainen kallioon louhittu suoja. Tulkinta on kuitenkin hyvin epävarma. On myös mahdollista, että kyseessä on vain luonnollinen ilmiö. Aivan kokonaisuuden kaakkoiskulmassa on konekivääriasema.
Eteläsivun keskellä on konekivääriasema. Eteläsivulla taisteluhautojen takana on suuria kuoppia, jotka ovat todennäköisesti olleet suojahuoneita tai varastoja. Länsireunalla linnoitteessa on vain matala valli ja taisteluhautaa, jonka varrella on ainakin kaksi tähystysasemaa tai vastaavaa. Ihan taisteluhaudan pohjoispäässä on jäänteitä rikkoutuneesta konekivääriasemasta. Kaira uppoaa taisteluhautojen valleihin hyvin, joten kyseessä näyttävät olevan puhtaasti maasta muotoillut vallit. Linnoitteen taustalla olevalla kalliolla ei näy rakenteita.

Solbergån (Kulkuväylät)
Historiallinen; Degerbyn itäpuolella Inkoon Rantatien eteläpuolella oleva joen mutka Boställsbergetin luoteispuolella. Joen pohjoispuolinen siltarumpu maatalon pihassa, vanha tielinja kulkee pihan läpi tai vierestä. Joen toisella puolella vanha tie kääntyy jyrkästi etelään. Kaakkoispuolella Boställsberget, pohjoispuolella peltoa. Joenrannassa lehtometsän vesakkoa. Sillan vieressä on grillipaikka. N. 70 metrin päässä joenjuoksua etelään on moderni silta.
Siltarakenteet joen molemmin puolin. Rakenteet tehty karkeasti lohkotuista kivistä. Molemmilta puolilta löytyi yksi porausjälki. Laastia ei juurikaan näy. Molemmilla puolilla on kivirakenteen pintaa vahvistettu myöhemmillä betonisilauksilla. Rakenteen toisella laidalla ladottuja kiviä. Pohjoispuolisessa siltarakenteessa puurakenteen jäänteitä, jotka ovat ehkä peräisin kaiderakenteesta. Eteläpuolisessa rakenteessa kasvaa halkaisijaltaan n. 30 cm mänty ja vesakkoa. Rakenteen koko: Eteläreunan leveys 4 m, pituus 5,5 m.
Pohjoisreunan leveys 5 m, pituus 5,5 m, korkeus 2,5 m. Pituus joen yli rakenteen reunasta toiseen reunaan 5 m.
Vuosien 1768–1769 pitäjänkartassa samalla kohtaa näkyy silta. Mahdollisesti samalla paikalla on siis ollut silta viimeistään 1700-luvulta lähtien. Siltaa on varmasti korjattu useamman kerran, mutta osa rakenteista tai ainakin rakennuskivistä voi olla vanhaa perua.

Stubböle bro (Kulkuväylät)
Historiallinen; Inkoon Rannikkotien (tie 51) kaakkoispuolella jokilaaksossa. Alue pääasiassa viljelyskäytössä olevaa peltoa, jota halkoo Torbackajoki. Jonkin verran ympäröivää puustoa. Noin 20 metriä kohteesta viereisen maatilan iso punainen varastorakennus.
Osittain sortunut graniitista rakennettu silta, jota korjattu betonilla. Päälle rakennettu puinen, nyt jo huonokuntoinen kävelysilta. Sillan kaikki puuosat lahoamassa. Toinen puoli sillasta kokonaan romahtanut. Romahtaneesta osasta kasvaa mäntyä ja koivua. Sillalle johtaa Jokilaaksontieltä lähes kokonaan maa-aineksen peittoon jäänyt asfalttitie. Sillan korkeus veden pinnasta 3,5 m. Sillan alkuperäinen leveys 6 m ja pituus 16 m.
Lisätietoja:
Ingarskilajoen ylittävä siltapaikka sijaitsee Suuren rantatien linjauksella. Tie on jäänyt joen molemmin puolin pois maantiekäytöstä.

Stubböleängarna (Puolustusvarustukset)
Moderni; Metsäalueen reunassa Stenvikintien varrella Stubböleängarna-nimisen peltoalueen eteläpuolella.
Kohtalaisen aukea paikka, havumetsää, melko tasainen kohta. Kohteelta aukeaa näkymä peltoaukealle lounaaseen. Kohteen ja pellon välissä kulkee Stenvikintie.
Neuvostoliiton vuokra-aikaan liittyvä bunkkeri, johon pääsee sisään ainoastaan toisessa päässä maantasolla olevan pyöreän betonista valetun tähystysaukon kautta, halkaisijaltaan n. 1,5 m, syvyys 1,6 m. Tässä aukossa paljon eläinten luita sekä kiviä. Bunkkerin varsinainen suuaukko löytyy bunkkerin kaakkoispuolelta n. 10 metrin päästä. Se sijaitsee maakuopan reunalla, eikä sen luo pääse, koska kuopassa kasvaa tiheälti puita.

Östersundom kartano kiviaita (Kivirakenteet)
Historiallinen; Östersundomin kartanosta 350 metriä pohjoiseen, ratsastustilan kupeessa sijaitsevan omakotitalon luoteispuolelta alkaa kiviaita, joka koostuu yksittäisistä tai päällekkäin kasatuista lohkotuista kivipaasista ja luonnonkivistä, joita on sijoitettu riviin säännöllisin välimatkoin. Kivipaasien yläpäissä ja paikoin kyljissäkin on rautatappi tai rautalenkkejä, joiden läpi paikoitellen kulkee paksu rautalanka.
Aidan pituus on noin 150 metriä ja se ’katkeaa’ Porvoonväylään. Porvoonväylän eteläpuolella kivetys loppuu pieneen kivilatomukseen, sen koko on n. 2.5 x 1.2 x 0.6 m. Porvoonväylän pohjoispuolella havaittiin olevan samantyyppisiä kiviä, joten on mahdollista, että kiviaita on ennen Porvoonväylän rakentamista jatkunut yhtenäisenä linjana vielä Porvoonväylän kohdalla.
Kohde on alkujaan tarkastettu 1997 ja sen on arveltu liittyvän rajalinjaan, joka näkyy v. 1873/1909 venäläisellä topografisella kartalla.
Kohdalla ei vaikuta kulkevan rajaa historiallisten karttojen perusteella, mutta aitalinjan paikkeilla on kulkenut 1800/1900-luvun taitteessa polku. Kiviaita liittynee Östersundomin kartanon tai sen torppien toimintaan, ja se on jäänyt maisemalliseksi elementiksi maastoon. Aita on varsin vaikuttava rakennelma maastossa.

Hyrylän varuskunnan harjoituspaikka (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Hyrylän varuskunnan vanhan ortodoksihautausmaan ympäristö on ollut varuskunnan harjoitusalueena ja siellä sijaitsee useita maahan kaivettuja puolustusvarustuksia, kuten taisteluhautoja.

Hanko avomeri (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon läntisen selän eteläosassa avomerellä Hankoniemestä kauas lounaaseen savipohjalla noin 53 metrin syvyydessä.
Metallirunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 45 metriä. Luotauskuvasta arvioituna leveys on noin 13 metriä ja runko kohoaa pohjasta noin 5 metrin korkeudelle. Runko makaa pohjassa kölillään keula lounaaseen osoittaen. Runko on säilynyt muodossaan melko hyvin, mutta perä on vaurioitunut. Laiva on mahdollisesti painunut pohjaan perä edellä. Perä on uponnut pohjasaveen. Hylyn rungossa ei ole havaittu niittejä, joten runko lienee hitsattu. Ruumanluukkuja on kaksi ja lastina on lautatavaraa. Aluksessa on perähytti, jonka katolla on ohjaushytin jäännös ja korsteeni. Hylyssä on jäljellä ankkuripeli ja vinssilaite. On mahdollista, että alus on ollut rakennettu vasta toisen maailmasodan jälkeen. Hylyn identifikaatiota tai tarkkaa ajoitusta ei kuitenkaan ole tiedossa.
Hylky havaittiin Liikenneviraston tilaamassa merenpohjan luotauksessa 2010 sekä SubZone Oy:n tekemässä viistokaikuluotauksessa 2014. Hylyn ensimmäinen visuaalinen tarkastus tehtiin 2014 (Immi Wallin, SubZone). Barlius -ryhmä teki tarkastussukelluksen kohteelle kesäkuussa 2023 (ks. liitteenä oleva raportti).

Långledet torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Langledet-purouoman länsirannalla, Aronsbergetin itäpuolella puron varressa on kallioiden välissä laaksomainen hiekkamoreenipohjainen tasanne. Sen pohjoisreunalla on rakennuksen pohja: maapenkat (3 x 4m) ja keskellä kiukaan jäänne. Siitä n. 30m etelään, tasanteen eteläpäässä on toinen rakennuksen pohja ja kiuas. Näiden välissä tasanteen länsreunalla, rinteessä on kellarikuoppa. Jäänteet ovat hyvin arkeologisoituneita mutta säilyneitä. Paikkaa ei
ole merkitty isojakokartalle 1765 eikä Kuninkaankartalle joten jäänteet ovat 1700-
lukua nuorempia.

Aronsberget (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Aronsbergetin länsiosan huipulla kaksi kivilouhospaikkaa kallion laella. Ympärillä jätekivikasoja.

Särkijärvi soldattorp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Särkijärven kylän isojakokarttaan vuodelta 1765 (KA MHA U B17a:19/2-3) on Särkijärven länsirannalle, nykyisen Karjalohjantien linjausta noudattavan tien itäpuolelle merkitty sotilastorppa. Vuoden 1920 uudistuskartassa tontille on merkitty useita rakennuksia, joista useimmat ovat olemassa vielä 1930-luvun lopulla. Vuoden 1937 ilmakuvassa erottuu yhden puretun rakennuksen, todennäköisesti parituvan perustus.
Tarkastuskäynnillä kiinteistöltä paikannettiin hyvin säilynyt mutta voimakkaasti ruohottunut luonnonkivistä koottu kivijalka, jonka eteläosassa on erotettavissa matala uunikumpare ja keskiosassa porraskivi. Tontin koillis- ja itäreunaa kiertää paikoin melko vanhan näköinen kiviaita. Pihapiirin itäreunalla on todennäköisesti viljelyyn raivattua tasaista alueetta, kiviaidan ulkopuolella kellarikuoppa.
Kiinteistöllä on edelleen yksi osin romahtanut hirsirakennus, jonka kivestä ja tiilestä muurattu uuni vaikuttaa vanhalta. Kohde on melko hyvin säilynyt 1700-luvun lopun - 1900-luvun alun torppariasutusta edustava kokonaisuus.

Sepänkannas - Kittelberg (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Paikalla neljä lähes itä-länsisuunassa rivissä olevaa erillistä lyhyttä taisteluhautaa.
Kittelbrgetin laen eteläpuolella n. 150 m etäisyydellä. Kaivantoalueen pituus on noin 73 m. Itäisin kaivanto alkaa kallionnokasta, idästä 2. haudan edessä noin 4 m luoteeseen on 1,5 x 1,5 m ja 0,5 m korkea kivikasa todennäköisesti kaivannosta ja lähiympäristöstä kerättynä. Haudat on kaivettu loivaan hiekkaiseen painanteeseen ja tuliasemien ampumasuunta on lounaaseen. 3. kaivanto on peittynyt kunnan toteuttaman kuntopolun alle. Jokaisessa kaivannossa on keskellä isompi suojakaivanto ja sen molemmilla sivuilla on lyhyet yhdyshaudat tuliasemiin. Rakenteet ovat huonokuntoisia ja sortuneita, vielä 2000 luvun alussa isoissa noin 2,5 x 2,5 m kooltaan olevissa suojakaivannoissa oli havaittavissa tukilautoja. Läntisintä kaivanto on puuston osalta avoin, muut kaivannot ovat puuston alla.

Kokkokallio (1000051298) (Taide)
Historiallinen; Kokkokallion itäreunalle tehty kalliohakkaus, jossa kaksi nimeä ja alemman nimen alla venemäinen kuvio. Kirjasintyylin perusteella hakkaus ajoittunee 1800-1900-luvuille.
Kokkokallion laen silokalliopinnoissa saattaa olla myös muita vastaavia hakkauksia. Tarkastuksen yhteydessä alemmalta terassilta, läheltä kallion reunaa havaittiin osittainen kukkakuviota muistuttava hakkaus, joka todennäköisesti nuorempi.
Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde, tarkastettu maastossa.

Malminkentän Hyppytorninpuiston luolat (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde on toisen maailmansodan aikainen kallioon louhittu luolasto, jonka rakentaminen on jäänyt keskeneräiseksi. Malmin entisen lentokentän päärakennuksen kaakkoispuolella olevan Hyppytorninpuisto-nimisen maastonkohoaman sisään on louhittu kaksi luolaa, jotka on todennäköisesti ollut tarkoitus yhdistää toisiinsa. Luolat on louhittu samalle syvyydelle (lattia n. 12 mmpy). Kummankin luolan yhteenlaskettu pinta-ala on 374 neliömetriä. Luolien korkeus on sisäänkäynneissä 3 m ja muissa osissa 4 m. Kalliokaton paksuus vaihtelee 3,5–8 metrin välillä.
Itäisempi luola sijaitsee Hyppytorninpuiston pohjoisrinteen juurella kallioseinämässä. Luola koostuu alaspäin viettävästä pohjoinen–eteläsuuntaisesta tunnelista, jonka kokonaispituus on 17 m ja leveys 4 m. Tunnelin eteläpäässä louhinta on jäänyt keskeneräiseksi. Tunnelista on kulku toiseen pohjoinen–eteläsuuntaiseen tunneliin, jonka pituus on 21 m ja leveys 8 m ja jonka eteläpäädyn louhinta on jäänyt keskeneräiseksi. Itäisemmän luolan kokonaispinta-ala on 232 neliömetriä.
Läntisempi luola sijaitsee Hyppytorninpuiston luoteisnurkassa pelastuslaitoksen aidatulla harjoitusalueella. Sen sisäänkäyntiin johtaa kallioon louhittu avokuilu, jonka pituus on 25 m ja leveys 7 m. Kuilu syvenee idän suuntaan ja on luolan sisäänkäynnin kohdalla noin 8 m ympäröivää maastoa alempana. Sisäänkäynnin kuilua on myöhemmin muutettu, kun siitä muokattiin palolaitoksen lentopelastuskomennuskunnan harjoitustornin juurelle veden täyttämä allas 1990-luvun alussa. Läntisemmässä luolassa on länsiluode–itäkaakkosuuntainen tunneli, jonka pituus on 21,5 m ja leveys 4 m. Tunneli laskeutuu sisäänkäynnistä kymmenen metrin matkalla noin 2 m syvemmälle, jossa siitä haarautuu etelän suuntaan 9,5 m pitkä tunneli, jonka leveys on 4,5 m. Tunnelin eteläpään louhinta on jäänyt keskeneräiseksi. Läntisemmän luolan kokonaispinta-ala on 142 neliömetriä.
Luolaston rakennustyöt alkoivat jatkosodan aikana 6.3.1944. Siitä oli tarkoitus tulla saksalaisten yöhävittäjien maanalainen johtokeskus, mutta työt keskeytyivät viimeistään syksyllä 1944. Itäisemmän luolan sisäänkäynti oli myöhemmin peitetty maa-aineksilla ja kummatkin luolat ovat olleet veden täyttämiä. Luolat tyhjennettiin ja tutkittiin kevättalvella 2024, jonka jälkeen ne ovat täyttyneet vedellä ja suljettu uudelleen.

Sikosaaren luontopolku (Maarakenteet)
Historiallinen; Kuopat 1 ja 2 sijaitsevat sijaitsevat Sikosaaren luontopolun varrella kuusimetsässä, jossa on vahva sammalpeite. Kahden kuopan lisäksi myös kuoppien väliin jäävällä polun osuudella oli lohkottuja kiviä, joissa oli porauksen jälkiä. Myös kuoppien 1 ja 2 läheisyydestä löytyi lohkottuja kiviä, joissa oli poran jälkiä. Tarkemmat kuvaukset ovat alakohde-sivulla.

Kasberget (1000051787) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Suuren kuopan ympärillä kivirakennelma; Kuoppa noin 10x8m, jonka ympärille ladottu kiviä. Lähistöllä myös betonikolmio ja pyöreä kivirakennelma kallion päällä.
Rakenteet ovat todennäköisesti toisen maailmansodan aikaisia, mahdolliseen tähystys- tai tykkiasemaan liittyviä. Joukossa voi olla myös vanhempia, esimerkiksi Krimin sodan aikaisia rakenteita joita on myöhemmin vahvistettu betonilla.

Smedsede 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Upinniementien laidassa sijaitseva Porkkalan vuokra-aikaan liittyvä taistelukaivantoryhmä, joka käsittää pienehkön suojahuoneen ja pätkiä yhdys- ja ampumahaudoista. Kaivantoja on todennäköisesti ollut enemmänkin, mutta aluerajaus käsittää nyt vain selkeät ja hyvin säilyneet kaivannot.
Kaivantoryhmästä länteen sijaitsee pitkänomainen uoma, johon on viime vuosikymmeninä tehty pohjalle kuoppia ja jota on käytetty jätteiden varastointiin. Uoma on vanhan Upinniementien pohjaa, joka erottuu vuosien 1944 ja 1956 ilmakuvissa. Kaivantoryhmän ja päärakennuksen väliin jää myös melko neliömäinen syvä kaivanto, joka on täynnä puutarhajätettä. Kuoppa ei suoranaisesti näytä puolustusvarustukselta vaan on saattanut liittyä tienrakentamiseen.

Lentokenttä Nummenmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Hyvinkään lentokenttä rakennettiin välirauhan aikana, vuonna 1940, Erkylänkankaalle ilmavoimien tukikohdaksi. Tie- ja vesirakennushallitus TVH vastasi lentokentän rakentamisesta. Työn suoritti rakennuskomppania virolaisten vapaaehtoisten kanssa.
Lentokentälle rakennettiin neljä risteävää kiitorataa, niiden ympäristöön rakennettiin sirpalesuojia, jotka hajasijoitettiin ympäri kenttää.
Sodan aikana Hyvinkään lentokentällä toimi hävittäjälaivue vuodesta 1941.
Sodan lopussa kenttä jäi ilmavoimien varakentäksi, jonka käyttö oli vähäistä. Syyskuussa 1944 Hyvinkäälle sijoitettiin Aero Oy:n lentokalusto, koska liittoutuneiden valvontakomissio kielsi Helsingin Malmin kentän siviililentotoiminnan. Aluksi käytössä oli 5 matkustajalentokonetta ja reittilentoja lennettiin mm. Tukholmaan.
Vuoden 2024 inventoinnissa lentokentän alueelta tarkastettiin 3 sirpalesuojaa tai muuta mahdollisesti toisen maailmansodan aikaista kivirakennetta. Alueella sijaitsee vielä useita kivirakenteita, joita ei ole tarkastetu maastossa.

Kilo 4 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde: Seurantavalonheitin.
Peitenimi: Kilo 4.
Kalusto: AEG 150 cm valonheitin m/42 (N:o 213) (Saksa), voimalaite BMW m/42 (N:o 227) (Saksa) (SPK 24583).
Toiminta-aika: 16.9.1944 – 4.10.1944.Kohde sijaitsee Olarin Lystimäessä Yliskalliontien ja Kalenteritien välisellä puistoalueella. Espoon kantakartassa paikannimeksi on merkitty Yliskallio – Oppiberget. Paikalle pääsee helposti Yliskalliontieltä ja Kevätkujalta.
Arkistolähteen mukaan kaukosuuntimen monttu oli kivestä ja betonista tehty maanpäällinen
rakennelma (koko 2 x 2 m) (KA, T8858/7). Lisäksi vh:lle oli kallioon räjäytetty 5 x 4,5 m monttu,jonka syvyys oli n. 1,5 m (reunat betonista) (KA, T8858/7; ks. myös Liite 9).
Avokalliolla sijaitseva valonheitinaseman suoja-asema on edelleen jäljellä. Se on kallioon louhittu monikulmaisen muotoinen kuoppa, johon on sisäänkäynti (n. 60–65 cm leveät portaat) sen itäpäästä. Halkaisijaltaan noin 8 m mittaisen montun seinämät on osittain betonoitu. Seinämien korkeus vaihtelee välillä noin 90–140 cm. Seinämän ulkopuolelle menevä betonoitu ”lippa” on osittain lohkeillut ja länsipuolelta seinämä on hieman hajonnut, mutta muuten asema on varsin hyvässä kunnossa. Aseman pohjoisessa seinässä on yläosan betonoinnissa n. 17–18 cm leveä rako, joka saattaa olla vh:n sähkökaapelia varten. Asemassa kasvaa yhdeksän nuorehkoa puuta ja siellä on joitain kivenlohkareita.
Edellä mainittua kaukosuuntimen suojamonttua ei ole pystytty paikallistamaan maastosta. Vuosien 1950, 1956 ja 1966 ilmakuvissa näkyy pieni neliön muotoinen rakennelma n. 50 m lounaiseen vh:n suojamontusta. Se on mitä todennäköisimmin kaukosuuntimen suoja-asema. kyseisellä paikalla on nykyään asuintalo. Vuoden 1944 ilmakuvan perusteella vh:sta n. 70 itään on sijainnut jokin pieni rakennus, joka on nykyään hävinnyt. Se on saattanut olla voimalaitteen suojarakennus. Todennäköisesti asemapaikalle on kuljettu sen itäkoillispuolelta, sillä sitä kautta on ollut lyhin reitti ainoalle silloiselle tielle. Kevätkujan päähän on nykyään rakennettu porrastus, mutta aikanaan sellaista ei ollut (Dölle, 2023).
Vh:n suojamontun maasto on osittain avokalliota, jossa kasvaa kuitenkin jonkin verran puita.
Suojamontun etelä- ja lounaispuolella on vanhan kivilouhoksen jäänteitä. Louhos on aika lähellä suoja-asemaa.
Soveltuvuus nähtävyydeksi: Erinomainen, sillä tämä kohde on Espoon toisen maailmansodan
aikaisista valonheitinasemista parhaiten säilynyt. Toki suojamontussa kasvavat puut tulisi poistaa, jotta aseman rakenteet säilyisivät ehjänä jatkossakin. Lisäksi sijainti on helposti lähestyttävällä puistoalueella, joka on kyseiseltä kohdalta varsin kapeaksi puristettu, mutta pohjoisempana hienoa ulkoilumaastoa on laajemmallakin alueella.
Valonheitinasema on "Adoptoi Monumentti"-kohde.

Rilax Högberget (Puolustusvarustukset)
Moderni; Höbergetin laella on Lidar-materiaalin ja vanhojen ilmakuvien perusteella Porkkalan vuokrakauteen liittyvä puolustusvarustus.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa, se on rajattu Lidar-materiaalin perusteella.

Skinnarby 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: Kuninkaankartasto)

Lapinmäki 4 (Maarakenteet)
Historiallinen; Lapinmäen länsireunassa sijaitsee pienen mäen päällä mahdollinen kellarikuoppa. Kuopan halkaisija on noin 10 metriä. Sen reunamat ovat suorat ja se on noin 2,5 metriä syvä. Kuopan ympärillä on selkeät vallit, joiden leveys on noin 1 metri. Kuopan reunoilla kasvaa koivuja.
Kuoppa tulkittiin tarkastuksessa mahdolliseksi kellariksi, mutta sen sisäpuolella ei ole mitään rakenteeksi tulkittavaa, eikä siihen ole kaivettu sisäänkäyntiä. Rakennelma on voinut jäädä keskeneräiseksi. Kuopan itäpuolella, noin 40 metrin päässä sijaitsee uuniksi tulkittu rakenne. Kellari voi liittyä tähän samaan pihapiiriin.
Oula Seitsosen ja Antti Bilundin inventointikertomuksen mukaan mäellä on sijainnut venäläisten sotilaiden ja suojeluskuntalaisten harjoitusalue, ja tästä syystä alueella on lukuisia erilaisia kuoppia. Viime sotien aikana mäestä on harjoiteltu kranaatinheitintoimintaa viereiselle Petkelsuolle. Kuoppa voi liittyä myös näihin harjoituksiin.

Lapinmäki 5 (Maarakenteet)
Historiallinen; Lapinmäen alueen itäpäädyssä itään laskevassa rinteessä sijaitsee halkaisijaltaan noin 10 metriä oleva pyöreähkö kuoppa. Se on noin 1,5 metriä syvä ja sen pohja on suppilomainen. Kuopan ympärillä kiertää matala valli. Kuoppa sijaitsee tasaisella terassilla.
Oula Seitsosen ja Antti Bilundin inventointikertomuksen mukaan mäellä on sijainnut venäläisten sotilaiden ja suojeluskuntalaisten harjoitusalue, ja tästä syystä alueella on lukuisia erilaisia kuoppia. Viime sotien aikana mäestä on harjoiteltu kranaatinheitintoimintaa viereiselle Petkelsuolle. Mahdollisesti kuoppa liittyy tähän toimintaan.
Kuopan maakerroksia tutkittiin kairalla. Kuopassa on pinnastaan sekoittunutta hiekkaa, mutta kairanäytteessä ei erottunut selkeää hiilikerrosta tai muuta likamaata.

Näs torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Inkoon Västankvarnista pohjoiseen kuivatetun Nästräsketin eli Näsesjön järven länsirannalla Bonäsbergetin kalliosta koilliseen. Kohde on pääosin luonnonsuojelualueella.
Kohteessa havaittiin vuoden 2008 inventoinnissa yksi rakennuksen perustus. Aluetta ei ole tuolloin systemaattisesti inventoitu ja tarkistettu maastossa. Vuoden 2024 maastokäynnillä kohteessa havaittiin kolme rakennuksen perustusta ja yksi kellari (ks. alakohteet).
Vuoden 2024 arkistoselvityksen perusteella paikalla on ollut 1800-luvun alkupuoliskolta alkaen Näsin kylän Gruvasin tilan mailla oleva torppa. Kirkonkirjoissa vuosina 1838-1844 paikkaan viitataan mahdollisesti ilmaisulla Näs torpare, minkä perusteella kohde on nimetty nimellä Näs torp.
Historiallisten karttojen perusteella torppa on perustettu vuosien 1768-1799 kartan laatimisen jälkeen. 1700-luvun lopun Kuninkaankartastossa torpan paikan tienoville on merkitty mahdollisesti hieman peltoa. 1840-luvun pitäjänkartalla paikalle on merkitty torppa T-merkinnällä. Paikalla on rakennuksia 1870-luvun ja vuoden 1904 kartoilla, mutta ei enää vuoden 1936 kartalla.
Kohteen rajaus perustuu maastohavaintoihin.
Luonnonsuojelualueen metsissä on torpan alueesta etelään ja pohjoiseen havaittavissa erilaisia maatalouden harjoittamiseen liittyviä jäännöksiä, kuten röykkiöitä ja peltoaloja. Nämä voivat liittyä osittain Näsin kylän ja torpan toimintaan, mutta myös 1800-1900-lukujen Västankvarnin kartanon ja maatalouskoulun toimintaan. Havaitut maataloushistorialliset jäännökset on merkitty Näs torpin yhteyteen alakohteina.

Stegelbacken (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Munkinmäen kartassa vuosilta 1762-1763 (KA B21:16/2-4) kirkon läheisyydessä on Erlasin tilan mailla Stegelbacks åker -nimellä merkityt pellot, joiden keskelle jää Stegelbacken eli Teilimäki.
Kirkon eteläpuolelle Kyrkvägenin länsipuolelle ja samaan karttaan merkityn talvitien (vintervägen) itäpuolelle sijoittunut mäki on ilmeisesti toiminut rangaistuspaikkana ja tieto siitä on tallentunut paikan nimeen. Nykyisellään alue on melko tiiviisti rakennettua, eikä mäestä ole juuri mitään jäljellä.

Lakeamäki (Maarakenteet)
Historiallinen; Inventointihavainnot 2022: Kohde sijaitsee Lakeamäen länsipäässä rinteessä, sen vierestä, pohjoispuolella, kulkee polku. Kuoppa on kooltaan noin 4 x 4 metriä, syvyys noin metri, siihen johtaa alarinteestä sisäänkäynti, joka erottuu puolisen metriä leveänä urana. Kyseessä lienee kellari tai muu säilytyskuoppa historialliselta ajalta. Kuopassa on puujätettä, joten sen selvä muoto ja syvyys ei käy ilmi. Todennäköisesti se liittyy Lakeamäen pohjoispuolella noin 100 metrin päässä kuopasta sijainneen maatalon toimintaan 1900. Talo näkyy 1900-luvun ilmakuvissa ja kartoissa.

Soldatängen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointihavainnot 2022: Henttaan peltoaukean ja Lillträsketin välissä on Soldatängen niminen alue, joka liittynee historiallisissa kartoissa olevaan Soldats torp-nimiseen torppaan. Alue on ollut niittyä tai peltoa 1700-luvulta aina 1960-luvulle asti. Nykyisin alue kasvaa tiheähkö lehtipuuvaltaista sekametsää, maaperä on multaista ja muhevaa hiesua. Inventoinnissa havaittiin yksi kiviröykkiö vanhalla peltoalueella. Kyseessä on viljelyröykkiö, johon on raivattu kiviä pellolta. Röykkiön halkaisija on pari metriä ja korkeus puolisen metriä. Kivet ovat sammaleen peitossa. Röykkiöstä noin 50 metriä pohjoiseen on kasattu kiviä kalliopalastuman laidalle vanhan pellon viereen parinkymmen metrin matkalle. Kivet muodostavat kapean ja matalan rivin, niitä on vain parissa kerroksessa. Kivet on raivattu pellolta.

Vassholmsberget (Maarakenteet)
Historiallinen; Inventointihavainnot 2022: Vässholmsbergetin itäpuolella, kallion ja pellon välisellä viettävällä rinteellä on kaksi vierekkäistä kuoppaa. Kuopat ovat halkaisijaltaan 4–5 metriä, syvyydeltään noin 1,5 metriä. Kuoppien alarinteen puoleisella reunalla on 1,5–2 metriä leveä valli, yläreuna kuopasta on rinteen tasalla. Kuoppiin ei johda minkäänlaista käytävää, joten todennäköisesti kyseessä on säilytyskuoppa, esim. perunakellari, jonka puiset rakenteet ovat lahonneet. Kuopista noin 60 metriä pohjoiseen on myös kuoppa kallion ja ojan välissä (alakohde). Kuopan sisäosa on kooltaan noin 2x3 metriä ja sen pelloin puoleista reunaa kiertää metrin levyinen valli. Kuoppa on syvyydeltään noin metrin. Kuoppa liittynee myös historiallisen ajan maanviljelyyn.
Noin 50 metriä kuopista etelään on kallion reunassa rakennuksen jäännöksiä kuten myös Salinpellontien toisella puolella. Rakennukset on merkitty 1932 karttaan ja näkyvät myös 1900-luvun ilmakuvissa. Luultavasti kuopat liittyvät paikalla olleeseen asutukseen ja 1900-luvun maatalouteen.

Hummelsund (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on ollut Kullan kartanon torppa Hummelsund. Torppa on merkitty 1800-luvun karttaan. Torpan päärakennuksen paikalla on pieniä kivikasoja ja käsin lyötyjen savitiilien kappaleita. Selkeää kivijalkaa tai uunin pohjaa ei havaittu. Pihapiirissä kasvaa edelleen kirsikka- ja omenapuita, syreeneitä ja siperianpihtoja. Torpan paikalta koilliseen on 1800-luvun kartan perusteella sijainnut torppaan liittyvä ulkorakennus. Tällä paikalla maastossa sijaitsee kivijalka. Vanhat pellot erottuvat myös ympäröivässä maastossa. Etelämpänä havaittiin kellarikuopan jäänteet ja kevytrakenteisen rakennuksen pohja, jota epäiltiin moderniksi.
Samalla alueella on myöhemmän Jomalsundin huvilan leikkimökki.

Merus lotstorp rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Inventointi 2016: Lohkotuista kivistä rakennettu kivijalka, jonka pituus on 16 m (N-S) ja leveys 5 m. Kivien välissä paikoin laastia. Rakennuksen keskiosassa maassa punatiiltä, oletettavasti tulisijan jäännös. S-päässä punatiiltä ja keltaista lasitettua kaakelia. Jäännöksen päällä kasvaa puita. Kohteen vieressä grillikatos. Luotsinvanhin Mauritz Meruksen ja Fredrika Uddströmin luotsitorpan jäännökset. Merus toimi luotsina vuoteen 1910 asti. Taidekauppias Gösta Stenman osti torpan vuonna 1924.

Jokelan tiilitehtaan härkien juottokaivo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tiilitehtaalla käytettiin 1800-luvun lopussa härkiä saviranojen pyörittämiseen. Tehtaalla oli yhteensä noin 30 vetohärkää, jotka laidunsivat tiilitehtaalle kuuluvalla maatilalla, radan itäpuolella. Nykyisin tasainen alue on kasvatusmetsää, jossa valtapuuna on koivu. Kohteen eteläpuolella, noin 6 metrin päässä kohteesta kulkee Hirvenojantie.
Entisellä laidunalueella sijaitsee härkien juottokaivo, joka on halkaisijaltaan noin 5 metriä. Kaivon reuna on kivetty, reunus on tehty luonnonkivistä kylmämuuraamalla. Kaivon syvyys on noin 2 metriä, sen pohja on täyttynyt tai täytetty maalla. Kaivon ympärille on laitettu turva-aidaksi metalliketju.

Hiidenmäentie-Asemantie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Paikalla on 250 m pitkä osuus Kuninkaankartalle 1796-1804 merkittyä isompaa tietä. Tie on kuninkaan kartalla ja v. 1800 isojakokartalla varsinaisesta päätiestä, joka kulkee Salpauuselän kaakkoisrinteen alareunalla, eroava tie, joka nousee Salpausselän päälle ja pohjoisempana sen luoteispuolelle. Tiet yhtyvät taas noin 4,6 km matkan päässä kaakkoon.
Päätie on kulkenut karkeasti Hiidenmäentien linjauksella mutta vain paikoin nykyisen tien kohdalla, kuten Asemantien risteyksen tienoilla, sitä lounaaseen vanha tie on kulkenut hieman nykyisen Hiidenmäentien kaakkoispuolella ja hävinnyt.
Hiidenmäentiestä erkanee pohjoiskoilliseen metsätie kohti Asemantietä. Se on täsmälleen samalla linjalla kuin 1800 isojakokartalle merkitty tie (ja kuten Kuninkaankartalla ja vähäisempänä tienä Senaatinkartalla). Hiidenmäentien päässä vanhan tien reunalla on kapea tien suuntainen hiekkakuoppa n. 90 m matkalla. Tämä tieosuus on nyt kokonaan käyttämätön. Koillisosa tiestä on edelleen autolla ajettavassa kunnossa, ulkoilukäytössä. Asemantien koillispuolella vanha tielinja kulkee vanhassa hiekkakuopassa.

Saarelan kalliohakkaus (Taide)
Historiallinen; Tuusulanjärven itärannalla, rantakalliolla, lähellä vedenpintaa sijaitsee halkaisijaltaan noin 40 cm oleva kalliohakkaus. Kuva esittää hevosta, sen alle on hakattu luku 1900 tai 1400, luvun jälkeen on väärinpäin oleva J. Hakkauksen yläpuolella on rautainen veneenkiinnityslenkki.
Kalliohakkauksen läheisyydessä, noin 100 metrin päässä, sijaitsee Tuomalan (Thomasby) kylätontti, joka on ollut kirjallisten lähteiden perusteella käytössä jo 1500-luvulta lähtien. Nykyinen rakennuskanta on peräisin 1800-luvun lopulta tai 1900-luvun alusta.

Perskomböle 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdassa on sijainnut Perskombölen kylään liittyviä rakennuksia, asutus näkyy vuoden 1695 kartalla ja on jatkunut ainakin 1950-luvulle. Peruskartassa näkyy yksi rakennus vielä 1970-luvulla mutta ei enää vuoden 1981 kartassa.
Kohteen koordinaatit osoittavat noin 8 metriä leveän tulisijallisen rakennuksen kohdalle. Kohde näkyy 1940-luvun ilmakuvissa ja vaikuttaa olevan tilan päärakennus.

Styrmans 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkit sijaitsevat Immersbybäckenin laakson itäpuolella olevalla metsäisellä mäellä Arlan tehtaiden länsipuolella.
Kiveykset ovat pienehköjä, vain noin 50 cm kokoisia. Läntisemmät rajakivet ovat kalliopohjalla. Raja on kiinteistöraja. Ensimmäisen kerran se esiintyy kartalla vuonna 1767 tilojen Kavals ja Kusas välillä.

Bradskogen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Vesterängintien länsipuolella, metsäalueella voimajohdon ja Porvoon moottoritien välissä. Rajamerkki on noin metrin laajuinen kiveys, jonka keskellä on pystykivi. Merkki on pienen jäkäläpeitteisen kallion päällä. Rajamerkki on kiinteistörajalla, joka on kartalla ensimmäisen kerran vuonna 1767. Tilat ovat Pellas ja Nybondas.

Immersby Broars 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Immersbyn Broarsin kylämäen eteläpuolella, pienen kalliomäen etelärinteellä, joka laskee jyrkästi itään kohti laaksoa.
Rajamerkki on kooltaan 1,5 x 1,5 metriä, nelikulmainen ja 70 cm korkea. Se on ladottu lohkokivistä ja on sammalen peittämä. Rajamerkki saattaisi olla kiinteistörajalta vuodelta 1884, tilat Kuras ja Mågs/Mägs.

Gumböle Grås torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka on merkitty jo 1700-luvun lopun Hagströmin karttaan. Mahdollisesti se on merkitty myös kuninkaankartaston karttaan. Senaatinkartalla ja venäläisessä topgrafikartassa torppa on nimetty Kärrängiksi ja se sijaitsee nykyisten Nupurintie 11b ja 13 tuntumassa. 1700-luvun kartalla Kärräng on kuitenkin nykyisen Turunväylän eteläpuolella ja vuoden 1909 isojaon täydennyskartassa samaa torppaa kutsutaan nimellä Kärräng torp. Torppa on nimetty Nupurintie 11 b:n kiinteistön nimen Grås mukaan. Sen pohjoispuolella osoiteessa Nupurintie 13 on Emilsbergin torppa ja hieman etelämpänä Nupurintie 9:ssä on Grindbackan torppa.
Kaikki nämä ovat Gumbölen kartanon torpan paikkoja. Oletetun Gråsin torpan paikan kohdalla on kaksi vanhempaa rakennusta, jotka ovat 1900-luvun alkupuolen asussa. Näistä kaakkoisempi on hylätty ja osittain romahtanut, mutta luoteisempi vaikutta olevan käytössä.
Luoteisen pihapiirin (Nupurintie 13) luoteisosaan on rakennettu uudisrakennus ja sen alue on muokattua.
Viljan mukaan luoteinen rakennus on rakennettu viimeistään 1800-luvun lopulla ja sen on 1886 vuokrannut Emil Hellström. Vanhempien rakennusten ympäristössä maastoa ei ole muokattu voimakkaasti ja vanhempia kulttuurikerroksia ja rakenteita saattaa olla löydettävissä. Vilja kuitenkin toteaa, että 1906 rakennuksen pohjoispuolelle rakennettiin lisäosa, jossa toimi puusepänverstas. Alueella on ollut myös jo purettuja piharakennuksia.
Kaakkoisemman rakennuksen (Nupurintie 11b) lautavuorauksessa on vuosiluku 1928. Vuorauksen alla on kuitenkin hirsirakennus, jossa näyttäisi olleen punamulta. Rakennus on myös paikoillaan jo vuoden 1909 isojaon täydennyskartassa. Rakennuksen suunnan perusteella on mahdollista, että tämä olisi jo 1700-luvulla paikalla ollut torppa. Tämän rakennuksen pihassa on puretun piharakennuksen (näkyy vuoden 1950 ilmakuvassa
ja vuoden 1958 peruskartassa) perustus sekä pihapiirin itäpuolella sammaloitunut raivattu kiviröykkiö.
Puretun piharakennuksen paikalla erottuu kairatessa tiilimurua ja kiviä. Alueella on myös melko modernia rakennusjätettä. Kiviröykkiö on noin 3 x 3,5 kokoinen ja sen takana kaakossa on moderni pihapiiri, jossa rakentaminen on tuhonnut mahdolliset varhaisemman asutuksen jäljet.
Torpan nimi liittynee yhteen Hallavan alueen nimistön ja kaavakartassakin näkyvään Gråshalseninpolun kanssa.
Digikuvat: AKDG6889:24-30

Sääksjärven leirikeskus (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nurmijärven pohjoisosassa, noin 50 metriä Hyvinkää rajasta länteen ja 50 metriä Hanko-Hyvinkää tiestä itään sekä Sääksjärven rannalla sijaitsevasta leirikeskuksesta 150 metriä pohjoiseen.
Mäntykankaalla on hiekasta koostuva kumpare, jossa on kasoja ja kaivelun merkkejä. Kumpareessa on kuitenkin kaksi selvää kuoppaa, joista toinen (pääkoordinaatit) on kooltaan 1x2 metriä ja metrin syvä, kuoppaan johtaa eteläreunasta kulkuaukko. Kuopan ympärillä on valli, joka on puoli metriä korkea ja pari metriä leveä. Tästä kuopasta kolme metriä itään on toinen kuoppa, koko 1,5x3 metriä ja metrin syvä. Tässäkin kuopassa on pari metriä leveä valli, mutta ei selvää suuaukkoa. Mahdollisesti kysymyksessä on kuoppa-asumus historialliselta ajalta.
Kohteella on aluerajaus, joka käsittää kuopat ja parin metrin suoja-alueen.

Skuruviken 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pohjanpitäjänlahden pohjoisosassa Skuruvikenin itäosassa sataman matalassa vedessä osin laiturin alla (2024).
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka päämitat ovat noin 23,5 x 8 metriä. Kyseessä lienee proomun hylky, joka on todennäköisesti liittynyt alueen sahatoimintaan. Alus on ollut massiivista tekoa. Hylystä irronnutta puutavaraa on levinnyt hylyn sisään ja ympäristöön. Hylyn sisällä on
laiturin betonipaino.
Hylky havaittiin vedenalaisinventoinnissa, joka tehtiin putkihankkeen valmistelun yhteydessä 2024.

Skuruviken 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pohjanpitäjänlahden pohjoisosassa Skuruvikenin itäosassa.
Puinen avoveneen hylky, joka on kooltaan noin 7 x 2 metriä. Hylyn sisällä sen keskiosassa on metallinen laite, joka vaikuttaa vinssauslaitteelta. Venettä on mahdollisesti käytetty tukkien siirtämisessä.
Skuruvikenin historiallisissa ilmakuvissa vuosilta 1946 ja 1949 alueella näkyy rannan lähelle kiinnitettyjä tukkilauttoja ja niitä ympäröiviä puomeja. Uittotoimintaa näkyy ilmakuvissa myös Pohjankurun satamassa hylyn sijaintipaikalta pohjoiseen vuosina 1951 ja 1959, ks. https://kartta.paikkatietoikkuna.fi/ (haku sanalla Skuruviken).

Herrängsbergen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallion yli etelä-pohjoissuuntaisesti kulkeva pienten kivilatomusten muodostama jono. Eteläpäässä on kaksi neliskulmaista latomusta. Alempana etelässä jyrkän rinteen juurella on kolmas latomus, joka on hieman hajonnut. Kyse lienee aidantolppien sijoista. Kivilatomusten linjalla kulkee kiinteistöraja.

Herrängsbergen 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallion yli etelä-pohjoissuuntaisesti kulkeva yhdentoista pienen kivilatomuksen muodostama jono. Kyse lienee aidantolppien sijoista. Kivilatomusten linjalla kulkee kiinteistöraja. Latomuksesta toiseksi eteläisin on pieni röykkiö, jossa on kyljellään makaava pitkänmallinen kivi, mahdollinen viisarikivi, joka on saattanut olla pystyssä. Rakenteiden yhteydessä on piikkilankaa.

Byträsk 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Byträskin etelärannalla kolmen tilan rajan risteyksessä. Maasto on pohjoiseen viettävää metsärinnettä. Rajamerkin koko on 1,5 x 2 metriä ja korkeus 70 cm. Se on neliön muotoinen kivilatomus ja keskellä on pystykivi, johon on kaiverrettu 93. Rajamerkki on jo kartassa vuodelta 1884, tilat Kuras ja Mågs.

Koivusaari (1000054278) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin länsiosassa Koivusaaren pohjoisrannassa länsiväylän pohjoispuolella.
Käytöstä poistunut kivilouheesta ja maa-aineksesta rakennettu laituri luonnollisen niemen kärjessä.
Laituri ei esiinny luonteensa vuoksi veden päälle rakennettuna laiturina vanhoissa kartoissa, mutta on todennäköisesti toiminut sellaisena jo 1800-luvulla, jolloin vanhoissa kartoissa kulkee niemen kärkeen maalle merkitty kulkureitti. Koivusaaressa on sijainnut 1800-luvun lopulta 1900-luvun alkuvuosikymmenille saakka kesähuviloita.
Laiturin edusta kasvaa ruovikkoa. Vesi on matalaa, joten on oletettavaa että tälle laiturille on rantauduttu pienehköillä veneillä. Laituri ei vaikuta siltä, että siinä olisi ollut puurakenteita päällä vaan että se on ollut ns. maalaituri. Myöskään rakenteen alaosissa ei ole havaittavissa hirsiä tai hirsiarkkuja, eli todennäköisesti laituri on läjitetty pohjaan ilman puurakenteita.
Kohde havaittiin Koivusaaren kehittämishankkeen ja kaavoituksen yhteydessä tehdyssä vedenalaisinventoinnissa 2016.

Moderni; Puolustusvarustus on havaittu Maanmittauslaitoksen korkeusmallista (2p-aineisto). Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Kattilavuoren rajamerkki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Saunalahdessa Espoonlahden keskuksen pohjoispuolella Kattilavuorentien eteläreunalla, tien ja kallion välissä. Maasto on kallioista metsää. Paikan osoite on Kattilavuorentie 6. Rajamerkki on neliön muotoinen kivilatomus, jonka keskellä on yksi pystykivi. Kivessä ei ole kaiverruksia. Pystykiven korkeus on 50 – 60 cm. Rajamerkin koko on noin 1 x 1 m ja 30 - 40cm korkea, peitteinen ja on vaikea erottaa onko latomuksessa enemmän kuin yksi kerros kiviä.
Rajamerkki on vanhalla Kivenlahden kylän rajalla, mutta rajan kulma tässä kohtaa on ollut vasta 1900-luvulla. Nykyisin paikalla oleva latomus on ehkä noin 100 vuotias ja yhä käytössä.

Keipsalo lounaispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisan saaristossa Keipsalon lounaispuolella hiekka- ja mutapohjalla noin 34 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 20-21 metriä. Runko on ehjä ja alus on rakennettu tasasaumaiseksi. Runko kohoaa pohjasta arviolta 3 metriä.
Puuaines on tummaa ja alus on pellitetty vesirajaan asti. Hylyssä ei ole havaittavissa irtotavaraa, rikiä eikä moottoria. Viistokaikuluotauskuvien perusteella vaikuttaa siltä, että hylyn yli on vedetty pohjatroolilla, mutta aluksen lähiympäristössä ei viistokaikuluotaimella ole havaittu selkeitä irto-osia. Hylyssä ei näytä olevan trooleja tai verkkoja kiinni.
Aluksen ohjauslaitteisto on ruoria lukuun ottamatta paikallaan. Aluksessa on hydraulinen peräsinkoneisto, jonka peräsinkulman osoittimessa on merkintä Robertson, Norway. Peräsin on myös paikallaan.
Sukeltajien havaintojen sekä valokuvien perusteella kyseessä voisi olla uudelleen modifioitu (kierrätetty) alus. Kansirakenteissa on läpivientireikiä, joista osa voisi olla vanhoja mastojen läpivientejä. Rungon pellitys (suojaa laivamadoilta) voi viitata siihen, että alusta olisi käytetty valtameriolosuhteissa. Alus saattaa olla peräisin 1800/1900 -luvun vaihteesta.
Aluksessa havaitun peräsinkoneiston ohjaimen valmistus on aloitettu 1940-luvulla, jonka vuoksi ei ole syytä epäillä hylyn uponneen yli 100 vuotta sitten. Alus on saatettu upottaa tarkoituksella (ks. liitteenä oleva raportti, Timo Laaksonen 20.1.2025).
Hylky löytyi viistokaikuluotaamalla 2020. Ensimmäinen tarkistussukellus tehtiin 2024.

Sjöströms (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torppa esiintyy ensimmäisen kerran Gammelgårdin kylän kartassa vuodelta 1826 nimellä Sjöströms.

Nummenala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.(Lähde: Kuninkaankartasto).

Bäcknäs (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenne sijaitsee Puroniityntien itäpuolisella kalliomäellä, Porvoon moottoritein pohjoispuolella, noin 45 metriä moottoritien leikkauksesta pohjoiseen, kallion eteläreunalla. Maasto on avointa kalliota, jolla on suuria siirtolohkareita. Kallion reunaan pienen jyrkänteen päälle on tehty poikittainen matala kivimuuri.
Muurin pituus on 2,9 metriä ja muotoilemattomat luonnonkivet on ladottu harvasti kahteen tai kolmeen kerrokseen. Rakenne on sammaloitunut. Rakenne ei ole mitään tunnettua muinaisjäännöstyyppiä. Mitään rakennusta tuskin on karulle kalliolle rakennettu eikä ympäristöstä tunnistettu mitään muita tarkoituksellisia kivirakenteita. Rakenne voi olla uudehkokin. Mitään selkeää käyttötarkoitusta kivimuurilla ei ole eikä sitä voi ajoittaa pelkän
rakenteensa puolesta.
Kohde löytyi Fingrid Oyj:n Anttila (Porvoo) -Länsisalmi (Vantaa) 400 kilovoltin voimajohtoyhteyden johdosta tehdyssä arkeologisessa linjainventoinnissa syksyllä 2024 (Johanna Seppä/Museovirasto arkeologiset kenttäpalvelut 2024:HELSINKI, PORVOO, SIPOO, VANTAA Anttila-Länsisalmi voimajohtohanke Arkeologinen inventointi 23. – 25.9.2024.)

Albertinpelto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä ladottu rajamerkki sijaitsee Porvoon Sikilässä Klopinsuon koillispuolella olevan pellon ja metsän rajalla metsän puolella, Kuoppalan tilasta 625 m itä-kaakkoon.
Rajamerkki on soikeahko kasa kiviä, kooltaan 2 x 1,5 m, keskellä oleva pystykivi on kumossa. Rajamerkki toimii nykyään tontin rajapyykkinä. Rajamerkki on Eknäsin eli Tamminiemen ja Sikilän kylien vanhalla rajalla, se on merkitty kylien vuosien 1782–85 isojakokarttaan sekä Porvoon vuoden 1841 pitäjänkarttaan.

Fagerlid (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkit ovat Porvoon ja Loviisan rajalla. Paikka sijaitsee Loviisantien (170) pohjoispuolella,
Käärmejärventien risteyksestä 200 metriä koilliseen. Rajamerkkejä on yhteensä 4 kpl 250 metrin matkalla Loviisantien ja Käärmejärven välillä. Kolme merkeistä on tilanrajalla jo 1700-luvun kartalla (Ilola Illby; Karta öfver egorne med delningsbeskrifning (1766–1785). Rajamerkit ovat nelikulmaisia kivilatomuksia kooltaan 2 x 1,5 metriä ja niiden korkeus on noin 50 cm

Notängen 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä ladottuja rajamerkkejä, yhteensä viisi. Rajamerkit sijaitsevat Porvoon Ali-Vekkosken kylän itäpuolella, Mattilan tilalta noin 140 m itään keskellä peltoa. Rajamerkit toimivat nykyään tontin rajapyykkeinä, ja ne erottavat kahta peltolohkoa. Peltoja erottaa oja, merkit ovat ojan laidalla.
Pääkohde Notängen 1 sijaitsee peltoja erottavan ojan kulmassa. Se on pyöreä kasa kiviä, jonka halkaisija on 2 m. Keskellä on pystykivi, joka on hieman kumollaan. Kasaa vasten olevalta pinnalta pystyy erottamaan kaiverretun numeron 1. Muut rajamerkit on merkitty alakohteiksi.
Paikalla on vanha Kulloon, Boen ja Mickelsbölen kylien rajojen kulmaus. Se on merkitty mm. Kulloon vuosien 1786–1839 tiluskarttaan, sekä Porvoon 1841 pitäjänkarttaan.

Ekbacka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella tunnettu kohde. Muutaman metrin pituinen ja leveimmillään noin metrin levyinen kivilatomus saattaa liittyä Senaatin kartastossa 1872 näkyvään tielinjaan. Kivet muodostavat kallion reunalle tasaisen terassimaisen pinnan mahdollisesti tien pohjaa varten.

Nällkärr 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä ladottu rajamerkki. Kohde sijaitsee Porvoon Kulloon pohjoispuolella, Nällkärr-nimisen peltoalueen etelälaidalla kallioisen mäkialueen alaosassa. Tunnettu kiinteä muinaisjäännös Nällkärr sijaitsee rajamerkiltä noin 160 m länteen. Rajamerkki on pieni, nelikulmainen kivilatomus, kooltaan 1x1 m. Kivikertoja näyttäisi olevan vain yksi. Keskellä on pystykivi. Rajamerkki toimii nykyään tontin rajapyykkinä. Rajamerkki on Kulloon ja Mickelsbölen kylien välisellä vanhalla rajalla, merkitty mm. Mickelsbölen vuoden 1786 isojakokarttaan sekä Porvoon 1841 pitäjänkarttaan.

Nällkärr rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä ladottu rajamerkki. Kohde sijaitsee Porvoon Kulloon pohjoispuolella, Mattilan tilalle johtavan Nuottaniityntieltä noin 250 m itään, pellolla olevan metsäsaarekkeen eteläkärjessä, pellolle johtavan ojan laidalla.
Merkki on hajonnut, paikalla on maansekainen soikea kumpare, kooltaan 2,5x1,5 m, noin metrin korkea. Kasa on heinittynyt. Kasassa erottuu joitakin kiviä paljaana, osa löytyy tunnustelemalla heinikon alta. Yksi näkyvistä kivistä vaikuttaa olevan merkin keskellä ollut pystykivi.
Merkki toimii edelleen tontin rajapyykkinä. Se on samaa vanhaa rajaa Notängenin rajamerkkien ja Nällkärr 2 rajamerkin kanssa. Rajamerkki on Kulloon ja Mickelsbölen kylien välisellä vanhalla rajalla, merkitty mm. Mickelsbölen vuoden 1786 isojakokarttaan sekä Porvoon vuoden 1841 pitäjänkarttaan.

Ormkärr (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä ladottu rajamerkki. Kohde Sijaitsee Porvoon Västermunkbyssä, Bockbergenin eteläpuolella kivikkoisessa mäessä Tyysterintien länsipuolella noin 470 m tiestä. Rajamerkin ympäristö on lähimenneisyydessä laikkumätästetty.
Merkki on melko pieni, paikalla on osittain kumollaan oleva litteä pystykivi. Viereen on lyöty puupaalu, merkkaamaan nykyistä tontin rajapyykkiä. Rajamerkki on Karlebyn ja Västermunkbyn kylien välisellä vanhalla rajalla, rajalinja on merkitty mm. vuoden 1768–82 isojakokarttaan ja Porvoon vuoden 1841 pitäjänkarttaan. Rajan suuntaa osoittavia kivirakenteita kartoitettiin luoteen suuntaan 170 metrin matkalta. Samalla rajalla 200 metriä luoteeseen sijaitsee Bockbergs rå.

Flinkensberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on 1800-luvulla perustetun torpan jäännökset. Vanhojen karttojen ja ilmakuvien perusteella torppa on autioitunut 1900-luvun alkupuoliskolla. Vuoden 2025 tarkastuksessa maastossa on havaittu kolme rakennusperustusta, yksi uuniröykkiö ja yksi kiviaita.

Stora Pippurviken 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalan Obbnäsin länsirannalla olevassa kapeassa Stora Pippurviken -lahdessa.
Paikalla on ruoppauksessa kappaleiksi hajonnut puurunkoisen aluksen hylky.
Museoviraston Pekka Lindfors ja Anna Nurmio tekivät hylylle tarkistuskäynnin 1994 ruoppaustöiden vuoksi. Pahoin hajonnut hylky ei vaikuttanut yli sata vuotta sitten uponneelta, sitä ei arvioitu muinaismuistolain suojaamaksi vedenalaiseksi muinaisjäännökseksi.

Navalanmäki (Maarakenteet)
Historiallinen; Lemetintien pohjoispuolella olevassa rinteessä on maakellarin jäännös, jonka koko on 6 x 5 m. Kellarikuopan syvyys on arvioltaan 1 m maanpinnasta laskettuna, ja sen ympärillä on 1,5 m leveät ja 0,5-1,0 m korkuiset maavallit.

Historiallinen; Metsätien itäpuolella sijaitsee neljä suurikokoista korsukuoppaa. Kuopat liittyvät toisen maailmansodan aikaiseen Harparskog-linnoitusketjuun, jonka rakenteita tunnetaan Hankoniemeltä runsain mitoin.
Korsukuopat ovat kookkaita ja syviä. Muodoltaan ne ovat kantikkaita. Korsut 1, 2 ja 4 ovat halkaisijaltaan kymmenisen metriä, syvyydeltään noin 1,5 metriä. Suurin kuoppa (korsu 3) on halkaisijaltaan noin 15 metriä ja muodoltaan pitkänmallinen. Kaikissa kuopissa erottuu selkeästi oviaukon jättämä kaivanto.
Korsut on merkitty maastoon merkintänauhalla.

Långberget (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Niinijärvestä Kuuskoskenjärveen laskevan
louhitun uoman etelärannalla, 170 metriä VT6:sta itään. Maasto on sekametsää ja rantaniittyä. Kivijalka on tehty luonnonkivistä ja se on noin 7 x 17 metriä. Kivijalkaa peittävät suuret puut. Vanhin kartta alueesta on Senaatinkartta 1800-luvulta. Rakennuksen paikka on erikoinen, sillä muuta asutusta tai viljelyksiä ei Niinijärven ympärillä näytä olleen. Niinijärven lasku-uomaa on louhittu ja sen rannoilla on louhekivikasoja.
Rakennus jakautuu kolmeen huonetilaan, joista ainakin kahdessa vaikuttaa olevan todennäköisen uunin paikka. Rakennuksen keskimmäisen huone tilan uuniin ja lattiatasoon tehtiin lapionpiston kokoiset koekuopat. Lattiatason pistossa oli 15 cm multamaata ja tiiltä seassa, näiden alta tuli savi. Uunin kohtaan tehtyä pistoa kaivettiin noin 20 cm, löytönä runsaasti tiilimurskaa, kaivaminen pysäytettiin koska vastaan tuli tiivis ehjempää tiiltä sisältävä kerros.
1800-luvun tai 1900-luvun kartoista tai ilmakuvista ei havaittu rakennuksia kivijalan kohdalla eikä lähistöllä. Kivijalka voi ajoittua jo 1700-luvullekin.

Ekö Stockviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon vesialueen itäosassa Lappohjassa Ekö-saaren pohjoisosan Stockviken -lahden perukassa läntisen rannan tuntumassa.
Useita puurunkoisten alusten hylkyjä matalassa vedessä Stockviken -lahdessa. Ilmakuvassa näkyy 3-4 hylkyä. Hylkyjen lähellä rannassa on laituripenkereen jäännös.
Hylyt näkyvät historiallisissa ilmakuvissa vuosina 1949, 1950 ja 1959.
Ekö-saarella on toiminut saha, johon hylyt todennäköisesti liittyvät. Aktiebolaget Ekö Ångsåg & Fabriker -yhtiö perustettiin 1907. Yhtiön edeltäjä oli tehnyt vararikon 1905 ja Ekön kolmiraaminen saha oli myyty julkisella huutokaupalla 1906. Yhtiö omisti myös tiilitehtaan Tvärminnessä ja aluksia. Yhtiö omisti ainakin kuunari Edlan, jonka se oli ostanut 1909, sekä hinaajat Sunnanin ja Vestan, sekä muita aluksia. Saha suljettiin 1929 lähtien ja sahasta ei ole mitään jäljellä Ekö-saaressa. (Tiedot Hangon museolta 24.3.2025 ja osoitteesta https://www.porssitieto.fi/poistuneet/ekoangsag.shtml ).

Brinkas 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Metsätien varrella on noin 4 x 4 metrin kokoinen rakennuksenpohja, jossa on tulisija. Tulisija on kookas kumpu, jonka päällä kasvaa iso kuusi. Alueella näkyy jonkinlainen tila 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun kartoissa. Läheinen kivimuuri liittyy todennäköisesti taloon. Vuoden 1700 kartassa ei ole merkintää.

Viksberg (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 300 m Viksberginjärvestä länteen, Myrskylään vievän tien länsipuolella. Pienikokoinen, pyöreä "lapinrauniotyyppinen" röykkiö on metsäisellä moreenikallioalueella.
Inventoinnin 2021 perusteella kohde on maankäytössä tuhoutunut.

Kärkelänkosken vesivoimala (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kärkelänkoski on osa Kärkelän ruukkiyhdyskunnan kulttuuriympäristöä, joka sijaitsee Lohjan
lounaisosassa Karjalohjalla, Kärkelän kylän kaakkoispuolella. Kohteeseen sisältyy 1900-luvulla rakennettuja vesivoimarakenteita.
Pääkohde sijaitsee 155 m silta-patorakenteelta länteen. Kyseessä on vuonna 1922 rakennetun
vesivoimalaitoksen Kärkelänkosken alajuoksulla sijaitseva vaaleankeltainen tiilirakennus, ja
kyljessä kiinni oleva kivinen torni, johon on johtanut betonijalkainen juoksutusputki.

Kärkelänkosken sahakylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kärkelänkosken sahakylä on osa Kärkelän ruukkiyhdyskunnan kulttuuriympäristöä, joka sijaitsee
Lohjan lounaisosassa Karjalohjalla, Kärkelän kylän kaakkoispuolella.
Kärkelänkosken sahakylä käsittää Kärkelänkosken eteläpuoleisessa metsikössä sijaitsevia
kivijalkoja ja kellarirakenteita. Rakenteet liittyvät Kärkelänkosken historiallisen vesisahan
työntekijöiden asutukseen.
Pääkohde sijaitsee metsäalueella, vuoden 1912 sahan kaakkoispuolella. Sillalle johtavasta tiestä 15 m etelään. Kyseessä on n. 5 x 5 m kokoinen kivijalka, jossa on kiviä kolmessa kerroksessa.

Träsklandet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sipoon saaristossa Eestiluodon länsipuolella olevan Träsklandet-saaren länsiosan rannan tuntumassa matalassa vedessä.
Teräsrunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä ja leveys noin 4 metriä. Aluksessa on ollut kansi, mutta se on romahtanut. Perän laidat ovat vielä muodossaan ja peräsin on paikallaan. Perä on noin kolmen metrin syvyydessä. Runko on kohtisuorassa rantaa kohti siten, että keula osoittaa rantaan. Keularakenteet ovat rantaviivalla.
Hylky löytyi vapaasukelluksella kesällä 2024. Hylky oli tuolloin vahvasti levän peitossa.

Klockarbacken (1000055834) (Maarakenteet)
Historiallinen; Kuopat sijaitsevat Lukkarinmäenpolun itäpuolella Nikkilän koirapuiston kohdalla,
sekametsää kasvavassa kivikkoisella mäellä. Kuopat liittyvät todennäköisesti Nikkilän kylän historialliseen aikaan.
Pääkohde on mäen länsirinteellä oleva lähes kaksi metriä syvä kuoppa, joka on täynnä risuja. Kuopassa kasvaa puita. Siinä on kookkaat maavallit, joiden koko ulkoreunasta toiseen on 5 x 4 metriä. Kyseessä on todennäköisesti kellarikuoppa, joka on ollut joskus katettu puukatolla, minkä kautta päästy sisään. Kuopan itäpuolella on otettu hiekkaa ja yläpuolella rinteessä on myös kaivelun jälkiä.

Marskatt rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sipoon Nikkilässä, Lukkarinmäenpolun pohjoispäästä lähtevän
ulkoilureitin varrella, metsäisen mäen alaosassa lähellä tien laitaa.
Rajamerkki ei ole enää ehjä. Se on epämääräisen muotoinen kasa kiviä. Kasan kohdalla on nykyinen tontin rajapyykki. Rajamerkki on Nikkilän, Kirkonkylän ja Martinkylän vanhojen rajojen yhteisessä kulmassa. Se on merkitty mm. Nikkilän kylän vuoden 1695 tiluskarttaan, ja Martinkylän vuoden 1770–1775 isojakokarttaan, jossa sille on annettu nimi ”Marskatt rå. Rajakulma on merkitty myös Sipoon 1841 pitäjänkarttaan.

Näsebäcken silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Paikka sijaitsee pellonreunan vieressä Näsebäcken joessa Anttoninkujan päästä reilut 100m etelään. Aivan sillankohdan vieressä on joen länsipuolella kaivo.
Sillanpaikan kohdalla molemmin puolin on törmä pullistunut jokea kohti. Törmässä ja joen pohjassa näkyy vanhaan siltaan liittyviä puurakenteita, kuten lahonneita hirsiä. Siltapaikka on ollut käytössä pitkään. Se näkyy jo Martinkylän 1770/75 kartalla ja vielä 1990-luvun kartalla kohtaan on merkitty ”tie” katkoviivalla. Sillanpaikan pohjoispuolella oleva Muuntajantien silta ilmestyy ensikertaa vuoden 1999 kartalle, jonka jälkeen vanha silta ja tie on jäänyt lopullisesti pois käytöstä

Merikorttikuja (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pahoin tuhottu kiviröykkiö, mahdollinen pronssikautinen hauta.
Helsingin luontotietojärjestelmän mukaan kyseessä on todennäköisesti muinaisrantakivikko:
Pieni muinaisrantakivikko, koko n. 10 x 8 m. Kivien koko 0,2-0,6 m. Epäilty myös muinaishaudaksi, mutta sijaitsee epätyypillisesti notkossa. Mahdollisesti ihmisen osin muokkaama. Korkeustaso 33 m mpy (Litorina-meri).
Veikko Lehtosalon vuoden 1962 inventoinnin kartassa 3 on kohde nro 182, joka sijaitsee Merikorttikujasta 1,7 km etelälounaaseen Rastilassa. Tekstissä se mainitaan nimellä Rastila, retkeilymajan maasto, Jättiläisenlinna. Piste osoittaa muinaisrantakivikon kohdalle noin 30-33 m mpy:n korkeudelle.

Kotihaka Trappukorpi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö on sijainnut metsässä tienreunassa ja se on hävinnyt tienteossa 1950.
Kohde on merkitty röykkiöksi, mutta sitä ei ole tutkittu, joten tulkinta on epävarma. Niemisen inventointiraportin mukaan (1997−2003) alueelta on rakennustöissä 1990-luvulla tuhoutunut myös kuoppaliesi. Löydetyt rakenteet viittaavat historialliseen asuinpaikkaan, joka on voinut säilyä rakentamattomalla alueella.

Pensaari 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee n. 300 m ESE Osuniemen Pensaaren talosta, Pensaaren talon itäpuolella peltojen itäreunassa., löydöt kerättiin loivasti länteen viettävältä pellolta.

Kunnalliskoti (612010024) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Johannisbergin alueella, 200 m Porvoonjoesta lounaaseen. Paikka on Johannisbergin vanhainkodin itäpuolisen pellon reunassa olevan etelä–pohjoissuuntaisen moreenikalliomäen länsilaitaa, jonka maaperä on hiekkaa ja hiesua.
Kalliomäen länsireunassa olevasta pellonreunan leikkauksesta on 1965 poimittu löytöinä Morbyn keramiikkaa, palanutta luuta ja savea. Tuolloin on myös todettu, että osa asuinpaikaksi tai kalmistoksi tulkitusta jäännöksestä on tuhoutunut maanpintaa leikattaessa. Maaperä on muinaisjäännöksen kohdalla tummaa ja nokista.
Paikallisten kuulopuheiden mukaan viereistä asuinaluetta rakennettaessa on tullut esiin asuinpaikkaan liittyviä löytöjä. Asuinpaikka lienee pääosin tuhoutunut, mutta pienialaisesti jotain voisi olla säilynyt.

Haltiäng (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion koillisosassa Karhujärven pohjoispäässä sen länsirannalla, kohdassa josta Siuntionjoki alkaa. Haltiäng nimiseltä alueelta on löydetty useita kiviesineitä, joita säilytettiin Siuntion kotiseutumuseon kokoelmissa. Kohteen tarkasti Ella Kivikoski vuonna 1935, mutta ei löytänyt alueelta merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta. Kohteen tarkasti myös Helena Edgren vuonna 1984. Useat löydöt viittaavat siihen, että alueella on sijainnut kivikautinen asuinpaikka. Korkeutensa perusteella kohde ajoittuu merenrantavaiheena mesoliittiseen kivikauteen, toisaalta sijainti järven rannalla viittaa mahdolliseen myöhempäänkin käyttöön. Löydöissä ei kuitenkaan ole esim. saviastian paloja tai muuta, joka antaisi siitä todisteita.
Haltiängin vieressä, samalla tilalla, on myös Kanala 1 historiallisen ajan kylätontti.

Ladugårdsbacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hästskoformat spänne påträffat i en åker. Fyndplatsen är mot syd-sydväst vättande åkersluttning.
Fyndstället är leråker strax söder om en liten kulle bestående dels av morän och i dess norra del kalberg. I kullens södra del finns en större jordkällare nedgrävd. Marken strax norr och öster om denna har använts som avskrädesplats. Vid grävandet av källaren har flera stora stenar, dia. 0,5 m, placerats runta denna i terrängen.
Senare har påträffat på platsen också sk. slavisk keramik och fragment av ett spänne från korstågstiden.
Vuoden 2005 arkistoinventoinnissa nimellä Söderby. Kartano, taloluku vuonna 1560 3. fr -1405, kartano -1554-, säteri 1600-l. Peruutettu Ingolf Djäkniltä 1405 (4,5 mk). Lydik Pålsson -1554-.

Hätösenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Vanjoen itärannalla Tuomistonmäen tilaa vastapäätä pellolla, kalliojyrkänteen länsipuolella. Löydöt kvartsi-iskoksia.

Hakala (1000000579) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hakalan tila sijaitsee Haaviston Alakylässä Etumäen luoteeseen suuntautuvan harjanteen päässä. Mäen länsipuolella on peltolaakso, jossa virtaa Purhaanoja. Löytöpaikka on länteen ja luoteeseen laskevaa peltorinnettä. Hakalassa mäki, jolla talo sijaitsee, muodostaa vanhaan merenlahteen luoteeseen ulottuvan niemekkeen. Törmältä "niemen" päältä muutaman kymmenen metriä metsän rajasta löytyi ensin kyntämättömästä, myöhemmin kynnetystä hiekkaisesta pellosta muutamia kvartseja. Pellossa oli näkyvissä myös hiiltä ja luontaista kiveä. Mahdollinen asuinpaikka - vaatii lisätutkimuksia.

Raatinniitty SW (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen mahdollinen asuinpaikka Raatinjokilaakson Kranssinojan länsipuolella, Raatinniityn lounaisreunassa olevan ladon pohjoispuoleisella pienellä ja matalalla peltoterassilla. Jokiuoma on n. 80-100 m itään ja Saarikon talo n. 270 m samassa suunnassa. Löydöt seitsemän kvartsi-iskosta.

Saarikko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen mahdollinen asuinpaikka Tavolan kylässä, Raatinjokilaakson ja Valkerpyynjärven välisen Äärimmäisensuon pohjoispään länsireunassa, pohjoiseen viettävän peltorinteen loivassa alaosassa, muinaisen rantatörmän päällä. Raatintie kulkee alueen itäreunaa. Löydöt koostuvat kudesta kvartsi-iskoksesta.

Kullbackan - Henriksdalin louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Håkansbölen louhoksesta puoli kilometriä etelälounaaseen. Kalkkilouhos oli jo 1940-luvulla täytetty. (Saltikoff et al. 1994:51.)

Martinlaakson - Mårtensbyn kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; GTK:n esittämien koordinaattien (KKJ peruskoordinaatisto 6686110, 2548530) kohdalla pientaloalueen etelälaidalla pieniä ja osaksi täytettyjä kuopantapaisia, mutta ei näkyvissä olevaa kalliota. Mj-rekisterin koordinaatit osoittavat tästä n. 250 m etelään sijaitsevan kallion laelle, missä ei tehty havaintoja.
Kirjallisuustieto :
Kohde sijaitsee Vantaanlaaksossa n. 2,5 km Sillbölen kaivoksilta pohjoiseen. Rautamalmiesiintymä löytyi vuonna 1670 ja lienee ensimmäinen Helsingin seudulta löytynyt malmiaihe. Paikalla suoritettiin vähäistä koelouhintaa vuonna 1769, mutta se ei johtanut varsinaiseen kaivostoimintaan. Sen jälkeen malmiaihetta tutkittiin ja ehkä koelouhittiinkin vuosina 1825, 1840 ja mahdollisesti vielä 1860, aina yhtä heikoin tuloksin. Vuonna 1825 mainittu "Qvarnbacka" tarkoittanee samaa kaivosta. (Saltikoff et al. 1994:30.)

Kaurasaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautiseen asuinpaikkaan viittavia löytöjä Lohjanjärven Paloniemen kylän Kaurasaaren eteläosasta, vanhan hiekkakuopan itäpuolelta hiekkaisesta ja loivahkosti viettävältä rinteeltä ja terassilta. Löydöt koostuvat kvartsi-iskoksista ja asuinpaikan voi karkeasti arvioida olevan 50 m leveydellä Lohjanjärven vanhan rantatörmän yläpuolella.

Arvee (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka pellossa Myllykylän Myllyojan sivuhaaran itäpuolella noin 100 m. Paikka löytyi Sammatin kuntainventoinnissa 2004, mutta huolimatta hyvistä havaintomahdollisuuksista havaittiin kuitenkin vain vähäiset löydöt. Maaperä määritettiin hiekansekaiseksi saveksi. Koiviston ennestään tunnettu kivikautinen asuinpaikka sijaitsee noin 450 m itään Arveesta.

Johannisberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tilasta käytetään myös nimeä Skinnarbacka. Paikka sijaitsee Johannisbergin vanhainkodin alueella, joka on melko täyteen rakennettu. Johannisbergistä ensimmäiset maininnat ovat vuosien 1554/55 ja 1562 ratsumiesluetteloissa, joissa tulee esiin Grels (Gregers) Olofsson Skinnarbackasta. Porvoon kaupungin kartassa vuodelta 1652 Skinnarbacka on merkitty kaupungista luoteeseen ja Kuninkaan kartastossa tila näyttäisi olevan samalla paikalla, mutta tilan nimenä on tuolloin Johannisberg. Johannisberg muodostui vuoden 1670 tienoilla Skinnarbackan ja Sparbackan yksinäistilojen yhdistyessä.
Vanhainkodin rakennustyöt ovat todennäköisesti tuhonneet ainakin suurimman osan vanhemmista rakenteista, mutta vuoden 2003 inventoinnissa nykyisten rakennusten itäpuolella havaittiin melko modernilta vaikuttava talonpohja. Kyseisellä alueella on saattanut säilyä vanhempiakin kulttuurikerroksia.
Vuonna 2018 alueella tehtiin koekaivaus (tarkkuusinventointi) . Alueelle kaivettiin koeojia kaivinkoneella ja koekuoppia lapiolla. Kaivannoissa oli enimmäkseen puutarha- ja peltomultaa tai luontaista metsämaata. Nykyisten rakennusten lähistöllä oli purku- ja täyttökerroksia, joilla pihaa on tasattu. Muinaisjäännösrajaus menee itäosastaan tutkimusalueen ulkopuolelle yksityiselle maalle, jossa muinaisjäännöstä tuskin on säilynyt. Vanhainkodin pihamaalla rajausta on noin 8x30 metrin alueella F-talon ja kiviaidan välissä. Alue on hankala tutkittava istutuksineen ja piharakennelmineen eikä siihen juuri sopinut kaivinkoneella kaivamaan. F- talon ympäristön koekuopista ei löytynyt selkeitä merkkejä olemassa olevia rakennuksia vanhemmasta asutuksesta. Mikään vähäisestä löytöaineistosta ei viitannut 1800-lukua vanhempaan aikaan. Maan päälle näkyvät kivirakenteet kartoitettiin. Näitä olivat alueen poikki kulkevat kiviaidat ja kivijalat, joista suurin osa sijoittui aivan nykyisten rakennusten viereen. Osa niistä oli jo merkittynä kaupungin kaavakarttaan. Uutena kartoituksena mainittakoon alueen itäreunalla oleva puolipyöreä kivimuuri. Johannisbergin ja Katajamäen välillä kulkevaa tieuraa reunustaa kaksi kiviaitaa.
Alueella olevat näkyvät kivirakenteet kartoitettiin. Kiviaidoista parhaiten on säilynyt keskikohta vanhainkodin piha-alueen keskellä. Pohjoisin osa kiviaidoista on osin sortunut, samoin kuin eteläinen osa. Ne rajautuvat itäpuolella omakotitalojen pihoihin. Aitojen rakentamisajankohtaa ei pystytty määrittelemään.
Aikaisemmissa tutkimuksissa on alueen itäpuolta pidetty maankäytöltä säilyneenä alueena. Mitään konkreettista jäännettä säteristä ei tällä hetkellä tunneta.

Laxpojo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laxpojo on perustettu jo ennen 1500-luvun puoliväliä, mutta vuonna 1556 paikalle perustettiin kuninkaankartano. Tila sijaitsee Pappilanselän itäpuolella korkean mäen päällä. Paikkaa hallitsee nykyinen kartano talousrakennuksineen, eikä paikalla ole havaittu näkyviä merkkejä muinaisjäännöksistä. Niitä on voinut kuitenkin säilyä nykyisten rakennusten tai pihanurmen alla.
Vuonna 2017 paikalla tehtiin koekaivaus.

Bosgård, tontti 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tontti on merkitty Samuel Broteruksen 1690-luvun kartalle. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Haga (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haga mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1467kylässä oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen kartoittaessa aluetta 1690-luvun alussa, kylässä oli kaksi tonttimaata. Kohde on niistä eteläisempi.

Skräddarby, autio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1699 kartalla olevien peltokuvioiden ja nimistön (Lill Skatt åker, Stor skattåkern) perusteella tonttimaaksi sopiva paikka.
Peltokumpare, jolla on tasainen laki. Pintapoimintaa ei voitu suorittaa, koska maa ei näkynyt laossa olleen heinän alta. Mäen itä- ja pohjoislaidoilla on omakotitaloja, joiden kohdalla on tehty voimakasta pengerrystä.

Tavastnäsböle (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Massbyn latokartanon rajat tarkistettiin vuonna 1557. Rajankäynnistä säilyneestä kartasta ilmenee kolme luultavasti jo keskiajalla käytöstä pois jäänyttä autiokylää (ns. autiopyöliä): Skinnarböle, Tavastnäsböle ja Träskogböle. Vuoden 1557 rajatarkastuksessa kerrotaan Tavastbölen sijainnista seuraavasti: ”Och mwlae Baeaetae haffv? dij intz tätt kåmbaer Tastnaeaes Böölae till Såm Liggaer Emaellan Röön Baergh waedh Staeaen Diwpwarp.” Kuvaukseen sopivalta paikalla näkyy 1767-1777 laaditulla Massbyn jakokunnan isojakokartalla Tassby äng (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto . MHA U Uudistuskartat ja -asiakirjat. B UUDENMAAN LÄÄNI. Sipoo. B43:7/2-12. Massby; Hitå, Kallbäck, Massby och Skräddarby: Egokarta och delningsinstrument (1767-1777). Kansallisarkisto). Paikalla on niitty- ja peltokeskittymä.
Kylän mahdollinen sijaintialue on lähes kauttaaltaan rakennettu (omakotitaloja, tehdasrakennuksia, huoltoasema, Porvoon väylä ramppeineen). Porvoon väylän eteläpuolella on kuitenkin säilynyt vanhaa maaseutumaisemaa ja vanhaksi kylämäeksi sopiva paikka. Mäen itä- ja länsipuolella on asuinrakennukset. Niiden välissä on kuitenkin sekametsää kasvava kaista. Paikka on tasainen peltoreunustama terassi. Näkyvissä pellon raivaukseen liittyviä kiviraunioita ja ainakin yksi rakennuksen pohja.

Vols 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka Volsin kylässä Humaljärvelle viettävässä rinteessä. Kvartsit (KM 37305) poimittiin maaleikkauksesta, hiekasta. Tarkastuksen yhteydessä tehtiin yksi koekuoppa, josta ei havaittu kulttuurikerrosta.
Alue on ryteikköistä metsää eikä vuoden 2009 inventoinnissa kyetty paikallistamaan asuinpaikkaa.

Källbacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Finbyn kylän Källbackenin talosta 150 metriä kaakkoon, tontin etelälaidalla, ja osittain myös Melkerin tilan puolella. Paikalla on kellarin raunio ja siihen liittyvä rakennuksen kivijalka.
Kellarin kohdalta on löydetty rautakauden tyypin keramiikkaa ja mahdollisia kangaspuun painon katkelmia. Edellisestä paikasta noin 200 metriä kaakkoon, muokatusta peltomaasta, Kungsån rannalta löydettiin savitiivistettä, keramiikkaa ja liitupiipun pesä.

Långängarna (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Lepinjärven koillispuolella Västanbyn Klockarsin tilasta 800 metriä etelään. Alueelta on todettu kolme erillistä löytöaluetta ja yksi kiveys peltojen ympäröimiltä kalliopohjaisilta moreenimäiltä.
Alue 1 sijaitsee korkeimman moreenimäen eteläpuolella. Etelään veittävästä rinteestä on löydetty muun muassa rautakauden keramiikkaa ja palanutta savea. Alue 2 sijaitsee edellisestä 45 metriä itään pellolla olevan kalliokumpareen ympäristössä. Löydöt paikalta ovat rautakauden keramiikkaa ja palanutta savea. Kolmas löytöpaikka on edellisestä 24 metriä pohjoiseen pellolla. Löydöt ovat keramiikkaa ja kuonaa.
Edellisestä paikasta 54 metriä koilliseen on kalliopohjaisella kumpareella tiivis ladottu kiveys, joka vaikuttaa riihenkiukaalta.

Skriks (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Finbyn kylässä Skriksin tilalla, talosta noin 150-200 metriä kaakkoon, pellolla noin 100 metriä Kungsån-joen rannasta.
Paikalta on löydetty keskiaikaista Siegburg-keramiikkaa. Muualta pelloilta on löydetty eri-ikäistä historiallisen ajan materiaalia, muun muassa piitä, kuonaa, punasavikeramiikkaa.

Storberg (1000012112) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Bergin kylässä, Storbergin tilan päärakennuksesta 200 metriä etelään peltoalueella ja saarekkeessa. Alueelta on (mahdollista) rautakauden keramiikkaa, rautakuonaa ja lasitettua keramiikkaa. Löytöpaikasta 50-60 metriä itään on kivijalkojen jäänteitä. Paikalla on rakennus 1700-luvun kartassa.

Fagernäs 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Fagernäsin kylässä oli keskiajan lopussa kolme taloa, joista yksi sijaitsi erillisellä tontilla Grönhammarissa eli Granhammarissa. Kylän taloluku nousi 1500-luvun puolivälin jälkeen hetkellisesti neljään, mutta 1600-luvun alussa koko kylä oli autiona. Vuosisadan lopussa kylässä oli jälleen kolme taloa, joista yksi Grönhammarissa. Varsinaisella Fagernäsin kylätontilla sijaitsivat Östergård
ja Västergård.
Kohde sijaitsee Fagernäsin kylän itäpuolella, Tammisaari-Inkoo tiestä 120 metriä etelään, Västergårdin tilan päärakennuksesta 120 metriä kaakkoon, peltoalueiden välisellä kalliokukkulalla.
Paikalla on lohkokivistä tehty talonpohja. Rakennuksen perustuksen koillisosassa on tulisijanperustus ja länsiosassa rakennuksen alla sijainnut kellarikuoppa. Tulisijanperustus on rakennettu isoista lohkotuista kivistä, joiden päälle on romahtanut kasaan tiiliä ja kiviä tulisijan jäänteinä. Kellarikuopan reunoilla on sen rakenteisiin mahdollisesti kuuluvia kiviä.
Kohde on ilmeisesti 1800-luvun puolenvälin jälkeiseltä ajalta olevan asuinrakennuksen perustus. Kohde sijaitsee Östergårdin tonttialueella, mutta 1793 ja 1845 karttojen sijainti taloille ei täsmää tämän kanssa, joten on mahdollista, että kyseessä on jonkin muun rakennuksen perustus. Kalliokukkula on pinta-alaltaan suhteellisen pieni, joten todennäköisesti vanhempia kerroksia ei ole säilynyt alueella, vaikka tästä ei voida olla varmoja ilman lisätutkimuksia.
Paikan eteläpuoliseltä pellolta on keramiikkaa ja lounaispuoliselta pellolta lasitettua punasavikeramiikkaa ja lasia.

Stocksudden 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Stocksuddenin markkinapaikka sijaitsee samannimisen niemekkeen kärjessä Västervikin pohjoisrannalla Olsbölen kylän alueella. Markkinapaikka sai virallisen statuksen 11.7.1747 ja viralliseksi markkinapäiväksi tuli lokakuun ensimmäinen. Viimeiset markkinat pidettiin 4.10.1822.
Mäen päällä oli myyntikatu, jonka muodostaneiden 26 myyntipaikan kauppiaat lienevät tulleet lähinnä Tammisaaresta.
Nykyisin niemekkeen alueella on lukuisia rakennuksia, mutta alueen yleisilme on edelleen melko avoin ja säilynyt. Markkina-alueeseen ei kuitenkaan ilmeisesti ole liittynyt mitään erityisiä rakenteita.
Aluetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lanssin pelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Sakkolan kylästä Henrikin talon Lanssin pellosta on jo v. 1914 löytynyt soikea tuluskivi (KM 6611:2). Tarkemmat löytötiedot puuttuvat. Inventoinnissa v. 1997 löytöpaikkaa ei ehditty jäljittää eivätkä Henrikin talon ja Lassin pellon sijainnit selvinneet. Sakkolan talon ympäristö sinänsä muodostaa kauniin viljely- ja laidunmaisemakokonaisuuden, jossa on ainakin viljelyröykkiöitä peltosaarekkeissa kaakkoon viettävässä rinteessä. Aluetta ei tarkastettu lähemmin. Sakkolan talosta itäkoilliseen n. 300 m löytyi yksi ainoa kvartsi-iskos Heinäjärven eli Vähäpuolen vesijätön rannan läheisyydestä (KM 30748, kohde Heinäjärvi).
Paikalla sijaitsee keskiakainen kylänpaikka Sakkola, jossa oli 1560 2 taloa. Osa kylästä Lohjan pitäjää.

Sälinkää Mattila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 24860) on löytynyt Sälinkäältä Mattilan tilan maalta, Kilpijärven itärannan hienohiekkaiselta rantatörmältä mökkiä rakennettaessa vuonna 1987.

Mesiäinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka sijaitsee peltokumpareella Vörlön kylässä Koisjärvenojan itärannalla, Vehkamäen länsipuolella, Vehkamäestä 300 metriä luoteeseen, noin 100 metrin päässä Koisjärvenojasta. Paikka on selvästi ympäristöstään erottuva kumpare, ”niemen kärki”, jonka läpi kulkee pieni peltotie. Maaperä on kivetöntä savihiesua.
Ari Siiriäinen on löytänyt kivikautisen asuinpaikan Vörlön kylästä vuonna 1968, mutta sen sijainnista ei ollut mitään tietoa (ks. Nummen inventointi). Vuoden 2007 inventoinnissa löytyi Vehkamäen länsipuolelta, kumpareelta Koisjärvenojan itärannalta muutamia pieniä, hieman epämääräisiä kvartsi-iskoksia. Yksi iskos voisi ehkä olla retusoitukin. Pelto oli kuiva ja olkinen. Maasto on hyvä ja korkeus sopiva, mutta löydöt aika mitättömät. On tietysti mahdollista, että tämä on sama paikka, jonka Siiriänenkin on löytänyt. Muita kvartsilöytöjä ei Vörlön kylästä havaittu. 40 m korkeuskäyrä muodostaa jokilaaksoon lahdelman, jossa maasto olisi sopiva asuinpaikkojen löytymiselle.
Vuoden 2009 inventoinnin mukaan kohdetta voisi pitää asuinpaikkana ja ettei kysymyksessä olisi sama paikka kuin vuoden 1968 inventoinnissa löydetty.

Aittapelto (1000010135) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kolme kvartsi-iskosta ja kaksi pyssypiitä ovat löytyneet Vakkolan kylästä Yli-Tyyskän talon pellosta vuonna 1950. Löytöpaikka sijaitsee Vakkolan kosken alajuoksulta noin 100 m kaakkoon.

Ali-Mäittälä Pihapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen kirves (KM 12126) löytyi Vakkolan Mäittälän talon maalta kyntötöissä ja kaksi kvartsia (KM 12736) Ali-Mäittälän talon pihapellosta. Vuoden 1999 inventoinnissa läheltä Ali-Mäittälän taloa löytyi hioin (KM 31628:1) ja hiekkaiselta peltokumpareelta entisen postitalon vierestä yksi kvartsi-iskos (KM 31628:2).

Suurisuo (1000010142) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kvartsi-iskosta on löytynyt Suurisuon pohjoispuolella kulkevan Kurjalantien tieleikkauksesta. Heti leikkauksen pohjoispuolella on suuri hiekkakuoppa, joten ehjää maastoa on tien ja kuopan välillä vain muutama metri. Löytökohta on vastapäätä Suursuon asuinpaikalle ja hiekkakuopalle johtavan tien risteystä. Jos paikalla on ollut kivikautinen asuinpaikka, se lienee tuhoutunut lähes kokonaan. Löytökohta yhdistyy Vanhan-Klemetin asuinpaikkaan.

Mattila (1000010650) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Askolan kotiseutumuseon kokoelmissa olevan tasataltan löytöpaikka sijaitsee Monninkylässä, Askolan kirkosta noin 5,9 km lounaaseen, Monninkylästä Pornaisten kirkolla vievän tien pohjoispuolella. Esine löytyi ojan luiskasta, sade oli paljastanut esineen kärjen. Paikka on itään loivasti viettävä töyry. Paikalta on vuoden 2008 inventoinnissa löytynyt muutamia kvartsi-iskoksia, joten paikalla saattaa olla kivikautinen asuinpaikka.

Yrjölä Pohjoisniitty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pohjoisniitty sijaitsee Nietoossa, Askolan kirkosta noin 2,6 km etelälounaaseen ja Yrjölän talosta noin 450 m länsiluoteeseen. Peltorinne viettää täältä lounaaseen, Porvoonjokeen, joka on noin 250 m päässä. Sieran, kvartsi- ja kivilaji-iskosten (KM 12648:1–2; KM 13158) löytöpaikka on pellolla erottuvan töyryn tienoo. Kohdetta ei ole voitu tarkastaa inventoinneissa, koska pelto on ollut aina viljeltynä. Löydöt viittaavat kivikautiseen asuinpaikkaan.

Jaakonpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Jaakonpelto sijaitsee Vakkolassa, Askolan kirkosta noin 500 m lounaaseen ja kunnalliskodista vajaat 100 m koilliseen. Limsiö- ja kvartsi-iskosten (KM 12957:1–2, 13133, 13984:1–2) löytöpaikka on ennen ollut peltona, mutta myöhemmin metsitetty. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Kairaissuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kairaissuo sijaitsee Nalkkilassa, Askolan kirkosta noin 850 m koilliseen, kirkolta Tiilääseen vievän maantien pohjoispuolella. Kvartsiesineen, seitsemän kvartsi-iskoksen ja sieran (KM 12619:1–3) löytöpaikka on tasaista, nuorta metsikköä ja pensaita kasvava suonkulmaus, joka on joskus harvasti kynnetty, mutta sen jälkeen heinittynyt. Vuoden 1971 inventoinnissa ei siellä havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Sittemmin alueelle on rakennettu omakotitaloja, eikä mahdollisesta kivikautisesta asuinpaikasta liene enää mitään jäljellä.

Rokki Riihipelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvartsiesine ja viisi kvartsi-iskosta ovat löytyneet Nalkkilasta Rokin Riihipellosta. Pelto sijaitsee talosta noin 20 m koilliseen ja Askolan kirkosta noin 350 m luoteeseen. Nalkkilan tien pohjoispuolella. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löytynyt merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Haiti Kieroseipäänpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kieroseipäänpelto sijaitsee Nalkkilassa, Askolan kirkosta noin 650 m luoteeseen, Nalkkilan tien länsipuolella. Kvartsit (KM 13147, 18600) ovat luultavasti löytyneet pellossa olevan pienen saarekkeen ympäristöstä. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Parkberget (Hautapaikat)
Rautakautinen; Parkberget är en udde belägen mellan Östra viken och Kolaviken. Brända ben har påträffats år 1970 på bergets kala, plana krön i bergskrevor under mossan. Enligt upphittaren Urpo Sairios uppgift skulle på stället ännu år 1930 ha funnits rikligt med sten, som ryssarna sedermera använde vid befästningsarbeten. Redan 1932 hade Heikki Himberg (sedermera Kotivuori) påträffat brända ben på ett ställe strax ovanom (eller nedanom) en jättegryta. Benen hade legat under en sten som mätte 50 x 60 cm och var 10 - 15 cm hög. Enligt inventeringen år 2005 kan benfynd härstamma från en och samma plats, möjligen ett stenröse eller brandgravfält från järnåldern. Med goda skäl kunde platsen lokaliseras igen till ca 200m nordöst om jättegrytan. Några m sydöst om fyndplatsen finns en bultad höjdfixpunkt. Rester av fornlämningen påträffades dock inte. Att kunna bestämma fyndets betydelse och ålder vore möjligt genom analysering och datering av brända ben.

Tulliniemi (78500001) (Hautapaikat)
Historiallinen; Tulliniemellä talon perustaa v. 1925 kaivettaessa löytyi 2 luurankoa ja rahoja (1720, 1724 ja 1725).

Mesitie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mesitien mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Vanhan Porvoontien ja Mesitien välissä niin että Vanha Porvoontie on asuinpaikan kaakkoispuolella ja Mesitie kiertää asuinpaikan sen koillis- ja kaakkoispuolelta. Kohde sijaitsee pellolla olevan mäen lounaisrinteellä.
Mahdollinen asuinpaikka käytiin tarkastamassa vuoden 2000 inventoinnin yhteydessä Angon puheenjohtaja Markus Jauhiainen ilmoituksen perusteella, Jauhiainen oli löytänyt paikasta useita kvartseja. Kvartsit oli luvattu toimittaa Museovirastoon, mutta niitä ei ole vielä saatu. Lähistöltä on irtolöytö KM 9158 kourutaltta (kts. Lehtosalon inventointikertomus nro 38). Maaperä asuinpaikalla oli mullansekaista hiesua, kairattaessa kallio tuli vastaan 10-20 cm kohdalla joissakin kohdissa.
Mesitien mahdollisen asuinpaikan korkeus ja topografia ovat luonteenomaisia kivikauden asuinpaikalle, mutta koska sieltä löydettyjä kvartseja ei ole saatu Museovirastoon, sitä voidaan pitää tällä hetkellä ainoastaan mahdollisena asuinpaikkana.

Nenämäki (Maarakenteet)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee noin 400 m Livinkyläntien eteläpuolella Nenämäen eteläisemmästä huipusta noin 50 m koilliseen. Pienen harjanteen laella ja siitä laskevilla rinteillä sijaitsee 12 ryssänhautamaista kuopannetta, joiden pituusakselit ovat mäenrinteen suuntaisia. Kuopat ovat muodoltaan pitkänomaisia, noin 1 m leveitä, 20–50 cm syviä ja 0,5–4 m pitkiä. Kuoppiin ja vallin päälle tehdyistä koekuopista löytyi n. 15 cm syvyydestä hiilikerros. Paikalliset ovat arvelleet kuoppia haudoiksi.

Villa Teira (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Villa Teiran vanhan päärakennuksen itäpuolelle on rakennettu uudisrakennus 1970(?)-luvulla. Rakennuksen peruskorjauksen yhteydessä on sinne vedetty sähkökaapeli pohjoisesta rakennuksen itäpuolitse. Kaapeliojaa kaivettaessa tavattiin uudisrakennuksen koillispuolelta hiilikerroksia, palanutta savea ja palaneita kiviä.
Kohteen tarkastuksen yhteydessä todettiin, että tasaiselle ylävälle savipellolle on tehty kapea kaapelioja, joka ulottuu pohjoisesta uudisrakennuksen koilliskulman tuntumaan, jossa se tekee 90*:en kulman ja yhtyy rakennuksen perustuksiin. Tässä ojassa kahdessa eri kohdassa on profiilissa nähtävissä hiili-, kivi- ja savikerroksia. Toinen rakenne on ojan pohjois - etelä -suuntaisessa osassa ja toinen suorakulmaisen käännöksen jälkeisessä länsi - itä-suuntaisessa osassa.
Rakenteen pohjalla on selvä hiilipatja, joka on paksuimmillaan noin 10 cm. Sen päällä on suurehkoja palaneita kiviä ja niiden päällä vielä paksu palaneen saven muodostama kerros. Rakenteellä on syvyyttä 60-90 cm ja pohjois - etelä-suuntaisessa ojassa sen pituus on noin 2 m.
Kysymyksessä on todennäköisesti suurehkon uunin pohja ja kaapelioja on ilmeisesti leikannut saman rakenteen kahdessa kohdassa. Rakenne on muuten kokonaisuudessaan maanpinnan alla ja sen laajuutta ei siten voi selvittää. Teiran tilan vanha päärakennus on löytökohdasta alle sadan metrin päässä. Mahdollisesti kysymyksessä on vanhaa päärakennusta edeltäneen rakennuksen uunin pohja.
Havaintopaikan kohdilla on sijainnut torppa v. 1782 isojakokartalla. Paikka on peltona 1961 kartalla. Uunin perusta on mitä suurimmalla todennäköisyydellä kyseiseen torpan. Tosin isojakokartalle merkitty rakennus on hieman idempänä (n. 20 m) kuin Moisasen kartalle merkitty uuninkohta. Rajaus uunihavainnon ja isojakokartan mukaan - alue on kokonaan peltoa. Paikan päällä ei saatu mitään mainittavia havaintoja umpinaisesta pellosta. Muu kylän vanha tonttimaa on kohde 141.

Nyängen (149010054) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivipöytä sijaitsee Ålkilan kylässä, Grönkullan talosta 320 m koilliseen, Nyängen-nimisen peltoalueen koillispuolella, matalalla kallioisella harjanteella.
Laakakiven koko on 2,5x2,5 m ja paksuus 0,3 m. Laaka on nostettu neljän laakakivistä rakennetun pilarin varaan.
Paikka on entisellään. Koordinaatit tarkentuivat hieman: N 6664703 E 338493.

Haarajoen kartano (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Keravanjoen ja Kuusitien välissä Keravanjoen niemellä. Löydöt, neljä kvartsi-iskosta ja pieni pala palanutta luuta, on saatu Haarajoen kartanossa sijaitsevan sosiaalisairaalan pohjoispuolella olevalta peltorinteeltä. Maaperä on savea, mutta kartanon pihapiirissä kalliota ja hiekkaa. Jos alueella on muinaisjäännös, sen todennäköisin sijainti on kartanon pihapiirissä.

Grabbacka 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Etsitty 24.9.1996. Metsäalueella tehty avohakkuu jokin aika sitten, maasto erittäin vaikeakulkuista. Cleven mainitsemia röykkiöitä ei löytynyt koordinaattien kohdalta. Aivan mäkisaarekkeen eteläpäässä Gösbackan puolella oli kiveyksiä, niiden joukossa myöhäisiä viljelyröykkiöitä.

Malmkullagatan (Asuinpaikat)
Kivikautinen; KM 21348:1-3

Domargård V (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Domargård 5. Topografialtaan varsin sopiva rautakautiseksi asuinpaikaksi tai kalmistoksi, mutta inventoinneissa ei ole havaittu mitään merkkiä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Västanby Visanbacka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mäen ja Visanbackan tilan päärakennusten eteläpuolella kivimuureja reunustamassa eri tasoilla olevia terasseja. Osa muureista lohkotuista, osa luonnon kivistä. Terassien eteläpuolisen tien vieressä kumpuilevaa maastoa, jossa mahdollisesti rakennusten perustuksia. Päärakennuksen lounaispuolisen tiilinavetan (rak. v. 1955) paikkeilla tarinan mukaan kirkonpaikka; 1500-luvulla mäen nimenä oli Körkbacka.

Hindersby Brännskogen Nybackaväjin (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; KT:n keruuarkiston tietojen mukaan kohteeseen liittyy tarinoita, ja paikalla on sijainnut terveyslähde.

Kirkonkylä Självspillingsgrop (Hautapaikat)
Historiallinen; Lapinjärven kirkonkylän vanhan hautausmaan ulkopuolella kerrotaan olevan "självspillingsgrop", johon on haudattu mm. itsemurhan tehneitä ym. ainakin 1700-luvulta 1800-luvun alkupuolelle.

Kirkkovuori (444000003) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Lohjanjärven pohjoisrannalla, ns. Kirkkovuoren laella, kallion korkeimmalta kohdalta n. 80 m koilliseen. röykkiö oli n. 2 metrin pituinen. 0,7 metrin levyinen ja ympäröivästä maasta lähes 0,5 m kohoava. kivet olivat ihmisenpään kokoisia ja suurempiakin.

Hirsviita (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Routiolla Karnaisten maantien ja Iloniementien risteyksessä sijaitsevan Hirsviidan talon pihamaalla on kivi kasvimaan reunassa n. 20 m talosta länteen. Kooltaan n. 50 x 35 cm. Kiven maanpinnan tasalla olevassa yläpinnassa on 2 kuoppaa, toinen syvyydeltään n. 1 cm ja halkaisijaltaan n. 3 cm. Lisäkis kivessä on reijänaihe, halkaisijaltaan n. 2 cm ja syvyydeltään 0,5 cm.

Salimäki (444000006) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivikehät ovat laajan ja korkean Salimäen länsipuolisella laella. Salimäen N-W-SW-rinteet ovat korkeita ja jyrkkiä. Mäeltä on hienot näköalat. Kalliopohjalla päänkokoisia rosokivistä kolme kivikehään, halk. n. 1 - 1.5 m. Kehien keskusta paljasta kalliota. Iältään epämääräisiä, voivat olla resenttejä.

Tuomimäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; N. 300 m pohjoiseen Hiidenveden Sirkkoonselän pohjasta, n. 80 m valtatie 1:stä etelään. Peltosaareke, josta viljellyt pellot laskevat länteen.
Röykkiö 1 on mäen pohjoiskärjessä, kalliopohjalla, pienellä nyppylällä. Korkeus 0,8 m, halk. n. 3 m. Kivet ovat lapsen pään kokoisia. Röykkiö on muodoltaan säännöllinen ja ehjä.
Röykkiöt 2 ja 3 ovat edellisestä n. 40 m S-Se metsikön itäreunassa, toisistaan n. 10 m erillään, epämääräisiä ja hajonneita. Korkeudeltaan ne ovat n. 0,5 m, halkaisija n. 3 m, maansekaisia. Nämä röykkiöt ovat sammalpeitteisiä. koekuopasta röykkiö 3:n vierestä tuli hiiltä. Röykkiöt 2 ja 3 ovat maapohjalla. Röykkiöt saattavat olla peltoraunioita, ehkä röykkiötä 1 lukuun ottamatta. Metsän lounaispäässä on myös hajonneita epämääräisiä kivikasoja.

Väänteenmetsänsuo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Väänteenmetsä ja röykkiöt ovat valtatie 1:stä 1 km eteläänja Koisjärvi-Lohja maantiestä 400 m W-SW ja 520 m Väänteenjoen suusta E, korkeiden kallioiden välisessä NW-SE-suuntaisessa laaksossa.
Röykkiöt ovat laakson N-reunalla kallion reunallla, avokallionja suolammen välisellä kapealla kuivalla kaitalls. Röykkiöt ovat epämääräisiä, mutta selvästi ihmisen latomia kivikadoja, noin 1.5-3 m halkaisijaltaan ja 0.5 - 0.8 m korkeita. Paikka on suojaisa ja lämmin, mutta varsin outo paikka maanviljelyyn.

Lylyistenlahti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ajoitukseltaan ilmeisen myöhäinen kivilatomus korkealla kallionlaella, Lylyistenlahden pohjukan koillispuolella n. 200 m, Lylyisiin johtavan tien pohjoipuolella. Latomus on nelikulmainen, sivuiltaan 80 cm. Myös korkeus on sama, joten latomus on kivinen kuutio. Se on koottu litteistä laakakivistä ja sisusta on tyhjä. Kivet ovat vailla sammalpeitettä ja latomus on ehjä. Se on lisäksi ympäröity laakakivistä tehdyllä kaksimetrisellä neliömäisellä kivikehällä. Latomus on ollut tiedossa vasta vähän aikaa ja lienee hyvinkin myöhäinen. Latomukselta avautuu vaikuttava näkymä Lohjanjärvelle ja Lylyisten kulttuurimaisemaan.

Ängsbacka (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Kaksi kiviröykkiötä sijaitsevat peltojen tuntumassa olevilla kalliokumpareilla. Röykkiö 1 sijaitsee lähempänä kylätietä kalliopohjalla (koko 5 x 2,6 m, suunta lounas-koillinen). Sen muoto on toiseen (koillispäähän) kapeneva ja siinä päässä on iso keulakivi. Röykkiö on kaivettu keskeltä kuopalle (kuopan syvyys n. 80 cm, ulottuu kallion päällä olevaan maakerrokseen asti). Röykkiö 2 sijaitsee peltojen keskellä olevalla pienellä kalliokumpareella, kahden kallioharjanteen välissä (koko 3,3 x 2,0 m, suunta kaakko-luode). Myös tämä röykkiö kapenee muodoltaan toiseen (kaakkois)päähän, jossa on iso keulakivi. Röykkiöt voivat olla viljelyröykkiöitä, mutta täyttä varmuutta asiasta ei ole. Sijaintikorkeuden perusteella röykkiöt voisivat olla ehkä rautakauden loppupuolelta tai keskiajalta. Ks. alakohteet.

Pururadan kallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pohjan kirkonkylän keskustan länsipuolella Karjaa-Tenhola-tiestä etelään on suuri kalliomassiivi, jonka eteläreunalla sijaitsevat mm. Pohjan kirkonkylän koulut. Kallion laitoja seurailevan pururadan laidalta kallion läntisestä osasta tavattiin tarkastuksen yhteydessä (1993) joukko epämääräisen muotoisia kiviraunioita, jotka määritettiin ryssänuudeneiksi. Niiden läpimitta vaihtelee kahdesta metristä kuteen metriin (mitat on otettu rauenneista kivikasoista). Osassa raunioista on vielä jäljellä neliömäisiä tai suorakaiteen muotoisia keskusrakenteita, ilmeisesti uuninpesien jäänteitä. Lähes kaikissa raunioissa on keskellä syvennys.
Rauniot sijaitsevat kolmella erikorkuisella kalliotasanteella, suurin osa niistä on kuitenkin matalimmalla näistä terasseissa.
Ilmeisesti Dalhbergin Pohjan inventointikertomuksessa (1930) oleva maininta "...berget ovanför Flemingsbacka, men fann jag här endast ryssugnar och ej några kummel..." tarkoittaa juuri Pururadan kallion ryssänuuneja.

Brunkom (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Viidentoista röykkiön ryhmä Brunkom träsketin pohjoisrannalla rantaa (eli eteläkaakkoa) kohti viettävällä moreenirinteellä. Röykkiöalueen ja rannan väliin jää pelto, jolta ei tarkastelun yhteydessä löydetty merkkejä muinaisjäännöksestä.
Röykkiöt muodostavat tiiviin ryhmän ja ne ovat keskimäärin 3-4 m läpimitaltaan. Muodoltaan ne ovat pyöreähköjä ja varsin matalia. Ne on rakennettu suhteellisen pienistä kivistä (alle pään kokoisista). Kahteen röykkiöistä on kajottu kaivamalla niiden keskustaan kuoppa (nrot 3 ja 11).
Röykkiö 15 eroaa muista, sillä se muodostuu laajsta 7,5 x 20 m suuruisesta kiveyksestä. Kartoituksen yhteydessä ei voitu päätellä sitä, onko kysymyksessä yksi suuri yhtenäinen latomus vai kolmesta eri röykkiöstä niiden rauetessa muodostunut epämääräinen kivipatja, joka on levinnyt alarinteen suuntaan.
Röykkiö 9 on epämääräinen turpeen alla oleva kiveys.

Kurunkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kurunkallion laaksossa sijaitseva neliönmuotoinen kivirakennelma, kooltaan 3 x 3 m.

Luontopolun rajakivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki on yksi Laukkosken Luontopolun kohteista. Se sijaitsee Kyrönmäen eteläpuolella, Myllykosken lähellä. Merkki on neliönmuotoinen kivikasa, jossa on yksi suurempi kivi pystyssä keskellä. Kivessä on hakattuna joko "166" tai "991". Kiveyksen sivun pituus on 1,70 m. Rajakivi on tonttien 4:42 ja 8:5 rajalla.

Myllykosken mylly (611000006) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllykosken vanhan vesimyllyn rauniot ovat yksi Laukkosken luontopolun kohteista. Rauniot ovat Kotojärvestä laskevan Isonniitynojan Myllykoskessa. Kosken rannalla on kolme ehjää myllynkiveä ja lisäksi vedessä ja rannalla on ainakin yhden kiven kappaleita. Myllynkivien vieressä rannalla on kivipengerrys, joka lienee myllyn perustaa. Mylly on toiminut paikalla vielä tämän vuosisadan alussa ja myllyn jälkeen paikalla toimi vielä pärehöylä.

Kalkkikivilouhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalkkikivilouhos sijaitsee metsässä Laukkosken luontopolun varrella. Louhoksella on opaskyltti, jossa kerrotaan sen historiasta. Louhos on ollut käytössä pääasiassa 1800-luvulla, sieltä on louhittu dolomiittia ja se on ollut Krouvarin talon käytössä.

Santamäki (611000008) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudat, hiilimiilut tms. kuopat sijaitsevat Ruokijärventien varrella, Santamäen hiekkaisella kummulla, tien molemmin puolin. Mäellä on 6-7 suurta hauturaa (6-7 m kokoisia) ja kymmenkunta halkaisijaltaan n. 1,5 m laajuisia kuoppaa.

Sysitönkänmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi kiviröykkiötä.

Riitakorpi (611000012) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallion päällä oleva parittaisten kivien rivi, mahdollisesti aidan seipäiden tukina.

Peltomäki (611000013) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rauennut kiviraunio metsäsaarekkeella peltojen välissä, luultavasti vanha rajamerkki.

Ihantola (638000001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Viemäriojaa kaivettaessa talon pihamaalle löytyi noin 0,5 m:n syvyydestä mahdollisesti kivikautinen liesi, jossa oli kaksi kvartsi-iskosta (ja 5 epävarmaa iskosta). Säilynyt osa rakenteesta jäi maahan, mutta kvartsi-iskokset katosivat lasten leikkeihin. Läheisen Lampilan talon pihamaalta sanotaan löytyneen kivikautista aineistoa. Kerkkoon Yläkylän laen eteläreuna saattaa muodostaa kivikautisen asuinpaikka-alueen, joka ajoittuisi mesoliittisen ja neoliittisen ajan taitteeseen.

Kukuljärvi, Brannin luola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Luolan ulkopuolelta on löytynyt noin 70 cm:n syvyydestä (rapakivisoran alta!) moreenin pinnasta muutamia kvartsi-iskoksia. Rapakivisora on pudonnut kallion seinämästä luolan etupuolelle. Luolan sisästä ei löytynyt iskoksia. Käytetty tilapäisoleskeluun?

Petjärvi Särkjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ruotsinpyhtään länsiosassa, lähellä Lapinjärven rajaa, Petjärven tieltä Särkjärvelle erkanevan suoran pohjois-etelä -suuntaisen tilustien länsipuolella. Kivikkoinen ja louhikkoinen mäenrinne viettää kohden 200 metrin päässä etelässä siintävää Särkjärven rantaa, tielle on matkaa n. 60 metriä. Kivetty ryssänuunin kaltainen tulisija (1 m x 1.15 m x kork. 1.2 m) on suurehkon maakiven juuressa. Vieressä on yli metrinen kuopanne ja uunin edustalla aseteltu laakea rapakivi. Ympärillä on havaittavissa maavalleja, joka viittaa kevyt rakenteiseen lähinnä kota-tyyppiseen rakennukseen. Etelä-Pohjanmaalla mahdollisesti samantyyppisiä rakenteita, ajoitus 1400-1700-luvulle.

Teutjärvi Hakakallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; 500 metriä pohjoiseen Teutjärven rannassa olevasta rajakivestä sijaitsee kiviröykkiö eli röösi, jonka keskellä pystykivi. Kivessä hakkaukset: länsipuolella nro 2 ja itäpinnassa nro 7. T. Winterin rajankäynnissä 5. 5. 1766 mainittu kivi on täsmälleen Ruotsinpyhtään ja Elimäen pitäjänrajalla. Myös kartassa "Svenskby bys ägor afmätt 1836, 1837, 1838 (J. Barck, A. Sundberg; MMH B28 A 2/21-22)" on merkitty "Hagabergs rå" mainittuun kohtaan. Kyseessä on siis Ruotsinkylän ja Hämeenkylän/Teutkosken kylärajapyykki. Kylien rajamerkintä alkoi varsinaisesti 1500-luvulla.

Teutjärvi rajamerkki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivi on n. 80 metriä Teutjärvestä lepikkoisen vesijättömaan reunassa. Kolmemetrisessä maakivessä on hakattuna rajan suuntaa osoittava ns. viisari. Pyykki sijaitsee täsmälleen Ruotsinpyhtään ja Elimäen pitäjänrajalla, ja mainitaan maanmittari T. Winterin 5.5.1766 pitämässä rajankäynnissä. Paikka kuvataan samaksi, hakkauksia ei mainita joten ne on tehty vasta 1766 tai myöhempien rajankäyntien aikana. Raja on kuitenkin vanhempi. Kivestä n. 500 m pohjoiseen Hakakalliossa on seuraava rajakivi.

Box Ollas (Hautapaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan "På Ollas hemmans ribacke" on tilapäinen hautapaikka, joka on ollut käytössä v. 1710 ruttoepidemian aikaan.

Nickby Bråddödsbacken (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikalla on perimätiedon mukaan ollut tilapäinen hautapaikka kulkutautien aikaan.
Kertoja viittaa professori V.E.V. Wessmaniin.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on laeltaan kivikkoinen mäki Bäckaksen tilan pohjoispuolella, jonka päältä on hieno näkymä länteen kohti Sipoonjokea. Mäen länsirinteellä, lähellä lakea, sähkölinjan alapuolella havaittiin muutamia epämääräisiä, pitkänomaisia painanteita käytöstä poistetun hiekkakuopan läheisyydestä. Myös hiekkakuopan reunat tarkastettiin, mutta paikalla ei havaittu mitään hautauksiin liittyvä. On epävarmaa, liittyvätkö painanteet perimätiedon mukaan paikalla sijaitsevaan ruttohautausmaahan.

Nyäng (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Lounaaseen antavalla loivalla moreenirinteellä vanhan pellon koillispuolella on kymmenen matalan röykkiön ryhmä. Röykkiöiden takana (pohjoispuolella) on jyrkähkö avokallio, jonka rinteen juurella on runsaasti irtokiviä. Röykkiöiden edustalla oleva pelto kasvaa nuorta koivikkoa ja röykkiöt ovat pelto-ojasta ja sitä myötäilevästä polusta noin 10-20 m etäisyydellä ylärinteessä jonomaisessa länsiluode-itäkaakko-suuntaisessa ryhmässä. Maaperä röykkiöiden kohdalla on multavaa.

Julö (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; En patrull från Jussarö sjöbevakningsstation rapporterade 1972 om en stenkonstruktion, påminnande om en skeppssättning på Julö.
Mått N-S 15 m, E-W 6-8 m.
Ortsbon Gösta Stenlund har berättat att hans förfäder i början av 1800-talet flyttat till ön och stället i tiden skulle ha kallats Kyrkviken.
Vid provgrävningen av stenkonstruktionen år 2002 hittades ett mynt från 1600-talet.

Grönalund (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kägra med Pålarvin kylässä, Bromarv-Tenhola tiestä noin 50 m pohjoiseen, Grönalundin talon piha-aluetta ympäröivän kiviaidan itäpuolella.
Röykkiö on maapohjalla, ovaalin muotoinen, kooltaan 2,5x5 m. Korkeus on 0,5 m. Kehän kivet ovat isompia ja osa voi olla maakiviä.
Alueella havaittiin useita kiveyksiä, joista suurin osa on luultavasti resenttejä tai luonnonmuodostelmia.

Österrödjeberget 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Österrödjebergetin pirunpellosta noin 200 m kaakkoon on kalliolla keskuskiven ympärille tuomarinympyrän tavoin kehään asetettuja kiviä. Yhden kehäkiven varaan on kivilohkareista koottu arkku (noin 1,5 x 2,5 m). Mitään perimätietoa paikkaan ei liity.

Horsbäck (835000009) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; I arkivet finns en handritad karta med färdbeskrivning till en fyrkantig stensättning, som mäter 9 x 9 m.
Vuoden 2013 inventoinnissa koordinaattipisteen ympäristöä tarkastettiin noin 70 metrin säteellä, mutta kohdetta ei löytynyt.

Granudden (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rösena är belägna på Granudden som mitt emot Ormnäs småbåtshamn skjuter ut i havet, i NW riktning. Fornlämningarna är belägna ca 800 m SW om Skåldö landsvägs brofäste på Gammelboda sidan och ca 140 m N om vägen som leder ut mot Djupvik. Högsta delen av Granudden bildar en platå, där röse a är beläget. Därifrån är det fri sikt, förutom över Ormnäs, även ända ut över Stadsfjärden. N och W delen av platån slutar som ett stup som faller ca 15-20 m. I NW hörnet faller berget mindre brant och på den udde som bildar Granuddens nordligaste del är röset b beläget.
a: röset är beläget ca 30 m NW om den absolut högsta punkten på Granudden, i E kanten av en jämn bergsplatå. Vid rösets N kant stupar berget brant. Röset har troligtvis blivit omrört och det är i dag rätt strukturlöst. Man kan närmast definiera dess form som rund/oval. Dess E ända var dock vid granskningsögonblicket svår att begränsa då det var kraftigt övervuxet av mossa och björk.mått N-S 10,5 m, E-W 7,8 m, h. 0,4-0,5 m. Stenarnas diameter 0,1-0,5 m.

Prästkulla tingsväg (Kivirakenteet)
Historiallinen; Prästkullan lähellä on kaksi hakkauksin varustettua kiveä 1-2 km päässä toisistaan. Suuremmassa kivessä on teksti: JRT 1783 (Johan Reinhold Taube - Prästkullan omistaja) ja pienemmässä: 1898 H:TAKA (Härjantakan kartano?). Kyseessä ovat ilmeisesti tieosuuksien rajamerkit.

Horsbäck Kastalet (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kastalet nimisen talon lähellä, Gropfjärdenin (Totalfladan) pohjoisrannalla, n. 1 km itäkaakkoon Horsbäckin kartanosta, jyrkähköllä etelärinteellä, etelään ja länteen kolmesta suuresta pronssikautisesta röykkiöstä. Paikalla n. 5 m x 3 m kalkkilaastilla lohkokivistä muurattu perustus. Sisällä on kaksi kuoppaa, joita erottaa kivestä, tiilestä ja maasta koostuva kumpare. Ylärinteessä itä-länsi -suuntainen tuettu polkutie ja eteläpuolella kivillä tuettu terassi. Tie päättyy rantaan 50 m päähän perustuksesta itään. Kohde saattaa olla peruskartalle merkityn muinaisjäännösmerkin kohdalla. Ks. myös kohde Sjöskogen.
Vuoden 2013 inventoinnissa muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukaista rakennetta etsittiin alueelta mutta sitä ei löytynyt. Kohteeseen liittyvät raportit puuttuvat arkistosta. Nykyinen muinaisjäännösrekisterin koordinaattipiste osoittaa jostain syystä taloa, ei muinaisjäännöstä, ja on näin ollen harhaanjohtava.

Vihtijärvi Mäntysaari (Hautapaikat)
Historiallinen; Vihtijärven keskiosassa sijaitsevaa Mäntysaarta on nimitetty myös Pyhäsaareksi. Saaren eteläkärkeen, n. 5 m rannasta on haudattu 2 laukkuryssää: "Mirri ja Matti". Kalle Haaff Nokkalan torpasta on kertonut laukkuryssien kuolleen ilmeisesti spitaaliin noin v. 1750, jolloin hänen isoisänsä hautasi vainajat saareen, koska Vihdin kirkkomaahan hautaamiseen ei ollut varaa. Nykyisin saarella on huvila.

Box Sisbacka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mylly on suurelta osin tuhoutunut omakotitalojen ja kasvimaiden rakentamisen yhteydessä. Joen itäpuolisella rantapenkereellä on yhä näkyvissä isoista harmaakivistä tehty 15 metriä pitkä kivijalka. Paikalla kasvaa lehtipuita ja pensaita. Kohde on merkitty 1700- ja 1800-lukujen taitteesta peräisin olevaan Kuninkaan kartastoon. Lähitalojen asukkaiden mukaan mylly on toiminut 1920-luvulle saakka.
Parikymmentä metriä myllyn paikasta etelään on rakennuksen pohja. Isoista harmaakivistä koostuva kivijalka erottuu paikoitellen kasvillisuuden alta. Rakenteen tarkka luonne on selvittämättä.

Skräddarby Joensuun kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on Joensuun kartanon keskusalueen luoteispuolella sijaitseva peltojen ympäröimä matala kallioinen mäki. 1700- ja 1800-lukujen taitteesta peräisin olevaan Kuninkaan kartastoon on paikalle merkitty rakennuksia.
Inventointiajankohtana maassa oli runsaasti lunta, ja rakenteita ei ollut näkyvissä. Paikan topografia ei vaikuta tonttimaaksi sopivalta. Paikan luonteen selvittämiseksi tarvitaan tarkistusinventointi, jonka yhteydessä tehdään koekuoppia.

Sipilä 1 (1000001471) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa v. 2002 löytynyt kvartsilöytöpaikka aivan suunnitellun vt-1 moottoritielinjauksen eteläpuolella, jyrkähkön peltotörmän päällä Raatinjokilaakson kaakkoisrinteessä. Löytöinä ovat kvartsikimpale ja pari -iskosta. V. 2003 pohjoisempana itse tielinjalla metsämaastossa tehty koekaivaus ei paljastanut asuinpaikkamerkkejä.

Håkansböle (Hakunila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Håkansböle ilmaantuu lähteisiin Uudenmaan vuoden 1540 maakirjassa (KA 2920, Es 703). Kylässä oli tuolloin neljä taloa. Saulo Kepsun mukaan (2005, s. 92) kylän vanhin tonttimaa saattaa näkyä Samuel Broteruksen vuonna 1708 laatimalla kartalla peltokuviona ja pellon nimenä ("Stoor hem åckeren").
Saulo Kepsun kylänpaikaksi arvioima kohta todettiin inventoinnin yhteydessä tonttimaaksi sopimattomaksi. Sen sijaan huomio kiinnittyi lähellä olevaan peltojen ympäröimään kallion nyppylään. Kuusivaltaista sekametsää kasvava kallio jakaantuu ylempään ja alempaan tasanteeseen. Kallion laen muodostama korkeampi tasanne on tonttimaaksi sopimaton, sillä se on joka puolelta jyrkkien seinien ympäröimä. Heinää ja lehtipuita kasvavalla laella on kuitenkin suorakulmainen noin 2 x 3 metriä laaja isojen kivien ympäröimä matala kuoppa.Kallion luoteispäässä on lakea muutaman metrin alempana tasanne, jonka länsipuolella on lähes pystysuora kallion seinämä ja pohjoispuolella hiekkakuoppa. Tasanteella kasvaa muuten kuusikkoa, mutta aivan kallion reunalla on heinikkoa. Tasanteella ei näy merkkejä rakennuksista. Lisäksi kairauksissa ei havaittu kulttuurikerroksia.

Dragsvikin varuskunta (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tiedot tarkastettava.

Mäkiluoto (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Venäjä käynnisti 1910-luvun alussa Suomenlahdella Pietari Suurelle nimetyn merilinnoituksen rakentamisen torjuakseen Saksan mahdollisen hyökkäyksen Pietariin. Pääpuolustusasema sijoitettiin Suomenlahden kapeimmalle kohdalle Tallinnan ja Porkkalanniemen väliin. Mäkiluodolle perustettiin linnake vuonna 1913. Ennen linnoitusvaihetta saari oli merikulkijoiden ja kalastajien tukikohta.
Venäläisten poistuttua saaresta vuoden 1918 alussa jäi Punakaarti jäi vartioimaan linnaketta. Punakaartin räjäytti saaren rakennukset vetäytyessään saarelta huhtikuussa 1918. Mäkiluoto siirtyi Suomen puolustusvoimien rannikkolinnakkeeksi. Mäkiluoto kuului toisen maailmansodan jälkeen vuoteen 1956 saakka Porkkalan vuokra-alueeseen. Puolustusvoimat on luopunut linnakkeesta ja sen jatkokäyttöä suunnitellaan.

Saukonpää E (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maatunut tervahauta Nummi-Pusulan koillisosassa Saukonpää-järven itärannalla, järveä kohti laskevan hiekkakumpareen lounaisrinteessä. Sijaintipaikka on saarimainen veden ja suon ympäröimä maastokohta. Hauta on halkaisijaltaan 4 m ja sen syvyys on noin 0,8 m. Juoksutusaukko on alarinteen suunnassa lounassa. Sen päällä kasvaa isoja puita. Kuoppaan tehdystä koepistosta löytyi runsaasti hiiltä.

Pillistönlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiiluja Nummi-Pusulan koillisosassa Tämäkohtu-järven länsirannasta n. 80-90 m länteen. Pillistönlahden pohjoispuolella tasaisella maalla sijaitseva alue, jossa on n. metrin mittaisia kaivantoja halkaisijaltaan n. 10 m ympyrän muodossa. Niiden keskelltä löytyi alueen inventoinnissa v. 2004 koepistoissa hyvin runsaasti hiiltä osoittamassa hiilimiilun paikkaa. Jäännöksen kokonaisala on n. 100 m2.

Silvergruvberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ympäristöstään muutamia kymmeniä senttimetrejä kohoava tasainen pyöreä kohouma, jonka ulkopuolen juurella on useampia n. metrisiä kaivantoja ympärän muodossa. Ylärakenteen halkaisija on n. 10 m. Ilmeisesti kyseessä on hiilimiilu, joka sijaitsee aivan Trädbollstadin ja Kullan välisen pienen paikallistien pohjoisreunassa, joka noudattaa n. itä-länsi -suuntaista laajaa hiekkakangasta. Se on kankaan melko tasaisella maastokohdalla, joka tien eteläpuolella alkaa viettää kohti alempana havaittavía rantatörmiä. Yläpuolella on Silvergruvbergetin kallioalue juurellaan kivikoita muinaisrannan merkkinä.

Lassilansuo (Maarakenteet)
Esihistoriallinen; Yksittäinen pieni painanne hiekkakankaan muinaisella rantaterassilla, joka havaittiin tarkastuksessa syksyllä 2004. Painanne on säännöllisen pyöreä, halkaisijaltaan n. 2 m ja n. 0,5 m syvä. Mahdollisesti esihistoriallinen pyyntikuoppa. Kangas on sopivaa kivikautisesta asuinpaikka-aluetta, mutta muutamissa tulenkaadoissa ei merkkejä asuinpaikasta tehty. Alueen puusto oli tarkastusaikana hakattu ja kangas erityisesti lännen puolella heinittynyt havaintomahdollisuuksia vaikeuttaen.

Suurahvenkoski Sipulikallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Markkinamäen lounaispuolisen Sipulikallion pohjoisreunassa, lähes paljaalla kallionlaella. Halkaisijaltaan alle metrin kokoisen, tasapintaisen kiven pintaan on hakattu haarakantainen nuoli, joka osoittaa nykyisin suunnilleen luoteeseen. Paikallisten informanttien mukaan kalliolla on ollut myös toinen kivi, jossa on ollut kirjaimia. Kyseessä saattaa olla rajamerkki. Vuoden 1970 peruskarttaan on Sipulikallion pohjoisosaan merkitty maanmittaukseen käytetty monikulmiopiste.

Nalkkila (Nalkila) (1000003229) (Asuinpaikat)
Historiallinen; T. Winterin vuonna 1782 piirtämän Nalkkilan kartan perusteella vaikuttaa mahdolliselta, että Askolan Kalmistomäen (180 10 059) läheisyydessä olisi autioitunut kylätontti, joka on autioitunut ennen 1700-lukua. Alueella on peltojen ja niittyjen keskittymä, vaikka itse Nalkkilan kylä on muutaman kilometrin päässä etelässä.
Vanhojen peltojen keskellä sijaitseva todennäköinen autiotontin paikka on raivattu pelloksi. Pellossa ei näy mitään merkkejä kylästä. Autiotontin — jos sellainen on ollut olemassa — rakenteet ovat todennäköisesti suurelta osin tuhoutuneet pellonraivauksen ja viljelyn yhteydessä.

Saxbyn - Saksalan kauppapaikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Saxby eli Saksala mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1382. Saksalassa tiedetään toimineen 1500-luvulta 1800-luvulle kauppapaikka, jonka on arveltu saaneen alkunsa keskiajalla. Varmoja todisteita asiasta ei kuitenkaan ole.
Saksalan kauppapaikan kerrotaan sijainneen paikalla, missä puro laskee jokeen ja joki tekee mutkan. Kuvaus vastaa Porvoonjokea Saxbyn kylän kohdalla. Kauppapaikkaa ei kuitenkaan ole merkitty Saksalan 1600- ja 1700-lukujen kartoille. Saxbyn kohdalla on Porvoonjoen rannalla nykyään peltoa.
Kohteen pohjoispuolelle pellon reunaan on kaivettu koillis-lounaissuuntainen Askola-Porvoo -siirtoviemäri keväällä 2007 ilman arkeologista valvontaa.

Tullandet 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tullandetin etelärannalle on merkitty Strömcronan 1700-luvun karttakonseptiin "ruin af tullhus". Paikka näyttäisi olevan nykyään Porkkalan merivartioaseman pihapiiriä.

Matinniittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teelmän sekä vasarakirveskulttuurin oikokirveen (työkirveen) löytöpaikka peltoharjanteella. Molemmat löydöt ovat viljelymaasta löydetyt, venekirveen teelmä hiekkaisen peltomullan tasoituksen jälkeen 1965, oikokirves perunannoston yhteydessä 1980-luvulla. Löytötietojen mukaan on pellon on havaittu olleen kirjavan, kuin palamisen jäljiltä. KM 22632 verifikaatin tietojen perusteella esineitä voi olla löydetty useampiakin (3 ? kpl.) n. 150 m matkalta peltoharjanteelta. V. 2004 kuntainventoinnissa alue oli kesannolla. Viidessä pellon länsireunaan tehdyssä koekuopassa ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä. Mahdollisesti paikalla on vasarakirveskulttuurin asuinpaikka ja/tai hautoja.

Ruokoniemen kotopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisten esineiden löytöpaikka peltoterassillla Vähä Ruokjärven pohjoisrannalla olevan Ruokniemen itäreunassa, Ruokoniemen tilan rakennuksista 60-90 m koilliseen. Maaperältään hiekansekaiselta selvältä peltoterassilta on löytynyt kolme kivikirvestä, joista kaksi on joutunut hukkaan. Sammatin kuntainventoinnin yhteydessä 2004 maanomistaja näytti kahta kivikautista esinettä, jotka jäivät hänelle. Löytöpaikalta maasto viettää lounaaseen kohti kuivattua suoota. Alueella on myös lähde. Tarkempiin havaintoihin ei inventoinnin aikana ollut mahdollisuutta. Tiedossa olevien löytöjen ja topografian soveltuvuuden takia paikalla lienee kivikautinen asuinpaikka.

Ylä-Inkilä (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 1 km länteen Ruotsinkylästä Myllykylään johtavalta tieltä länteen olevan Vähäsuonkallion pohjoisosassa, kalliopaljastuman päällä. Maasto kohteen ympärillä on kuusimetsää.
Kohde on noin 20 m pitkä ja leveimmillään noin 6 m leveä pyöreistä, miehennostettavista kivistä koostuva etelä–pohjoissuuntainen kivikko. Osa kivistä on aluskasvillisuuden peitossa. Tässä kivikossa on etelästä päin lukien noin 8,5 m päässä kivikon alkamiskohdasta havaittavissa noin 2 m laajuinen ja noin metrin syvyinen suppilomainen kaivanto. Noin 16 m kohdalla etelästä päin lukien sijaitsee kivikossa toinen, pienempi kuopanne, joka on halkaisijaltaan 0, 8 m ja syvyydeltään noin 0,5 m. Kuopanteet ovat selvästi ihmisen tekemiä, mutta itse kivikko lienee luontainen.

Hirsala Kasaberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kirjallisten tietojen mukaan Hirsalassa, mahdollisesti Kasaberget-nimisellä mäellä, on sijainnut yksi vuonna 1855 rakennetun, Hangon ja Pietarin välisen optisen lennätinlinjan asemista.

Långvik Högberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen itäosassa, lounaaseen pistävän Långviken -nimisen merenlahden pohjukassa, Högberget -nimisellä kalliokumpareella. Noin 1 m leveä, massiivinen kylmämuurattu kiviaita kiertää kallion lakea sen länsi- ja eteläpuolilla noin 800 m matkalla.
Perimätiedon mukaan kyseessä on "kiinalaisten" rakentama 1. maailmansodan aikainen linnoitusmuuri, mutta typologisesti rakenne ei omaa mitään puolustusrintaman varustukselle ominaisia elementtejä. Venäjän armeija käytti aasialaisia pakkotyövankeja linnoitustöihin 1. maailmansodan aikaan kyseisellä alueella, ja onkin mahdollista että aita on rakennettu korvauksena maanomistajalle jostakin linnoitustöiden aiheuttamasta rasitteesta. On myös mahdollista, että muuri on 1. maailmansotaa vanhempi, jolloin kyseessä voi olla tonttirajaan liittyvä rakenne tai jonkinlainen rantarakennelma.

Vadspång 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan katkelma, kuusi kvartsi-iskosta ja kaksi kivilaji-iskosta (KM 19859:1–3) ovat löytyneet Kauklahden Vadspångista, Kvarnträskin itäpuolella olevan pellon itäpäästä, kaakkoon viettävältä rinteeltä.

Pakankylä 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta, kvartsi-iskokset ja hioimen kappale (KM 28137:1–3) ovat löytyneet 300 m Pakankylän koulusta länteen saviselta pellolta. Verifikaatissa annetut koordinaatit eivät täsmää löytöpaikan kuvailun kanssa. Tarkastamaton löytöpaikka.
Samasta paikasta kun Pakankylä 2?

Martinkylän mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mylly on merkitty Samuel Brotheruksen vuoden 1700 karttaan joen länsirannalle.

Övitsböle mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella on ollut mylly 1600-luvun lopulla. Brotheruksen (1699) kartassa oleva paikannimi, Qvarn åker, viittaa myllyyn.

Kirkonkylän mylly (1000007084) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Keravanjoen rannalla Kirkonkylänkosken kohdalla Vantaan Pyhän Laurin kirkosta noin 400 metriä etelälounaaseen.
Mylly on sijainnut kosken pohjoisrannalla. Mylly on merkitty Kuninkaan kartastoon 1776-1805 ja Senaatinkartastoon 1872.

Tikkurilan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Samuel Brotheruksen karttaan vuodelta 1708 on merkitty mylly joen pohjoisrannalle kohdakkain Kuninkaalan (Fastböle) myllyn kanssa. Vuoden 1768 kartassa joessa on kaksi myllyä pohjoisrannalla, läntisempi suunnilleen tällä kohdalla ja itäisempi vajaa 200 m itään, lähellä nykyistä kävelysiltaa. Läntisemmän myllyn luona on ollut kaksi torppaa ja itäisemmän myllyn luona yksi torppa.

Kuninkaalan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Samuel Brotheruksen karttaan vuodelta 1708 on merkitty mylly joen etelärannalle kohdakkain Tikkurilan myllyn kanssa.

Hakunilan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Samuel Brotheruksen kartassa vuodelta 1708 mylly on merkitty Kormängsbackenin pohjoisrannalle, Kuninkaan kartastossa etelärannalle.

Byviken 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Porkkalanniemessä, Byvikenin lahden pohjukan itäpuolella olevalla kalliomäellä, sen korkeimmalla kohdalla.
Paikalla on ihmistekoinen rakenne, joko koostuu useasta kivirivistä. Osa riveistä on kaarevia, mutta erityisesti uloimmat muodostavat lähinnä suorakaiteen muotoisen kuvion.
On mahdollista, että paikalla on ollut jatulintarha, joka on myöhemmin tuhoutunut.

Norrskogen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Inkoon Marsjönin lounaisrannalla Fagervikin tieltä 750 m luoteeseen, ampuma-alueelle johtavan tilustien itäpuolella, voimajohtolinjasta 60 m koilliseen. Maasto on pohjoiseen pistävän tasaista rantakerrostumaa (30 m mpy), jonka maaperä on hiekkaa. Tasanteen pohjoispuolella on kivikautinen uoma, johon kaivettu suuri valtaoja.
Tasanteella erottuu 5 kuoppaa, joista suurin on 15 x 5 x 1 m. Muut kuopat ovat pyöreähköjä (3 x 3 x 0,5 m). Tien ojaleikkauksessa erottuu 10–20 cm paksu hiilikerros. Havaintojen perusteella kyse on hiilimiilun jäännöksistä, jotka ovat todennäköisesti peräisin historialliselta ajalta.
Paikkaa ei tarkastettu. Muinaisjäännösrajaus tehty kohdekuvauksen mukaan.

Torvilevonkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lahdenväylän itäpuolella noin 60 metrin päässä tiestä olevalla Torvilevonkalliolla, lähes kallion korkeimmalla kohdalla, mäen eteläpuolisella rinteellä. Maasto kohteen ympäristössä kasvaa kuusta ja nuorta lehtimetsää. Kohde on kalliopohjalla. Itse kohde on puolikaaren muotoinen kiviröykkiö, joka koostuu kahden suuren lohkareen väliin ja ympärille kasatuista pienimmillään lampaanpään kokoisista kivistä. Suurin muodostelman kivistä on siirtolohkare, jota ei pysty ihmisvoimin liikuttamaan. Muodostelman pituus on noin 7 metriä, korkeus 1 metrin ja leveys vaihtelee 2 ja 3 metrin välillä. Kivet röykkiössä ovat särmikkäitä. Tästä kaarimaisesta kivimuodostelmasta noin 20 metriä itään päin sijaitsee 2 metriä pitkä ja alle 1 metrin leveä ja noin 30 cm korkea kivimuodostelma.

Pentala (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Pentalan saaressa, Pentalaträsketiltä etelään kohti Diksandia kulkevan polun länsipuolella, loivasti itäkoilliseen viettävällä rinteellä. Röykkiö on pyöreähkö. Sen mitat ovat 2,7 x 2,5 x 0,6 m. Kivet ovat luonnon muovaamia, pyöreitä ja kooltaan 20–50 cm. On mahdollista että röykkiö liittyy alueen maankäyttöön, esim. ojankaivuuseen.
Vuoden 1857 kartassa tässä kulkee raja Svinön ja Moisön kylien maiden välillä, joten toinen mahdollisuus on, että röykkiö liittyy rajankäyntiin kylien välillä.

Rövaren (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Rövaren saaren etelä–kaakkoisrannalla, pienen lahden rannalla, on pirunpeltoa. Pirunpelto on rannansuuntainen ja laajuudeltaan noin 10 x 25 m. Pirunpellon pohjoislaidassa on suuremmista, halkaisijaltaan 0,3–0,4 m kokoisista kivistä kasattu röykkiömäinen, ihmisen tekemä rakenne. Rakenne on halkaisijaltaan noin 4 m ja korkeutta sillä on 0,5 m. Sen keskellä on ammeenmallinen syvennys.
Kyseessä saattaa olla puolustukseen liittyvä rakenne.

Träskön 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Träskön saari sijaitsee Porkkalanniemen etelälounaispuolella. Kohde on saaressa olevan Träsket-nimisen saaren lounaisrannalla, kallioterassilla.
Röykkiö on rakennettu epätasaisen avokallion etelärinteen terassille, joka sijaitsee noin puolessavälissä rinnettä. Röykkiö on muodoltaan epämääräinen. Sen mitat ovat 1,7 x 1,5 x 0,4 m. Kivet ovat särmikkäitä. Röykkiöstä pohjoiseen on 1900-luvun bunkkeri. Röykkiön rakenne ja sijainti on epätavallinen muihin alueen esihistoriallisiin röykkiöihin verrattuna.

Abborforskyrkan (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivirakenteet sijaitsevat Abborforskyrkan-nimisen avokallioselänteen keskiosissa. Alueella on pyöreistä luonnonkivistä rakennettuja valleja ja kivikekoja kolmessa ryhmässä. Vuoden 2003 inventoinnissa kivirakenteet on tulkittu Porkkalan vuokra-ajalta peräisin oleviksi puolustusvarustuksiksi, tykki- ja sirpalesuojiksi. Vuoden 1980 tarkastuskertomuksen mukaan kiviä on kerätty tienrakennusaineeksi.

Stora Svartö 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Stora Svartön lounaisosassa, laajan pirunpelto-alueen korkeimmassa kohdassa, sen pohjoisosassa.
Röykkiö on nelisivuinen ja sen reunoissa on mahdollisesti kehärakenne. Röykkiön keskellä on pieni kuoppa. Röykkiön mitat ovat 4,2 x 3,6 x 0,55 m.
Kohteen tulkinta on vaikeaa. Muodoltaan se muistuttaa rautakautisia hautaraunioita mutta sen sijainti pirunpellossa on epätyypillinen. Rakenne voi myös olla puolustusvarustus.

Båthusudden (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Kiveys sijaitsee lähellä Espoonlahden rantaa, metsäisen niemen korkeimman kohdan koilliskärjessä. Röykkiön yli kulkee polku niemen kärkeen. Kiveyksen halkaisija on noin 10 m, korkeus noin 1 m. Kivet ovat pyöreitä ja kooltaan 0,2–0,5 m. Kiviä on levinnyt jonkin verran ympäristöön, jossa on lisäksi rakkaa ja 1–1,5 m kokoisia siirtolohkareita. Kiveyksen päällä kasvaa paljon turvetta ja sammalta. Siinä ei ole näkyviä rakenteita, mutta rakenteen keskellä kivet ovat selvästi pienempiä kuin ympäristössä.
Kohteen luonne ja ajoitus on epäselvä. On mahdollista, että kyseessä on luonnonmuodostuma.

Grönhamn (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Bölessä, Grönhamnin tilasta noin 150 m pohjoisluoteeseen, pohjois–eteläsuuntaisella kallioterassilla. Kivirakenne on tehty vajaa 2 m korkean kallioseinämän juureen. Alue on avokalliota ja aivan sen länsipuolella kulkee tie.
Kivirakenne on tehty niin, että kalliojyrkänne muodostaa länsiseinän, ja iso kivilohkare eteläseinän. Seinämien väliin on tehty kaareva kivivalli, joka on rakennettu sekä kulmikkaista että pyöreistä luonnon muovaamista kivistä. Vallin, lohkareen ja kalliojyrkänteen välille muodostuu kivetön alue. Rakenteen ulkomitat ovat 3,9 x 2,3 x 0,3 m.
Rakenne vaikuttaa yöpymissuojalta mutta ei ole tyypillisessä ympäristössä. Se voi olla myös jonkinlainen varastosuoja. Kohteen iän ja käyttötarkoituksen selvittämiseksi olisi tehtävä lisätutkimuksia.

Talpela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan Talpelan vanhan kylän tilat Talpe ja Juutti olisivat sijainneet Talpelanlahden pohjoispuolisella peltoaukealla, jonka nimi Suomen nimiarkiston kokoelmien mukaan on Vanhankylänpelto. Kuninkaan kartastossa Talpelan kylän talot on merkitty kylän nykyiselle paikalle lahden länsirannalle. Inventoinnissa Talpelanlahden perukassa olevan ladon itäpuoliselta pellolta löytyi viitteitä rakennuksen jäänteistä.

Högberget (1000007371) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ett litet röse, som ligger på Högbergets högsta punkt i sydvästra delen av Årsholmen, ett fritidsbostadsområde vid södra stranden av Torsö. Röset är konstruerat av naturen slipade runda stenar och verkar som omrört. Det kan vara av sen historisk tid. Det ligger på kalberg, men ca 100 m norrut finns en stenåker, där det finns färska spår av bortförda stenar. Rösets mått är 1,8 m i diameter samt 1,05 m i höjd.

Hamnvik (Hautapaikat)
Historiallinen; Revsudden-nimisellä niemelle on perimätiedon mukaan haudattu 1808-1809 kaatuneita venäläisiä, toisen tiedon mukaan koleraan kuolleita. Haudoilla on aiemmin ollut puiset ristit.

Vähä-Ahvenkoski Kyyhkylä (Hautapaikat)
Historiallinen; Vähä Ahvenkosken taajaman keskellä sijaitsevalta Kyyhkylän tilalta on aikoinaan löydetty luita. Kyseessä on mahdollisesti venäläisten sotilaiden hauta, josta metsänvartija Osenius on 1900-luvun alkupuolella kertonut.

Vähä-Ahvenkoski Petjärvensalo (Hautapaikat)
Historiallinen; Valtatien 7 ja Markkinamäen välisestä rinteestä, Elimäentien risteyksen kohdalta, 50 m valtatiestä on löydetty luita mäenrinteessä olevaa perunakellaria syvennettäessä. Perunakellari oli vuonna 1968 vielä paikoillaan. Nykyisin löytöpaikka on metsittinyt ja se kuuluu Petjärvensalo-nimiseen tilaan.

Marby Strandbacka 1 (Hautapaikat)
Historiallinen; Abborfjärdenin länsirannalla sijaitsevan Marbyn eli Marinkylän Strandbacka-nimisen tilan maalta on hiekkakuopasta löydetty 7 luurankoa puolen metrin syvyydestä. Samalla on löydetty ilmeisesti sotilasvyö ja helmiä.

Marby Strandbacka 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pellon reunasta 15 m metsän puolella on suurten kivien väleihin ladottuna 1 - 3 kivirivin korkuista aitaa yhteensä 10 m pituudelta. Aita on yhden kivirivin levyinen.

Viirilä Ståhls (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollisesti 1880-luvulla puretun rakennuksen kohdella on 4 x 4 m kokoinen kuoppa ja sen reunoilla 0,5 - 1,2 m korkea jätevalli keskellä metsää. Rakennus on ollut nk. takaniityn tupa, jossa on asuttu heinänteossa ja puunhakkuussa oltaessa.
Tiedot tarkistettava: Viirilä sijaitsee 18 kilometrin päässä museokartan pisteestä.

Musa Buddas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksen pohja sijaitsee Dragmossenin suoalueen luoteispuoliseen peltoaukeaan työntyvällä metsäsaarekkeella, pellon reunassa Buddaksen tilan länsipuolella.
Tarkastettava kohde.

Musa Stålgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksen pohja sijaitsee Dragmossenin suoalueen luoteispuoliseen peltoaukeaan työntyvällä metsäsaarekkeella, pellon reunassa Stålgårdin tilan eteläpuolella.
Tarkastettava kohde.

Möykkä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Raishuhta-nimisen pellon lounaispuolella, Kaurakasekallion pohjoispuolella on metsässä 1 x 1,5 x 1,5 m latomus, joka on mahdollisesti ryssänuuni. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa vuoden 1968 inventoinnissa. Kohteen on ilmoittanut silloinen maanomistaja.

Paaskoski (1000007728) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kymijoen länsihaaran Paaskosken padon eteläpuolella, Påskoskholmen -nimisen saaren etelärannalla. Maasto on kivikkoisen saaren matalaa rantatörmää, jonka maaperä on hiekkaa.
Paikalta on todettu rapautunutta kiveä ja runsaasti kuonaa noin 10 metrin alalle levinneenä. Kyseessä on ilmeisesti raudanvalmistuspaikka, joka ajoittuu kuonasta 2006 teetetyn radiohiiliajoituksen mukaan todennäköisesti 1500-luvulle. Löytöpaikka on havaittu metallinilmaisimella ja kuona on kerätty 10–30 cm:n syvyydestä. Paikalta on talletettu myös raudanpala KM 40121, jota on tutkittu Raahen terästehtaan ja Tampereen valimotekniikan instituutin laboratoriossa (Rautakymi-projekti, https://jouni.jappinen.me/files/Kymenkuona.pdf ). Löytöpaikaksi ilmoitettu koordinaatti on p=6711300, i=472660. Paikkaa ei ole tarkastettu eikä sen laajuutta tai rakennetta ole määritelty tarkemmin. Samalla mäellä, sen laella on myös kivikautinen asuinpaikka Påskoskholmen 701010032.

Kulmala (1000008074) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolmen kivikautisen taltan (KM 27101:1-3) löytöpaikka jyrkähkön itä-länsi-suuntaisen harjanteen laella, kahden korkeamman mäen väliin jäävässä satulassa, asuintalojen keskellä olleessa perunapellossa. Maasto laskee paikalta jyrkästi sekä etelään että pohjoiseen. Maaperä on soraa, pellossa hienompaa ainesta. Paikan tarkastuksessa vuonna 1991 perunapelto ei enää ollut käytössä ja paikalle oli suunniteltu uusi asuinrakennus. Pintapuolisessa tarkastuksessa ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä, mutta löydöt ja paikan sijainti viittaavat mahdoliseen kivikautiseen asuinpaikkaan. Alempana rinteessä on vanha sorakuoppa.

Björkmo (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Pohjois-Paippisissa, Björkmo -nimisellä laajojen savipeltojen ympäröimällä moreenimäellä. Mäen korkeimman kohdan kaakkoisreunalta löytyi 1976 pannuhuoneen perustusten kaivun yhteydessä, n. 70 cm syvyydestä, hiekkamaasta kivetty tulisija, jossa oli palaneita kiviä ja hiiliä. Pannuhuoneen yläpuolelta, hiekkaiselta tasanteelta oli myöhemmin löytynyt työstämätön kivi, jonka keskellä oli reikä. Reikä oli halkaisijaltaan n. 2 cm. Kivi oli kuitenkin kadonnut.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Pannuhuoneen läheisyyteen kaivettiin useita koepistoja. Yksi koepistoista kaivettiin pannuhuoneen ovelta n. 5,5 m länteen, polun pohjoispuolelle ja siitä löytyi n. 15 cm paksun peltokerroksen alapuolella olevasta hiekkakerroksesta kaksi palanutta kiveä. Kuopassa ei havaittu lika- tai nokimaata eikä löytöjä. Pohjois-Paippinen on Sipoonjoen yläjuoksua, josta ei tunneta kuin pari kivikautista löytöpaikkaa. Björkmosta löytyneet liesi ja mahdollinen kiviesine ovat ajoitukseltaan epävarmoja.

Vainudden 1 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Sipoonlahden länsirannalla, Vainuddenin niemen keskiosassa. Paikalla on laaja kallioalue, jonka välissä on muutamia soistuneita notkelmia. Läheisen Stenskybergetin pronssikautisen röykkiökohteen inventoinnin yhteydessä tarkastettiin Vainuddenia laajemmin. Stenskybergetistä 260 m pohjoiskoilliseen, soistuneen notkelman pohjoispuolelta löytyi 2007 inventoinnissa röykkiöltä vaikuttava kiveys. Loivasti etelään viettävällä kalliorinteellä oleva kiveys on halkaisijaltaan n. 4,5 m ja korkeudeltaan n. 40 cm ja sen päällä kasvaa mänty. Topografian perusteella mahdollinen röykkiö on sijainnut muinaisen Vainuddenin keskiosaan ulottuneen kapean lahden pohjukassa. Kiveys ei vaikuta luontaiselta, mutta on sen verran epämääräinen, ettei sitä voi ilman varausta luokitella kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Kiveyksestä n. 4 m itään on toinen epämääräinen kiveys, joka on jäkälän ja karikkeen peitossa.

Trutlandet 2 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon ulkosaaristossa, Trutlandetin saaren keskiosassa. Paikalla on laaja-alainen, tasainen ja ohut kiveys, joka koostuu noin nyrkinkokoisista kivistä. Kalliopohjalla oleva kivikko on laajuudeltaan n. 15x10 m ja se on laeltaan hieman kupera. Kivikon ympärillä kasvaa kuusimetsää ja sen pohjoispuolella rannassa on huvila-asutusta. Kivikko on merkitty peruskartalle vuodelta 2001 muinaisjäännösmerkillä, vaikka Museoviraston arkistossa ei ole kohteesta mitään tietoa. Se muistuttaa muodoltaan ja laajuudeltaan hyvin paljon Eestiluodon kiveystä, josta on löytynyt palamattomia ihmisen luita.

Musta-Hevonen Yhteismetsät 1 (Kivirakenteet)
Moderni; Kohde sijaitsee Sipoon ulkosaaristossa, Musta-Hevonen -nimisen saaren korkeimmalla kohdalla. Paikalla olevalla avokalliolla on kolme modernilta vaikuttavaa kivilatomusta. Latomusten halkaisija on n. 1-1,5 m ja korkeus n. 50 cm. Kohteesta n. 230 m kaakkoon on pronssikautinen röykkiökohde Musta-Hevonen.

Ånäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ånäs sijaitsee Porvoon keskustassa Runebergin-, Tapuli- ja Suistokadun risteyksen ympäristössä. Kohde jää 1970-1980-luvuilla rakennettujen talojen ja asfaltoidun tien alle. Paikka on todennäköisesti tuhotunut lähes kokonaan, mutta tien alla on joitakin rakenteita saattanut säilyä.
Risteyksen pohjoispuolella, piha-alueella on vielä jonkinlaista maakumpua, jossa voisi olla jotain säilynyt. Vanhoissa kartoissa kartanon alue on ulottunut jokirantaan.
Ensimmäinen maininta Ånäsin kuninkaankartanosta on vuodelta 1560. Paikka on merkitty Kuninkaan kartastoon Suomesta ja lisäksi se näkyy vuoden 1652 Porvoon kaupungin kartassa.

Eknäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaan kartasto Suomesta perusteella kohde sijaitsee Tamminiemessä Ilolanjoen itäpuolella. Paikalla on on peltojen ympäröimä mäkikumpare, joka on aikanaan sijainnut lähellä Tamminiemenjärveä. Nykyisin järvi on osin kuivunut ja sijaitsee aikaisempaa kauempana Kylänpääjärvi-nimisenä.
Ensimmäiset maininnat tilasta ovat vuodelta 1414 ja seuraavat vuodelta 1547. Paikkaa ei ole tarkastettu vuoden 2003 inventoinnissa.

Kuris (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee vuoden 1704 kartan mukaan Kuriksen kylässä nykyisen Stendalin tilan kohdalla. Tilan länsipuolella on Pieni Pernajanlahti ja itäpuolella peltoa. Ensimmäinen kirjallinen lähde kohteesta on vuodelta 1516, jolloin mainitaan "Bärtill i Cwris".
Kohdetta ei ole tarkastettu, mutta paikalla on voinut säilyä nykyisiä rakennuksia vanhempien rakenteiden jäänteitä.

Rinem (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pienen Pernajanlahden pohjukan koillispuolella. Ensimmäiset maininnat paikasta on vuosilta 1554/1555 ja 1562, jolloin ratsumiesluetteloissa esiintyy Mickel Mattson Renumista.
Paikkaa ei ole inventoitu, ja sen sijainti perustuu karkeaan arvioon Kuninkaan kartaston karttaan, johon kartanon paikkaa ei ole erikseen merkitty. On kuitenkin mahdollista, että paikalla on saattanut säilyä vanhoja rakenteita, sillä alue ei ole kokonaan rakennettu.

Storgård (1000008301) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Storgård sijaitsee Kråkön itäosassa peltojen ympäröimällä mäkikummulla. Ensimmäinen maininta paikasta on vuodelta 1404, jolloin rouva Karin av Kråkö antoi lahjoituksen kirkolle. Seuraavat maininnat paikasta ovat vuosilta 1421 ja 1559. Vanhin kartta alueesta on Brotheruksen kartta vuodelta 1699.
Nykyinen Storgårdin kartano sijaitsee peruskallion päällä, jonka luona ei vanhempien rakennusten jäännöksiä ole voinut säilyä. Näitä on saattanut kuitenkin säilyä tilan pohjois- ja eteläosissa.

Hovgård (Ingå) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kartano on nimen perusteella määritelty mahdolliseksi säteriksi. Asiasta ei ole kirjallisia lähteitä. Tilan sijainti on saattanut olla nykyisen Storgårdin tienoilla.

Mustio - Svartå (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta Svartåsta on vuodelta 1351 ja rälssioikeudet säilyvät lähes koko 1400-1500-lukujen aikana Svartån kylässä. 1600-luvulla paikalle rakennettiin Mustion ruukki. Nykyisin alue on melko tiheään rakennettu, paikalla toimii mm. hotelli ja museo, joka on 1700-luvulla rakennetun kartanolinnan tiloissa. Ruukin alueella ei ole tehty maastotarkastusta.

Fasarby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Fasarbyssä oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen vuoden 1700 kartalle on merkitty säterin ohella viisi taloa. Kylän alueella on myös böle-niminen autiotontti.

Lassdal (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lassdal sijaitsee Påsalöfjärdenin luoteisrannalla Pernajanlahden suulla. Noin 300 metriä paikasta kaakkoon on Sjögård Lassdal -niminen kylätontti, josta on löytynyt rakenteiden pohjia. Lassdalin tila mainitaan ensimmäisen kerran 1545. Paikkaa ei ole tarkastettu ja on mahdollista, että alueella on säilynyt vanhojen rakenteiden jäännöksiä.

Sarvsalö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tila sijaitsee Sarvisalon pohjoisosassa rannasta noin 400 metrin päässä olevalla niemekkeellä. Ensimmäinen kirjallinen maininta kartanosta on vuodelta 1580. Paikkaa ei ole tarkastettu.

Sjögård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pernajanlahden suulla Granön lounaispuolella. Sjögårdista tuli Henrik Tönneson Wildemanin säteri vuonna 1591. Myöhemmin, vuonna 1684, kartano siirtyi Lorenz Creuzille. Paikkaa ei ole tarkastettu.

Tranudden (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mahdollinen esihistoriallinen röykkiö Tammisaaren ent. Tenholan eteläosassa Spjutsbölen kylässä, Stora Harpartäsketin kuivatun järven pohjoisrannalla. Tarkastuksesa syksyllä 2006 löytyi niemimäisen maastokohdan lounaisrinteeltä kivilatomus pienen kalliopaljastuman kaakkoispuolelta, vajaa 50 m suon/järvenrannasta. Se vaikutta osin hieman kekomaiselta, mutta rinteessä kasvillisuuden osin peittämänä se on kooltaan ja muodoltaan vaikeasti arvioitava. Alarinteen puolellta sen korkeus on runsas 1 m ja pituus lienee 5 m luokkaa. Sijainti järven (n. 5-6 m mpy.) pohjoispään niemessä muinaisessa rantatörmässä mahdollistaa sen rautakautisuuden tai kuulumisen vasta historialliselle ajalle. Edellytyksenä ovat kuitenkin kaivaustutkimukset. Tarkastettaessa lähialue oli paljaaksihakkuualuetta ja laajalti tiheän kuusi- ym. taimikon peitossa. Latomuksen alapuolella rantavyöhyke lienee vanhaa hakamaata ja rantaniittyä, jossa myös erottui epämäääräisiä kivikoita. Noin 300 m pohjoisempana mäen laella metsätien eteläpuolella havaittiin useita kiviseen maahan kaivettuja kuoppia, joista kiviä on levitelty ympäristöönsä. Nämä kuopat ja kivikot ovat selvästi myöhäiseltä historiallislta ajalta.

Nybacka E (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ison avokalliokukkulan koilliskulmassa notkelmassa sijaitsee matala kiveys, jonka luonnetta tai ajoitusta ei kyetty määrittelemään 2002 inventoinnissa.

Klaukkala (Klockskog) Kuusiniittu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ylis- eli Luhtajoen koillispuolella mäellä. Paikalla on tehty metsähakkuita ja alueella erottuu loivassa rinteessä kaksi hautamaista painannetta, joiden koot ovat n. 1 x 2 m ja 1 x 3 m. Kuopanteissa ja niiden ympärillä on paksut noki- ja hiilikerrokset.
Kohde tarkastettiin vuoden 2022 inventoinnissa. Painanteet ja hiilikerrokset erottuvat selvästi maastossa, joka on tiheää taimikkoa.

Klaukkala (Klockskog) Palomäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsähakkuualueella Palomäen lounaisosassa kahden rinteen välisessä notkelmassa. Paikalla on n. 10 pienikokoista painannetta, joista osa on osin tuhoutunut metsätyömaakoneiden johdosta. Lisäksi alueella on yksi n. 4 x 8 m kokoinen etelä-pohjois-suuntainen miilu, jossa tiedetään poltetun sysiä vielä 1900-luvun alkupuolellakin. Osa miiluista saattaa olla kuitenkin tätä vanhempia. Maanpinnalla näkyy runsaasti hiiltä ja painanteissa on vahvat hiilikerrokset.

Klaukkala (Klockskog) Haukankoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Haukankoski sijaitsee Ylis- eli Luhtajoen varrella. Paikalta on löytynyt joenruoppauksen yhteydessä myllynkivi sekä puurakenteita. Myllynkiven nykyisestä sijainnista ei ole varmuutta, sillä siitä liikkuu useampia huhuja. Paikalla ei näy maanpäällisiä merkkejä puurakenteista, mutta on mahdollista, että joitain on säilynyt ruoppauksesta huolimatta.

Ali-Lepsämä Mylly-Majalampi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee lähellä Nurmijärven, Espoon ja Vihdin rajaa Mylly-Majalammesta Härkälänjokeen laskevan puron varrella. Maasto on paikalla melko jyrkkää ja vesi pääsee sen vuoksi virtaamaan voimakkaasti. Puronuoman rinteillä kasvaa havupuita ja sammalta.
Paikalla on ollut todennäköisesti aina 1500-luvulta lähtien Ali-Lepsämän yhteismylly. Samalle paikalle on merkitty myllynpaikka myös karttoihin, joista vanhin on vuodelta 1702. Alueella ei ollut selviä rakenteita, mutta kivien välissä oli yksi lovettu puu, joka saattaisi kuulua patorakenteeseen. Aikaisemmin puron varrelta on löytynyt pieni myllynkivi, jonka tarkasta löytöpaikasta ei ole kuitenkaan tietoa. Kivi sijaitsee nykyisin Kairon tilalla.

Piparudden (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Piparudden -nimisen niemen juuressa, joka työntyy Bromarvlandetin länsirannalta mereen. Niemi on pitkän moreeniharjanteen pääty, joka Piparuddenin kohdalla jatkuu merenpinnan alle. Kasvillisuus on mannermaista metsää. Kohteelle opasti 2002 inventoinnissa paikallinen Anita Schrey, joka kertoi paikalla olevan mahdollisen hautaröykkiön.
Kohde sijaitsee harjanteen korkeimmalla kohdalla. Paikalla on laaja kivikko, joka kattaa koko harjun laen. Luontaiseen kivikkoon on kaivettu useita kuoppia. Osan kuopista on maanomistaja kuullemma itse kaivanut lapsena. Kuoppien kaivamisesta aiheutuneet vallit muistuttavat röykkiömäistä kasaa. Paikalla ei havaittu muuta erityistä.

Trollklyftan NE (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Avokalliotasanteen koillislaidalla on luontainen kivikko, jossa on kuoppia ja vallimaisia rakenteita. Kivikon laajuus on 21 m N-S, 18 m E-W, max. korkeus 0,6 m. Kivikon eteläosaan on kaivettu suuria kuoppia, jotka ovat halkaisijaltaan n. 3-6 m ja niiden pohjalla pilkottaa paljas avokallio. Kivien koko vaihtelee välillä 5-80 cm, niiden keskimääräinen läpimitta on 10-20 cm. Kallion notkelmat ovat paljaina. Kyseessä on luonnonmuodostelma, johon on tehty rakenteita. Niiden ajoitus ja funktio jäivät 2002 inventoinnissa epäselviksi.

Västerbacka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Padvan niemen korkeimmalla kohdalla länsirinteessä. Luontainen kivikko
muodostaa huipulla vallin, jonka läpi kulkee itä-länsi -suuntainen tie. Valli kääntyy n. 90 astetta länteen n. 10 m tiestä pohjoiseen. Tieleikkauksessa näkyy muodostelman rakenne selkeästi. Kivien koko on 0,1-0,2 m. Kuopat luonnonmuodostelmassa sijaitsevat tien pohjoispuolella ja ne ovat halkaisijaltaan n. 1,5 m ja pienempi n. metrin. Luontainen kivikko jatkuu edelleen etelään, tosin paksumman kasvillisuuden peittämänä.

Solkulla (1000009363) (Asuinpaikat)
Moderni; Kohde sijaitsee Vanhan Baggbölen tien varressa, noin puoli kilometriä Pohjanpitäjänlahdesta itään. Kivijalka on välittömästi tien länsipuolella, kuoppa taas on tästä n. 140 metriä etelään Vanhan Baggbölen tien ja Haruddintien risteyksen länsipuolella.
Maaperä alueella on moreenia, kasvillisuus sekametsää. Kivijalka on sementtiä ja se on kooltaan n. 6x5 metriä, kivijalan tienpuolella on vielä kaksi sementtitolppaa, jotka ovat tukeneet sisäänkäyntiä. Kohteen ikä ei ole selvillä, mutta se on tuskin sataa vuotta vanhempi. Rakennuksen länsi- ja pohjoispuolella on ilmeisesti sijainnut pieni piha/peltoalue.
Ei ole varmaa liittyvätkö em. kivijalka ja siitä etelään oleva kuopp toisiinsa. Kuoppa on kooltaan n. 7x7 metriä ja nelikulmainen, syvyyttä sillä on noin 1,2 metriä, kuoppaan johtaa tieltä päin kapea käytävä. Kuoppa on kaivettu luonnolliseen penkereeseen. Aivan vastaavan näköisiä korsunpohjia on mm. Harparskogin alueella. Linnoitusvyöhyke ei kuitenkaan ulottunut tälle alueelle, joten kuopan tarkoituksesta ei voi olla varma. Kyseessä voi tietenkin olla esim. kellarin jäänteet.

Sökö Nedergård (Soukanpohjan kartano) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallion päälle koottu röykkiö epäsäännöllisen kokoisista kivistä.

Nikula 4 (Maarakenteet)
Historiallinen; Itään aukeavalla rinteellä on havaittavissa kapealla terassilla tervahautaa muistuttava kuoppa, halkaisijaltaan 6 metriä. Kuoppa aukeaa kaakkoon (gps-piste). Ulkomuodoltaan kuoppa muistuttaa pientä tervahautaa, mutta lapionpistossa ei havaittu hiiltä. Maaperä alueella on vetistä savensekaista hiesua. Kuopasta noin 10 metriä itäänpäin, hieman ylempänä rinteellä havaittiin toinen kuoppa (koordinaatit: 6685433/3365968, z=50m). se on muodoltaan soikea, 2 x 3 m ja sen ympärillä on metrin levyiset vallit. Ilmeisesti kyseessä on ns. Nauriskuoppa tai muu vastaava varastokuoppa.

Nikula 5 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kaakkoon aukeavalla rinteellä on havaittavissa kapeahkolla terassilla 8 maahan kaivettua kuoppaa, joiden koko vaihtelee 2 x 2 metristä 4 x 6 metriin saakka. Kuopat sijaitsevat koillinen-lounas suuntaisella pitkällä terassilla 3–5 metrin päässä toisistaan. Yhden kuopan sivuseinät on kivetty (gps-piste), se on kooltaan 1,5 x 2,5 metriä. Syvyydeltään kuopat ovat 1,5–2 metriä. Ilmeisesti kyse on jonkinlaisista varastokuopista.

Brobackaån (Maarakenteet)
Kivikautinen; Pohjoiseen aukeavassa notkelmassa kahden korkeamman mäen välissä on havaittavissa tervahautaa muistuttava kuoppa, halkaisijaltaan 7 metriä. Kuoppa aukeaa pohjoiseen (gps-piste). Ulkomuodoltaan kuoppa muistuttaa pientä tervahautaa, mutta lapionpistossa ei havaittu hiiltä. Maaperä alueella on vetistä savensekaista hiesua. Ilmeisesti kyse on jonkinlaisesta varastokuopasta.

Kauriskallio (1000010306) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lähellä Kauriskallion lakea, mäen pohjoisreunalla on kivistä ladottu maakellarin pohja joka avautuu pohjoiseen. Sen vieressä on isoja lohkottuja kiviä jotka ovat aikaisemmin saattaneet liittyä rakenteeseen. Maakellarin koko on 4 x 2 metriä.
Kyseessä on mahdollisesti jäänteet Fonseenin pitäjänkartassa 1750 mainittu Kauriskallion rajapyykki.
Cauris callio rå, et stenröse af 11. stenar, uppå et stort berg S.W. om Sijkajärvi träsk, sammanlagt, skiljer Hapajärvi ifr. Kåskis å ena. och Noox å andra sidan.

Skallböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1600- ja 1700-lukujen karttojen perusteella Mätäjoen ja Vantaanjoen yhtymäkohdan tienoilla on sijainnut Skallbölen kylä. Mätäjoen pohjoispuolella on ollut 1600-luvun lopulla Skallbölen niityt. Etelässä on 1700-luvun lopulla ollut Sillbölelle kuuluneita peltoja. Kohdetta ei ole tarkastetu maastossa.

Bosgård, tontti 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen 1690-luvun kartalle merkitty tonttimaa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Bosgård, tontti 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen 1690-luvun kartan peltokuviot ja nimet (3 kpl Gamblagiärdan, 3 Köpstadgiärdania) viittaavat joko vanhaan kylätonttiin tai Husholmenin linnaan liittyvään asutukseen.

Haga Hagabacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haga mainitan ensimmäisen kerran vuonna 1467. Kylässä oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen 1690-luvun kartalle merkitty tonttimaa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Molemmat joen varrella olevat kumpareet on syytä tarkistaa.

Renumby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rinembyssä oli 1540-luvulla kuusi veronmaksajaa. Kylässä oli sekä verotalonpoikia että lampuoteja.
Renumby on merkitty Samuel Broteruksen vuoden 1701 kartalle Högbergetin ja Slätisbergetin väliin siten, että talot on ollut Pienpernajanlahden rannalta kallioiden pohjoispuolelle. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Renumby, tonttimaa 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1701 kartalle merkitty tonttimaa.

Renumby, tonttimaa 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1701 kartalla on alueella valtaisa tankopeltokeskittymä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Gruvböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen keskiaikainen autiopyöli. Samuel Broteruksen vuonna 1704 laatiman Smedsbyn kartan selostuksessa mainitaan Gruböle-niminen niitty. Gruvbölen niityn sijainti näkyy Smedsbyn vuosien 1733 ja 1762 kartoilla.
Maastossa on jatkotutkimuksia varten rajattu potentiaalinen kylänpaikka.

Kyrkoby, autio 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Peltojen ympäröimällä mäennyppyrällä ollut tonttimaa on luultavasti sijainnut alueen länsipään eteläpuolella. Tontilla on nykyään kaksi maatalousrakennusta. Paikalla ei näy maanpäällisiä rakenteita. Osa tontista on ilmeisesti nykyään peltoa. Pellossa on jonkin verran tiilimurskaa. Tontilla on tehty raskaita maansiirtotöitä.
Kylätontin alueella tehtiin rakennustöiden johdosta 2015 koekaivaus, jossa selvitettiin ulottuuko mahd. muinaisjäännös rakennuspaikalle. Suunniteltu rakennuspaikka sijaitsee matalan mäen juurella aivan pellon reunalla ja maalämpö- ja likavesijärjestelmät ovat suunniteltu rakennettavaksi sen eteläpuolella olevalle pellolle. Kaivinkoneen avulla avattiin pellolle kolme koeojaa ja tulevan rakennuspaikalle laajempi alue. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei koekaivauksessa löytynyt.

Paipis (Etelä-Paippinen), Sommarnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1693 konseptikartalla oleva peltoryhmä, jonka keskellä on tontiksi sopiva paikka.
Pellolla on selkeä terassi.

Paipis (Etelä-Paippinen), Kålbacka (Hautapaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1693 kartalla oleva autiopelto (Kalanht). 1700-luvun lopulla samalla paikalla oli Kyrckåkern. Tarujen mukaan Kålbacka on Kuolemanmäki.
Pellolla on selkeä terassi. Pellossa on runsaasti hiiltä, tiiltä, palanutta tiiltä ja palanutta savea. Terassi jatkuu etelässä olevaan kuusikkoon

Östersundom, Skinnarböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Massbyn latokartanon rajat tarkistettiin vuonna 1557. Rajankäynnistä säilyneestä kartasta ilmenee kolme jo keskiajalla käytöstä pois jäänyttä tilaa: Skinnarböle, Tavastnäsböle ja Träskogböle.
Skinnarbölen rajasta kiistelivät Massbyn ohella Östersundom ja Immersby. Kiistelty alue on kuvattu 1600-luvun lopulta oleviin Östersundomin ja Immersbyn karttoihin. Itse tonttimaata ei ole merkitty. Immersbyn kartalle on sen sijaan piirretty rajaksi ”Skinnar qwarn”. Östersundomin vuoden 1690 kartalta löytyy puolestaan Böhlsängen. Skinnarbölen todennäköisellä sijaintialueella oli 1700-luvun lopulla useita torppia. Östersundomilla oli vuonna 1781 alaisuudessaan Böle-niminen torppa.
Keskiaikainen kylä on luultavasti sijainnut nykyisen Bölen paikalla. Alueella on sekä vanhoja taloja että tuoreempaa melko raskasta rakentamista.
Skinnarböle torp: Torpan paikka pohjoisessa. Peltojen ympäröimällä etelään pistävässä metsäniemekkeessä on näkyvissä rakennuksen pohja, jolla on kulmakivet ja sisällä kaksi matalaa kuoppaa.
Skinnarbölen mylly on jäänyt Porvoon moottoritien alle.

Tärskog, Träskogböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Massbyn latokartanon rajat tarkistettiin vuonna 1557. Rajankäynnistä säilyneestä kartasta ilmenee kolme ilmeisesti jo keskiajalla käytöstä pois jäänyttä tonttia: Skinnarböle, Tavastnäsböle ja Träskogböle.
Massbyn pohjoisrajalla sijainnutta Träskogbölen tonttia ei ole merkitty millekään kartalle. 1690-luvulta peräisin olevalle Samuel Broteruksen Uudenmaan läänin yleiskartalle on merkitty Massbyn pohjoisrajalle rajapaikka ”Tessko holmera”. Vuosina 1758–59 laaditussa Gästerbyn kartalla on samalla alueella Tärskoäng-niminen niitty.
Träskogböle on luultavasti sijainnut jossain nykyisen Holmgårdin tienoilla.
Inventoinnissa 2022 tutkittiin kohteen länsiosaa. Maa oli kivikkoinen ja vaikutti monin paikoin muokatulta. Pellon ojaleikkauksessa tai pellon pinnassa ei näkynyt merkkejä muinaisjäännöksestä. Maasto on savista. Myös peltosaareke tarkastettiin.

Ylike (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yliken kylässä oli 1540-luvulla kuusi veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen kartoittaessa Yliken vuonna 1700 kylässä oli kuusi tilaa (Nisas, Hommas, Mattas, Jäppas, Pertas ja Antas). Hommas ja Antas olivat autioina.

Seitlaxby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seitlaxissa oli seitsemän veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen laatiessa vuonna 1693 Seitlaxin kartan kylässä oli säteri ja siitä erillään kuusi taloa ryhmäkylänä

Seitlax säteri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seitlaxissa oli seitsemän veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen laatiessa vuonna 1693 Seitlaxin kartan kylässä oli säteri ja siitä erillään kuusi taloa ryhmäkylänä

Bengtsby Nisas ja Nygrannas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bengtsbyssä oli kuusi veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen laatiessa Bengtsbyn kartan 1699 kylässä oli viisi taloa kolmelle tonttimaalle jakaantuneena. Yksi taloista on on "urminnes öde". Paikalla ole myöhemmin 1700-luvulla sotilastorppa.

Estby, Lill-Estby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1693 kartalle merkitty tonttimaa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kattholm (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen 1690-luvun maanmittauskonseptille merkitty tonttimaa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kattholm, tonttimaa 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen 1690-luvun Kattholm ja Estby kartoille merkityt rajat ja maanomistusolot viittaavat alueella olevaan autioituneeseen kylään (Näsby?). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Alueella olevat nypäreet pitäisi tarkistaa inventoinnin yhteydessä.

Kattholm, Brandbäck (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen 1690-luvun Estby- ja Kattholm-karttojen rajat ja maanomistusolot viittaavat vanhaan tonttimaahan. Lisäksi alueella on autiopeltoryhmä. Paikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Estby, Kärras (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1693 kartalle merkitty tonttimaa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa

Smedsede (1000011094) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1704 kartalle merkitty tonttimaa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.
Kohdetta ei ole tarkastettu aiemmin maastossa ja se oli aiemmin merkittynä muinaisjäännösrekisteriin mahdollisena muinaisjäännöksenä. Kohde sijaitsee Kabanovintien ja Upinniementien risteyksen itäpuolella. Kabanovin tie on linjattu kulkemaan entisen kyläalueen läpi. Kabanovintien pohjoispuolelle on rakennettu uusi kerrostaloalue, ja eteläpuolinen alue on myllättyä jättömaata (mm. purkujätettä). Kohteesta ei saatu arkeologisia havaintoja. Kohteella saattaa silti olla löydettävissä säilyneitä kulttuurikerroksia.
Smedseden tonttimaa paikantuu 1704 kartan perusteella melko tarkasti, talo on sijainnut nykyisen Kabanovin tien kohdalla tai siitä hieman etelään nykyisen parkkipaikan kohdalla heti Upinnimentien risteyksen länsipuolella. Senaatinkartalla 1872 talot ja tonttimaa ovat siirtyneet län-nemmäksi nykyisen koulun tasalle sen pohjoispuolelle, missä ne ovat sitten olleet nykypäiviin, kunnes alue on viime vuosina rakennettu uusiksi. Vanhan talonpaikan alue on Parenteesin aikana ollut melkoisen runneltua, siinä on ollut parakkeja tms. rakennelmia, joita paikalla ei ollut vielä 1944.
Lisätietoja: Upinniementien ja Kabanovintien nykyisten linjausten sekä Kabanovintien eteläpuolella sijaitsevan paikoitusalueen rakentaminen on pääosin tuhonnut kohteen. Vanhempia kerroksia ja rakenteita voi olla säilyneenä lähinnä Kabanovintien pohjoispuolisella puistokaistaleella.

Torhola Hurri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1775 Torholan kylän isojakokartassa Torholassa oli kaksi taloa, Kuikko ja Hurri. Vuoden 2019 arkistotutkimuksen ja Kuninkaan kartaston perusteella Hurrin tonttimaa oli sijoitettu nykyisen Hurrin tilakeskuksen alueelle, mutta vuoden 2023 Vihdin Nummelan N203 -asemakaava-alueen inventoinnin arkistoselvityksen perusteella Hurrin vanha tonttimaa siirrettiin vuoden 1775 kartalla näkyvälle paikalle nykyisen Hurrin tilakeskuksesta länteen.

Näsinoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Täydennetään myöhemmin

Snappertuna Kyrkby (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Snappertunan kirkon länsipuoliselta peltoalueelta on talletettu keskiaikaisia löytöjä. Kirkon eteläpuolisella peltoalueella on mahdollisesti sijainnut keskiajalla kappeli hautausmaineen.

Degerbacka 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde, joka käsittää asuinpaikan sekä röykkiöitä sijaitsee Kägra med Pålarvin pohjoisosassa, Degerbackasta koilliseen, länteen viettävällä metsäisellä rinteellä.
Alueella on ainakin 64 röykkiötä, jotka vaihtelevat suuresti sekä kooltaan että muodoltaan. Alueen koko on 140 metriä x 90 metriä. Alueen lounaisreunassa sijaitsee talonpohja, jonka itäseinällä on uuninperustukset. Talorakenteeseen tehdystä koekuopasta on löydetty tiilimurskaa, muutama lasi-, pii- ja luunsiru sekä kivisavisen seltteripullon sirpale (todennäköisesti 1700-1800-luvulta).
Röykkiöön tehdystä koekuopasta tuli mustaa ja nokista maata. Röykkiö on rakennettu nokimaan päälle.

Korkrandsudden (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde, joka käsittää asuinpaikan ja kiviröykkiöitä sijaitsee Kotkarannan alueella, Heimlax-lahden etelärannalla olevalla niemellä.
Korkrandsuddenin eteläosassa, metsittyneen niityn länsireunassa, on vanhan rakennuksen perustukset. Löydöt ovat muun muassa tiiltä, lasia ja keramiikkaa uudelta ajalta.
Laajalla alueella metsittyneellä terassilla on neljän röykkiön ryhmä metsittyneen niittyalueen keskellä. Röykkiöiden luonne ei ole selvillä, mutta ne ovat todennäköisesti peltoraunioita.

Mejholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Älgön kaakkoispuolella olevan Mejholmenin itäosassa, rinteessä.
Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö ja profiililtaan kupera. Keskellä on pystykivi.

Tampajankangas (Kultti- ja tarinapaikat)
Ei määritelty; Tampajankankaalla, talon nro 104 pihamaalla, päärakennuksen kaakkoispuolella, puron ja talon välisessä loivassa rinteessä on nurmen ympäröimän kiintokallion maanpinnalle näkyvässä 50 x 40 cm laajuisessa osassa laakea, sileäpintainen lähes pyöreä maljamainen kuoppa, jonka halkaisija on 13–14 cm ja syvyys 6 cm. Kuopassa oli pyöreä, kiekkomainen kivi.
Kuopalle ei ole löydetty selkeää tulkintaa. Vaihtoehtoina on esitetty mm. että se olisi pieni hiidenkirnu tai että se liittyisi jotenkin alueen huvila-asutukseen. Vastaavanlaisia uhrikuoppia ei Suomesta tunneta.

Ängholm (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Vuodelta 1682 olevan kartan mukaan on Ängholmenin saaren länsikärjessä sijainnut kappeli. Kartassa mainitaan POIJO CAPELL ja selitysosassa CAPELLET ENGHOLMEN.
Paikalla olevan talon piha-aluetta on tutkittu koekuopin, mutta mitään kappleiin viittaavaa ei ole löydetty.

Arvskär 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Latomus sijaitsee Arvskärin saaren eteläosassa avokallioalueen korkeimmalla kohdalla.
Latomuksen halkaisija on 0,4 metriä ja muodoltaan se on nelisivuinen. Korkeus on 0,3 metriä. Ympärillä on muutamia irtokiviä.

Midsommarholmen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Älgsjölandetin kaakkoispuolella, Skatafladan lahdessa olevan pienen saaren korkeimmalla kohdalla.
Toinen röykkiö sijaitsee kalliotasanteen pohjoisreunasta noin 20 metrin päässä. Röykkiö on muodoltaan pyöreä, ja profiililtaan kartiomainen. Sen halkaisija on 3 metriä ja korkeus 1,8 metriä.
Toinen, pienempi röykkiö sijaitsee tasanteen reunalla. Se on muodoltaan pitkänomainen. Sen koko on 1,9 x 1,2 metriä ja korkeus 0,3 metriä.

Granö (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Inkoon saariston eteläosassa, Orslandetista kaakkoon, Granön saaren eteläosassa, avokallioalueen etelärinteellä kallioterassilla.
Röykkiö on kasattu pyöreistä kivistä. Se on muodoltaan pitkänomainen ja röykkiön länsipuolella on kiviä kaaressa. Koko on 2,3x1,4 (ympäristön kivien kanssa 2,5 m) ja korkeus 0,7 m. Röykkiö on todennäköisesti merimerkki.

Halstö (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Inkoon saariston kaakkoisosassa Vormön ja Porsön välissä olevan Halstön saaren keskiosassa avokallion koillisosassa.
Röykkiö on kasattu notkelman yli. Se on muodoltaan pitkänomainen. Siinä on 1-2 kivikerrosta. Kivet ovat pyöreitä. Röykkiön koko on 3,5x1,6 m. Korkeus on 0,3 m.

Mukkokallio (Taide)
Ei määritelty; Mahdollinen kalliomaalaus sijaitsee Lapinjärven pohjoisosassa, Kimonkylässä, Artjärvelle vievän paikallistien (11919) koillispuolella, runsaan 700 m etäisyydellä tiestä.
Punaväriläiskät ovat sekametsän ympäröimän matalan kallion ruhjeisella länsireunalla, osittain kallion reunan ulkopuolella olevan siirtolohkareen alla, matalassa puoliluolassa, kallion pinnassa. Siirtolohkare on noin 3 x 3 x 4 m laajuinen.
Punaväriä on noin 20 x 20 alueella. Alueella on kolme selkeämmin erottuvaa läiskää, joista suurin halkaisijaltaan 7–8 cm.
Paikalle pääsee ajamalla Artjärventieltä Pekkolan tilan pohjoispuolelta kohti kaakkoa lähtevää metsäautotietä runsaat 1,2 km.

Myras, Myrby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Myrby on merkitty Samuel Broteruksen vuonna 1702 laatimalle kartalle. Tonttimaa on edelleen käytössä.
Kohteella ei ole rajausta.

Gullö gård (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kalliolla noin 530 metriä länsilounaaseen Gullön tilalta. Pieni röykkiö sijaitsee kallion korkeimmalla kohdalla. Röykkiö on rakenteeltaan kulmikas, ja sen rakenne muistuttaa kummelia. Röykkiön muoto tuo kuitenkin mieleen myös rajamerkin tai jonkinlaista tolppaa tukeneen röykkiön. Mikään tunnettu raja ei kuitenkaan kulje röykkiön osoittamasta kohdasta. Röykkiön keskellä on pystyssä 2 metrin korkuinen puukeppi. Röykkiön halkaisija on 0,7 metriä ja korkeus samaten 0,7 metriä.

Gullö Edesbacka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kallion korkeimmalla kohdalla noin 160 metriä länteen Edesbackan tilalta. Paikalla on pitkänomainen kivirakenne sekä kivinen metsästys- tai tuulensuoja. Rakenteet sijaitsee suuremman kalliomuodostelman eteläpäässä. Kalliomuodostelman korkeimmalla kohdalla on lisäksi 2 metriä pitkä kivirivi.
Pitkänomainen kivirakenne on veneenmuotoinen ja rakennettu itään viettävään rinteeseen. Lännessä kohteelta katsoessa pilkottaa meri ja idässä Edesbackan tila. Noin 3 metriä länteen rakenteesta on kalliojyrkänne. Kivirakenteen pituus on 9,3 metriä, leveys 3,4 metriä ja korkeus 0,3 - 0,4 metriä. Rakenteeseen käytetyt kivet ovat halkaisijaltaan noin 0,3 - 0,4 metriä.
Mahdollinen metsästys- tai tuulensuoja sijaitsee suoraan etelään kallion korkeimmalta kohdalta paikalla jossa on 1,5 metriä korkea kalliojyrkänne. Suoja on muodoltaan nelikulmainen, ja sen yhtenä seinänä toimii kallionseinämä. Suojan itä- ja eteläseinämät on kylmämuurattu ja ne ovat korkeudeltaan 0,4 metriä. Rakenteen länsiseinä koostuu röykkiöstä, joka on muodoltaan kolmiomainen. Kivirakenteen pituus on 1,9 metriä ja leveys 1,7 metriä.

Backa Brändö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Brandön saaren kaakkoisosassa olevan kalliomuodostelman koillisosassa, noin 90 metriä koilliseen Högholmenin korkeimmalta kohdalta. Kalliomuodostelma on vielä historiallisella ajalla sijainnut salmessa, joka on ollut Brändön ja Högholmenin välissä. Noin 20 - 30 metriä itään röykkiöstä sijaitsee vanha pelto. Kalliokukkulasta pohjoiseen sijaitsee niin ikään vanha pelto, joka nykyään on metsittynyt.
Pienehköistä kivistä kasattu röykkiö on rakenteeton. Röykkiöön käytettyjen kivien halkaisija on 0,1 - 0,3 metriä. Röykkiön mitat ovat 5,2 x 4,3 x 0,4 metriä. Kyseessä on mahdollisesti peltoraunio.

Backa Brändö itä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Brändön itäosassa, kahden kalliokukkulan välissä. Se koostuu melko suurista kivistä, joiden halkaisija on 0,5 - 1,0 metriä. Alueella kasvaa tiheä kuusimetsä. Kyseessä saattaa olla resentti rakenne.

Öudden (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat noin 60 metriä luoteeseen kalliomuodostelman korkeimmalta kohdalta ja 290 metriä etelään Öuddenin pohjoiskärjestä. Röykkiöt ovat lähellä toisiaan, niiden välimatka on ainoastaan 0,5 metriä. Röykkiöt ovat mahdollisesti joko rajamerkkejä tai hautaraunioita.
Röykkiöistä suurempi on muodoltaan ovaali. Se om pituudeltaan 1,55 metriä ja leveydeltään 1,20 metriä. Korkeutta röykkiöllä on 0,55 metriä. Röykkiö koostuu kivistä, joiden halkaisija on noin 0,5 metriä.
Edellisestä kaakkoon sijaitsee röykkiön, joka on muodoltaan neliskulmainen. Sen keskusta on kivetön ja kuopalla. Röykkiötä on mahdollisesti kaiveltu. Röykkiö on pituudeltaan 1,2 metriä ja leveydeltään 0,9 metriä.
Röykkiöistä 60 metriä kaakkoon sijaitsee pirunpelto, johon on kaivettu kaksi pyöreää kuoppaa.

Johansäng (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee 70 metriä luoteeseen kalliomuodostelman korkeimmalta kohdalta. Röykkiön läheisyydessä sijaitsee vanha pelto.
Röykkiö on muodoltaan nelikulmainen. Se on rakennettu halkaisijaltaan 0,2 - 0,6 metriä olevista sileistä kivistä. Röykkiöstä länteen on useita kivikasoja, joiden koot vaihtelevat. Röykkiöstä 5 ja 15 metriä lounaaseen on kaksi mahdollista röykkiötä, jotka ovat luultavasti peltoraunioita. Ensin mainittu on kooltaan 2 x 3 metriä. Jälkimmäinen oli vuoden 1997 inventoinnin aikaan hyvin ruohottunut. Se on muodoltaan ovaali ja kooltaan 2,5 x 5 metriä. Röykkiöt sijaitsevat aivan vanhan peltomaan tuntumassa.

Grevö Gumnäs (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Skärlandetin saarella, 50 metriä etelään Skåldöstä Norrmarkiin johtavasta tiestä ja 3 - 5 metriä niitystä, kallion pohjoisreunalla. Röykkiö on muodoltaan ovaali ja kooltaan 3 x 7 metriä. Korkeutta röykkiöllä on 1,2 metriä.

Jomalvik Storgård 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Latomus sijaitsee painanteessa 100 metriä etelään Gullöhön vievän tien eteläpuolella. Latomuksen pohjoisosa koostuu 0,4 metrin korkuisesta, nelikulmaisista kivistä kylmämuuratusta seinämästä. Latomuksen muut kivet ovat maassa hajallaan. Latomus on mahdollisesti ollut alun perin muodoltaan neliskumainen, mutta on nyt hajotettu. Rakenne on kooltaan 2,4 x 2,2 metriä.

Jomalvik Storgård 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kivilouhos sijaitsee kalliomuodostelman luoteisosassa, noin 80 metriä Gullöhön johtavasta tiestä etelään. Louhoksen kohdalla rinne on ollut jyrkkä. Kalliota on louhittu leveyssuunnassa noin 50 metrin pituiselta matkalta. Louhos porautuu kallioon noin 20 metrin matkan. Louhoksen alapuolella on paljon irtokiviä. Informantin mukaan kiviä olisi käytetty rakennettaessa Jomalvikin kanavaa, joka sijaitsee paikalta noin 900 metriä pohjoiskoilliseen. Jomalvikin kanava on rakennettu vuosina 1938 - 1955.

Leifland 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Jomalniemen lounaisosiin vievältä tieltä 40 metriä pohjoiseen olevan ja etelään työntyvän kallioniemen kaakkoisosassa. Maasto paikalla kohoaa koilliseen päin mentäessä. Paikalla on kolme röykkiöstä.
Röykkiö a koostuu kantikkaista kivistä, jotka saattavat olla lohkottu kalliosta. Selviä lohkomisjälkiä ei kuitenkaan havaittu. Röykkiö on kooltaan 3,8 x 2,15 metriä. Röykkiö b sijaitsee noin 5 metriä lounaaseen röykkiöstä a. Se koostuu luonnonsileistä kivistä. Röykkiö on kooltaan 1,5 x 1,0 metriä.
Röykkiö c sijaitsee noin 3,5 metriä länsiluoteeseen röykkiöstä a. Se on kolmesta röykkiöstä suurin, ja on kasattu sekä pyöreistä että kantikaista kivistä. Röykkiön pituusakseli on luoteis - kaakkosuuntainen. Röykkiön kaakkoispää on kasattu pyöreistä, sileistä kivistä, kun taas röykkiön luoteispään kivet ovat enemmän kulmikkaita. Näiden kahden pään välissä kulkee kapea kivirivi.
Informantin mukaan kivirakenteet on saatettu koota tehtäessä läheisen pellon ojitustöitä.

Leifland 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee etelään työntyvän kalliomuodostelman kaakkoisosassa. Röykkiö a sijaitsee aivan Jomalvikin lounaisosiin johtavan tien vieressä. Röykkiö b sijaitsee edellistä 2 - 3 metriä korkeammalla, kallion niementapaisella muodostelmalla.
Röykkiö a muodoltaan pitkänomainen. Röykkiön luoteispäästä lähtee kapea kivirivi. Röykkiön kivet ovat pääosin sileitä. Röykkiön koko on 15,10 x 5,80 metriä, ja korkeutta sillä on 1,50 - 1,90 metriä. Röykkiö b on selvärajainen ja sijaitsee matalalla kallioterassilla. Röykkiö koostuu sileistä kivistä ja on kooltaan 3,80 x 1,80 metriä. Korkeutta sillä on 0,70 metriä.
Röykkiöden lähellä on vanha pelto. Inventoijan mielestä ainakin röykkiön a kivet voisivat olla siitä peräisin.

Gullö (1000012473) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 1000 metriä eteläkaakkoon Gullön tilalta. Matkaa rantaa kohteelta on noin 50 metriä. Paikalla on nelikulmainen röykkiö.
Röykkiön itäosa koostuu muuta röykkiötä suuremmista kivistä. Räykkiö on kooltaan 2, 45 x 2,10 metriä ja se on korkeudeltaan 0,80 - 0,90 metriä. Röykkiön kivet ovat kooltaan 0,20 - 0,80 metriä.
Röykkiön luonne on epäselvä. Se saattaa olla Gullöstä Jussarölle kulkeneen lennätinlijan pylvään tukiröykkiö.

Gullö Byträsket (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kalliomuodostelman korkeimman kohdan lähellä, noin 150 metrin päässä lounaaseen Byträsketistä ja noin 250 metriä länteen Långträsketistä. Paikalla on muodoltaan nelikulmainen röykkiö, joka on kasattu kulmikkaista kivistä.
Röykkiön keskellä on ollut tolppa, jonka jäänteitä on vielä nähtävissä röykkiön vieressä. Tolppa on ollut osa lennätinlinjaa, joka on kulkenut Jussarölle, Tammisaaren saaristoon. Röykkiön mitat ovat 1,65 x 1,80 metriä, ja se on korkeudeltaan 0,90 metriä.

Westergård (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kalliorinteellä Sommarölle vievältä tieltä 90 metriä koilliseen. Röykkiön sijaitsee 30 metriä lounaaseen kalliomuodestelman korkeimmalta kohdalta. Alueella kasvaa tiheä havumetsä.
Röykkiö on muodoltaan kolmiomainen ja kasattu melko suurista, kulmikkaista kivistä. Röykkiössä on kulmakivi, joka on muuta röykkiötä korkeampi ja kapeampi. Röykkiön on kooltaan 2,4 x 3,0 metriä ja sillä on korkeutta 0,8 metriä.

Hermansö Dalkärret koillinen (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee rantaa seurailevalla kalliomuodostumalla Hermansön koillisosassa. Paikalla on kaaren muotoinen kivirakenne, jonka sijaintipaikalta on hyvä näkymä Björkholmenin ja Svärdsholmenin väliseen salmeen. Rakenne sijaitsee kalliomuodostelman koillisosassa, sen korkeimmalla kohdalla.
Rakenne koostuu niin pyöreistä kuin kulmikkaistakin kivistä. Rakenteen pituus on 2,86 metriä, leveys 1,65 metriä ja korkeus 0,55 metriä. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on 0,3 - 0,5 metriä. Rakenne on osittain romahtanut.
Kohde saattaa olla toisen maailmansodan aikainen tähystys- tai tulenjohtopaikka. Kyseessä voi kuitenkin olla myös metsästyssuoja.

Hästö Hasselholmen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kallioterassilla Hasselholm-nimisen saaren pohjoisrannalla. Rakenne on avokalliolla.
Kivinen rakenne on muodoltaan pyöreä. Sen halkaisija on noin kuusi metriä, ja sen poikkileikkausta voisi luonnehtia lähinnä koveraksi. Rakenne saattaa olla toisen maailmansodan aikainen tuliasema, johon käytetyt kivet mahdollisesti ovat olleet paikalla jo ennestään.

Hästö 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Hästön eteläosassa rinteessä, joka viettää kohti etelää ja Hästön vanhoja peltoja. Matkaa merenrantaan on 100 metriä. Paikalla on kaksi röykkiötä.
Röykkiö a sijaitsee noin 30 metriä Hästön vanhoista pelloista. Röykkiö on korkea ja erottuu paikalta rehevästä kasvillisuudesta huolimatta. Röykkiön halkaisija on 1,65 metriä ja korkeus 1,55 metriä. Röykkiössä olevien kivien halkaisija on 0,2 - 0,3 metriä.
Röykkiö b sijaitsee luoteeseen röykkiöstä a. Röykkiö on muodoltaan lähinnä neliskulmainen. Röykkiön mitat ovat 1,95 x 1,30 x 0,75 metriä. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on noin 0,2 - 0,3 metriä.
Molemmat röykkiöt ovat sammaleen peitossa. Muotonsa puolesta ne eivät muistuta hautaröykkiöitä, mutta tätäkään vaihtoehtoa ei voitu vuoden 1998 inventoinnissa sulkea pois. Röykkiöiden rakenne ja sijaintipaikka eivät anna olettaa, että kyseessä olisivat peltorauniot.

Hermansö Koö 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Koön saaren kaakkoisosassa olevalla ja länteen työntyvällä niemellä. Paikalla on useita betoni- ja kivirakenteita. Koö on yhdessä Hermansön kanssa alueen suurimpia saaria. Välittömästi sen eteläpuolelta alkaa ulkosaaristo ja suuret avomerialueet. Rakenteet sijaitsevat avokallioalueella, johon kuuluu osin hyvin jyrkkiäkin rantakallioita. Rakenteet ovat kooltaan ja muodoltaan vaihtelevia ja sijaitsevat sekä rannalla että ylempänä tasanteella, joka muodostaa kalliomuodostelman korkeimman kohdan.
Niemellä sijaitsevat rakenteet voidaan tulkita tuliasemiksi, bunkkereiksi sekä tulenjohtopaikoiksi. Paikalla on selvästi ollut linnoitus. Osa rakenteista on tehty betonista, ja näistä osa on yhä täysin vahingoittumattomia. Osa rakenteista on taas tehty mukulakivistä. Osaa kalliomuodostelman korkeimmalla kohdalla sijaitsevista mukulakivisistä rakenteista voitaisi muussa yhteydessä pitää hautaröykkiöinä. Tässä yhteydessä on selvää, että ne ovat toimineet tuliasemina. Joissakin rakenteista on yhä nähtävissä pultteja rakenteen keskellä. On mahdotonta sanoa, ovatko röykkiöt olleet paikalla jo aiemmin, ennen kuin niitä on käytetty tuliasemina. Osa rakenteista voidaan mahdollisesti ajoittaa ensimmäiseen maailmansotaan, osa toisen maailmasodan aikaisiksi.

Hermansö Brännberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenteet sijaitsevat Hermansön lounaisosassa. Hermansön saari sijaitsee Tammisaaren eteläisen saariston läntisimmässä osassa. Hermansö on alueen suurimpia saaria. Kivirakenteet siaitsevat saarelta lounaaseen työntyvän niemen länsiosassa. Rakenteiden välillä on 40 metriä. Alue on avokalliota. Rakenteet saattavat liittyä toisen maailmansodan aikaisiin sotatoimiin.
Kivirakenne a sijaitsee kallion terassimaisella muodostelmalla. Kivirakenne koostuu sileistä kivistä, ja on muodoltaan ovaali. Rakenne koostuu vallimaisesta, vasten rantaa olevasta osasta, jonka saarenpuoleisella puolella on on kiviä kalliolla epätasaisemmin. Rakenteen keskellä on kraaterimainen syvennys. Rakenne on pituudeltaan 4,45 metriä, leveydeltään 3,65 metriä ja korkeutta sillä on 0,85 metriä. Rakenteessa olevien kivien halkaisja on 0,3 - 0,9 metriä. Lähistöllä rinteessä on kiviä, jotka ovat ilmeisesti peräisin rakenteesta.
Rakenne b on rakennettu kalliomuodostelman korkeimman kohdan vieressä olevan notkelman yli. Paikalla on kylmämuurattu kivivalli, joka on rakennettu notkelman merta päin olevan "suuaukon" yli. Rakenne koostuu kulmikkaista ja litteistä kivistä.

Hästö Grisslan 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Grisslan -nimisellä saarellaetelään Hästöltä. Hästön ja Grisslanin välillä on kapea salmi. Grisslanin korkeimmalla kohdalla, noin 1,5 metriä korkean kallioseinämän vieressä on neliskulmainen kivirakenne. Kallioseinämä muodostaa rakenteen pohjoisseinän.
Rakenne on vallimainen, ja sen keskellä ei ole kiviä. Rakenteen sivujen pituus on noin 2,5 metriä, ja korkeus noin metrin. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on noin 0,3 - 0,5 metriä.
Kohteen lähellä sijaitsevat mahdolliset neuvostojoukkojen leipomon jäänteet. On mahdollista, että Grisslanin kivirakenne liittyy toisen maailmansodan aikaiseen toimintaan alueella. Se on mahdollisesti joko tulipesäke tai tähystyspaikka.

Hästö Grisslan 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Grisslan -nimisen saaren koilliskulmassa, etelään työntyvällä niemellä. Alueella kasvaa tiheä sekametsä. Paikalla on ainakin kolme mahdollista tervahautaa.
Suurimman kuopan muoto on ovaali. Sen pituus on noin 5 metriä, leveys noin 3 metriä ja syvyys noin 1,1 metriä. Alueella on lisäksi useita pienempiä ja pyöreämpiä kuoppia, joiden koko vaihtelee. Kuoppien koko ja muoto viittaa siihen, että kyseessä voisivat olla tervahaudat.
Läheisessä lahdessa on myös betonisen laiturin/sillan jäänteet. Kuoppien kohdalla ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että ne liittyvät sodanaikaiseen toimintaan.

Hästö Storvaltern 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Storvalternin lounaisosassa, niemeen johtavalla kannaksella. Kannas muodostaa laaksomaisen muodotelman Storvalternin ja niemen välille. Paikalla on kolme mahdollista uunia. Kohteen ympäristössä kasvaa mäntymetsää.
Kivirakenne a on pitkänomainen röykkiö. Sen pituus on 2,6 metriä, leveys 2,35 metriä ja korkeus 0,43 metriä. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on 0,3 - 0,5 metriä.
Kivirakenne b sijaitsee noin 1,6 metriä koilliseen röykkiöstä a. Röykkiö on kohteen rakenteista suurin ja selvimmin erottuva. Rakenteeseen on ilmeisesti kajottu, ja sen kiviä on hajallaan röykkiön vieressä. Rakenteen halkaisija on 3,0 metriä ja korkeus 0,6 metriä. Takenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on 0,3 - 0,5 metriä.
Kivirakenne c sijaitsee noin 7 metriä länsiluoteeseen röykkiöstä b. Röykkiö muodoltaan pitkänomainen ja lähes nelikulmainen. Rakenteen pituus on 1,95 metriä, leveys 1,25 metriä ja korkeus 0,55 metriä. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on 0,3 - 0,6 metriä. Röykkiön muoto tuo mieleen lähinnä kiviuunin.
Röykkiöden luonnetta ei pystytty enempää vuoden 1998 inventoinnin yhteydessä selvittämään.

Hästö Storvaltern 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Storvalternin korkeimman kohdan eteläosassa. Paikalta on hyvä näköala länteen. Paikalla on röykkiö, jonka halkaisija on metrin. Röykkiö on mahdollisesti ollut merimerkki tai sellaisen perusta. Paikalle on mereltä hyvä näkyväisyys. Röykkiön luonnetta ei kuitenkaan voitu varmuudella selvittää vuoden 1998 inventoinnin yhteydessä.

Storvaltern 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Storvaltern -nimisen saaren keskiosassa, pohjois - eteläsuuntaisessa notkossa. Paikalla on röykkiö, jonka eteläpuolella on pirunpelto. Röykkiöstä pohjoiseen on muutamia kuoppia kaivettuna hiekkamaahan.
Röykkiö on muodoltaan ovaali ja sen pituus on 4,85 metriä. Röykkiön leveys on 2,5 metriä ja korkeutta sillä on 0,8 metriä. Röykkiön keskellä on suuri kivipaasi. Röykkiö on kasattu pyöreistä ja sileistä kivistä, jotka lienevät peräisin läheisestä pirunpellosta. Kivien halkaisija on 0,4 - 1 metriä. Röykkiön tarkempi luonne ei selvinnyt vuoden 1998 inventoinnissa.

Hästö Storvaltern 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Storvaltern -nimisen saaren koillisosassa, noin 20 - 30 metrin päässä modernista linjataulusta. Paikalla on röykkiö, joka sijaitsee 10 metriä koilliseen lähialueen korkeimmasta kohdasta. Alueella kasvaa havumetsää.
Röykkiö koostuu kulmikkaista kivistä. Röykkiön ympärillä on suurehkoja kiviä. Röykkiön halkaisija on noin 2 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Kivien halkaisija on noin 0,2 - 1,0 metriä.
Kyseessä saattaa olla vanha rajamerkki tai saaren toisen maailmansodan aikaisiin varustelutöihin liittyvä rakenne. Luultavasti kyseessä ei ole ainakaan merimerkki.

Skabban (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Skabbanin korkeimmalla kohdalla. Paikalla on osin kajottu kivirakenne. Rakenne on mahdollisesti ollut alunperin suorakaiteen muotoinen. Rakenteen itäosan kiviä on siirrelty. Rakenteen pituus on 1,5 metriä ja leveys noin metrin. Korkeutta rakenteella on noin 0,3 metriä. Rakenteen tarkempaa luonnetta ei psytytty vuoden 1998 inventoinnissa selvittämään.

Älgö Lökholmen 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lökholmenin kaakkoisosassa. Paikalla on jätekivikasoja, jotka luultavasti ovat peräisin kaivostoiminnasta, jota Tammisaaren kohde 1000012582 edustaa. Salmen vastakkaisella rannalla on rautarenkaita pultattuna kallioon. Renkaat saatavat olla suurten, kaivostoimintaan liittyvien laivojen kiinnityspaikkoja.

Älgö Algrundet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Algrundetiin kuuluvat luodot sijaitsevat noin 500 metriä itäkoilliseen Älgön saaresta. Kaikkein itäisimmällä luodolla on neljä kaarenmuotoista kivirakennetta. Rakenteet ovat muodoltaan tyypillisiä metsästyssuojia. Ne on rakennettu sileistä kivistä, ja niiden pituus on 2 - 3 metriä ja korkeus 1 - 1,5 metriä. Rakenteet ovat selvästi resenttejä.

Kurö Kurö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kurön saaren kaakkoisosassa. Kurön saari sijaitsee noin 2,6 kilometriä lounaaseen Baggön satamasta. Paikalla on pyöreä röykkiö, joka on selvästi lennätintolpan tukiröykkiö. Itse tolppa makaa yhä röykkiön vieressä. Röykkiön halkaisija on 1,5 metriä ja korkeus 0,7 metriä.

Kopparö Korsängen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Skärlandetin itäosassa, Bergholmeniin vievältä tieltä etelään sijaitsevan kalliokukkulan keski- ja pohjoisosassa. Paikalta noin 40 - 50 metriä lounaaseen on vanha pelto, jolla nyt kasvaa kuusentaimia. Kalliokukkulalla kasvaa harvaa havumetsää. Paikalla on kaksi kivirakennetta.
Kalliokukkulan pohjoisosassa sijaitseva kivirakenne on kookas ja muodoltaan lähinnä kolmiomainen. Rakenteen laki on tasainen. Rakenne on pituudeltaan ja leveydeltään noin 20 metriä ja korkeutta sillä on enimmillään 4 metriä. Tasaiselle laelle on kaivettu kuoppia ja kiviä on viskottu ympäriinsä.
Painanteessa kallion korkeimmalla kohdalla on toinen kivirakenne. Se muodostaa siltamaisen rakenteen painanteen yli.
Paikalla on muistitiedon mukaan ollut 1900-luvun alussa Kopparön tilan lato. On mahdollista, että siltamainen rakenne on toiminut tienpohjana painanteen kohdalla ja suurempi kivirakenne puolestaan jonkinlaisena ramppina latoon.

Getskär Getskär (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Getskärin pohjoisosassa sijaitsevan kalliomuodostelman itäpuolella. Paikalla on viisi röykkiötä metsäisellä rinteellä, laaksomaisessa muodostelmassa. Rinne on kahden kalliomuodostelman välissä. Alueella kasvaa havumetsää.
Röykkiöt sijaitsevat laaksomaisen muodotelman länsiosassa. Röykkiöt ovat kooltaan ja muodoltaan vaihtelevia. Useimmat röukkiöistä ovat kuitenkin muodoltaan ovaaleja tai pitkänomaisia. Röykkiöiden halkaisija vaihtelee 2 - 4,5 metriin ja korkeus 0,2 - 0,4 metriin. Röykkiöt koostuvat sileistä kivistä ja ovat paksun sammalkerroksen peitossa. Yhden röykkiön päällä kasvaa iäkäs mänty. Röykkiöt liittyvät luultavasti varhaiseen viljelyyn Getskärillä.

Tovö Gunnarsö 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Gunnarsön itäosassa, etelään saareen idästä työntyvästä lahdesta. Röykkiö on tehty kalliopinnalle, ja sen sijaintipaikalta avatuu näkymä merelle kohti itää.
Röykkiö on muodoltaan pyöreä tai ovaali ja koostuu sileistä mutta silti kulmikkaista kivistä. Röykkiön pituus on 2,95 metriä, leveys 2,7 metriä ja korkeus 0,6 metriä. Röykkiön kivien halkaisija on 0,3 - 0,6 metriä.
Röykkiön tarkenpaa luonnetta ei pystytty vuoden 1998 inventoinnissa selvittämään. Se on saattanut toimia merimerkkinä, vaikkakin sijaitsee syrjässä nykyisiltä merireiteiltä.

Alglo Halsholmen 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Halsholmenin koillisosassa, heti saaren korkeimman kohdan vieressä. Paikalta on hyvä näköala merelle idästä luoteeseen yli nykyäänkin käytössä olevan merireitin.
Röykkiö on muodoltaan ovaali. Se koostuu kulmikkaista ja pyöreistä sileistä kivistä. Röykkiön keskellä on pystyssä kivipaasi. Röykkiön pituus on 1,78 metriä, leveys 1,3 metriä ja korkeus 0,67 metriä. Kivien halkaisija on 0,3 - 0,4 metriä.
Röykkiön rakenne viittaisi siihen, että kyseessä on rajamerkki. Sen sijainti taas antaisi olettaa, että kyseessä on merimerkki. Röykkiön luonnetta ei varmuudella voitu vuoden 1998 inventoinnissa selvittää.

Alglo Halsholmen 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Halsholmenin keskiosassa, kalliomuodostelman länsiosassa. Paikalla on kiviröykkiö, jonka ympäristössä kasvaa matala ja harva havumetsä. Paikalta on hyvä näkyväisyys pohjoiseen merelle.
Röykkiö on pyöreä ja koostuu pyöreistä rantakivistä. Röykkiön keskellä on kivi pystyssä. Röykkiön halkaisija on 1,48 metriä ja korkeus 0,95 metriä. Siinä olevien kivien halkaisija on 0,2 - 0,5 metriä. Kyseessä on mahdollisesti raja- tai merimerkki.

Ojasillanoja 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Monninkylän eteläosassa, Vähäjokeen laskevan pienen Ojasillanojan varrella, ojan itälaidalla, Arolan länsipuolella olevalla pellolla. Paikalta on löytynyt yksi suhteellisen hyvälaatuinen kvartsi-iskos kynnetyltä peltotöyräältä. Tällä kohden törmä nousee ojalaakson pohjaa 4-5 metriä ylemmälle tasolle. Paikka on potentiaalinen kivikautiseksi asuinpaikaksi.

Ojasillanoja 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Vähäjokeen laskevan Ojasillanojan länsipuolella olevalla pellolla, Arolan talosta 300 metriä länsilounaaseen. Kynnetyltä pellolta on inventoinnissa löytynyt yksi epämääräinen kvartsi sekä historiallisen ajan tuluspiitä ja keramiikkaa. Paikan topografia ja sijainti ovat potentiaalisia kivikautiselle asuinpaikalle, mutta löydöt eivät riitä toistaiseksi sen varmistamiseen.

Kiikanoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vakkolan kylän pohjoispuolella, Porvoonjokeen laskevan pienen Kiikanojan ja Pukkilantien itäpuolella, Heikkilän talosta 210 metriä länteen. Hiesuisesta kyntöpellosta löytyi töyräältä pari epämääräistä kvartsia, jotka saattavat olla merkkinä kivikautisesta asuinpaikasta. Topografia on myös otollinen asuinpaikalle.

Terehtööri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Linnankosken syntymäkodin, Vanhan-Klemettilän l. Terehtöörin länsipuolella olevalla pellolla, Vakkolan halki kulkevan tien vieressä. Paikalta löytyi muutama kvartsi-iskos hieman kohoavalta peltorinteeltä, kynnetyltä savipellolta. Paikalla on myös kivimurskaa, joka lienee tieltä peräisin. Mikäli paikalla on ollut kivikautinen asuinpaikka, se olisi hyvin saattanut sijaita Terehtöörin parkkipaikalla ja Vanhan-Klemettilän kohdalla, sillä täällä maasto nousee jonkinlaiseksi länteen antavaksi törmäksi. Löytöokohta on Vakkolan historiallisen ajan kylätontin muinaisjäännösrajauksen sisällä.
Luonti: 12.11.2008 nba_ppesonen

Katajamäki (1000012671) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Porvoonjoen mutkassa, Linnankosken luoteispuolella olevan pellon keskellä on viljelemätön Katajamäki, jossa on aikoinaan sijainnut yksi Nalkkilan kylän taloista. Tämän mäen pohjoisosasta, tasanteelta jonne pelto ulottuu, löytyi yksittäinen kvartsi-iskos. Mahdollisesti mäellä on historiallisen ajan kylätontin lisäksi myös kivikautinen asuinpaikka.

Rahikontie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Nalkkilassa, Porvoonjokeen laskevan ojalaakson itärannalla, Rahikontien länsipuolella olevalla kumpareisella pellolla. Paikalta on löytynyt kynnetyltä hiesusavipellolta yksittäinen kvartsi-iskos, joka viittaa mahdolliseen asuinpaikkaan lähistöllä.

Kotimaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Monninkylän pohjoispuolella, Luhdinojan laakson eteläreunalla, Kotimaan talosta 200 metriä koilliseen. Paikalta on löytynyt yksittäinen kvartsi-iskos ojan etelärannalla olevalta kynnetyltä hiesupeltotöyräältä. Topografisesti paikka on sopiva kivikautiselle asuinpaikalle.

Haapaniemi (1000012674) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen etelärannalla aivan Askolan kirkonkylän tuntumassa, Niemen päärakennuksesta 35 metriä koilliseen olevalla rantapellolla. Saviselta kyntöpellolta on löytynyt yksi kvartsi kohdasta, jossa on matala terassi ennen loivasti jokeen viettävää peltoa. Niemen asukkaiden mukaan joki tulvii keväisin tällekin korkeudelle. Paikan nimi on aiemmin ollut Haapaniemi, nykyään Niemi.

Rätti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Monninkylän länsipuolella, Vähäjoen länsirannalla, Rätin talosta 150 metriä pohjoiseen olevalla pellolla. Hiesuiselta peltoylängöltä on löydetty aivan puhelinlinjan kohdalta hyvälaatuinen kvartsi-iskos. Löydön ja topografian perusteella paikkaa voi pitää mahdollisena kivikautisena asuinpaikkana. Löytöpaikasta 90 metriä kaakkoon, lähempää Vähäjokea on hyvin epämääräinen kvartsi.

Östra Korsholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Östra Korsholmen -nimisellä saarella, joka kuuluu Korshammarnan saariryhmään. Röykkiöt sijaitsevat pienen saaren koillis- ja kaakkoisosissa. Saarella kasvaa havumetsää.
Röykkiö a sijaitsee lähialueensa korkeimmalla kohdalla. Se koostuu seitsemästä kulmikkaasta kivestä. Röykkiön halkaisija on metrin.
Röykkiö b sijaitsee pienellä kalliokukkulalla. Se koostuu kulmikkaista kivistä ja on muodoltaan lähinnä ovaali. Röykkiön pituus on 1,6 metriä, leveys 1,05 metriä ja korkeus 0,35 metriä. Röykkiössä olevien kivien halkaisija on 0,30 - 0,55 metriä.
Röykkiöiden luonnetta ei pystytty vuoden 1998 inventoinnissa selvittämään.

Alglo Ådögrundet (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ådögrundetin kaakkoisosassa. Paikalla on mahdollinen merimerkki. Röykkiön halkaisija ja korkeus ovat metrin. Sen keskellä seisoo pitkänomainen paasi. Kyseessä voi olla resentti rakenne.

Alglo Lilla Nålskär (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lilla Nålskär -nimisellä luodolla. Paikalla on mahdollinen merimerkki; röykkiö, joka tukee neliskulmaista paatta. Kyseessä voi olla resentti rakenne. Havainnot on tehty veneestä.

Busö Busö 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee tasanteella, joka on Busön korkeinta kohtaa. Kohde on tasanteen pohjoisosassa. Alueella kasvaa harvaa havumetsää.
Röykkiö koostuu kulmikkaista, osin pitkänomaisista kivistä. Röykkiö on muodoltaan nelikulmainen. Se on kooltaan 3 x 2 metriä. Röykkiöstä 20 - 30 metriä itään on aseteltu kiviä niin, että ne muodostavat nelikulmaisen rakenteen. Tämän viimeksi mainittu nelikulmainen rakenne saattaa olla jäänne Busön vanhasta luotsin tuvasta. Röykkiöstä noin 10 metriä pohjoiseen on vanha, kuivunut mänty, jota kerrotaan kutsutun "vahtimännyksi". Tämän männyn luona olisivat saaren luotsin pitäneet aikanaan vahtia.
2023 havainnot: Nelikulmainen röykkiörakenne vaikutti olevan ennallaan. Siitä 20 - 30 länteen tai lounaaseen oli tasaisella kalliolla kivenlohkareita hajallaan ja muutama myös päällekkäin, eikä idän suunnalla havaittu kivirakenteita. "Vahtimäntyä" ei havaittu.

Busö Busö 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Busön keskiosassa. Alueella kasvaa havumetsää. Kohde, mahdollinen röykkiö ja kuoppa pirunpellossa, sijaitsee painanteessa noin 10 metriä etelään Busön korkeimman kohdan ylittävältä tieltä.
Röykkiö on hyvin sammaloitunut. Sen keskellä kasvaa mänty. Kyseessä saattaa olla luonnonmuodostuma. Röykkiön koko on 4,55 x 2,50 metriä ja korkeus 0,7 metriä. Noin 20 - 30 metriä itään röykkiöstä on pirunpelto, jossa on halkaisijaltaan noin 1,7 metrin kokoinen kuoppa.
Vuoden 2023 tarkastus: Pirunpellon kuoppa ja röykkiö olivat ennallaan. Röykkiön ja tien välissä hieman saaren keskiosaan päin havaittiin maastossa röykkiön kanssa samanikäiseltä vaikuttava useita metrejä pitkä leikkaus, joka vaikutti siltä, että röykkiön vierestä oli poistettu maata maanpinnan tasoittamiseksi. Kohteen statuksen ja funktion määrittäminen vaatisi lisätutkimuksia. Kuoppa ja röykkiö eivät välttämättä liitty toisiinsa.

Busö 7 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Busön keskiosassa. Paikalla maasto viettää etelään. Kohteen ympäristössä kasvaa sekametsää. Paikalla on kaksi röykkiötä, joiden välimatka toisiinsa on noin 0,5 metriä. Molemmat röykkiöt koostuvat sileistä, luonnonpyöreistä kivistä. Röykkiöt sijaitsevat noin 100 metriä itään Busön peltojen itäpäädystä.
Röykkiöistä lounaisimman halkaisija on 2,1 metriä ja korkeus 0,45 metriä. Rakenteen kivet ovat halkaisijaltaan 0,3 - 0,5 metriä. Koillisemman röykkiön halkaisija on 2,1 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Rakenteen kivien halkaisija on 0,2 - 0,4 metriä.
Pellolta on raivattu kiviä valleiksi röykkiöiden lähelle. Röykkiöt sijaitsevat selvästi erillään näistä valleista, mutta röykkiöiden luonnetta ei pystytty kuitenkaan varmuudella selvittämään vuoden 1998 inventoinnissa.
Vuoden 2023 havainnot: Röykkiöitä ei löydetty koordinaattien osoittamasta paikasta eikä ympäristöstä, vaikka etsintäsädettä laajennettiin. Pellon laidalla olevat lukuisat kivivallit tai -raivausröykkiöt erottuivat maastosta selvästi. Niissä vaikutti olevan peitteisyydestä päätellen hyvin eri-ikäisiä röykkiöitä.

Busö Träskön 2 (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Träskö-nimisen saaren kaakkoisimmassa kärjessä. Paikalta on hyvä näköala merelle etelään ja itään eli merireitille kohti Barösundia. Röykkiö koostuu kulmikkaista ja pyöreistä kivistä, joita röykkiössä ei paljon. Röykkiö on muodoltaan ovaali. Sen mitat ovat 2,30 x 1,25 x 0,40 metriä. Röykkiössä olevien kivien halkaisija on 0,40 - 0,70 metriä. Kyseessä on mahdollisesti merimerkki, jota on hajotettu.

Gråmansberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Torsö-nimisen saaren keskiosassa oleva kalliomuodostelman koillisosassa. Paikalla on neliskulmainen kivirakenne, joka saattaa olla myös luonnonmuodostuma. Rakenteen mitat ovat 7,70 x 4,45 x 0,35 metriä. Kivien halkaisija on 0,20 - 0,30 metriä.

Gästans Österholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Österholmenin koilliskärjessä. Saari sijaitsee Barosundiin vievältä merireitiltä etelään ja noin 3,7 kilometriä eteläkaakkoon Sandnäsuddin satamasta. Röykkiöt sijaitsevat vierekkän itä - länsisuuntaisesti, ja niiden välinen välimatka on noin 7 metriä. Matkaa paikalta vesirajaan on noin 40 metriä.
Röykkiöistä läntisempi on muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan ainoastaan 0,9 metriä. Korkeutta röykkiöllä on noi 0,2 metriä. Röykkiön kivien halkaisija on 0,4 - 0,5 metriä. Röykkiöistä itäisempi on nelikulmainen ja sen mitat ovat noin 2,0 x 0,5 metriä.
Vuoden 1998 inventoinnissa ei röykkiöiden tarkempaa luonnetta saatu selville. Kyseessä voivat olla vanhat merimerkit, mutta ne voivat olla myös resenttejä rakenteita. Röykkiöiden läheisyydessä sijaitsee mökki.

Furuskär 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Furuskär-nimisen luodon keskellä, länteen luodon korkeimmalta kohdalta. Kivirakenne sijaitsee pirunpellossa, noin 1,5 metriä korkean kallioseinämän vieressä. Kohteen ympäristössä kasvaa suurimmaksi osaksi havumetsää.
Paikalla on kaksi samansuuntaista, matalaa kiviallia. Kiviallit kaartuvat toisiaan kohti toisesta päästään, jossa niiden välinen etäisyys toisistaan on 3,5 metriä. Toisessa päässä kivivallien etäisyys toisinsa nähden 0n noin 6 metriä. Valleista ensimmäisen mitat ovat 3,2 x 0,6 x 0,4 metriä ja jlkimmäisen 2,5 x 0,5 x 0,4 metriä. Kivivallien tarkempaa luonnetta ei pystytty vuoden 1998 inventoinnissa selvittämään.

Leivosböle Skåla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylä kuului Espoon hallintopitäjään, vaikka kirkollisesti oli osa Kirkkonummea. Kylässä oli vuonna 1540 kolme taloa, jotka liitettiin 1800-luvun lopulla naapurikylässä olleeseen Oitbackan suurtilaan.
Leivosbölen eli Leivolan kylän kolme taloa olivat nauhamaisesti omilla tonteillaan harjun ja pellon välissä. Peltoaukea ja harju hallitsevat yhä maisemaa. Läntisimmän talon eli Skålan tonttimaa on nykyisin peltoa, Peijin tontilla asutus on säilynyt nykypäiviin, itäisin eli Teirin tontti on puolestaan pellonreunaan viettävässä rinteessä, jossa on joitain todennäköisesti 1800-luvun rakennusten perustuksia.
Arkistotutkimus 2022:
Skålan tonttimaa on vuoden 1781 kartan (KA MHA U B21:9/1-4) perusteella mahdollisesti sijainnut hieman lännempänä, Oitbackan koulun tontilla tai sen eteläpuolisella peltorinteellä, mistä on vuoden 2009 inventoinnissa löytynyt historiallisen ajan keramiikkaa ja palanutta savea (kohde Skåla åker, alue 1; KM KM 201011:1–3).

Alglo Halsholmen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Halsholmenin korkeimmalla kohdalla saaren itäosassa. Alueella kasvaa harva ja matala havumetsä.
Röykkiö on muodoltaan ovaali ja koostuu kulmikkaista kivistä. Röykkiön pohjoisosassa on kivipaasi, joka mahdollisesti ei sijaitse alkuperäisellä paikallaan. Röykkiön pohjoispuolella on kiviä, jotka lienevät röykkiöstä peräisin. Röykkiön pituus on 1,93 metriä, leveys 1,25 metriä ja korkeus 0,4 metriä.
Röykkiön luonnetta ei vuoden 1998 inventoinnissa pystytty varmuudella selvittää. Kyseessä saattaa olla rajamerkki tai uuninjäännökset.

Getskär Julö 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Julön saaren lounaisosassa olevan kalliomuodostelman eteläosassa. Paikalta on noin 30 metriä merelle.
Paikalla oleva röykkiö on muodoltaan pyöreä, ja sen keskellä on luultavasti kajoamisen seurauksena kraaterimainen kuoppa. Röykkiö koostuu sileistä, luonnonpyöreistä kivistä. Röykkiön pituus on 4,1 metriä ja leveys 3,9 metriä. Korkeutta röykkiöllä on enimmillään 0,7 metriä. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on 0,3 - 0,4 metriä.
Röykkiö saattaa alunperin olla ollut hautaröykkiö, johon myöhemmin on kajottu. Röykkiötä on saatettu käyttää merimerkkinä.

Alglo Ådö 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ådön lounaisosassa. Paikalla on merimerkki, jonka halkaisija on noin metrin ja korkeus myös noin metrin. Merimerkin keskellä on pitkänomainen paasi. Kyseessä voi olla resentti rakenne.

Alglo Stora Nålskär (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Stora Nålskär -nimisellä luodolla. Mahdollinen merimerkki koostuu muutamista yhteen kasatuista kivistä, joiden keskellä on selvästi korkeampi kivi. Kyseessä saattaa olla resentti rakenne.

Peltomäki (1000012724) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltomäen mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vahijärveen laskevan Kaatuneenojan (entinen Järvenoja) laakson pohjoisrinteellä, Peltomäen talosta 70 metriä itään olevalla pellolla. Löytöjen perusteella (kvartsia, hioin) paikalla on todennäköisesti kivikautinen asuinpaikka, mutta sitä ei ole saatu varmistettua.

Busö Lilla Jussarö (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lilla Jussarö -nimisen saaren länsiosassa. Saarta erottaa Jussaröstä vain kapea salmi. Rakenteet ovat ympäri Lilla Jussarön läntisintä niemeä. Paikalla on viisi kivirakennetta. Rakenteet saattavat olla jonkinlaisia puolustusasemia. Niiden luonnetta ei kuitenkaan pystytty vuoden 1998 inventoinnissa varmuudella selvittämään.
Kivirakenne a sijaitsee kalliokukkulalla etelään suojaisasta lahdesta. Rakenne sijaitsee luoteeseen kallion korkeimmalta kohdalta, ja koostuu kahdesta kivivallista. Valleista lounaaseen päin oleva on kaaren muotoinen ja koilliseen päin oleva lähinnä L-kirjaimen muotoinen. Vallit koostuvat sileistä, pyöreistä kivistä. Koko rakenteen pituus on noin 3 metriä.
Kivirakenne b sijaitsee kallion lahtimaisen muodostelman reunalla, Lilla Jussarön lounaisosassa. Vallimaisen rakenteen pituus on 3,4 metriä.
Kivirakenne c sijaitsee 30 - 40 metriä lounaaseen rakenteesta a. Se on puoliympyrän muotoinen ja sijaitsee 1 - 1,5 metriä korkean kallioseinämän vieressä. Vallimaisessa rakenteessa on 0,36 metriä leveä aukko. Rakenteen halkaisija on 2,57 metriä ja korkeus 0,46 metriä.
Kivirakenne d sijaitsee 60 metriä itää rakenteesta c. Se on kaarenmuotoinen, ja sen keskellä on aukko. Rakenteen pituus on 3,7 metriä.
Kivirakenne e on kaaren muotoinen, ja sen keskellä on aukko. Rakenteen pituus 0n 4,2 metriä. Rakenne sijaitsee noin 60 metriä itään rakenteesta d.

Espingskär Långören (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Långören -nimisellä saarella, joka on noin 3 kilometriä pohjoiseen Jussaröstä. Saarella on yhteensä viisi kivirakennetta. Perimätiedon mukaan rakenteet ovat puolustusvarustuksia ja kasarmin jäänteitä 1900-luvun alusta.
Rakenne (a) sijaitsee saaren luoteisosassa. Kyseessä on talonpohja, jonka mitat ovat 30 x 15 metriä. Sokkelin korkeus on 1,5 metriä.
Rakenne (b) sijaitsee Långörenin eteläosassa. Paikalta on hyvä näkyväisyys merelle pohjoiseen. Rakenne on ollut tulipesäke; kalliossa on nähtävissä yhä pultteja ympyrän muotoisessa muodostelmassa. Rakenteelle kulkee juoksuhauta pohjoisesta. Juoksuhauta kulkee läpi koko saaren.
Rakenteet (c) sijaitsevat saaren pohjoisrannalla, noin 140 metriä itää rakenteesta a. Paikalla on kaksi rakennuksenpohjaa.
Rakenne (d) sijaitsee saaren itäisimmässä niemessä, jota kutsutaan Högöreniksi. Niemi on korkea ja kallioinen ja kiinni saaressa vain pienen kannaksen kautta. Niemen luoteisosassa on tie, joka on tehty kulmikkaista kivistä. Tie kulkee saaren eteläosassa sijaitsevalle tulipesäkkeelle. Tulipesäkkeestä on jäljellä kaarenmuotoinen valli.

Espingskär Klobban (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Klobban-nimisen saaren luoteisosassa. Röykkiö sijaitsee lähialueen korkeimman kohdan länsiosassa. Paikalta on hyvä nkyväisyys merelle luoteeseen ja koilliseen. Alueella kasvaa havumetsää.
Röykkiö pieni ja muodoltaan pyöreä. Sen halkaisija on noin metrin ja korkeus 0,4 metriä. Kivien halkaisija on 0,2 - 0,4 metriä. Röykkiön funktio ei selvinnyt vuoden 1998 inventoinnin yhteydessä. Kyseessä saattaa olla merimerkki tai sellaisen perusta.

Busö Västra Nätigårdsön (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Västra Nätigårdsö -nimisen saaren keskiosassa. Suurin osa saaresta on kalliota, mutta saaren eteläosassa on havaittavissa merkkejä viljelystä. Kivirakenteet sijaitsevat kalliolla, saaren korkeimmalla kohdalla. Alueella kasvaa havumetsää.
Kivirakenne a koostuu litteistä, pitkänomaisista paasista, jotka on asetettu kärjelleen pystyyn, toisiinsa tukien. Rakenteen pohjoissivulla on luultavasti olut aukko. Rakenteen halkaisija on 0,8 metriä ja korkeus 0,79 metriä. Kivien halkaisija on 0,4 - 0,6 metriä.
Kivirakenne b on muodoltaan ovaali ja rakennettu litteistä paasista. Rakenteen kkakkoissivulla on aukko. Rakenne on uunimainen. Sen pituus on 0,95 metriä, leveys 0,6 metriä ja korkeus 0,65 metriä. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on 0,3 - 0,5 metriä.
Rakenteiden ikää ja funktiota eiu pystytty selvittämään vuoden 1998 inventoinnin yhteydessä. Kyse saatta olla resenteistä rakenteista.

Storklobben (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Storklobbenin luodolla, joka puolestaan sijaitsee etelään Björnöstä ja Torsöstä sekä noin 4,4 kilometriä itäkoilliseen Baggön satamasta. Röykkiö sijaitsee luodon luoteisosassa, rantaan viettävässä rinteessä. Paikalta on hyvä näköala länteen ja luoteeseen.
Röykkiö on muodoltaan neliskulmainen. Sen keskellä on saattanut olla paasi pystyssä. Röykkiön mitat ovat 1,70 x 1,25 x 1,40 metriä. Röykkiössä olevien kivien halkaisija on 0,20 - 0,40 metriä. Kyseessä saattaa olla raja- tai merimerkki.

Svartbäck Västerkärret etelä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tammisaaren kirkosta noin 9,4 kilometriä itäkaakkoon, Degerössä, Västerkärret-nimisestä pellosta etelään. Hiilimiilu on muodoltaan pyöreä ja sen ympärillä on valli. Sen halkaisija on noin 17 metriä.

Växar Växar 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Växarin itäosassa, Rönnäsbergetin lounaisosassa. Röykkiö sijaitsee lähialueen korkeimmalla kohdalla. Se on kasattu kulmikkaista kivistä. Ilmeisesti röykkiöön on jossakin vaiheessa kajottu. Sen alkuperäinen halkaisja on ollut kooltaan noin metrin. Mahdollisesti kyseessä on rajaröykkiö.

Växar Växar 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijiatsee Växarin itäosassa, kallioalueella. Paikka sijaitsee noin 330 metriäeteläkaakkoon Ölvikin tilalta. Röykkiön kohdalla kallio viettää loivasti koilliseen, jossa meri pilkottaa. Ympäristössä kasvaa havumetsää.
Röykkiö on pyöreähkö ja koostuu niin kulmikkaista kuin pyöreistäkin kivistä. Röykkiön halkaisija on 1,45 metriä ja korkeus 0,3 metriä. Kivien halkaisija on 0,4 - 0,6 metriä. Röykkiön luonnetta ei pystytty varmuudella selvittämään vuoden 1998 inventoinnissa. Kyse saattaa olla rajamerkistä, sillä noin 20 metriä kaakkoon röykkiöstä sijaitsee pienempi röykkiö, joka alun perin on saattanut toimia rajan suunnannäyttäjänä.

Växar 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mahdollinen röykkiö sijaitsee Växarin saarella, suurella kallioalueella. Paikalla kallio viettää loivasti pohjoiseen ja kasvaa harvaa havumetsää. Röykkiö on muodoltaan pyöreä tai ovaali ja sen mitat ovat 7,43 x 4,80 x 0,30 metriä.

Nothamn Furuskär 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Furuskär-nimisen luodon koillisosassa, jossa on vanha pelto sekä hajonnut lato. Alueella on useita rakennuksenpohjia. Osa rakennuksenpohjista koostuu kivivallista, jossa on aukko sisäänkäyntiä varten. Jotkut muistuttavat ulkonäöltään tomtning-jäännöksiä.

Raala Kellarinmäki 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Raalan kartanon eteläpuolella olevan Kellarinmäen luoteisreunalla. Kyseessä on hajanaisia kiviä ja matalat maavallit sisältävä rakenne, jonka koko on 4 x 5 m. Aivan rakenteen vieressä kulkee vanhan Raalantien ura, joka nykyään käyttämättömänä on umpeutunut lähes kokonaan. Kohteen keskellä olevaan painanteeseen tehtiin lapionpisto, jossa havaittiin hiiltä, tiiltä, sian hammas sekä joitakin kappaleita eläinten palamattomia luita. Kyseessä voisi olla vanha eläinsuoja.

Raala Kellarinmäki 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Raalan kartanon eteläpuolella olevan Kellarinmäen länsilaidalla. Kyseessä on kolme kappaletta kellarikuoppia, joiden koko on 4 x 5 m ja syvyys vaihtelee 1,5 ja 3 metrin välillä. Yhdessä kuopista on jäljellä kattorakenteen jäänteet (puuta ja kattopeltiä), joten kyseessä ei ainakaan tämän kuopan kohdalla liene kovin vanha rakenne. Kuopat on kaivettu hiekkamaahan sekametsää kasvavan mäen länsirinteelle. Ks. erilliskohteet.

Satuli 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylämäen itäosassa, Satulin talosta 80 metriä itään. Maastokäynnillä paikalla havaittiin vanhan kivetyn maakellarin jäänteet jotka on tehty lohkotuista kivistä. Osa rakenteesta on tuhoutunut kellarin katon romahtaessa. Ilmeisesti kyse on viimeistään 1800-luvun alkupuolella rakennetusta ja nykyisin hylätystä kivisen holvatun maakellarin jäänteestä. Rakenne todennäköisesti liittyy kohteeseen Nurmijärvi Satuli 2, joka sijaitsee tästä noin 30 m koilliseen.

Sienistö (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Palojoen kylän itäosassa, seurojentalon itäpuolella. Paikallista asutushistoriaa tutkivan Martti Saaren mukaan paikalta olisi löytynyt pääkalloja perunakuoppaa kaivettaessa. Hänen mukaansa kyse on hautapaikasta, johon on haudattu ihmisiä isovihan ajoista 1700-luvulta aina 1866–67 nälkävuosiin saakka. Kohde on nykyisin asuintalojen pihamaata eikä sitä näin ollen ryhdytty tiheämmin koekuopittamaan. Kahden lapionpiston perusteella alue on hienoa hiekkamaata, joka sinällään kyllä sopisi hautapaikaksi.

Leppäkorpi (1000013261) (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Toivalan kylässä Helsinki-Hämeenlinna moottoritien itäpuolella, vanhan kylätien itäpuolella. Paikallista asutushistoriaa tutkivan Martti Saaren (os. Haavistontie 115, Palojoki) mukaan Aumahuhdanmäellä olisi 1700-luvulla ollut Leppäkorven teloituspaikka, jossa Isovihan aikaan olisi teloitettu ja haudattu kätyreitä. Nykyään paikalla on Leppäkorven eli Palinin torppa joka on rakennettu paikalle vuonna 1800. Leppäkorven mäki on kuusta kasvavaa kuivaa hiekkakangasta eikä siinä maastokäynnillä havaittu mitään tavallisuudesta poikkeavaa. Myöskään lapionpistoissa (2 kpl) ei ilmennyt mitään luontaisesta huuhtoutumiskerroksesta poikkeavaa. Sinällään hiekkakumpare sopisi kyllä hautapaikaksi, mutta sen tarkempi paikantaminen vaatisi lisätutkimuksia.

Metsälampi (1000013305) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Nurmijärven itärajalla, Nummenpäästä 1,3 km pohjoisluoteeseen. Paikallisen Nummenpään asutushistoriaa tutkineen Juhani Markuksen mukaan löytyi Kallakorven länsipuolella olevan metsälammen laskuojaa perattaessa 1980-luvulla puinen ruuhi joka upotettiin uudestaan saviseen jokipenkkaan. Paikkaa ei tarkistettu inventoinnin yhteydessä.

Evitskog (Övitskog, Hievala) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Evitskogin rautamalmiesiintymä lienee löytynyt jo 1814. Malmia louhittiin 1839– 1841 kokonaislouhinnan noustessa 161 tonniin.
Evitskog on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen saattaa olla muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen säilyneisyys ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä arvioida ja varmentaa maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
ALUSTAVA REKISTERÖINTIPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (1814) ja kokonaislouhinta (161 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettu historiallinen merkitys (Laine 1952, 309)
- karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivoksen oletettua sijaintipaikkaa ja lähiympäristöä
Kohteen pistemäinen paikannus on alustava ja viitteellinen. On mahdollista, että kaivoksen päälle on rakennettu. Kaivospaikan olennaista sijoittumista ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi sen mahdollisten rakenteiden, kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.

Tykkipatteri 85 (Itä-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde sijaitsee vanhojen sotilaskarttojen perusteella Muurimestarintien ja Tuusulanväylän risteyksessä ja lienee tuhoutunut lähes kokonaan. Risteyksen ympärillä saattaa olla maan alla säilyneitä rakenteita. Arkeologi ei ole tutkinut kohdetta maastossa.
Patterin aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan rannikkokanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuuntima on ollut pohjoiseen. Patteri on kuulunut tukikohtaan nro XVI.
Vanhojen sotilaskarttojen perusteella patterin länsipäästä on jatkunut lounaan suuntaan yhdyshauta suojahuoneelle ja ammusvarastoon, joille on annettu aikaisemmissa inventoinneissa kohdenumero XVI:6. Nämä rakenteet ovat tuhoutuneet Muurimestarintien alle.
Patterin sijaintipaikka oli aikaisemmin merkitty pohjoisemmaksi Taulutie 20-30 kohdalle, mutta sen arvioitua sijaintia muutettiin arkistolähteiden perusteella toukokuussa 2024.

Svinö Bengtbacka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Svinön saaressa Kanavaniementien varressa Bengtbackan tilalla. Paikalla on ilmoituksen mukaan ollut röykkiötä tai nelisivuista latomusta muistuttava kiveys. Tarkastuksen mukaan mahdollisen röykkiön päälle kasattu irtomaata kummuksi. Maakummun reunassa on havaittu epämääräisiä kivikerroksia.

Friimetsä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos on löytynyt Friimetsästä, rikkoutuneesta maanpinnasta. Tarkastuksessa muinaisjäännösrekisterin ilmoittamassa pisteessä ei havaittu muuta kuin kivikkoista lakikangasta. Pisteestä 80 m etelään on tasanne, jolle tehdystä useasta koepistosta yhdestä löytyi hieman epämääräinen kvartsi. Mahdollisesti täällä on kivikautinen asuinpaikka.

Nahkela (Nackskog) Krapuoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nahkelan lounaspuolella Krapuojan varrella lähellä Vantaan rajaa. Paikan ohitse kulkee Vantaan yksityistie. Ojan varressa on sijainnut Nahkelan jalkamylly, joka oli alkuun merkitty Peter Nasakenin nimiin, mutta reduktion jälkeen siitä tuli koko kylän yhteinen. Myllynpaikka oli matala ja kesäisin se oli enimmäkseen kuiva, joten jauhatus tapahtui pääasiassa keväisin ja syksyisin. Isomman tulvan aikana mylly pääsi tukkeutumaan matalan putouksen vuoksi ja keväisin tulvavesien aikana vesi saattoi rikkoa myllypadon, koska paikalla oli savipohja. Pakkasöinä mylly taas kuivui. Mylly oli huonosta sijainnista huolimatta toiminnassa ainakin 1800-luvun alkuun saakka (Peltovuori 1975: 122; Suur-Tuusulan historia I, karttaliite.)
Krapujoessa on Vantaan yksityistien molemmilla puolilla virtaavat paikat. Tien itäpuolella joki virtaa voimakkaimmin. Paikalla on nähtävissä puron eteläkaakkorannalla pieni, n. 2 x 2 m kokoinen syvennys. Lisäksi paikka näyttää puron molemmilta puolilta tasatulta. Myös tien länsipuolella on voimakkaammin virtaava kohta, jossa puronuoma on kapea. Rannan pohjoispuolella on kaksi pientä syvennystä, joista toinen on melko kapea. Tämä voisi olla mahdollinen padonpaikka. Sitä vastapäätä on puronpenkassa nähtävissä puunpala, joka voisi olla työstetty.

Vitträskin ranta 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Historiallisen ajan kuoppa sijaitsee Rauhalantien ja osoitteessa Vitträskinranta 12 olevien rivitalojen kaakkoiskulman välissä, noin 70 metriä talosta länteen. Kuoppa oli jyrkkäreunainen soikean muotoinen ja siinä oli vallit 3 sivulla. Pohjalta ei löytynyt hiiltä. Leveys noin 3,6 x 4 m, syvyys noin 2 m. Kuoppa saattaa liittyä tunnettuun historialliseen Vitträskin asuinpaikkaan.
Metsä on havupuuvaltaista sekametsää. Maaperä on hiekkaa.

Vols kylätontti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Broteruksen kartasta vuodelta 1694 löytyy Vohlsin kylätontti. Vanhin maininta kylästä on vuodelta 1540, jolloin kylässä oli 4 maakirjataloa. 1560 taloja oli 5 ja 1694 enää 1. Vuoden 2009 inventoinnissa käytiin kyseisen kartan perusteella etsimässä kylätonttia Volsintien ja Hemgårdintien väliseltä alueelta. 150 metriä Volsin koululta kaakkoon päin Hemgårdintien eteläpuolelta löytyi kaksi uudempaa muurattua maakellaria ja kaksi kumparetta sekä yksi isompi kivijalka.
Kumpareeseen 1 tehtiin lastalla koepisto, josta paljastui kiviä ja palanutta savea. Kumpare 2 sijaitsee 5,5 metriä kumpareesta 1 lounaaseen. Tästä kumpareesta löytyi heti pinnalta runsaasti palanutta savea ja/tai tiiltä. Molemmat kumpareet vaikuttivat mahdollisilta liedenpohjilta tai roskakasoilta. Kumpareiden lävitse oli kasvanut puita.
Kumpareesta 2 noin 4 metriä pohjoiseen on iso melko suorakulmainen kohouma, jonka pohjoiskulmassa näkyy kivijalka. Kumpare on kooltaan 12,60 x 6,20 m. Koko kumpareen alueelta löytyy tiiltä, fajanssia ja lasia. Rakenne vaikuttaa nuoremmalta kuin kumpareet 1 ja 2. Alueelta oli mahdollisesti purettu rakennus. Maakellareiden ja kumpareiden välinen maa oli voimakkaasti muokattu, ja siitä löytyi runsaasti nykyaikaista jätettä. Kohdealue on pienen etelään pistävän niemekkeen länsipuolella ja rajautuu peltoon Hemgårdintien puolella.

Holmen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Holmenin alueen pohjoisosassa Ekön talon piha-alueella. Ekön talo sijaitsee peltojen ympäröimällä kumpareella ja sen itäpuolella on Stora Lonoks -järvi. Kumpareen etelärinteessä on nurmikenttä, jossa on marjapensaita ja mansikkamaa. Nurmenpinta oli vuoden 2009 inventoinnin aikana paikoittain rikki ja paljaista kohdista suoritettiin pintapoimintaa. Talteen otettiin keramiikkaa ja rautakuonaa. Ympäröivät pellot/hakamaat olivat tutkimusajankohtana kesannolla. Paikalta löytynyt keramiikka vaikuttaa etupäässä suhteellisen nuorelta ja maassa näkyi talteen otettujen palojen lisäksi mm. ikkunalasia ja kukkaruukun palasia. Pari palaa poikkesi muista ja alustavan arvion mukaan saattaisivat olla keskiaikaisia (niiden savimassa näyttää harmaalta ja pinta kiillotetulta). Toisaalta ei voitu sulkea pois mahdollisuutta, että nekin ovat resenttejä. Kaiken kaikkiaan kohde – järven rannalla sijaitseva, niittyjen ympäröimä kumpare – on topografialtaan erinomainen varhaista asutusta ajatellen, mutta pintapoiminnassa talteen saadut löydöt eivät kerro kovin paljoa sen luonteesta tai ajoituksesta.

Pukkilanmäki (Puckila by) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pukkilanmäki sijaitsee Porvoonjoen länsirannalla Pukkilan kirkonkylän pohjoisosassa. Mäki kuului vuoteen1898 saakka sen luoteispuolella sijaitsevaan Savijoen kylään. Kylämäki on osa Porvoonjoen valtakunnallisesti arvokasta kulttuurimaisemaa.
Pukkilanmäen kiinteä kyläasutus on syntynyt ilmeisesti vasta 1300-1400 -luvuilla. Alue oli tuolloin Hämeen rajaseutua, jota on todennäköisesti asutettu Hämeestä käsin. Porvoonjoki toimi hämäläisten kauppaväylänä, ja vanhin kyläasutus syntyi joen varrella oleville harjuille sekä viljelyyn soveltuvien maitten ympäröimille kallio- ja moreenikumpareille. Pukkilanmäki oli alun perin osa Savijoen kylää, joka taas kuului maallisen hallinnon osalta ensin Hämeen lääniin, mutta siirrettiin 1580-luvulla Porvoon voutikuntaan.
Pukkilanmäen asutuksen kehityksestä ei ole varmaa tietoa ennen vuotta 1606, jolloin Savijoen kyläkirkon tiedetään valmistuneen (ks. Vanha kirkko, 1000003255). Savijoen kylän asutus jakaantui viimeistään tuolloin kahdelle mäelle - varsinaiselle kylämäelle (ks. Savijoki (Safjoki by), 1000015260) ja sen kaakkoispuolella sijaitsevalle Pukkilanmäelle. Kirkon ympäristössä oli 1600-luvulla neljä maakirjataloa pihapiireineen. Lisäksi mäellä oli mäkitupalaisasutusta. Kirkon läheisyydessä oli tiettävästi myös kirkonvartijan tai lukkarin asunto, jonka talossa toimi 1700-luvun lopulla kestikievari.
Vanhimmat kulkureitit ovat niin ikään kulkeneet Pukkilanmäen kautta. Varsinainen maantie, joka kulkee Pukkilanmäen halki Savijoelle ja edelleen Orimattilaan, on syntynyt viimeistään 1600-luvulla. Osittain kadonnut, Kanteleen kylälle johtanut kulkureitti, on tiettävästi yhtä vanha.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa tai tutkittu arkeologisesti. Kylää koskevia historiatietoja on selvitetty Pukkilanmäen rakennuskannan inventoinnin yhteydessä (Katariina Ockenström 2007).

Savijoki (Safjoki by) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Savijoen kylä on sijainnut Porvoonjoen länsirannalla peltojen ympäröimillä kumpareilla. Kiinteä kyläasutus on syntynyt alueelle ilmeisesti vasta 1300-1400 -luvuilla. Alue oli tuolloin Hämeen rajaseutua, jota on todennäköisesti asutettu Hämeestä käsin. Porvoonjoki toimi hämäläisten kauppaväylänä, ja vanhin kyläasutus syntyi joen varrella oleville harjuille sekä viljelyyn soveltuvien maitten ympäröimille kallio- ja moreenikumpareille. Savijoen kylä kuului maallisen hallinnon osalta ensin Hämeen lääniin, mutta siirrettiin 1580-luvulla Porvoon voutikuntaan.
Asutuksen kehityksestä ei ole varmaa tietoa ennen vuotta 1606, jolloin Savijoen kyläkirkon tiedetään valmistuneen (ks. Vanha kirkko, 1000003255) läheiselle Pukkilanmäelle. Savijoen kylän asutus jakaantui viimeistään tuolloin kahdelle mäelle - varsinaiselle kylämäelle ja sen kaakkoispuolella sijaitsevalle Pukkilanmäelle (ks. Pukkilanmäki (Puckila by), 1000015259). Kuninkaan kartastossa näkyvä asutus on levittäytynyt pitkin koillis-kaakko -suuntaista kumparetta, sitä halkovien teiden varsille.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa tai tutkittu arkeologisesti, joten mahdollisten kylätonttiin liittyvien kulttuurikerrosten tai rakenteiden säilyneisyydestä ja laajuudesta ei ole tietoa. Vuonna 2014 on löytynyt metallinetsinnässä rautainen panssarinuolenkärki kylämäen eteläpuolisesta pellosta.

Kerkkoo-Henttala kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kerkkoon kylässä oli 1540-luvulla 11 tilaa. Kylässä oli 1700-luvun alussa 17 tilaa viidelle tonttimaalle jakaantuneena. Tonttimaa on merkitty sekä Samuel Broteruksen vuoden 1697 että Adam Giökenin vuonna 1732 laatimalle kartalle. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Karnainen 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Karnainen mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1401 (FMU 1189). Kylässä oli tuolloin ainakin neljä tilaa. Vuonna 1540 tiloja oli yhdeksän (Ylikangas 1973, s. 59–60). Karnaisten vanhin kartta on vuodelta 1699 (MH B25 15/1).Kartalle on merkitty kaksi erillistä tonttimaata. Niistä eteläisempi on kruunulle peruutettu säteri. Pohjoisempi tila on Karnainen 2. Tonttimaa on edelleen ainakin osittain käytössä.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa.

Routio 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Routio mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1447. Kylässä oli vuonna 1540 kaksi tilaa. Routiossa oli ratsutila 1600-luvulla. Kansallisarkiston kokoelmissa ei ole 1600–1800-lukujen kyläkarttaa Routiosta. Roution kylänpaikka on merkitty 1700-luvun lopulla laadittuun Kuninkaankartastoon. Kylänpaikka on edelleen käytössä.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa..

Hiittinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Hiittinen mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1510 (FMU 5435). Kylässä oli viisi tilaa vuonna 1540. Hiittisissä asustanut Niilo Klemetinpoika on Lohjan ensimmäinen tunnettu ratsutilallinen. Kansallisarkiston kokoelmissa ei ole 1600–1800-lukujen kyläkarttaa Hiittisistä. Rustholli on merkitty 1700-luvun lopulla laadittuun Kuninkaankartastoon. Ratsutilan paikka on edelleen käytössä.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa.

Karstu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Karstu mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1447. Kylässä oli vuonna 1540 11 tilaa. Kartun vanhin kartta on vuodelta 1764 (KA MH B25 16/1-4). Kylän keskustontilla oli tuolloin viisi tilaa: Pohjalainen, Seppä, Mikkola, Niko ja Haira. Lisäksi kylän alueella oli kaksi yksittäistilaa (Hemmilä, Joenpelto) ja neljä torppaa. Kaikki kylän tontit ovat edelleen asuttuja.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa.

Talpela, Talpe, Juti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Talpela mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1540. Kylässä oli tuolloin kolme tilaa. Talpelan vanhin kartta on vuodelta 1773 (KA MH B27 a 11/1-2). Kartalle on merkitty kaksi tonttimaata, joilla toisella on Talpe ja Juti-nimiset tilat ja toisella kaksi torppaa. Molemmat tonttimaat ovat edelleen käytössä.

Talpela 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Talpela mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1540. Kylässä oli tuolloin kolme tilaa. Talpelan vanhin kartta on vuodelta 1773 (KA MH B27 a 11/1-2). Kartalle on merkitty kaksi tonttimaata, joilla toisella on Talpe ja Juti-nimiset tilat ja toisella kaksi torppaa. Molemmat tonttimaat ovat edelleen käytössä.

Kaukola (1000015576) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaukolan kylä ilmaantuu lähteisiin vuonna 1547. Kylässä oli vuonna 1549 kolme tilaa. Kaukolan vanhin kartta on vuodelta 1779 (KA MH B17 8/1-2). Kylässä oli tuolloin kaksi tilaa: Lassa ja Kirma. Kohde on edelleen osittain käytössä.

Mustlahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mustlahti mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1457 (FMU 3019). Kylässä oli vuonna 1559 neljä tilaa. Kylän vanhin kartta on vuodelta 1774 (KA MH B17a 8/1-3). Kylässä oli tuolloin viisi tilaa: Uusimies, Sorri, Haukka, Terävä ja Ylhäis. Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Kiikala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kiikala mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1447 (FMU 3023). Kiikalassa oli vuonna 1549 kolme tilaa. Kiikalan vanhin kartta on vuodelta 1777 (KA MH B17 9/1-2). Kylässä oli tuolloin kaksi tilaa: Junni ja Breda. Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Kovela kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kovela mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1514. Kylässä oli 1560-luvulla viisi tilaa. Kovelan vanhin kartta on vuodelta 1706 (KA MH B26 7/1-3). Kylässä oli tuolloin kartano, autiotorppa ja krouvi. Kartanon paikka on edelleen käytössä.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa

Oittila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Oittilan kylä mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1514. Kylässä oli kolme tilaa 1560-luvulla. Kylän vanhin kartta on vuodelta 1772 (KA MH B27 15/1-2). Kylässä oli tuolloin kaksi tilaa, Jakola ja Råberg. Lisäksi kylässä oli kaksi torppaa. Lisäksi kylässä oli kaksi torppaa. Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Karstu Suojala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Karstu mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1447. Kylässä oli vuonna 1540 11 tilaa. Karstun vanhin kartta on vuodelta 1764 (KA MH B25 16/1-4). Nykyisen Suojalan tienoille on merkitty kartalle torppa.

Karstu torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Karstu mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1447. Kylässä oli vuonna 1540 11 tilaa. Karstun vanhin kartta on vuodelta 1764 (KA MH B25 16/1-4). Kylän itäpuolelle on merkitty torppa. Torpan paikka on mahdollisesti autiona.

Karstu Joenpelto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Karstu mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1447 (FMU 2688). Kylässä oli vuonna 1540 11 tilaa. Karstun vanhin kartta on vuodelta 1764 (MH B25 16/1-4). Joenpelto on kartalla yksittäistalona erillään keskustontista. Paikka on edelleen asuttu.

Kovela torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kovela mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1514 (FMU 5708). Kylässä oli 1560-luvulla viisi tilaa. Kovelan vanhin kartta on vuodelta 1706 (KA MH B26 7/1-3). Kylässä oli tuolloin kartano, autiotorppa ja krouvi. Torppa on edelleen autiona.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa

Kovela krouvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kovela mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1514 (FMU 5708). Kylässä oli 1560-luvulla viisi tilaa. Kovelan vanhin kartta on vuodelta 1706 (KA MH B26 7/1-3). Kylässä oli tuolloin kartano, autiotorppa ja krouvi. Krouvin paikka on edelleen rakennettuna
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa

Kovela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kovela mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1514 (FMU 5708). Kylässä oli 1560-luvulla viisi tilaa. Kovelan vanhin kartta on vuodelta 1706 (KA MH B26 7/1-3). Kylässä oli tuolloin kartano, autiotorppa ja krouvi. Talonpoikaiskylä on mahdollisesti sijainnut peltojen keskellä olevalla mäennyppylällä.

Karstu Suotorppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Karstu mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1447 (FMU 2688). Kylässä oli vuonna 1540 11 tilaa. Karstun vanhin kartta on vuodelta 1764 (MH B25 16/1-4). Kartalle on merkitty muusta kylästä erilleen kaksi torppaa nykyisen Suotorpan alueelle. Paikka on edelleen asuttu.

Karnainen Vanhakylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen Karnaisten kylästä vuonna 1699 laatiman kartan selitysosassa mainitaan Gambelby ängen. Broteruksen karttaan liittyvälle metsäkartalle on merkitty Karnaisten ja Jantoniemen kylien kiistanalaiselle raja-alueelle Wanakylä äng. Kyseessä saattaa olla muisto Lohjan Vanhallekylälle muinoin kuuluneesta niitystä. Toisaalta alueella voi olla ennen Broteruksen kartan laatimista autioituneen kylän paikka. Alue on tarkastettava maastossa.

Gästerby, Finnåkern (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gästerbyn vuosien 1758–1759 kartalla oleva peltokeskittymä viittaa mahdolliseen vanhaan tonttiin.
Pellolla on paikalla selkeä terassi.

Historiallinen; Tontti on merkitty Samuel Broteruksen 1690-luvun kartalle. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kisakallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenne sijaitsee Kisakallion urheiluopistosta noin 770 m lounaaseen, kallioalueen laen eteläreunalla. Rakenteessa kahdella sivulla on kallioseinämää. Yhden sivun muodostaa 2,5 m pitkä kivivallin pohja. Rakennelman edessä on suorakaiteen muotoinen pystykivistä tehty tulisija, jossa keskellä on pienempiä kiviä. Kiveyksessä on hiiltä. Tulisija on sammaleen peittämä. Kysymyksessä voisi olla jonkinlainen suoja/maja.
Edellisestä kivirakenteesta noin 50 m etelään (kohdassa p = 6693073, i = 3336275, z= 108 m) on tulisija kallioleikkauksen suojassa/sisällä. Tulisijan ympärille, pienen matkan päähän siitä on aseteltu neljä kiveä ikään kuin istuimiksi

Edesby Korsu (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Edön kartanonmäen (mjrekino 1000013959) ja kylätontin (mjrekino 1000013960) luoteispuolisella mäellä on iso maakuoppa (halk. 10 metriä, syvyys noin 1 metri), jota kiertää valli. Kyseessä saattaa olla I maailmansodan aikaisten linnoitteiden rakentamisen aikainen majakuopan jäännös.
Kartanonmäen kaakkoisosassa on myös I maailmansodan aikaisia juoksuhautoja. Labbyn kartanon omistajan mukaan samanaikaisia varustuksia on seudulla enemmänkin.

Oittila (1000015648) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Oittilan kylä mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1514. Kylässä oli kolme tilaa 1560-luvulla. Kylän vanhin kartta on vuodelta 1772 (KA MH B27 15/1-2). Kylässä oli tuolloin kaksi tilaa, Jakola ja Råberg. Lisäksi kylässä oli kaksi torppaa. Torppien paikat ovat edelleen käytössä. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa.

Lillkanskogdraget (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Porkkalassa. Lillkanskogdragetin kohdalla on Lillkanskogvikenin ja Uttervikenin yhdistävä vetokannas. Ruotsin sota-arkistossa on käsinpiirretty karttakopio vuoden 1722 kartasta, jossa mainitaan vetokannaksen kohdalla "Här draga bönderna båtar öfver".
Nykyisin taival on noin 100 metriä pitkä ja kymmenisen metriä leveä. Se rajautuu molemmin puolin korkeisiin kallioihin. Kannasta pitkin kulkee polku. Vuoden 2010 inventoinnissa ei havaittu merkkejä vetämiseen käytetyistä rakenteista.

Lillkullan 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenne sijaitsee kalliokumpareella Kilamossenin suon itäreunalla, tein nro 52 vieressä metsäisen mäen pohjoispäässä. Paikalla on kuoorittua kalliota, jonka maaleikkauksessa on tummaa maata, ja kivipanos kahden kalliopaljastuman välissä. Kivet ovat osittain palaneita. Paikalta ei ole muita löytöjä kuin palanutta savea.

Skrittskog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti on paikannettu Samuel Broteruksen vuonna 1705 laatimalta kartalta. Kylässä oli kolme tilaa vuonna 1553.

Skarpkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on paikannettu S. Broteruksen vuonna 1700 laatiman kartan perusteella. Kohteeseen sisältyy kaksi tonttimaata ja yksi mahdollinen tonttimaa. Kylässä oli kolme tilaa vuonna 1553.

Käärmeluodot 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Lauttasaaresta lounaaseen Läntisen Käärmeluodon ja Pohjoisen Käärmeluodon välillä, noin 30 metrin päässä Läntisen Käärmeluodon rannasta. Suomen merimuseossa tehdyssä vanhassa hylkyluettelossa sijaintikoordinaateiksi on ilmoitettu 24ast51,5 60ast07,79.
Tasasaumaisen puualuksen hylky, joka makaa kölillään mutapohjassa. Hylyn keula osoittaa lounaaseen. Hylyn kyljet ovat melko hyväkuntoiset, erityisesti oikea kylki. Sekä ulko- etta sisälaudoitusta on jäljellä. Hylyn pituus on noin 30 metriä, leveys 9,5 metriä ja korkeus pohjasta 2,7 metriä. Keula on hajonnut, mutta osa keularangasta on jäljellä. Sen pituus on 165 cm ja vahvuus on noin 20 x 20 cm. Peräsin on jäljellä. Kansi ja kansirakennukset ovat romahtaneet hylyn sisään. Kansilankkujen leveys on noin 23 cm ja paksuus noin 7,5 cm. Kylkikaaria on havaittavissa 97-100 kpl. Takilan osia on hylyn vasemman laidan ulkopuolella. Hylyn kappaleita on myös kauempana Käärmeluotojen välissä vedenalaisen kivikon ympäristössä.

Löparösund (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Sipoon sisäsaaristossa Löparön ja Kitön saarten välisen salmen eteläosassa, salmen länsirannalla noin 8 - 10 metrin etäisyydellä rantaviivasta. Sijaintitieto on epätarkka.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 15-20 metriä. Alus on rakenteeltaan limisaumainen. Hylky on löydetty 1970-luvulla. Tuolloin se on ollut pinnalta käsin nähtävissä hyvän näkyväisyyden vallitessa.
Hylyn ilmoittajan mukaan Löparö -saarella on ollut 1600-luvulla ruutitehdas ja 1700-1800 -luvuilla saarella on ollut kalkinvalmistusta. Myös Kitön puolella kerrotaan olevan purjelaivan hylky.

Asplandet pohjoislahti (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Helsingistä itään Sipoonselällä Asplandetin pohjoisosassa olevan lahden edustalla 2-4 metrin syvyydessä.
Noin 25 metriä pitkän puisen purjealuksen hylky. Hylky on hajonnut, mutta laivan muoto on edelleen tunnistettavissa. Peräsin on paikoillaan. Hylyn keula osoittaa etelään ja perä pohjoiseen.
Hylky sijaitsee aivan yksityisrannassa, mikä on syytä ottaa huomioon mahdollisissa sukelluksissa.

Eestiluoto 1 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Sipoon ulkosaaristossa Eestiluodon luoteispuolella. Sijaintieto on epäselvä.
Huonokuntoinen puuhylky.
Urheilusukeltajat ry yritti paikantaa hylyn sukeltamalla 2003, mutta hylkyä ei löydetty.

Storörsbottnet pohjoisranta (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Östersundomissa Karhusaaren koillispuolella Storörsbottnet -lahden pohjukassa.
Alle metrin syvyydessä mutapohjassa on puurakenteisen hylyn osia: kaaren kappaleita, köli, laitoja, polvi. Hylyn osien löytymisestä ilmoitettiin Museovirastolle 1974. Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu eikä tutkittu.

Pellingin pohjoisrannan hylky (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Suur-Pellingin pohjoispuoli
Puuhylyn jäännöksiä, ei tarkempaa tietoa

Kummelskären (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka Suur-Pellingin eteläpuolella, Kummelskären -saarten koillis- tai pohjoispuolella. Sijaintitieto on hyvin epätarkka.
Paikalla kerrotaan olevan tuntemattoman aluksen hylky.

Högharugrynnan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon saaristossa Pellingistä etelälounaaseen Högharugrynnanin lounaispuolella. Sijaintitieto on epätarkka.
Löytöpaikalta on tavattu hylkyyn kuuluvaa puutavaraa, mutta hylyn varsinaista runko-osaa ei ole paikannettu. Alueella on viistokaikuluodattu 2019 havaitsematta isompaa hylyn osaa.
Löydön on oletettu liittyvän englantilaisen kuunarin haaksirikkoon. Englantilainen kuunari James Pratt (117 t.) kapteeninaan Joseph Smorfitt haaksirikkoutui 22.10.1860 Pellingin saaristossa. Alus oli tulossa Rouenista. Miehistö pelastui aluksen jäädessä hylyksi.

Pirttisaari Basören (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Mahdollinen hylky on Pirttisaaren saariryhmän lounaisosassa, Basörenin itäkärjen etelärannalla.
Hylyn laadusta ei ole tietoa. Kyseessä on hylkyvihje, joka mainitaan kirjassa Hylkyjä Suomenlahdella ja Saaristomerellä.

Pirttisaari Lästholmen (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Hylky on Pirttisaaren saariryhmään kuuluvan Lästholmenin pohjoisrannalla saaren keskivaiheilla noin 10 metrin syvyydessä tai vähän syvemmällä.
Kyseessä on oletettavasti puisen aluksen hylky. Löytöpaikalla on leveitä laitalautoja ison kiven lähellä. Hylyn ilmoittaja ei ole itse sukeltanut paikalla, mutta hän oli läsnä, kun hänen tuttavansa sukelsi ja näki puurakenteet. Ilmoittaja kuuli jo 1970-luvulla paikalliselta kalastajalta, että verkot tarttuvat kiinni Lästholmenin pohjoisrannalla.
Museoviraston meriarkeologian yksikkö yritti paikantaa hylyn viistokaikuluotaamalla 27.8.2010, mutta kohdetta ei löytynyt.

Pellinki Bånholmen (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Hylky on Bånholmsfjärdenin alueella, Suur-Pellingin lossin länsipuolella alle 2 km lossilta, Bånholmenin eteläpuolella olevan pienen saaren rannassa, noin 10 metriä rantaviivasta. Sijaintitieto on epäselvä.
Hylyn sijainti ilmoitettiin Museovirastolle 1982. Ilmoituksessa hylkyä kutsutaan posliiniproomuksi.
Suomen meriarkeologisen seuran jäsenet yrittivät paikantaa hylkyä alkuvuodesta 2024, mutta hylkyä ei havaittu ilmoitetussa ympäristössä.

Skvättbådan (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Suur-Pellingistä noin neljä meripeninkulmaa itäkaakkoon Skvättbådan -luotojen eteläpuolella (noin 100 - 200 metrin etäisyydellä luodoista?).
Paikalla on Museovirastolle 1982 ilmoitettu hylky.

Tällholmen (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijantipaikka on Pellingin saaristoalueella, Ölandetin eteläpuolella Tällholmen -saaren (aiemmin Telgholmen) lähivesillä. Sijaintitieto on hyvin epätarkka.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka rakennusmateriaali on oletettu tammeksi. Ilmoitus hylystä on tehty Museovirastolle 1970-luvun alussa.

Fagerö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Fagerö, ilmoituksen mukaan Porvoon puolella, mutta koordinaatit viittaavat Sipoon Kaunissaaren (Fagerö) ympäristöön, saaren itäpuolelle
Erittäin hajonnut rautainen laivanhylky

Kalkskär (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Porvoon ulkosaaristossa Emäsalosta etelään Kalkskärin länsirannalla. Tarkasta sijainnista ei ole tietoa.
Kalkskärin länsirannan tuntumassa kerrotaan olevan kaksi hylkyä. Kalkskärin lounaiskärjessä kerrotaan olevan kalliopiirroksia. Niiden arvellaan olevan Fortuna -nimisen aluksen miehistön tekemiä aluksen haaksirikon jälkeen.

Svartholm koillisranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hudöfjärdenillä Svartholman linnakesaaren koillisrannalla noin 4-6 metrin syvyydessä bastioni Nordenskiöldin itäisimmästä kulmasta luoteeseen. Etäisyys rannasta on alle 15 metriä.
Paikalla on limisaumaisen pienehkön aluksen tai veneen hylky. Havaittavissa on noin 9 metriä pitkä köli ja sen molemmilla puolilla useita noin 20 cm levyisiä kylkilautoja. Hylyn ajoituksesta ja alkuperästä ei ole tietoa.
Kohteen paikansivat Valkon VPK:n sukeltajat 1993. Museovirasto sai 1980-luvun alussa ilmoituksen hylystä Svartholman pohjoisrannan itäisemmän laiturin edustalta. Kun Svartholmassa tehtiin laiturinuudistustyötä 1993, pyysi Museoviraston Suomen merimuseo Loviisan Valkon VPK:lta virka-apua hylyn paikantamiseksi, jotta hylky voitaisiin huomioida rakennustyössä. Hylkyä etsittiin laiturin edustalta, mutta sitä ei löytynyt. Sen sijaan pienehkön aluksen hylky löytyi laiturin länsipuolelta.
Myös Museoviraston meriarkeologit yrittivät viistokaikuluodata hylkyä sekä laajemmin Svartholman pohjoispuolista alaa laiturien väleissä ja ulkopuolella vuonna 2021. Paikalta ei havaittu hylkyä, vaan mahdollisesti laiturirakenteisiin liittyvää sekalaista puutavaraa.

Svartholm pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hudöfjärdenillä Svartholman linnoitussaaren pohjoispuolella uudesta päälaiturista (läntisin laituri) noin 60 metriä pohjoiskoilliseen.
Paikalla on puisen veneen pahoin hajonnut hylky, jonka pituus on noin 9 metriä. Löytökokonaisuuteen kuuluu kyljen osa, joka koostuu toisissaan kiinni olevista kylkilaudoista ja kaarista, sekä sen ympärillä olevia yksittäisiä kaaria ja kylkilautojen osia. Rakenneosia on hautautunut pohjamutaan.
Hylyn löysi Loviisan Merisukeltajat ry syyskuussa 1999. On oletettu, että kyseessä olisi työvene, jolla on rahdattu tavaraa Svartholman saaren ja mantereen välillä.
Vuoden 2021 viistokaikuluotauksessa hylkyä ei havaittu. Paikalla oli pienen, modernin veneen hylky.

Marseviken (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Pikkalanlahdella Marseuddenin länsipuolella Marseviken -lahdessa. Sijaintitieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on aiemmin ollut pinnalta käsin nähtävissä. Hylyn taustasta ei ole tietoa.

Upinniemi Kärsämäki länsipuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Upinniemen länsirannalla Kärsämäen länsipuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Paikalla on Rauno Koivusaaren mukaan puurunkoisen aluksen hylky järeästä puusta. Materiaali vaikuttaa olevan tammea.

Upinniemi (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Kirkkonummi Upinniemi
Hylystä peräisin olevia irtonaisia tammilankkuja, mitään suurempaa hylynosaa ei toistaiseksi löydetty

Rönnskär lounaispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä etelään Rönnskär -saaren eteläosan länsipuolella olevan pienemmän saaren etelärannalla.
Rauno Koivusaari: Hajonneen puuhylyn osia laajalla alueella, paikalla sekä rauta- että puuosia; ei selkeästi tunnistettavia, eikä isompia kokonaisuuksia havaittu.
Olavi Mäkinen/Calypso (2000):Rönnskärin lounaispuolella olevan saaren kaakkoisrannasta on löytynyt moottoriveneen osia;köli, moottori akseleineen ja potkuri. Kyseisen saaren länsipuolelta on myös löytynyt irtolautoja, joiden mitat eivät ole tiedossa.
Alueella saattaa siis olla useampi kuin yksi hylky.

Söderbådanin hylky (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Söderskärs Söderbådanista n. 300 m suoraan itään.
Mahdollinen hollantilaisen purjelaivan hylky.

Ukonmaa 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä länteen Ukonmaan itäpuolella, pintakivien välissä ja pohjoispuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Alueella on havaittu puuhylyn osia (ei välttämättä kokonainen hylky).

Ukonmaa 1 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä länteen Ukonmaan itärannan tuntumassa.
Osittain hajonnut järeä puuhylky, jonka pituus noin 10-15 metriä. Hylyn on kerrottu näkyvän pinnalle.

Träskön eteläpuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kirkkonummen saaristossa Porkkalanniemen eteläkärjen lounaispuolella Träskön -saaren eteläpuolella, Träskön -saaren ja Sydostkobbarna-saarien itäisen saaren välissä. Sijaintieto on epätarkka.
Paikalla kerrotaan olevan osiksi hajonnut puurunkoisen aluksen hylky.

Långörn (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kirkkonummen vesialueella Upinniemestä etelään Långörnin länsirantalla, Sijaintipaikkatieto on epäselvä.
HUOM! Peruskartan ja merikartan nimistö eri paikoissa. Peruskartassa saaren nimi on Stakagrundet, joka taas merikartassa on pohjoisempana ja siinä kohdassa taasen peruskartalla on Stenrevet.
Hylky, jonka laadusta ei tietoa.

Salmen 3 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä etelään Rönnskärin kaakkoispuolella olevan Salmen -saaren (ent. Salmö) eteläpuolella. Sijaintipaikkatieto on hyvin epäselvä. Hylkyä on etsitty löytämättä viitteitä hylystä.
Puurunkoisen aluksen tai veneen hylky, jonka pituus on noin 10 metriä. Hylyn runko on melko hyvin koossa. Peräsin on havaittu noin 10 metrin päässä hylystä.

Mäkiluoto lounaispuoli 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylyn sijaintipaikka on Porkkalanniemestä ja Mäkiluodosta lounaaseen. Sijaintitieto on epätarkka.

Lökgrunden (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Lökgrundin itäpuolella olevian pienten Norrgrunden- luotojen läntisimmän eteläpuolella
Mahdollinen puuhylky pohjaan hautautuneena.
Metsähallituksen vuoden 2016 Porkkalan alueen viistokaikuluotauksissa mahdollinen hylky havaittiin noin 50 m oletetusta sijainnista etelään (ETRS-TM35FIN 6650490, 360324) 8,5 m syvyydestä.

Tullandet 2 (1268) (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen eteläosassa Tullandetin eteläisen lahden suulla.
Hajonnut puulaivan hylky. Teredo Navalis ry kävi paikalla vuonna 1995 havaiten vain vähäisiä hylyn osia irrallaan ja pari isompaa lautaa.

Santahamina Radioniemi (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky on Santahaminan länsirannalla noin 15-20 metriä Radioniemen kärjestä länteen.
Tasasaumaisen puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 10-15 metriä.
Hylyn ilmoittaja havaitsi hylyn 1920-luvulla, jolloin hän veneestä käsin huomasi pohjasta esiin pistäviä kaaria, puolikannen ja kansiluukun. Kaaritus on tiheä.

Svartbådan eteläpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Löytöalue on Svartbådanin eteläpuolella ja Bändarn -saaresta länsilounaaseen, Mustanmatalan karista itään.
Puuhylyn irrallisia rakenneosia on laajalla alueella. Havaittavissa ei ole kiinteää hylkyä tai hylyn osaa.

Särkkä 2 (1287) (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky on Särkän eteläpuolella Harakan saaren puoleisen aallonmurtajan itäpäässä.
Osin aallonmurtajan alle jäänyt hajonnut puuhylky.

Särkkä 3 (1288) (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Särkän lounaispuolella, Harakanpuoleisen aallonmurtajan eteläpuolella.
Paikalla on pahoin hajonnut puurunkoisen aluksen hylky. Aallonmurtajan kivien seassa on havaittavissa runsaasti tukkeja sekä tammisia kaaria.

Matalakari 1 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Villingistä etelään, Matalakarin pohjoispuoli
Hylky, joka mainitaan harrastajasukeltajien tekemässä hylkykirjassa.

Sokea-Tonttu (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Isosaaresta kaakkoon Sokeantontun matalikon pohjoispuolella.
Mahdollinen hylkypaikka, johon kalaverkot ovat tarttuneet kiinni. Tiedon antoi kalastaja Hugo Halli 1964 Henrik Roseniukselle.

Kuggsundet (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky on Kuninkaansaaren ja Vallisaaren välisen salmen eteläpuolella, Pukkisaaren ja sen itäpuolella olevan saaren välillä.
Kyseessä on puuveneen hylky, jonka koko on noin 6-9 x 1.5-2 metriä. Keula ja perä ovat uponneet mutaan. Vene on koottu kuparinauloin. Hylystä länteen on maston katkelma; pituus noin 4 m, lovi toisessa päässä. Veneen osat näyttävät siltä, että ne ovat olleet vedessä pitkään. Löytöilmoituksessa hylkyä luonnehditaan "vanhahkoksi".
Hylystä tehtiin Museovirastolle ilmoitus 1972.

Melkki Vähäkari (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky on Melkki -saaresta lounaaseen, Vähäkarin lounaispuolella.
Kyseessä on limisaumaisen puuveneen keulaosa, jonka pituus on 3,95 metriä ja leveys noin 2 metriä. Hylkyosa peittyy lähes kokonaan kivien alle. Rautanauloin kiinnitetyt kylkilaudat ovat 25 cm leveitä. Kivien alta on havaittavissa myös kaaria.

Matalakari 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Oletettu löytöpaikka on Helsingin itäisellä vesialueella Matalakarin eteläpuolella.
Kyseessä on hylkyvihje, joka on 1980-luvulla tehdyssä harrastajasukeltajan hylkykartassa.

Kustaanmiekan hylky 1a (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky on Suomenlinnassa Kustaanmiekassa (30 metriä rannasta).
Puisen laivan tai veneen hylky, joka on erittäin hajonnut. Paikalla ilmeisesti kaksi vierekkäin olevaa puuhylkyä, joiden osat ovat keskenään sekaisin. Jäljellä isompi kyljenkappale, jonka koko n. 15 m x 1.5 m. Kyljenkappaleesta n. 15-30 m länteen löytyy paksumpia kaaria.
Hylkyä ei löydetty paikalla tehdyssä tarkastussukelluksessa. Kaukokartoituslaitteilla ei voitu tarkastaa kyseistä vesialuetta sen mataluuden vuoksi. Hylkyä ei löydetty Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010.

Kustaanmiekan hylky 1b (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky on Suomenlinnassa Kustaanmiekan etelärannalla, 30 m rannasta.
Puisen laivan tai veneen hylky, joka on erittäin pahoin hajonnut. Paikalla on ilmeisesti kaksi vierekkäin olevaa puuhylkyä, joiden osat ovat sekoittuneet toisiinsa.
Hylkyä ei löydetty paikalla tehdyssä tarkastussukelluksessa, josta on luetteloitu videokuvaa MA200909:52. Kaukokartoituslaitteilla ei voitu tarkastaa kyseistä vesialuetta sen mataluuden vuoksi. Hylkyä ei löydetty Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010.

Kruunuvuorenselkä 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Kohde on Kruunuvuorenselällä noin 300 metriä Palosaaresta kaakkoon, Nimismies -luodosta länsilounaaseen.
Kyseessä on puualuksen hajonnyt hylky (mahdollisesti kahden aluksen jäänteitä).

Iso Koivusaari (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Itä-Helsingissä Marjanieman kaupunginosan eteläpuolella ja Ramsinniemen pohjoispuolella, Iso Koivusaaren etelärannalla.
Paikalla on puurunkoisen aluksen noin 30 metriä pitkä hylky. Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1978. Hylkyä ei ole tutkittu.

Itä-Villinki eteläpuoli (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Itä-Helsingin saaristoon Itä-Villingin eteläpuolelle on merkitty hylky 1980-luvulla tehtyyn hylkykarttaan. Hylyn laadusta ja tarkasta sijainnista ei ole tietoa. Kartan on piirtänyt Matti Varinen.

Storlandet lounaispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tvärminnen edustalla Storlandet -saaren lounaispuolella. Sijaintitieto on epätarkka.
Laajalle alueelle hajonnut puuhylky. Rungon pääosa vaikuttaa olevan tammea. Kaaria on näkyvissä. Kaariväli on noin 50 cm. Ensimmäisessä kylkikaaressa on noin 80 cm leveä 100 mm paksu lankku kiinni. Jotkut osat vaikuttavat olevan palaneita.
Kohdetta yritettiin paikantaa sukeltamalla 2016, mutta kohdetta ei havaittu. Sijaintitieto on epätarkka (ehkä liian idässä). Suomen meriarkeologinen seura ry koetti paikantaa hylyn sukeltamalla ja viistokaikuluotaamalla 11.4.2023, mutta hylkyä ei havaittu.

Svartgrunden 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Tvärminnestä etelään ja Kupungarin saaresta lounaaseen, Svartgrundenin pohjoisen saaren koillispuolella noin 70 metrin etäisyydellä saaren rannasta.
Paikalla kerrotaan olevan puurunkoisen aluksen hylky, josta ei kuitenkaan ole tarkempaa tietoa.
Elokuussa 2021 harrastajasukeltaja teki etsintäsukellusta haravoimalla Svartgrundetin koillispuolen vesialuetta 8-18 metrin syvyydessä. Näkyvyys oli noin 6 metriä. Hylkyä tai hylynosia ei havaittu.

Alören 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Tvärminnessä Alörenin itärannan lähellä, reimarin eteläpuolella.
Pahoin hajonneen puualuksen rakenneosia.

Sjö-Björkskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tvärminnessä Sjö-Björkskärin itäkärjen pohjoispuolella. Sijaintipaikkatieto on epäselvä.
Puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky. Aluksen osia on liitetty toisiinsa puutapein, jotka ovat kuusta tai katajaa. Museoviraston Risto Halme ja Juhani Grönhagen ovat 1980-luvulla hylyn rakenneosien perusteella olettaneet hylyn olevan peräisin 1700-luvun alusta.
Suomen meriarkeologinen seura ry koetti paikantaa hylkyä 2023 sekä sukeltamalla että viistokaikuluotaamalla. Hylkyä ei havaittu Sjö-Björkskärin pohjoisrannan itäosassa. Tarvitaan lisäselvittämistä.

Tvärminneön (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Tvärminneön eteläpuolella.
Paikalla kerrotaan olevan puurunkoisen aluksen hylky.

Furuholmen (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Furuholmenin kaakkoisrannan lähellä.
Paikalla kerrotaan olevan puurunkoisen aluksen hylky. Harry Alopaeukselle annettiin tieto tästä hylystä hänen ollessaan 1960-luvun lopussa tarkistamassa toista kohdetta.

Bengtsår (1383) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Oletettu sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoispuolella Bengtsårin länsirannalla, korkeasta kalliosta noin 50 metrin päässä.
Harry Alopaeus sai aikoinaan paikallisilta hylkyvihjeen ja kertoi 29.8.1969: "Bengtsårin rannalla olevasta hylystä sanovat paikalliset kalastajat, että se olisi "vedskuta" ja että 1930-luvulla sen masto oli vielä pystyssä vedenpinnan alla. Hylyn pitäisi sijaita 50m korkeasta kalliosta ulospäin (ei ole vielä tarkastettu)".
Suomen meriarkeologisen seuran Hannu Rokka viistokaikuluotasi oletettua sijaintialuetta 18.7.2024. Hylkyä ei havaittu. Syvyys alueella on 2,5 - 5 metriä ja pohja on pehmeää mutaa.

Gunnarsörarna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemestä luoteeseen Gunnarsörarna -saaren pohjoispuolella olevien pienempien saarten Lillören ja Ormskär pohjoispuolella. Paikkatieto on epätarkka.
Paikalla on puurunkoisen aluksen rakenneosia kivien ja hiekan seassa. On oletettu, että hylky liittyy 1600-lukuun, mutta kohdetta ei ole ajoitettu eikä tutkittu. Eka Metsävuori on kirjoittanut Gunnarsörarnan hylystä (Rantarosvoja ja hylynryöstäjiä) ja kertoo, että hän on sukellusryhmineen nähnyt puurunkoisen hylyn pohjaosan Gunnarsörarnan luona.
Suomen meriarkeologisen seuran Hannu Rokka sukelsi hylyn oletetulla sijaintialueella heinäkuussa 2024, mutta ei havainnut mitään hylkyyn viittaavaa.

Smörstenin hylky (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hankoniemestä länteen, Smörstenin länsipuolella, Kummelskäristä kaakkoon.
Mahdollinen laivanhylky.

Dödören (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemestä länteen Dödören -saaren ympäristössä. Sijaintitieto on hyvin epäselvä.
Sukeltajaryhmä viistokaikuluotasi 2013 saaren koilliskulman aluetta ("koko koilliskulman aina seuraaviin kareihin ja saariin asti"), eikä hylkyä havaittu. Saaren itäpuolella olevaa aluetta viistokaikuluodattiin 2015 hylkyä havaitsematta.
Paikalla on kuitenkin 1960-luvulla havaittu puurunkoisen laivan hylky, jonka pituus on 30 - 40 metriä. Hylyn perä on paremmin säilynyt kuin keulaosa. Hylyn ympäristössä on havaittu metalliharkko ja plokin pyörä.

Barölandet Lillgrund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Bärolandetin itäpuolella olevan Lillgrund-luodon pohjoispuolella noin 80 metrin etäisyydellä luodon pohjoisrannasta.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 17,4 metriä. Aluksesta on jäljellä pohjaosa, joka on paljolti mudan peitossa. Hylyn rakennusaineena on mänty. Alus on rakennettu limisaumatekniikalla. Laitalautojen leveys on 27 cm. Havaintoja tehtiin 1985, kun KOP:n Sukeltajat ry dokumentoi hylkyä.
Hylyn ilmoitettu sijaintipaikka viistokaikuluodattiin ja paikalla tehtiin myös sukellusetsintää Inkoon sisäsaariston vedenalaisinventoinnissa 2012 (ARK-sukellus). Hylkyä ei havaittu. On mahdollista, että hylky on hautautunut kokonaan sedimenttiin. Hylyn sijaintipaikan eteläpuolella havaittiin noin 5,5 metrin syvyydessä kolme pyörötukkia ja 3 - 4 kantikasta parrua, joiden oletetaan olevan laiturirakenteen jäänne tai vastaava.

Bastö länsipuoli 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Gloholmin ja Bastön saarten välisessä salmessa hyvin lähellä Gloholmin rantakalliota rantaviivan suuntaisesti.
Paikalla on puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 22 metriä ja leveys 6 - 8 metriä. Kyljet ovat romahtaneet ja kansirakenteet ovat kadonneet. Myöskään perä- tai keularankoja ei ole havaittavissa. Puuaines on ilmeisesti havupuuta. Alus on mahdollisesti ollut tasaperäinen. Harry Alopeus sukelsi hylyllä 1993 tehden havaintoja.
Vuonna 2012 tehdyssä Inkoon sisäsaariston vedenalaisinventoinnissa (ARK-sukellus) hylkyä ei voitu havaita edes mutapohjaa kevyesti sondaamalla. Oletettiin, että hylky on hautautunut kokonaan pohjasedimenttiin.

Kalvholmarna (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Raaseporin saariston itäosassa Strömsö -saaresta kaakkoon Kalvholmarna -saarten suuremman saaren pohjoisrannan lahdessa. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Hylystä peräisin olevia tammilankkuja, joissa on nähtävissä puutappeja. Lankkuja on sekä rantakivikossa että rantavedessä. Varsinainen hylky tai suurempi hylyn osa on ehkä syvemmällä.
Hylky on ilmoitettu Museovirastolle puhelimitse 1990-luvulla.

Högbranten (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Strömsön eteläpuoliella, Högbranten länsipuolella
Hajonnut puuhylky

Österbådan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin ulkosaariston itäosassa Jussaröstä itäkoilliseen, Briggharudjupetin alueella, Österbådan -matalikon lounaispuolella noin 27 metrin syvyydessä sorapohjalla. Sijaintitieto on hyvin epätarkka.
Paikalla on puurunkoisen laivanhylyn osa, ilmeisesti kyljen kappale. Puumateriaalin on arveltu olevan tammea. Hylyn osan arvioidut mitat ovat 4,5 x 7,5 metriä. Hylyn osan ympärillä on joitakin irrallisia lautoja.
Hylyn osa löydettiin 1976.

Lindöviken (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Tammisaaren keskustasta noin 15 km länsiluoteeseen Lindövikenin etelärannalla Näset-niemestä lounaaseen.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 12 metriä ja leveys noin 5 metriä. Hylyn kerrotaan löytyneen 1964.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin ulkosaaristossa Segelskärin lounaispuolella.
Kalastajien kerrotaan havainneen hylyn ennen sotia. 2000-luvun alussa havaittiin vanhoja tammisia hylkypuita ja muutamia puulaatikon osia tasaisella hiekkapohjalla 25 - 30m syvyydessä. Etäisyydeksi Segelskärin pääsaaren rannasta on arvioitu noin 50 metriä. Sukeltajien kertoman mukaan hylkyä on koetettu paikantaa useita kertoja, mutta sitä ei ole havaittu.

Tallholmen (1481) (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Hankoniemestä luoteeseen Tallholmenin saaren lounaispuolella olevan pintakiven itäkoillispuolella mahdollisesti 17-27 metrin syvyydessä rinteessä. Kohteeseen liittyvät sijaintitiedot ovat epäselviä.
Paikalla sanotaan olevan on puurunkoisen aluksen hylky. Hylyssä on kerrottu olevan tykkejä sekä ehjempänä säilyneellä reelingillä nikhakoja. Keulassa tai perässä on mahdollisesti kaksi vierekkäistä tykkiä.
Hylky löytyi 1970-luvulla.

Kalliolampi (1484) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Kalliolammen lounaisosassa
Puuveneen hylyn osa, jonka pituus on 2-3 metriä ja leveys noin 0,5 metriä. Ilmoittajan mukaan pohja on tasasaumainen ja laidat limisaumaiset. Rakennusmateriaalin oletetaan olevan mäntyä tai kuusta.

Blekharun (Alusten hylyt)
Historiallinen; Löytöpaikka on Jussarön itäpuolella Blekharunin lähistöllä. Sijaintitieto on epätarkka.
Alueelta on 1990 löytynyt ja nostettu metallinen aluksen nimikyltti, jossa on kyrillisin kirjaimin nimi Fenix. Esine kuuluu Museoviraston Suomen merimuseon kokoelmiin. Löytöpaikalla havaittiin myös noin 1,6 metriä pitkä suusta ladattava tykki, joka jätettiin löytöpaikalleen. Ei ole tietoa onko alueella myös hylky.
Kirjallisista lähteistä tiedetään, että venäläinen Okhta -luokan sotalaiva priki Fenix haaksirikkoutui 1831 Jussaröstä itään ajauduttuaan myrskyssä Viron edustalta harhaan. Alus oli rakennettu Kronstadtissa 1828. Sukellusseura H2O yritti 2005 paikantaa nimikyltin löytöalueelta hylkyä, mutta löytöjä ei tuolloin tehty. Sen sijaan nimikyltin löytöpaikalta itään on havaittu erilaisia hylyn osia ja myös niiden liittymistä Fenix -haaksirikkotietoon on pohdittu (ks. id 2477).

Seuko länsiranta (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on sisäsaaristossa Bromarvin kirkolta noin 7 km koilliseen Västervikenin itärannalla rantavedessä.
Kohde on puurunkoisen aluksen hylky, jota on havainnoitu 1980-luvun alussa. Aluksen köli on valunut syvänteeseen. Osia on kiinnitetty toisiinsa puutapein. Kaaria on havaittavissa arviolta 16 kpl.

Parharun (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Parharunin itäpuolella
Hylky, jossa ilmoittaja ei itse ole sukeltanut

Pikku-Mustasaari 3 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky on Suomenlinnan Pikku Mustasaaren länsirannalla.
Kyseessä on lähes kokonaan pohjan yläpuolella näkyvissä oleva puuveneen hylky. Keula- ja peräranka paikoillaan, ylimmät lautakerrat puuttuvat. Keskellä on savolaisveneelle tyypillinen keskipuu paikoillaan. Osa kapeista kaarista on irti. Puu vaikuttaa hyvin hauraalta. Veneen hylkyä on videokuvattu Museoviraston meriarkeologian yksikön inventoinnissa 11.3.2007 (kuvaaja Pekka Paanasalo).

Länsi-Mustasaari 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Helsingissä Suomenlinnassa Länsi-Mustan pohjoisrannalla.
Noin 15 metriä pitkä tasasaumainen ja avokantinen hylky, joka on havaittu 1980-luvun inventoinnissa.
Suomenlinnan vedenalaisen inventoinnin yhteydessä 2007-2010 tehtiin tarkastussukelluksia sekä tarkastuksia robottikameran avulla. Alueella on useita moderneja veneen jäännöksiä, jotka on tarkoituksella upotettu 1980-luvulla. Aluetta on videokuvattu ja video on luetteloitu numerolla MA200909:49.

Iso Simijärvi 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka Iso-Simijärven koillisrannalla.
Puisen soutuveneen hylky, jonka pituus on 5,20 metriä ja leveys 1,05 metriä. Vene on limisaumainen ja männystä rakennettu.

Villinki Viipurinkaita (Alusten hylyt)
Historiallinen; Löytöpaikka on Itä-Helsingin saaristossa Villingin eteläpuolella ns. Viipurinkivestä lounaaseen (Kuusisaareen päin), laivaväylällä noin 10 metrin syvyydessä.
Paikalta on löytynyt noin 23 cm korkea keramiikkaruukku, joka on Kansallismuseon esinekokoelmassa (KM 64059). Ruukun löytyessä pohjassa havaittiin myös muutamia puisia parruja tai lautoja.

Torsö 1 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Raaseporin sisäsaaristossa noin 10 km Tammisaaren keskustasta kaakkoon Torsö -saaren etelärannan tuntumassa Näseudden -niemen länsipuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen hylyn osia on tarttunut verkkoihin noin 3,5 metrin syvyydestä Hästholmenin ja Torsön väliltä 30-40 metrin päässä Torsön rannasta. Löytöpaikkaa ei ole tarkistettu.

Högskär itäpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Tulliniemestä etelään Högskärin ja Långgrundetin välillä. Sijaintitieto on epätarkka.
Urheilusukeltajain Liiton 1976 leirillä paikalla havaittiin noin 16 metriä pitkä puurunkoisen aluksen huonokuntoinen hylky, joka oli hautautunut osittain pohjaan. Kaaria havaittiin 12 kpl ja niiden vahvuudeksi mitattiin 20 x 20 cm. Kannen havaittiin romahtaneen hylyn sisään.
Hylkyä ei onnistuttu paikantamaan keväällä 2012 tehdyssä tarkistuksessa, vaikka aluetta tutkittiin kahtena päivänä Humminbirdin ja ROV:n avulla. Joko sijaintitieto on väärä tai hylky on hautautunut kokonaan pohjasedimenttiin.

Själsten kaakkoispuoli (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Själsten-nimisen luodon kaakkoispuolella.
Puisen hylyn hajonnut ranka.

Låglandet lounaispuoli (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Hangon Tulliniemestä eteläkaakkoon Låglandetin ja sen länsipuolisen saaren välisessä kapeikossa 3-15 metrin syvyydessä.
Paikalla on noin 20 metriä pitkä puurunkoisen aluksen hylky. Hylyn runko on pahoin hajonnut.

Snappoppslandet (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Hangon Tulliniemestä länteen ja Dödörenistä etelään Snappoppslandetin saariryhmässä, itäisimmän saaren eteläpuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 22 metriä.

Tallholmen länsipuoli (2365) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Tallholmenin länsipuolella olevan karikon luona, kivien länsipuolella.
Hajonnut puuhylky.

Kaivopuisto 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Kaivopuiston rannassa noin 6 metrin syvyydessä.
Kyseessä on puisen limisaumaisen aluksen huonokuntoinen hylky, jonka pituus on noin 10 metriä. Aluksesta on jäljellä pohjaosa ja toista kylkeä. Tämän kokonaisuuden ympärillä on irrallisia rakenneosia.

Ängesholmenin hylky (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Långön ja Ängesholmenin välisellä alueella "Korsfjärdenin jatkeella".
Puualuksen hylky.

Tulliniemi itäranta (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka Hankoniemen kärjen lähellä, Tulliniemen itärannalla rantahiekassa, Tulliniemen kärjen sulkevan verkkoaidan kohdalla.
Rantahiekan sisään hautautuneita puurakenteita. Rantahiekasta pistää rantaviivan kohdalla rantaviivan suuntaisesti esiin kuusi puuta, jotka muistuttavat aluksen kaaren päitä. Etäisyys reunimmaisten puuosien välillä on noin 7 metriä. Kölipuulta vaikuttava osa on hiekan sisällä ylempänä rannalla. Sitä ylempänä rannalla on kaksi puuosaa, jotka muistuttavat myös aluksen kaaren päitä. Vesirajassa olevien puuosien ja ylempänä rannalla olevien puuosien välinen etäisyys on noin 5 metriä.
Hiekasta esiin pistävät puut saattavat liittyä myös Hankoniemen rantojen puolustukseen 1940 ja 1941. Tuolloin rantaviivalla oli piikkilankaesteitä, kivimiinoja, ns. "espanjalaisia ratsuja", konekivääripesäkkeitä ja miinakenttiä (ks. esim. teos Silvast, Pekka: Hankoniemi 1940-1941).
Keväällä 2012 kohde oli lähes täysin peittynyt hiekkaan, vain kaksi aluksen kaaren päältä näyttävää puuosaa oli näkyvissä. Kohteen tarkemman luonteen voisi mahdollisesti selvittää maatutkauksella ja/tai magnetometrillä.

Pellinki Sarasviken (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Suur-Pellingin itärannalla, Suur-Pellingin ja Ölandetin välisessä salmessa, salmen eteläosassa olevan Sarasviken -lahden pohjoisosassa.
Paikalla on hylky. Hylyn sijainti on piirretty käsin tehtyyn hylkykarttaan, johon on merkitty kaksi hylkyä, jotka paikallinen asukas "E. Andersson tiesi".

Harakka itäranta (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Hylky on Harakan itäpuolella päälaiturin edustalla.
Kohde on puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky. Pohjasta nousee kaaria noin metrin korkeuteen. Havaittavissa puinen pumpun putki ja eri kokoisia polvia. Puuaines näyttää kuluneelta. Hylkyyn on tarttunut kalaverkkoja.
Hylystä on ollut tietoa sukeltajapiireissä ainakin 1980-luvulta asti. Paikannettu viistokaikuluotaimella 2008 Museoviraston kenttätöissä. Tarkistettu sukeltamalla 2010.

Landsbro Svartån (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Svartån - eli Mustionjoessa lähellä joen itärantaa Landsbron kohdalla noin neljän metrin syvyydessä.
Paikalla on 4 - 5 metriä pitkä puurunkoisen veneen hylky. Hylky on vajonnut osittain pohjasedimenttiin. Rakenneosat vaikuttavat haurailta ja kuluneilta, esimerkiksi jäljellä olevat kaaret ja laitalaudat ovat hyvin hentoja ja ohuita. Perärangan osa ja peräpeili ovat jäljellä.
Hylky löytyi helmikuussa 2009 Pelastuslaitoksen sukellusharjoituksen yhteydessä.

Mustikkamaa 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Mustikkamaan luoteispuolella.
Puinen kohde, joka on mahdollisesti aluksen osa.

Svartså Pellas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylän paikka on merkitty Samuel Broteruksen vuoden 1692 Karleby kartan maanmittauskonseptille ja kuninkaankartastoon. Mahdollinen Öster-Karlebyn ryhmäkylän tonttimaa.
Jussila et al. 2020: Vanha talonpaikka on ollut intensiivisesti asuttuna sekä rakennettuna aina ja on edelleenkin. Mäenkumpare jokirannassa. Pihamaata ja rakennuksia, jossa tuskin jäljellä tutkimusarvoista ja erotettavaa kulttuurikerrosta vanhimmasta paikan asutuksesta. Re-kisteriin merkityn alakohteen perustelu on tuntematon. Vanhoissa kartoissa paikalla ei ole mitään.
V. 1746 emässeurakunnan karttaa ei alueelta ole. Vuoden 1791-1796 Klerckerin merikartalla merkitty Svartså by:ksi jossa taloja joen molemmin puolin - kartalla etelämpänä, Brasaksen kohdalla myös Svartså. Vuoden 1791 Svartsån kylän isojakokartalla paikka on Pellaksen talon maita (tontteja ei kartalle ole piirretty) mutta tällä kohden kartalla peltojen välinen tyhjä alue - oletettavasti tontti. V. 1883 kartalla paikalla talo ja rakenuksia ja siinä "Långis eller Pellas rusthåll".
Muutetaan kohteen koordinaatti aikaisemman alakohteen kohdalle. Isojakokartalla näkyy peltojen välisenä kumpareena ja tulisi koekuopittaa. (Porvoon museo)

Andersböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Galnandersbölessä eli Andersbölessä oli 1540-luvun alkupuolella kolme tilaa.
Samuel Broteruksen kartoittaessa kylän vuonna 1700 kylän talot olivat jakaantuneet kahdelle tonttimaalle. Smeds sijaitsi omalla tontillaan erillään kylän muista taloista Antas, Påwals ja Söfwers.

Galnandersböle Smeds (Asuinpaikat)
Historiallinen; Galnandersbölessä oli 1540-luvun alkupuolella kolme tilaa.
Samuel Broteruksen kartoittaessa kylän vuonna 1700 kylän talot olivat jakaantuneet kahdelle tonttialueelle.

Korttia (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle merkitty tonttimaa.

Vanhakartano (1000018463) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle merkitty Korttian kartanon paikka.

Syvänoja 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle merkitty tonttimaa.
Kohdetta ei ole tarkastetty maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Syvänoja 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalle kartalle merkitty tonttimaa.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja rajattu.

Syvänoja 3 (Asuinpaikat)
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja rajattu

Narkoski 1 (Asuinpaikat)
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja rajattu

Narkoski (Asuinpaikat)
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja rajattu

Narkoski 3 (Asuinpaikat)

Kantele (Asuinpaikat)

Torpby (Asuinpaikat)

Niinkoski (Asuinpaikat)
Historiallinen; Niinkosken kylässä oli 1540-luvulla kolme tilaa.
Kylän tonttialue on merkitty Samuel Broteruksen vuonna 1699 laatimalle kartalle.

Trollshovdaviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemestä ja Bromarvista pohjoiseen 12,4 km länteen Tenholan kirkosta ja noin 22 km luoteeseen Tammisaaren keskustasta, Trollshovdan kylässä, Trollshovdavikenin länsirannan luoteispohjukassa osittain veden alla, osittain kaislikossa hiekkapohjalla.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen pohjaosa, jonka päämitat ovat noin 25 x 6 metriä. Lankut on kiinnitetty kaariin puutapein. Kaarien väli on hyvin pieni, kaaret ovat lähes kiinni toisissaan. Hylyn kokkapuuksi arvioitu osa havaittiin rannan puolella kaislojen seassa.
Hylky löytyi Tammisaaren museon tekemässä arkeologisessa inventoinnissa 2008. Inventointi tehtiin rantakaavan valmistelun yhteydessä.

Kustaanmiekka (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Suomenlinnan Susisaaren länsipuolella.
Viistokaikumateriaalissa havaittu hylky, jonka pituus noin 12 metriä ja leveys noin 4 metriä.

Hangelby Buls Åker (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen autioitunut keskiaikainen tonttimaa. Tutkimuksissa löytyi kuitenkin viitteitä vain 1900-luvun asutuksesta paikalla.

Ekbackabergen (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Raaseporissa Karjaan Kvanträsketin eteläpuolella Eckackabergen-nimisen kallioalueen länsipuolella. Kivilatomukset sijoittuvat tarkemmin aivan kallion viereen lounaisen kalliojyrkänteen alapuolelle.

Storberget (1000019049) (Kultti- ja tarinapaikat)
Tuntematon ajoitus; Merkkipuu sijaitsee Raaseporissa Köpskogin länsipuolella Storbergetin ja Degermossenin puolivälissä. Merkkipuu on petäjä, johon on tehty kaiverrus kuorittuun kohtaan eli pilkkaan noin rinnan korkeudelle puun eteläkylkeen. Puu on elävä ja pilkka on kylestymässä umpeen. Pinnassa on nimi ja vuosiluku.

Husunkivi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Suomenlinnasta länteen, Husunkiven pohjoispuolella.
Paikalla on puurunkoisen limisaumaisen vankkarakenteisen veneen hylky, jonka pituus on noin 10 metriä. Aluksen kansipalkit ja polvia on havaittavissa. Kansilankutus puuttuu. Peräpeili on melko ehjä. Keularanka puuttuu. Osa partaasta on ehjä. Hylyn sisällä on havaittavissa isohkoja kiviä, joista ainakin yhdessä on metallilenkki. Tämä saattaa viitata siihen, että alus on ollut luotsien merimerkkien laskemisessa käyttämä viittavene. Hylkyyn on tarttunut vanhan kalaverkon jäänteet.
Kohde havaittiin viistokaikuluotauksen yhteydessä 1998. Museovirasto teki kohteelle tarkastuskäynnin 2011. Hylky näkyi myös Liikenneviraston tilaamassa Meritaidon luotauksessa 2014.

Olkkala Huhdanmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 200-300 metriä Olkkalan koulutilasta pohjoiseen Huhdanmäen itärinteellä jyrkähkössä rinteessä. Kohteessa on tehty metsänhakkuu ja maanpinnan muokkaus äestämällä. Äestyksen ja oksamassan takia maastossa liikkuminen oli vaikeaa.
Maanpinta havaittiin pääosin rikotuksi. Maa oli ravinteikasta mutta hyvin kivistä, joten äestys oli nostanut pintaan paljon kiviä.
Kohteessa havaittiin yksi selvä, osin tuhoutunut kivirakenne, mahdollisesti aidan perustus. Lisäksi havaittiin yksi kivirivi ja yksi mahdollinen tuhoutunut röykkiö. Muita selkeitä rakenteita ei pystytty erottamaan äestyksen vuoksi.
Kohteessa havaittiin ukontulikukkaa kolmessa paikassa, jänönsalaattia ja kapealeh-istä osmankäämiä. Ukontulikukka voi olla paikalla ihmisen seuralaiskasvina. Jänönsalaatti liittyy usein 1. maailmansodan linnoituskohteisiin.
Kuninkaankartastossa paikka on metsämaata eikä siinä ole asutusta.
Tarkastuksen perusteella todettiin, että kohteessa on merkkejä todennäköisesti his-toriallisen ajan ihmistoiminnasta. Maanpinta on myllääntynyt metsänkäsittelyn vuoksi, joten ihmistoiminnan merkkien tarkempi tulkinta ja ajoittaminen on pelkän maaston tarkastelun perusteella mahdotonta.

Edis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteen sijainti perustuu Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineessa kootun kylätietokannan paikannustietoihin. Tietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla kaksi taloa. Kohde tunnetaan myös nimellä Edet. Yksi kylän tiloista on kuulunut keskiajalla Paadisten luostarin omistuksiin (esim. Kerkkonen 1945:13).
Paikalla on sijainnut vetokannas, Edet (mj-rekisteritunnus 1000013989], jonka mukaan sen luoteispuolelle syntynyt kylä sai nimensä. Myöhemmin kannaksen eteläpuolelle syntyi toinen kylä, Smedsede (mj-rekisteritunnus 1000011094).
Paikalta ei saatu havaintoja vanhasta kyläasutuksesta. Vaikka alue on modernin tie- ja asunrakentamisen puristuksissa, osa kohteen kulttuurikerroksista ja rakenteista on saattanut säilyä. Koska kohteesta ei ole saatavilla konkreettisia todisteita muinaisjäännöksen olemassaolosta, kohdetta on toistaiseksi pidettävä ainoastaan mahdollisena muinaisjäännöksenä. Kohde vaatisi koekaivauksen tai arkeologisen valvonnan jonkun maankäyttöhankkeen (esim. viemäri tms. työmaa) yhteyteen, jotta tieto kohteen säilyneisyydestä ja sijainnista tarkentuisivat.
Kohteesta ei löydy tarkkaa 1700 luvun karttaa. Vanhin on isojakokartta v. 1845. Talo on merkitty Brotheruksen 1704 kartan reunamille, eikä sen paikantaminen kartan perusteella ole mahdollista. Klerckerin kartaston (1791-96) ja kuninkaankartaston (1796-1805) perusteella vanhin tonttimaa paikantuu Kantvikintien pohjoispuolelle, Humalistontien länsipään tienoille, etelään viettävälle maenrinteelle, kapean harjanteen luoteispuolelle. Joskus 1800 luvun alkupuolella tonttimaa on siirtynyt 140 m kaakkoon kapean harjanteen kaakkoispään toiselle puolen, missä tilakeskus on sijainnut nykypäiviin saakka. Nyt alue on modernia pientaloaluetta ja sen keskellä on ison lohkokiviperusteisen rakennuksen täytetty perusta.
Kantvikintien eteläpuolinen alue on alavaa kosteikkoa, ylempänä idässä maasto vaikuttaa täysin sekoittuneelta. Kantvikintien pohjoispuolella on vanha tie korkeine penkereineen sekä paineviemäri- ym. kaivantojen jälkiä ja pohjoisempana on alavaa niittyä. Vanha tonttimaa on sijainnut hieman ylempänä rinteessä, enemmän luoteessa, missä alue on täysin rakennettua.
Lisätietoja: Kohteen sijainti ja säilyneisyys on epäselvä ja mahdolliset vanhempaan asutukseen liittyvät jäännökset ovat tuhoutuneet ainakin Upinniementien ja Kantvikintien nykyisten linjausten kohdalta sekä niiden länsipuolella sijaitsevalta pientaloalueelta. Mahdollisia vanhempia jäännöksiä on voinut säilyä vain pienillä kaistaleilla Kantvikintien pohjois- ja etelälaidalla.

Getberg (Gietbärgs) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen kylätietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla kaksi taloa. Kuninkaan kartastossa (1776–1805) kylä esiintyy nimellä Gietbärgs.
Kohde sijaitsee Brunnberg-nimisen kallioalueen eteläreunalla, niemekkeessä jonka keskellä on korkea avokallio ja reunoilla hiekkaisempaa maata. Niemen eteläkärjessä on vanha maalaistalo, ja itäreunalla kivisen navetan raunioituneet perustukset.
Talon pihapiiriä lukuun ottamatta kylänpaikka on luonnontilassa. Paikalla ei havaittu maanpäälle näkyviä muinaisjäännökseksi luokiteltavia rakenteita. Paikalle tehtiin muutama löydötön koepisto. Kylänpaikkaa reunustavat pellot olivat heinällä, joten sieltäkään ei saatu mahdollisuutta löytöjen etsimiseen.
Vaikka kohteesta ei saatu suoria havaintoja muinaisjäännöksestä, kohteen topografian perusteella historiallisen kylätontin sijoittuminen nykyisen tilan paikalle on ilmeinen ja kohteen rajaaminen helppoa. Kohteen vanha rakennuskanta ja vallitseva maankäyttö antaa syyn olettaa, että kohteessa on säilyneenä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita.
Vuoden 1845 Getbergin isojakokartan mukainen tonttimaa sijoittuu pääosin mahdollisen muinaisjäännöksen oletetun rajauksen eteläosaan. Getbergin yhden talon paikka on merkitty v. 1760 Överbyn kartalle. Talo on merkitty sen pohjoispuolella olevasta rajapisteestä (Ruitens-ten) 360 ruotsin kyynärää eli 330 m noin etelään. Rajakivi on sama ja saman niminen 1845 kartalla ja kohdalla on 1961 peruskartalla kylien välinen rajapiste. 1760 kartan talo sijoittuu täsmälleen 1845 tonttimaan keskelle.
Myöhemmin (1900 luvulla) talonpaikka on sijoittunut aivan vanhan tonttimaan pohjoisosaan ja yksi rakennus tontin keskiosaan. Tonttimaan pohjoispuolella, avokalliomäen itäpuolella on 1845 kartalla ja myöhemmillä kartoilla ja ilmakuvissa useita ulkorakennuksia. Nämä ovat hävinneet ja raunioituneet parenteesista alkaen ja viimeiset rakennukset purettu tällä vuosituhannella. Jäljellä on mökki ja talo. Tonttimaan pohjoispuolella on lukuisia rakennuksen pohjia ja perustuksia, jotka voidaan paikantaa vanhoilta kartoilta ja ilmakuvilta. Vanhan tonttimaan alueella on nykyajan asumisen jäljiltä sekoittunutta maastoa.

Finnsbacka (Finnby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineen kylätietokannan perusteella kylässä on ollut 1560-luvulla yksi talo. Kohde tunnetaan myös nimellä Klockarbacka, Kyrkbacka, Finneby ja Finnbacka (Kerkkonen 1945:200; Hy, kylätietokanta). Kuninkaan kartastossa (1776–1805) kylä esiintyy nimellä Finsbacka.
Kohde sijaitsee Kirkkonummen keskustan länsipuolella olevan mäen länsiosassa, nykyisen Finnsbackan päiväkodin ympäristössä (Kappalaisenpolku 7). Päiväkodin piha-alueen etelä- ja länsipuolelle jää kapea kaistale mäen lakea. Tuo alue on täynnä myöhempiä kuoppia. Päiväkodin alueella ja päiväkodin kaakkoispuolella Kappalaisenpolun päässä saattaa olla vielä säilyneenä vanhaan kyläasutukseen liittyviä kerrostumia ja rakenteita.
Vaikka kohteesta ei saatu suoria havaintoja muinaisjäännöksestä, kohteen topografian perusteella historiallisen kylätontin sijoittuminen nykyisen Finnsbackan päiväkodin alueelle on ilmeistä. Kohteen vanha rakennuskanta ja vallitseva maankäyttö antaa syyn olettaa, että kohteessa on säilyneenä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita. Kohteen rajaus on suuntaa-antava.

Paratiisinmäki 7 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sijainti ja maasto:
Kohde sijaitsee Paratiisinmäen koillispuolella tasaisessa metsämaastossa itä-länsisuuntaisen ojan pohjoispuolella 5 m päässä metsäpolun itäreunassa. Kohteelta metsäpolkua pitkin ajopolulle on 31 m suuntaan 175º, josta ajopolkua pitkin on 55 m polkujen risteykseen kaakossa. Metsä on istutettua serbiankuusta. Kohteen yhteydessä kasvaa saniaista ja vanamoa hieman muuta ympäristöä runsaammin.
Kohde on halkaisijaltaan 2 m ja muodoltaan pyöreä. Se on kauttaaltaan sammaloitunut. Kyseessä on mahdollisesti lähde tai kaivo. Se on kivetty pohjoisreunasta ja eteläreuna on luonnollinen. Keskelle on kasattu kiviä ja puutavaraa, joiden alla on vettä. Vesi on kirkasta ja hyvän makuista.
Ruotsinkylän alueelta tunnetaan useita muitakin lähteitä.

Pellavamäki (Asuinpaikat)
Kohde sijaitsee avokallion koillispuolella tiheässä koivunsekaisessa lepikossa n. 650 m Riihikallion koululta itään. Maaperä on silttiä.
Avokallion laidalla sijaitsee 4,9 m x 2,2 m kivirakenne, joka kokonsa ja muotonsa puolesta sopisi rakennuksen pohjaksi. Rakennuksen kohdalta kairattaessa havaittiin pinnassa n. 15 cm paksu tumma maakerros. Mahdollisen rakennuksen pohjan eteläpäädyssä on tulisijaa muistuttava n. 1,5 m x 1,5 m kivirakenne. Kohteesta 16 m länteen löydettiin pyöreähkö 2,5m halkaisijaltaan oleva kiveys, jossa kivien keskihalkaisija on n. 25 cm. Muutoin kohteen ympäristö on suhteellisen kivetöntä.

Sudenkuopanmäki 3 (Maarakenteet)
Kohde sijaitsee loivasti länteen viettävällä rinteellä, muinaisrantatörmän terassilla. Puustoltaan alue on harvaa mäntymetsää (puut halkaisijaltaan 15–20 cm). Aluskasvillisuus on sammalta, puolukkaa ja mustikkaa. Maaperä on hiekkaa. Kuopasta 100 m länteen kulkee kevyenliikenteen väylä.
Vanha, soikeahko kuoppa, jonka mitat ovat 3,4 m x 2,6 m x 0,6 m. Kuopan reunat ovat loivat. Vallille on kaivettu koekuoppa, josta havaittiin turpeen alla huuhtoutumiskerros.

Broända (1000020535) (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Vartiokylänlahden perukan pohjoispuolella ojan reunassa. Sijaintitieto on epätarkka.
Paikalta löydettiin vuonna 1969 puisen veneen laitalauta, kun kaivinkone oli ollut kaivamassa ojaa. Laudassa oli kaksi läpireikää, ja toisessa niistä oli puinen tappi. Ilmoittaja arveli paikalla olevan jäljellä veneen hylky.

Stormossen 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sokeritehtaan pohjoispuolisen mäen lakialueen itäosasta löytyi kolme pientä sammalen peittämää röykkiötä. Röykkiöalue sijaitsee polttoaineen jakelupisteen kohdalla. Röykkiöiden luonne tai ajoitus ei ole selvillä. Ne voivat olla historiallisen ajan uunien perustuksia. Sijaintinsa ja korkeusasemansa puolesta kyse voisi olla
myös pronssi- tai rautakauden hautaröykkiöistä. Röykkiöt voivat liittyä myös Porkkalan vuokra-ajantapahtumiin.

Mustikkamaa Isoisänniemi (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Mustikkamaan länsirannalla eli Sompasaaren puoleisella rannalla, Isoisänniemen pohjoispuolella.
Rantaviivan tuntumassa oleva puisen rakenteen jäänne. Kokonaisuuteen kuuluu pitkiä rannansuuntaisia lautoja, joiden päällä on poikittain lyhyempiä lautoja. Lautojen päällä on kiviä. Matalan veden aikana rakenne on näkyvissä kuivalla maalla. Kyseessä voi olla laiturin jäänne.
Kohde havaittiin, kun Museoviraston meriarkeologian yksikkö kartoitti 2009 Hylkysaaren toimipisteensä lähivesiä kalustoa kokeillessaan. Rantaviivan tuntumassa olevan rakenteen edustalla havaittiin vedenalainen arinarakenne 2012 tehdyssä vedenalaisinventoinnissa. Ulompana vedessä on rakenteesta irronneita puuosia.

Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Sompasaaren ja Mustikkamaan välillä, lähellä Mustikkamaan pohjoisosan läntistä rantaa.
Kohde havaittiin Museoviraston Arkeologiset kenttäpalvelut -yksikön 2012 tekemässä vedenalaisinventoinnissa, joka tehtiin viistokaikuluotaamalla. Veneen hylkyä muistuttavan muodostelman koko on noin 2 x 7 metriä.

Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Sompasaaren ja Mustikkamaan välisellä vesialueella, Mustikkamaan pohjoisosan länsipuolella. Löytöalue on laaja ja epämääräinen rajoiltaan.
Paikalla on havaittu 2012 tehdyssä viistokaikuluotauksessa pohjamudasta nousevia puukappaleita sekä kauempana että lähempänä Mustikkamaan rannasta. Suurin puutavaraa sisältävä yhtenäinen alue on kooltaan noin 5 x 10 metriä. Löytöalueella on havaittu myös esine, jonka oletetaan olevan aluksen peräsin. Sen päämitat ovat noin 1 x 3 metriä. Havainnot tehtiin Museoviraston Arkeologiset kenttäpalvelut -yksikön tekemässä vedenalaisinventoinnissa. Löytöä ei voitu tarkistaa sukeltamalla erittäin huonon näkyväisyyden takia.

Hakjärvimossen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hakjärven koillispuolella, n. 500m päässä järvestä ja Hakjärventiestä. Alueen puusto on lähinnä sekametsää: koivua, kuusta ja rinteen yläpuolella kasvaa mäntyä.
Muinaisjäännös käsittää röykkiön (3 x 4 m) sekä talonpohjan (8 x 7 m). Talonpohja näyttää maahan kaivetulta ja muistuttaa muodoltaan suorakaidetta. Röykkiön voisi kuvitella muodostavan lähes neliön muotoisen alueen. Röykkiön etäisyys talonpohjasta n. 5,3 m länteen.
Paikalle ei ole merkitty asutusta Espoon pitäjänkartassa 1740, Espoon Pappilan Metsäkartassa 1780, Kuninkaan kartastossa 1776-1805 Espoon pitäjänkartassa 1840 eikä vuoden 1936 topografisessa kartassa.

Ramsjösundet (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Älgsjölandetin etelärannassa ja Ramsjösundetin pohjoisrannassa jyrkän mutta matalan kallion juuressa 1 - 1,5 metrin syvyydessä. Alue on leirialueen rantaa.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on arviolta 15 - 20 metriä. Hylky makaa rannan suuntaisesti. Kirkkaan veden aikana hylyn voi nähdä pinnalta käsin.
Hylyn on oletettu olevan Erik Erikssonin omistama laiva, joka paloi puutavaralasteineen Älgsjölandetin rannassa vuonna 1707. Puutavara oli tarkoitus kuljettaa Tallinnaan. Tapausta käsiteltiin oikeudessa ja se mainitaan kirjassa Artur Grönberg, 1933: Barösund. Ett bidrag till kännedomen om svenskbygdens historia. Oletuksen todenperäisyyttä ei ole tutkimuksin vahvistettu.

Näsby (1000021390) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Osa Padvan kaksoiskylää.

Padva (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Tilaluku 1560 4. Kaksoiskylä Padva ja Överpadva/Padva ja Näsby.

Kalvdal (Asuinpaikat)

Orvlax (Asuinpaikat)

Vättlax (Asuinpaikat)
Kylässä on 1600-luvulla ollut ainakin kaksi erillistä tonttimaata, joista vuoden 1692 kartan (KA MHA U B48:36/1) perusteella itäisemmällä on sijainnut kaksi verotaloa ja läntisellä yksi. Molemmilla tonttimailla sijainneet verotalot ovat viljelleet autioksi jääneitä peltoja, joten molemmilla on todennäköisesti sijainnut useampia taloja. Lisäksi tonttimaiden välissä on uudelleen käyttöön otettuja autiopeltoja jotka voivat liittyä paikalla sijainneeseen taloon.
Vuoden 1777 (KA MHA U B48:36/3-11) ja 1843 (KA MHA U B48:36/12-13) kartoille itäiselle tonttimaalle on sijoitettu Norrgårdin ja Smedsin talot, läntiselle Wästergård ja Dragons. Tässä vaiheessa keskimmäinen tonttimaa on ollut joko kokonaan autiona tai verovapaana. Vuonna 1872 mahdollinen keskimmäinen tonttimaa on autio.
Läntinen tonttimaa vaikuttaa säilyneen pitkälti rakentamattomana, joten on mahdollista että sen alueella on säilynyt keskiaikaiseen ja uuden ajan alun asutusvaiheeseen liittyviä kerroksia. Alue vaatii tarkempia tutkimuksia maankäytön muuttuessa.

Bredvik (1000021396) (Asuinpaikat)

Östanberg (Asuinpaikat)

Könick (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. 1570 lisäksi utbysmän (0,67 mk) Kivitok ja Rilax boleissa.

Håkansarv (Asuinpaikat)

Norrstrand (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Kartalle merkitty Byhamn.

Rekuby (Asuinpaikat)

Kansjärv (Asuinpaikat)

Grundsund (Asuinpaikat)

Bengtsår (1000021404) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2.

Koverhar (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Maakirjakartta 1647, Hans Hansson (b1a 53), pitäjänkartta 1800-l (2011 12). Ei maastokartalla. Paikannettu maakirjakartan ja 1800-l pitäjänkartan mukaan.

Lappvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 6. Autioitunut ennen 1700-l loppua. Kylän alueella vetokannas.

Öby1 (Asuinpaikat)

Basaböle (Asuinpaikat)

Tronsböle (Asuinpaikat)

Skogby (Asuinpaikat)

Harparskog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. 1540-50-l 2 taloa.

Spjutsböle (Asuinpaikat)
Koekaivaus 2015: Spjutsbölen keskiaikaisen kylänpaikan läheisyyteen on suunniteltu uudisrakentamista, jonka vuoksi paikalla tehtiin arkeologinen koekaivaus. Koekaivauksen tavoite oli selvittää sijaitseeko rakennuspaikalla kiinteäksi muinaisjäännökseksi luokiteltavia kulttuurikerroksia tai rakenteita. Tutkimuksessa kaivettiin tulevan loma-rakennuksen kohdalle ja sen lähiympäristöön 17 koekuoppaa. Koekuopista ei löytynyt mitään viitteitä siitä, että paikalla olisi muinaisjäännökseksi luokiteltavia rakenteita tai maakerrostumia. Rakennushankkeen vaikutusalueen ulkopuolella havaittiin pengerretty tasanne ja suhteellisen säännönmukaisesti ladottu kiveys. Näiden luonnetta tai ajoitusta ei kuitenkaan saatu varmuudella selvitettyä.

Björknäs (1000021414) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. 1560 Överby, kylässä ilmeisesti kaksi tonttia.

Leksvall (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 8. Suomen asutus 1560-kartassa mukana Ytterby.
Bysvikenin pohjukassa sijainneella tonttimaalla 1600-1700-luvulla säterinä ollut Leksvall gård (KA MHA U B41:25/1). Isojakokartalla 1779 kaksi tilaa, Norrgård ja Södergård (KA MHA U B41:25/5-13). Kylätontin läheisyydessä sijainnut ainakin 1700-luvulla mylly.

Dal (Asuinpaikat)

Smedsede (1000021417) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Kylän alueella vetokannas.

Hangist (Asuinpaikat)

Skarsböle (Asuinpaikat)

Skäggböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Autioitunut varhain.

Skinnarby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Toinen tontti autio jo 1800-luvulla.

Romby (Asuinpaikat)

Kotkaranta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Autio 1640-luvulla.

Jordansby (Asuinpaikat)

Gundby (Asuinpaikat)

Gamsböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Tontti mahdollisesti autio.

Mälsarby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. 1570 0,75 mk Eriksby bolissa.

Bålabacka (Asuinpaikat)
Vuoden 1647 kartassa kohde on nimellä Bolabacka.
MHA B 1a 54-55 Rassborghz Lähnn Tennala Sochnn [Gretarby, Gamsby, Bålabacka].
Vuoden 1705 karttaan on merkitty rakennus ja niittyjä.
B47:27/1 Mälsarby; Mälsarby, Bålabacka, Högböle och Sattala: Karta öfver åker och äng med beskrifning (1705-1705)
Kartalla, joka on vuodelta 1759, on merkintä Bålabacka "gamal tomt" ja "ödes åker".
B47:27/2 Mälsarby; Egokarta och delningsbeskrifning (1759-1759)

Pargas (Asuinpaikat)

Brutuböle (Asuinpaikat)

Nitlax (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Lisätty toinen kylätontti (b).

Eriksby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. fr. 1499?, viim. 1550

Karsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Kartano 1407?-, säteri 1611. Jöns Bengtsson 1406? 2 fr. lb. 1500-l, kartano 1610-20-l (Gyllenhierta, Ekestubbe). Palanut 1680-l.

Hermansö (Asuinpaikat)

Hästö 2 (1000021439) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Kylästä maksettu flöte-veroa.

Skatan (Asuinpaikat)

Älgö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Toinen tontti autio.

Kurö (Asuinpaikat)

Getskär (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. 1570 ei mainita.

Espingskär (Asuinpaikat)

Sommarö (Asuinpaikat)

Sundom (Asuinpaikat)

Backa (1000021448) (Asuinpaikat)

Skåldö (Asuinpaikat)

Grevö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Tarkkaa sijaintia vaikea määrittää. Utbysman Mats Larsson Esping.

Rådsböle (Asuinpaikat)

Vestervik (Asuinpaikat)

Björnböle (Asuinpaikat)

Bölsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Ei SA1560-kartassa. Utbysman 1,5 mk. Autio 1540?

Dragsvik 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Kylän alueella vetokannas.

Dragsvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Kylän alueella vetokannas.

Ekerö (Asuinpaikat)

Baggby (Asuinpaikat)

Spakanäs (Asuinpaikat)

Tomasböleby (Asuinpaikat)
Thomasbölen kylä on sijainnut nykyisen Övre Västergårdin tilan alueella, Hemträsketiin vievän joen itäpuolella, etelään viettävän mäen harjanteella. Paikalla on ilmeisesti kesäasuntona toimiva vanha talo, jonka pihapiiri ja ulkorakennukset ovat hoidettuja. Alueella voi olla säilyneitä historiallisia kulttuurikerroksia vanhemmasta kyläasutuksesta. Kylätontille tehtiin rajaus maastohavaintojen ja historiallisten karttojen perusteella. Kohteen tarkempi määrittäminen vaatisi tarkempia tutkimuksia (tarkkuusinventointia/ koekuopitusta).
Kylätontin etelä- ja kaakkoispuolen peltosaarekkeissa on kivijalkoja, joista kaikki näkyvät vielä 1950-luvun painetulla kartalla. Nämä kohteet on esitetty kohdassa muut havainnot. Ilmeisesti ne eivät kuulu historialliseen kylän tonttimaahan.
Kartta

Sunnanvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Tontti autio.

Elimo (Asuinpaikat)

Österby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. 1570 osa kylästä autiona.

Svartbäck 2 (1000021468) (Asuinpaikat)

Slipars (Asuinpaikat)

Västertrångsund (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Vaikea paikantaa, mahd. autio.

Persö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. 2 tonttia, niistä läntinen nykyisin autio.

Knopböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Laskettu 1540-l osaksi Antböleä. Tontti osin autio.

Total (Asuinpaikat)

Antböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Tontti autio, ilmeisesti pellolla. Knopböle laskettiin 1540-l osaksi Antböleä.

Repobacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Peruutettu Ingolf Djäkniltä 1405.

Gebbelby (Asuinpaikat)

Kurby 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Tontti autio? 1 talo, 0,5 mk Dalkarby bolissa.

Degerby 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Yksi rälssitila, Domargårdin alaisuudessa.

Koppskog (Asuinpaikat)

Sutarkulla (1000021491) (Asuinpaikat)

Pentby (Asuinpaikat)

Prästgården 3 (Asuinpaikat)

Visanbacka (Asuinpaikat)

Finnbacka (Asuinpaikat)

Västanby (1000021498) (Asuinpaikat)

Gösbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Tontti autio.

Finby 2 (Asuinpaikat)

Rullarsböle (Asuinpaikat)

Kudiby (Asuinpaikat)

Bredslätt 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Tontti autio?

Alhov (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Tontti autio. 1540 1 mk (utbysmän) Persö bolissa

Stor-Barsgård (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Varhaisin säilynyt tieto Barsgårdista on vuodelta 1451, jolloin sen mukaan nimetty verokunta mainitaan yhtenä Raaseporin linnaläänin noin sadasta bolista. Barsgårdin verokunnassa oli vuonna 1540 noin 26 maakirjataloa, ja se ulottui pitkälle saaristoon asti. Itse Barsgårdin kylä oli varsin pieni.
Barsgård jakautuu Lill-Barsgårdiin ja Stor-Barsgårdiin. Ne muodostivat vielä vuoden 1695 kartoituksessa yhteisen kokonaisuuden, mutta 1760-luvulle mennessä Lill- ja Stor-Barsgårdin välillä oli tehty rajankäynti, jonka seurauksena molemmat puoliskot muodostivat oman maakirjakylän.
Stor-Barsgårdissa oli keskiajan lopussa ja 1500-luvun puolivälissä kaksi tai kolme taloa. Talojen määrä vakiintui 1500-luvun lopulla kahteen. Niistä vauraampi oli 1600-luvulla Östergård, kun taas Västergård oli vuosikymmenten kuluessa monesti autiona.
Stor-Barsgårdin kylän tonttimaalla on yhä Västergårdin ja Östergårdin maatilojen talouskeskukset. Näistä Östergård viljelee edelleen kylän ja Snappertunan pelloilla. Tontilla on jälkiä melko raskaasta maankäytöstä ja keskiaikaiset rakenteet ja kerrokset saattavat olla varsin tuhoutuneita, mutta on myös mahdollista, että osia on säilynyt pihamaiden välisillä alueilla.
Kylätontin itäpuolella on muuta ympäristöä kuivempi ja korkeampi harjumuodostelma, jossa on useita matalia tiheän pensaiston ja puuston peittämiä kukkuloita. Tämä alue on myös mahdollinen vanhempien kerrosten sijainnille, koska nykyinen kylätontti on suhteellisen jyrkässä ja korkeassa paikassa.

Kjulböle (Asuinpaikat)
Kylässä on vuosien 1693 (KA MHA U B16:19/1) ja 1772 (KA MHA U B16:19/3-6) karttoihin merkitty kaksi taloa, Wästergård ja Östergård, joiden tonttimaat sijaitsevat samalla paikalla kuin nykyisinkin.
Itäisemmällä Östergårdin tonttimaalla tehtiin maastotarkastus syksyllä 2023. Alueella ei tehty havaintoja maan pinnalle erottuvista tulisijanperustuksista tai muista rakenteista, mutta pihapiiri vaikuttaa säästyneen raskaalta maanmuokkaukselta joten alueella on voinut säilyä vanhempiin asutusvaiheisiin liittyviä kulttuurikerroksia tai rakenteita. Kohteen tarkempi selvittäminen edellyttää kajoavia tutkimuksia mikäli alueelle on suunnitteilla muuttuvaa maankäyttöä.

Klockböle (Asuinpaikat)

Östertrångsund (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. SA1560-kartassa yhdistetty edelliseen.

Västra Rösund (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. SA1560-kartassa yhdistetty Östra Rösundiin.

Rösund (Asuinpaikat)

Växär (Asuinpaikat)

Dalkarö (Asuinpaikat)

Torsö (Asuinpaikat)

Strömsö (Asuinpaikat)

Långö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Kuulunut Raaseporiin.

Höstnäs (1000021519) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1540 4. Samuel Broteruksen vuoden 1695 kartalle on merkitty kaksi taloa.

Bredäng (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Osa tontista autiona?

Starkom (Asuinpaikat)

Grundsjö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. 1540 1 talo ja utbysman (1 mk). Kymmenysverotuksessa Karjaan Sannäs-bolia (1552).

Svenskby 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. 1540 lisäksi utbysman (2 mk).
Fagervik 3-5 talojen sijainnit tarkennettu 1700-luvun kartalta.
Koordinaatti osoittaa keskimmäiseen taloon. Tonttimaiden kohdalla on nyt vanhat talot, pihamaata joka luonnontilaista mantua. Voisi olla vain havaintopaikka, mutta miljöö vaikuttaa "alkuperäiseltä". Talot samoilla kohdin Pitäjänkartalla 1842 ja Senaatinkartalla v. 1872 ja 1967 peruskartalla.

Båsa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 9. Osa tontista autiona?

Siggböle B (Asuinpaikat)

Dams (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Orslandetin eteläosassa, osa Orsia.
Kaksi taloa v. 1702 kartalla:
talotontti 1702, rakennettua aluetta nyt
talotontti 1702, rakennettua aluetta nyt V. 1774 kartalla vain yksi talo (läntisempi).
Nykyisin vanha tonttimaa on jokseenkin täysin rakennettua tilakeskusta, asfaltoitua pihaa ym. Hyvin rakennettua aluetta (lukuisia ulkorakennuksia talon lisäksi) myös 1967 peruskartalla sekä senaatinkartalla 1870.

Linkulla 1-4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Satamapaikka. 1600-l tulliasema.
V. 1774 (1824) ja 1702 kartoilla neljä taloa tiiviillä tontilla. Tonttimaalla on nykyisin talo ja ulkorakennuksia sekä pihatannerta ja hoidettua pihaa. Reunamilla ehjempää. Tilanne sama 1967 peruskartalla. Senaatinkartalla 1870 paikalla vielä kolme taloa tiiviissä ryhmässä.

Lappby-Westanby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. 1540 utbysmän (0,25 mk).
Kohteen aiempi nimi Västanby 3. Lappby nimellä pohjoisempana v. 1702 kartalla. Myöhemmin, 1824 kartalla etelämpänä Westanby nimisenä (6666608,326443). Koordinaatti osoittaa v. 1702 kartan talonpaikkaa kohtalaisella tarkkuudella. Alue on nyt tiiviisti rakennettua, kuten myös 1967 peruskartalla sekä senaatinkartalla 1871 (joskin kartan reunassa epäselvä).

Stor-Ramsö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Karl Näskonungsson ja Gerdt Skytte myivät 1335 Padisten luostarille, 1407 luostari myy Tord Röriksson Bondelle. 1461 lahjoitetaan Gregers Mattsonille. 1500-l 4 fr.lb. 1461 kuninkaankartano, luultavasti jo 1300-l.
Katso 1000008344 Ramsjö.

Svarvarböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Kymmenysverotuksessa Karjaan Sannäs-bolia (1552).

Finnböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. 1540 lisäksi utbysmän (0,17 mk).
1700-l isojakokartalla kaksi taloa, kohteen paikannus siis isojakokartalta. Kohdalla on edelleen iso talo ja hoidettua pihamaata. Samalla paikalla kaksi taloa 1870 senaatinkartalla ja rakennettua myös peruskartalla 1961.

Gumböle 2 (Asuinpaikat)

Näs (Asuinpaikat)
Paikannus v. 1768 Näsbyn isojakokartalta. Kaksi taloa. Näsby 2 tontti idempänä ja nyt rakennettua. Tämän tontti ehjä. V. 1967 kartalla paikalla on ulkorakennus. Pitäjänkartta 1842 epäselvä, tämä kohta vaikuttaa tyhjältä, samoin senaatinkartalla, joissa talot vaikuttavat olevan idempänä kuin 1767 kartalla. Nyt 1768 tonttimaa vaikuttaisi olevan arkeologisesti ehjää aluetta ilmakuvasta päätellen. Paikkaa ei ole maastossa tarkastettu.

Rövars (Asuinpaikat)

Svartbäck Bäck (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Tontti autio. 1409 Bäck.
Paikannus v. 1767 isojakokartalta. Paikalla on edelleen talo ja pihamaata - nyt varikkona ja aidatun alueen sisällä. Paikalla on ollut talo myös v. 1842 pitäjänkartalla ja senaatinkartalla (v. 1872) sekä v. 1967 peruskartalla.

Utanåker (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. 1540 lisäksi utbysmän (1,5 mk).
V. 1757 kartalla Breds 3 (Utanåker). V. 1702 kartalla kaksi taloa vierekkäin. 1860luvun kartalla mainitaan myös Nederbynä (vieressä lounaassa Överby:n talo). Nyt rakennettua tilakeskusta. Ollut rakennettua kaikilla vanhoilla kartoilla.

Breds 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. 1540 yksi utbysman (0.25 mk). Kalkullan vastaisella rajalla autio Gammelbyn tontti.
Brotheruksen Bredsin kylän kartalla v. 1702 on tälle kohdalle merkitty talo "Rusthållet A". V. 1757 kartalla talo. Vuoden 1809 kartalla tässä Breds rusthåll. Alue nyt Stora Bredsin tilakeskuksen pihamaata, jossa ei vanhan tonttimaan alueella ole nyt rakennuksia. Rakennettua pihaa senaatinkartalla ja peruskatoilla.

Torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Liittyy Bollstadiin.
Koordinaatti muutettiin.
Talo paikannettiin v. 1757 ja 1768 kartoilta - paikannus hyvä. Alue on nykyisin rakentamatonta mutta sekoittuneen näköistä tannerta ja pusikkoista metsää. Voisi olla kuitenkin jotain jäljellä maaperässä. Peruskartalla 1967 alue on tyhjä (lähellä ulkorakennuksia). Senaatinkartalla 1872 paikalla torppa. Pitäjänkartalla 1847 paikalla Torp hemman.

Kalkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. 1540 yksi talo, 1 utbysman (1 mk). 1451 stadge- tms. vero.
V 1809 kartalla Bredsin rustholli on mäen itäosassa, joka on merkitty nimellä "Gammelbybacken". Koordinaatiksi v. 1702 kartalta tehty paikannus. Alue on nyt pihamaata. Rajaus on vanha tonttimaa - rajaus ei ole kovin tarkka. Alue on ollut rakennettua kaikissa vanhoissa kartoissa.

Täkter (Asuinpaikat)
Talot A-E ja kaksi torppaa v. 1767 kartalla. Yksi torpanpaikka on erillinen kohde nro 91. Koordinaatti on tonttimaiden keskipiste.
Kaikki talotontit ovat nykyisten rakennusten kohdilla ja hoidetuilla pihamailla. Alue on ollut tiheästi rakennettua v. 1782 senaatinkartalla ja vanhoilla peruskartoilla. Talotontit v. 1767 kartalla raportissa.

Ingarskila A-F (Asuinpaikat)
Tonttimaa on kahdessa osassa. Tämä on lounaisosa, jossa talot A-F ja tunnukseton talo (pohjoisin). Paikannus v. 1780 kartalta.
Koordinaatti tonttimaiden keskipiste tonttien A-B välissä. Kylän kaakkoisosa raportin kohde nro: 243. Alue on nyt täysin rakennettua ja on ollut kaikissa aiemmissa kartoissa.

Österkulla (Asuinpaikat)
Paikannus v. 1702 kartalta ja osin päätelty myös v. 1767 kartalta (jossa ei taloja merkitty). Paikannus ei ehkä ole aivan tarkka - siinä on mukana oletusta. Alue ja paikka on nyt osin rakennettua - taloja ja pihaa. Ei tarkemmin tarkastettu (pihaaluetta, joskin julkinen tie läpi).

Dalsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. 1540 lisäksi utbysmän Bergbygge bolissa (0,25 mk).
Paikka nimetty Dalsby:iksi vanhojen karttojen mukaisesti (Aiemmin Dal 2).
Koordinaatti korjattu ja osoittaa keskimmäistä taloa v. 1767 kartalla. Isojakokartta on tällä kohdin hieman epämääräinen ja tulkinnanvarainen. Joka tapauksessa talot ovat sijaineet alueilla , joissa edelleen talot tai alueet muutoin rakennettuja. Pitäjänkartalla (v. 1842) talot voi tulkita sijaitsevan harjanteen laella - kalliolla. Senaatinkartalla laitimmaiset talot vaikuttaisivat olevan kuten isojakokartalla - keskimmäistä ei olisi.
Alueella kuitenkin runsaasti ulkorakennuksia - maankäyttö vilkasta. Alueella ei havaittu mitään minkä voisi tulkita vanhan asutuksen jäänteiksi.
V. 1767 kartassa alueella sijaitsee kolme taloa, joiden jäänteitä ei onnistuttu maastossa paikantamaan. Läntisimmän talon kohdalla kulkee nykyisin pihatie. Keskimmäisen talon kohdalla havaittiin ainoastaan luonnollista kalliota. Itäisimmän talon kohdalla sijaitsee nykyisin asuin käytössä oleva pihamaa.

Sonasund (Asuinpaikat)
Koordinaatit eli talon paikka on paikannettuna v. 1702 kartalta. V. 1850 kartalla talo hieman lännempänä. Pitäjänkartalla (v.1842) talo kuten nytkin, samoin senaatinkartalla (v. 1872). Paikalla nyt talo ja pihamaata

Västernäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. 1540 0,5 mk (Låvanäs) Breds bolissa, utbysmän.
V. 1767 kartalla yksi talo. Lågnäs:in kylää, talo nro 1 Wästerlågnäs. Alue on nykyistä pihamaata ja rakennettua.

Ström (Asuinpaikat)
Paikannus v. 1781 isojakokartalta. On ollut tuolloin samalla paikalla kuin talo nytkin – samoin pitäjänkartalla v. 1842 ja senaatinkartalla v. 1872. Edelleen siis talo ja pihamaata.

Degerö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Eteläinen tontti autio.

Malm (Asuinpaikat)
V. 1767 kartalla kaksi taloa ja sotilastorppa.
Koordinaatit Malm 1 ja 2 kohdalla - jotka tiiviisti vierekkäin, torppa taloista länsilounaaseen. Pitäjänkartalla v. 1842 kaksi taloa (kolme tonttia) samalla kohden. Senaatinkartalla v. 1872 talo ja lukuisia rakennuksia, samoin peruskartalla 1961. Nyt paikalla on pari taloa, ulkorakennuksia ja hoidettua pihaa.

Tordeby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. 1540 Gördavik-bolissa utbysman (0,5 mk), utbysmän 1,5 mk. Kylällä kaksi tonttia. 1572 Torbacka gård.
Vanhoilla kartoilla v. 1701 ja v. 1767 paikka nimellä Torbacka. Ei tietoa mistä Tordeby nimi. Talot nro 5-8, paikannus 1767 kartalta.
Kahden koillisosassa sijainneen talon kohdalla on nyt talo ja pihaa. Kaakkois- ja koillisosassa sijainneiden 1767 talojen paikat ovat autioina, mutta kaakkoinen talotontti nurmikkoa. Koillisin eli itäisin talonpaikka metsäistä mantua - voisi olla muinaisjäännös siltä osin. V. 1842 kartalla kaksi taloa alueen länsiosassa (itäosa tyhjä), mutta senaatinkartalla 1872 yksi talo itäosassa ja toinen länsiosassa. Peruskartalla 1961 tilanne kuten nytkin.

Halvdels (Asuinpaikat)
V. 1702 ja v. 1768 kartoilla talot 1 ja 2 tiiviillä tontilla, samoin v. 1842 pitäjänkartalla ja senaatinkartalla v. 1872, jossa myös lukuisia ulkorakennuksia. Vuoden 1961 kartalla koko vanha tontti on autiona mutta v. 1972 kartalla paikalla on taas talo. Nyt paikalla on kaksi omakotitaloa, ulkorakennuksia ja hoidettua pihaa.

Domarby (Asuinpaikat)
Kaikilla vanhoilla tonteilla on nyt talot tai asfaltoitua parkkipaikka. Keskimmäisen tontin ja pohjoisimman tontin välissä on kaistale metsäistä maata. Pitäjänkartalla 1842 tämä alue on tyhjä (vaikuttaa että on jäänyt piirtämättä lehden reunalla), mutta senaatinkartalla alue on rakennettua, taloja ja ulkorakennuksia. Peruskartalla 1961 alue tyhjä - lieneekö talot hävitetty parenteesin aikana tai heti jälkeen?

Degerby 1-2 (Asuinpaikat)
Talot 1 ja 2 isojakokartalta 1767. Alueella nyt talo ja pihamaata. Osin autiona 1961 peruskartalla. Pitäjänkartalla 1842 tonttimaata, Senaatinkartalla v. 1872 ulkorakennuksia

Gummarsbacka (Asuinpaikat)
V. 1767 kartalla kaksi taloa, molemmat nro 4. Piaklaa nyt Vinkersin tilakeskus - talo ja ulkorakennuksia ja pihaa. Pitäjänkartalla 1842 alue rakennettua, samoin senaatinkartalla v. 1872 ja 1961 kartalla.

Kämpbacka 1-3 (Asuinpaikat)
Vuoden 1779 isojakokartalla talot 1-3 ovat tiiviissä ryhmässä. Torppa ja talo 4 kauempana erillään (kohteet 213 ja 214). Tämä ja muutkin tonttimaat nyt rakennettua aluetta - ja on ollut aiemmillakin kartoilla.

Maggböle 2 (Asuinpaikat)
Vuosien 1701 ja 1767 Knappa talo 2. Talo yksi sijaitsee kauempana kaakossa ja omana kohteenaan (autio, kohde 216). Tämä vanha tonttimaa on nyt tilakeskuksen ydintä ja rakennettua maastoa.

Strand (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Kylän tontti ollut aiemmin lähempänä rantaa.
Talo ei ole voinut olla etelämpänä koska siellä jo varsin matalaa vesijättöä. Paikannus epätarkkojen karttojen perusteella rantapellosta kohoavalle harjanteelle. Alueella talo, tilakeskus ja pihamaata
Koska kohteen paikannus on keskellä rakennettua tonttia, ei sitä pystytty tarkemmin paikantamaan eikä tarkastamaan. Ympäröivän maaston tutkimus ei paljastanut uusia vihjeitä kyläpaikan mahdollisesta sijainnista.

BILLSKOG 6 JA 7 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muinaisjäännösrekisteri:
Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 9. Tonttimaan itäosa autio?
Jussila & al 2017: Isojakokartoilla (v. 1762 ja 1775) kylä kahdessa eri taloryhmässä. Tämä on läntisempi, talot 1 ja 7. Ryhmät erotettu omiksi kohteikseen, itäisempi on kohde nro 160. N 6667247 E 344138 talo 7 N 6667359 E 344119 talo 6
Molempien vanhojen tonttien kohdalla on nyt talo ja pihamaata - kuten aiemmillakin kartoilla.

Obbnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Alueella nykyisin laivastoasema.

Kantvik (Asuinpaikat)

Hila (Asuinpaikat)

Ängvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. 1540 lisäksi utbysmän (0,625 mk). Iso tontti, pääosin autio.

Skinnarby 2 (1000021597) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Lähellä Ängvikiä. Nykyisin autio.

Rilax 2 (Asuinpaikat)

Sevals (Asuinpaikat)

Domarkulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Kylä jaettu 1550-l.

Träskby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Pitkään autio 1600-luvulla. Tontti autio?

Gunnarskulla (Asuinpaikat)

Biskopsböle (Asuinpaikat)

Vårnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Keskiajalla 4 taloa, 1540 vain yksi, joka jaettu kahteen noin 1570. Osin autio.

Stubbans (Asuinpaikat)

Järsö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Muut talot yhdistetty kartanoon. Osin autio.

Värby (Asuinpaikat)

Putvik (Asuinpaikat)

Bergström (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Talot yhdistetty kartanoon.

Hirsala (Asuinpaikat)

Ådbäck (Asuinpaikat)

Karuby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Vanhin tontti etelämpänä. Autio.

Storms (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Noin 1548 2 taloista siirretty Medvastöhön.

Smedsby 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 8. Läntinen tontti autio?

Österby 3 (Asuinpaikat)

Evitskog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 8. Osa autiona.

Immula (Asuinpaikat)

Veijola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Kylässä rälssin asumakartano 1537. Säteri 1600-l.

Tvära (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Osa tontista autiona.
V. 1768 kartalla kaksi erillistä taloa n. 260 m etäisyydellä toisistaan. Tämä kohde on pohjoisempi talo 1. Talo 2 omana kohteenaan (nro 221, Tvära 2).
Tvära 1:n paikalla on maatalousrakennuksia ja peltoa koko alalla. Mitään muinaisjäännökseltä vaikuttavaa ei ole paikalla nähtävissä.

Billskog 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 9. Tonttimaan itäosa autio?
Kylä kahdessa eri taloryhmässä. Tämä on läntisempi, talot 2-6. Ryhmät erotettu omiksi kohteiksiin, itäinen on kohde nro 159.

Östersolberg (Asuinpaikat)
Kylässä on neljä taloa ja torppa erillisillä tonttimailla v. 1768 kartalla. Tämä on lounaisin tontti, talo nro 4. Koordinaattia on hieman korjattu v. 1767 kartalta tehdyn paikannuksen perusteella ja nimi muutettu nro 4:ksi. Tonttimaa on jäänyt osin radan ja tien alle, mutta sen eteläpuolella on ehjää, nyt pusikkoista ja metsäistä ja autiota tonttia - osin pihamaata. Voi olla että radan- ja tien teossa vaurioitunut. Ollut aikoinaan radan pohjoispuolella. Rataa oikaistu sittemmin niin, että se kulkee vanhan tontin pohjoisreunalta. V. 1842 kartalla paikalla talo, samoin 1872 senaatinkartalla. V. 1961 kartalla täysin autio.

Västersolberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 7. 1540 utbysmän (0,5 mk) Ingarskila bolin Solbergissa.
Kylän eteläisin erillinen tonttimaa jossa v. 1790 kartalla kolme taloa, talot 5-7 (myös 1702 kartalla). Tontilla rakennuksia 1842 ja 1872 kartoilla. Vanha tonttimaa on nyt lähes täysin tilakeskuksen rakennettua aluetta

Valby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Lisäksi utbysmän 1,25 mk.

Maksjoki (Asuinpaikat)

Gunnars 2 (Asuinpaikat)
Paikalla on nykyisin golfkenttä, joten muinaisjäännös saattaa olla tuhoutunut.

Kiviniemi (1000021715) (Asuinpaikat)

Prästgården 2 (Asuinpaikat)

Vols 2 (1000021723) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Lisäksi utbysmän 0,56 mk.

Vabby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Taloista 4 (2 mk) Tötar bolissa.

Kittfall (Asuinpaikat)

Tötar (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 8. Lisäksi utbysmän 1,67 mk.

Järvetötar (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 9. Useita tontteja.

Gråmarböle (Asuinpaikat)
Paikannus isojakokartan mukaan. Paikkaa ei ole tarkastettu.
Vanha tonttimaa (jossa sijainneet Griss ja Borgars) näyttäisi sijoittuvan nykyisen
rakennuksen länsipuolelle, jossa 1967 kartalla pari ulkorakennusta.
Pitäjänkartalla 1842 talot vanhalla tontilla mutta senaatinkartalla 1870 vanha tontti näyttä olevan autio ja talot nykyisillä paikoillaan.

Siggböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. 1540 2 taloa (1,25 mk) Knappa bolissa. Tontti autio? Laskettu ajoittain Siuntioon.

Dams (1000021731) (Asuinpaikat)

Linkulla (Asuinpaikat)

Västanby 3 (Asuinpaikat)

Stormora (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Eteläosa autiona.

Båtsmora (Asuinpaikat)

Bengtsmora (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Tontti (osin?) autio, pellon keskellä. 1540 utbysmän 0,33 mk.

Ingevalsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 6. 1 mk (utbysman) Rasa bolissa (utbysman yhteensä 3,58 mk).

Mjölnarby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Utbysmän 0,08 mk. Tontti autio, osin veden alla?

Bredvik 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Lill-Bredvikin tontti autio.

Bålaby (Asuinpaikat)

Hållsnäs (1000021752) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Kylä palanut 1600.

Kleven (Asuinpaikat)

Bällby (1000021756) (Asuinpaikat)

Biskopsnäs (Asuinpaikat)

Hermala (1000021758) (Asuinpaikat)

Jalassaari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Utbysmän 1 mk.

Marttila (1000021760) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Pelto- ja heinätiedoissa mukana Seppälä.

Torhola (Asuinpaikat)

Härjänvatsa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 7. 1540 taloista 3 (1,625 mk) Kirves bolissa.

Makkarjoki (Asuinpaikat)

Puujärvi (Asuinpaikat)

Lönhammar (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 9. Osa tontista peltoa.

Bondby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. 0,25 mk Lohjantaipal bolissa (ubm?).

Torsböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Tontti autioitunut, pellon laidassa.

Joddböle (1000021771) (Asuinpaikat)

Smedsby (1000021772) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Tontti osin autio.

Böle 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Dönsbyn pohjoispuolella.

Skogäng (Asuinpaikat)

Klinkbacka (Asuinpaikat)

Starrböle (Asuinpaikat)

Sjösäng (Asuinpaikat)

Lillfors (Asuinpaikat)

Skuru (Asuinpaikat)

Brunkom (1000021781) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. 1570 lisäksi utbysmän.

Smedsböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. 1570 lisäksi utbysmän.

Järnvik (1000021783) (Asuinpaikat)

Gästerby (Asuinpaikat)

Slikko (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. SA 1560-kartassa laskettu Antskogiin tai Bondbyhyn. Tontti autio 1700-l, uusi talo eri paikassa?

Kvarnby (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1.

Antskog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Rautaruukki 1630 alkaen.

Trädbollstad (Asuinpaikat)

Bollstad (Asuinpaikat)

Ramskulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. 1570 lisäksi utbysmän.

Kyrkbacka 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. 1634 kolme torppaa (Brötorp, Gennäs, Karsby)

Björsby (1000021794) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Kartano 1503. 1570 lisäksi utbysmän. Erik i B. -1562-

Sonabacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Liitetty Näsbyn kuninkaankartanoon n. 1556.

Prästegården 2 (Asuinpaikat)

Övervästerby (Asuinpaikat)

Hällskulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. 1570 lisäksi utbysmän. Osin autio.

Kila (1000021799) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. 1634 -Kila torp/Lillkila.

Grännäs (1000021800) (Asuinpaikat)

Sidsbacka (Asuinpaikat)

Persböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Tontti osin autio. Myllyjä. Varhaisin kartta vuodelta 1705 (KA MHA U B41:33/1-3) jolloin kylässä kolme taloa.
Tonttimaalla sijainnut jo ennen isojakoa kaksi kylän tiloista, Upgården ja Mellangård (v. 1765 nimellä "Säteriet"). Kolmannen talon tontti on sijainnut hieman erillään, lähempänä jokea (ks. alakohde).
Ytterbyn ja Mellangårdin tonttimaat ovat olleet käytössä vielä 1765 (KA MHA U B41:33/4-5) ja 1862 (KA MHA U B41:33/6-8) mutta autioituneet 1800-luvun lopulla tai 1900-luvun alussa, jolloin Mellangårdin tonttimaa siirtynyt joen vastakkaiselle puolelle.
Ytterbyn tonttimaa nykyisin peltoa. Kylätonttiin liittyviä rakenteita ja kulttuurikerroksia voi olla edelleen säilyneenä etenkin Mellangårdin tontilla.

Skogböle (Asuinpaikat)

Stopböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Autioitui noin 1577. Liitetty Kullaan, joka aluksi käytti kylää laitumena.

Kulla (1000021805) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. SA 1560-kartalla Svedjekulla yhdistetty samaan, yht. 6 taloa.

Svedjekulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. SA 1560-kartassa yhdistetty Kullaan, yht. 6 taloa.

Bonäs (Asuinpaikat)

Fastarby (Asuinpaikat)

Grop (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. 1570-l lopulta alkaen pitkään autio. Uudelleen viljelykseen 1744, jolloin näkyi vanhoja kivijalkoja.

Rörsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Gennarbyn rajapiiritiloja.
Historiallinen kylätontti on sijainnut noin 250 metriä Bonäsbåsetin eteläpuolella. Idässä ja kaakossa kylätonttia reunustaa jyrkät kalliot, lännessä ja etelässä tontti rajautuu Rörsbyn tiehen. Nykyisin alueella on yksi asumattomalta vaikuttanut talo ulkorakennuksineen. Pihapiirin läpi kulkee hiekkatie ja alue on osittain kallioista. Asuinrakennuksen edustalla on kivetty penger, joka vaikuttaa pihatien pengerrykseltä. Navettarakennuksen itäpuolella on pienen rakennuksen kivijalka. Alueella voi olla säilyneitä historiallisia kulttuurikerroksia vanhemmasta kyläasutuksesta. Kohteelle tehtiin rajaus maastohavaintojen ja historiallisten karttojen perusteella. Kohteen tarkempi määrittäminen vaatisi tarkempia tutkimuksia (tarkkuusinventointia/ koekuopitusta).
Kansalaisilmoituksen mukaan päärakennuksen luoteispuolella kasvaa tummaa tulikukkaa.

Rådby (Asuinpaikat)

Lindsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. 1570 1 talo, 2 mk Kulla bolissa.
Lindsbyn historiallinen kylätontti on sijainnut Backan tilan alueella, kallioisen mäen eteläpuolella, noin 200 metriä Bonäsån- joen luoteispuolella ja Lindsbyntien molemmin puolin. Kylätontin itäpuoli on asuttua maatalon pihapiiriä ja länsiosa heinittynyt peltosaareke. Autioituneessa länsiosassa on sijainnut suurehko ulkorakennus vielä 1990-luvulla. Maaperä näyttää paikoin tasatulta ja alueen keskiosassa on kasaan työnnettyjä suuria lohkareisia kiviä. Alueella on kuitenkin myös koskemattomalta vaikuttavaa maastoa ja rakentamatonta pihapiiriä. Maaperässä voi olla säilyneenä historiallisia kulttuurikerroksia vanhemmasta kyläasutuksesta. Kohteen tarkempi määrittäminen vaatisi tarkempia tutkimuksia (tarkkuusinventointia/ koekuopitusta).
Kohteelle tehtiin aluerajaus maastohavaintojen ja historiallisten karttojen perusteella. Muinaisjäännöspiste siirrettiin kylätontin keskelle.

Dotterböle (Asuinpaikat)

Pölkå (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. 1570 1 talo (1,25 mk) Kulla bolissa, samoin erikseen Ytterpölckö, jossa 1 talo ja utbysmän (2,75 mk).

Svedja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Ensimmäisen kerran Svedja (Svidja) mainitaan ratsumiesluetteloissa vuosilta 1554/1555 ja 1562. Taloluku 1560 4. Ulf-suvun kartano, joka alistettu jo varhain Gennarbylle. 1600-luvun lopulla ei enää kartanoa. Broteruksen vuoden 1709 karttaan (KA B48:23/1 Svedja) on merkitty ainoastaan Svidjan kylä, jossa myös kartano on saattanut sijaita.

Hylta (Asuinpaikat)
Muinaisjäännösrekisterissä ollut kylätontin sijaintipiste oli väärässä paikassa. Historiallisten karttojen mukaan Hyltan kylän talot ovat sijainneet kahdessa osassa Storhyltan ja Ytterhyltan tilojen alueilla. Kylätontin osat sijaitsevat reilun puolen kilometrin päässä tarkastettavasta voimajohtolinjasta, eikä niitä tarkastettu maastossa. Kohteelle tehtiin aluerajaus perustuen historiallisiin karttoihin.

Krokby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. 1 fr. lb (1557 2 lb), säteri 1611. Brand-suku.

Skallböle (1000021828) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Osin autio.

Stocksböle (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. 1570 todennäköisesti myös autiotila. Lastauspaikka. Markkinapaikka?
Jussila 2015: Muinaisjäännösrekisterin summittainen paikannus osuu matalaan lahdenpohjaan, joka ollut keskiajalla veden alla. Todennäköisesti yksi kylän talo on ollut lahden pohjoispuolella, perustuen arvioon v. 1807 kartan peltokuvioista ja erään kohdan - joka peltokuvioiden ja topografian perusteella olisi sopiva talonpaikaksi - merkinnästä "Hage under tomten". Samoilla tienoilla Kuninkaankartastossa on torppa, mutta torppa myös Stockuddenin kärjessä. Pitäjänkartalla v. 1847 Stockby on jokseenkin samalla paikalla kuin ensin mainittu torppa.

Västankärr (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Yksi taloista (0,75 mk) kuuluu 1570 Finby boliin, osa kylästä (0,875 mk) kuuluu Hölklöt boliin, mutta on utbysjord.

Gumböle (1000021834) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. 1570 lisäksi utbysman. Yhteisviljelyssä Olsbölen kanssa.

Hulta (Asuinpaikat)

Svenskby (1000021836) (Asuinpaikat)

Finby (Asuinpaikat)

Mail (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. fr. kartano? Säteri 1606.

Alaspää (1000021839) (Asuinpaikat)

Barkala (Asuinpaikat)

Kälkala (Asuinpaikat)

Perskomböle 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Tontti autio.Palanut noin 1619.

Koskis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Myllyjä.

Guntraböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Pitkiä aikoja 1600-l autioina, asuttu 1785. Autio.

Ovanmalm (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. 1600-l tontti lienee autio.

Ahonpää (1000021854) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Jussilan (1977, 21) mukaan Karisjärvi ja Ahonpää syntyneet samasta kantakylästä, mutta olivat 1500-luvulla jo omia kyliään.

Karsijärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 6. Jussilan (1977, 21) mukaan Karisjärvi ja Ahonpää syntyneet samasta kantakylästä, mutta olivat 1500-luvulla jo omia kyliään.

Herrala (1000021857) (Asuinpaikat)

Marttila 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 9. Jussilan (1977, 22) mukaan Marttila on kantakylä, josta Hauhola ja Hattula ovat syntyneet.

Hattula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. SA1560-luetteloon ei merkitty Hattulaa, mutta Jussilan (1977,21) mukaan Hattula syntynyt Marttilan kantakylästä ja sen taloluku oli kolme v. 1539.

Pusula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 8. Tontti osin autio, Pusulanjärven rannalla.

Hyönölä (Asuinpaikat)

Seppälä (1000021862) (Asuinpaikat)

Heijala (Asuinpaikat)

Miemola (1000021864) (Asuinpaikat)

Maikkala (Asuinpaikat)

Varttila (Asuinpaikat)

Jättölä 2 (Asuinpaikat)

Röhkölä (Asuinpaikat)

Kaukela (Asuinpaikat)

Rutila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Ei paikannettu. Yhdistetty Kaukelaan. 1571 kylässä lisäksi 2 autiotaloa, kalda rökar.

Hauhula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Hakula=Hauhula?

Hyvelä (Asuinpaikat)

Saukkola (1000021873) (Asuinpaikat)

Mäntsälä 1 (Asuinpaikat)

Heimola (1000021875) (Asuinpaikat)

Luttula (1000021876) (Asuinpaikat)

Tavola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Varhaisin maininta kylästä 1417. Taloluku 1560 9, 1776 5 (+2). Vuoden 1776 kartalle (KA MHA U B27a:10/1-2) kylän kaikki talot merkitty samalle kylämäelle, jonka kaakkoispäädyssä myös mahdollinen autioitunut, Kosken talon hallussa ollut tonttimaa. Lisäksi Seppälän talon hallussaolevaksi mainittu toinen mahdollinen autio.
Viimeistään 1870-luvulta alkaen osa kylän taloista on siirretty hieman kauemmas kylämäeltä, nykyisin paikalla on kolme taloa, Ali-Seppälä, Ikusti ja Kuusto.

Yli-Immola (Asuinpaikat)

Millola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Lisäksi utbysmän (1,58 mk). 1571 lsäksi 1 autiotalo.

Pälölä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Pälölä=Savijärvi (Jussila 1977, 23).

Koskis 2 (Asuinpaikat)

Hietais (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Lisäksi utbysmän (0,25 mk).

Maikkala 2 (Asuinpaikat)

Maskila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Taloista 1 (0,5 mk) Koskis bolissa.

Suittila (Asuinpaikat)

Kutsila (1000021886) (Asuinpaikat)

Mynterlä (Asuinpaikat)

Paksalo (Asuinpaikat)

Röylää (Asuinpaikat)

Rettlahti (Asuinpaikat)

Härtsilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 7. Kuninkaankartasto (lehti 84), tarkistettu: Johanna Forsius/MV/

Vanjoki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Muinaisjäännösrekisterissä paikannettu myös yksi kylätontti joen rantaan. Kuninkaankartasto (lehti 84), tarkistettu: Johanna Forsius/MV/

Uusikylä (1000021909) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Erotettu Ikkalasta ja Viialasta.

Viiala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Lisäksi utbysmän 0,75 mk. Kaksi taloa erotettu Uuteenkylään. 1571 lisäksi 3 autiotaloa, kalda röker.

Ikkala (1000021911) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Lisäksi utbysmän 0,17 mk. Kaksi taloa erotettu Uuteenkylään.

Vanjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 6. Kuninkaankartasto (lehti 84), tarkistettu: Johanna Forsius/MV/

Mertamäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Kylä luettu myöhemmin Pakaiselaan.

Niemi 1 (1000021914) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 6. Johanna Forsius/MV/

Irjala (1000021915) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Taloluku (1500-l puoliväli): Forsius 1993, 63. Kuninkaankartasto (lehti 84), tarkistettu: Johanna Forsius/MV/RHO, Vihdin maisemahistoriallinen selvitys (Forsius 1993)

Koikkala (1000021916) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Johanna Forsius/MV

Pääkslahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 6. Kuninkaan kartasto (lehti 66), tarkistettu: Johanna Forsius/MV/

Niemenkylä (1000021918) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Lisäksi utbysmän 0,75 mk. 1571 lisäksi 1 autiotalo, kald rök. Kuninkaan kartasto (lehti 66), tarkistettu: Johanna Forsius/MV

Köykkälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Kuninkaan kartasto (lehti 66), tarkistettu: Johanna Forsius/MV

Leppärlä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Kuninkaan kartasto (lehti 66), tarkistettu: Johanna Forsius/MV

Hongisto (1000021921) (Asuinpaikat)

Hynnölä (Asuinpaikat)
Asutuksen yleisluettelossa 1540-50 -luvuilla kylässä kolme taloa. 1600-l alkupuoliskolla kaksi taloa (oma tulkinta). Vuoden 1795 isojakokartalla kahden talon kylä, Hynnälä, jossa tontit kiinni toisissaan. Tonttimaa paikantuu selkeästi. V. 1840 pitäjänkartalla Hynnälän kaksi taloa vierekkäin, em. tonttimaan pohjois-luoteispäässä, moreenimaaperäisen mäenharjanteen luoteisrinteen juurella.
Vanhan tonttimaan alavampi ja savimaaperäinen kaakkoisosa on rakentamatonta niittyä (ilmakuvan perusteella) kun taas pintamaaltaan moreeninen pohjois-luoteisosa - jossa siis rakennukset olleet 1800-l ja todennäköisesti aiemminkin - on rakennettua maastoa. Paikalla on talo, ulkorakennuksia ja pihamaata.
On todennäköistä, että alavampi ja savimaaperäinen, isojakokarttaa myöhemmissä kartoissa pelloksi merkitty vanhan tonttimaan kaakkoisosa on ollut aina muussa käytössä kuin talon paikkoina ja että talot ovat sijainneet aina ylempänä, karkeammalla maaperällä.
Osa alueesta saattaa kuitenkin vielä olla säästynyt myöhemmältä maankäytöltä. Muinaisjäännösstatus ja rajaus tarkastettava maastossa - kartan rajaus ohjeellinen.

Suksela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 5. Kuninkaankartasto (lehti 84), tarkistettu: Johanna Forsius/MV/
Vuonna 2017 saatu metallinetsinnässä löytöjä, joiden joukossa viikinkiajan tasavarsisoljen katkelma sekä vuosien 1518 - 22 klippinkiraha (ks. alakohteet). Muut löydöt metalliesineiden katkelmia ja rahoja, pääosin vuosilta 1718 - 20.

Vanhala (1000021928) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 7. Kuninkaan kartasto (lehti 84), tarkistettu: Johanna Forsius/MV

Maikkala (Kylmälä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 12. SA 1560-kyläluettelon mukaan ruokalisäluettelossa 1564 12 taloa, kymmenysluettelossa 1 talo. Kuninkaan kartasto (lehti 84), tarkistettu: Johanna Forsius/MV

Kauppila (1000021930) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Taloluku: Forsius 1993, 103. Kuninkaankartasto (lehti 85), tarkistettu: Johanna Forsius/MV/RHO, Vihdin maisemahistoriallinen selvitys (Forsius 1993)

Lahnus1 (Asuinpaikat)

Kirvelä (Asuinpaikat)

Korppila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Taloluku (1500-l puoliväli): Forsius 1993, 102. Kuninkaan kartasto (lehti 85), tarkistettu: Johanna Forsius/MV/RHO, Vihdin maisemahistoriallinen selvitys (Forsius 1993)

Niemis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Johanna Forsius/MV/

Lahtis (Asuinpaikat)

Kotkaniemi (1000021936) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 7. Stålhana-suku. Taloista yksi jäänyt vahingossa pois 1540 maakirjasta.

Lankila (1000021937) (Asuinpaikat)

Lusila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2. Maastokartalla paikannus n. 1 km koilliseen. Johanna Forsius/MV/

Vanhakylä 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 6. Kuninkaan kartasto (lehti 103), tarkistettu: Johanna Forsius/MV/

Veirlä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 tuntematon. Kuninkaan kartasto (lehti 103), tarkistettu: Johanna Forsius/MV/RHO, Vihdin maisemahistoriallinen selvitys (Forsius 1993)

Selki (Asuinpaikat)

Tuohilampi (1000021944) (Asuinpaikat)

Salmis (Asuinpaikat)

Ruskela (1000021947) (Asuinpaikat)

Järvenpää (1000021948) (Asuinpaikat)

Jantoniemi (Asuinpaikat)

Outamo (1000021950) (Asuinpaikat)

Varola (Asuinpaikat)

Pipola (Asuinpaikat)

Nummijärvi (Asuinpaikat)

Kartanonpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kartanonpellon mahdollinen kivikautinen asuinpaikka löytyi Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa 8.5.2013. Kohde sijaitsee Kilpijärven pohjoisrannalla olevalla pellolla, Sälinkään kartanon päärakennuksesta 220 metriä lounaaseen. Paikalta löytyi kaksi kvartsia pellon hiesumullasta läheltä pellon reunaa sähkölinjan alapuolella. Pellolla on suhteellisen paljon myös historiallisen ajan esineiden katkelmia, liittyen ilmeisestikin läheisen kartanon toimintoihin. Mikäli paikalla on kivikautinen asuinpaikka, on mahdollista että se sijaitsee varsinaisesti pellonreunan ja järvenrannan välisellä niityllä, joka on tällä kohdalla noin 20 metriä leveä viljelemätön vyöhyke.

Kilpijärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kilpijärven mahdollinen kivikautinen asuinpaikka löytyi Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa 3.5.2013. Kohde sijaitsee Kilpijärven kaakkoisrannalla, Yli-Salmen talosta 380 metriä pohjoiskoilliseen pienen niemen järvenrantatasanteella. Tämä tasanne on varsin pienialainen, noin 1,5 metriä yli järven pinnan oleva Yli-Salmen mäen koillisin uloke. Paikalle tehdyssä koekuopassa maa oli multaista, kivistä hiekkaa. Kivien joukosta löytyi hyvälaatuinen kvartsi, joka saattaa olla iskos. Muissa niemelle tehdyissä kuopissa oli ruskeaa hiekkaa, muttei löytöjä. Niemen koko on vain noin 8 x 15 metriä. Mahdollisesti paikalla on kivikautinen asuinpaikka.

Kirkkosuo (1000022096) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kirkkosuon mahdollinen kivikautinen asuinpaikka löytyi Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa 8.5.2013. Kohde sijaitsee Kirkkosuon pohjoisrannalla, Syrjälän talosta 180 metriä kaakkoon, suohon laskevalla peltoalueella. Paikalta löytyi pari mahdollista kvartsi-iskosta talven yli seisseen pellon kynnökseltä noin 20 metrin etäisyydellä toisistaan. Löytöpaikka on suhteellisen tasainen kohta tällä hiesu-/hietapellolla. Pellossa on paljon myös soraa ja roskaa, on mahdollista että iskokset eivät ole artefakteja vaan esimerkiksi murskattua/murskaantunutta kvartsia.

Norike (Asuinpaikat)
Historiallinen; Noriken kylässä oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa. Yksi veronmaksajista oli ulkokylänmies.
Noriken vuosina 1765-66 laaditulle kartalle obn merkitty neljä tilaa ja yksi sotilastorppa.

Virvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Virvikin kylässä oli 1540-luvulla kuusi veronmaksajaa. Veronmaksajista yksi oli ulkokylänmies.
Samuel Broteruksen laatiessa Virvikstä kartan vuonna 1691 kylässä oli jäljellä vain yksi tila.

Ebbo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ebbossa oli 1540-luvulla kahdeksan veronmaksajaa. Yksi veronmaksajista oli ulkokylänmies.
Samuel Broteruksen laatiessa Ebbon kartan vuonna 1708 kylässä oli kartano ja viisi taloa. Lisäksi kylässä oli kaksi autiotilaa.

Pirlax (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pirlaxin kylässä oli 1540-luvulla viisi veronmaksajaa.
Pirlaxista vuonna 1764 laaditulle kartalle on merkitty ainoastaan Pirlaxin säteri.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja rajattu.

Kräppelby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kräppelby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1467. Kylässä oli 1540-luvulla yhdeksän veronmaksajaa. Kylä on sijainnut Ilolanjoen molemmin puolin.

Munkby (Munkkala) Sivers, Peitsas ja Kockas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Munkby saattaa olla vuonna 1412 mainittu Innukaberg eli Munkaberg. Kylässä oli 1540-luvulla kahdeksan lampuotia.
Munkbyn vanhin kartta on vuodelta 1710. Kylän tuolloiset kuusi tilaa jakaantuivat
kahdelle lähekkäiselle tonttimaalle, joiden välissä oli puro. Eteläisemmällä tonttimaalla seisoivat Sivers (Sigfreds), Peitsas (Poitsas) ja Kockas. Pohjoisemmalla olivat Jontas, Jofs ja Storstugu.

Munkby (Munkkala), Jontas, Jofs ja Storstugu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Munkby saattaa olla vuonna 1412 mainittu Innukaberg eli Munkaberg, Kylässä oli 1540-luvulla kahdeksan lampuotia.
Munkbyn vanhin kartta on vuodelta 1710. Kylän tuolloiset kuusi tilaa jakaantuivat
kahdelle lähekkäiselle tonttimaalle, joiden välissä oli puro. Eteläisemmällä tonttimaalla seisoivat Sivers (Sigfreds), Peitsas (Poitsas) ja Kockas. Pohjoisemmalla olivat Jontas, Jofs ja Storstugu.

Molnby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Molnbyssä oli neljä veronmaksajaa 1540-luvulla.
Molnby koostui 1700-luvun lopulla säteristä ja yhdestä rälssitilasta, joiden tontit sijaitsivat samalla tonttimaalla.

Clemetsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Clemetsbyssä oli 1540-luvulla seitsemän veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen kartoittaessa Clemetsbyn vuonna 1691, kylässä oli jäljellä vain yksi ratsutila.

Illby Fasas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Illbyssä oli 1540-luvulla 17 veronmaksajaa.
Kylässä oli useita tonttimaita 1600-luvun lopulla ja 1700-luvulla. Fasas sijaitsi jo 1600-luvun lopulla erillään omalla tontillaan. Saman tontin länsipäässä oli toinen talo.

Illby Clemets (Asuinpaikat)
Historiallinen; Illbyssä oli 1540-luvulla 17 veronmaksajaa.
Kylässä oli useita tonttimaita 1600-luvun lopulla ja 1700-luvulla. Clemets sijaitsi nykyisellä paikallaan jo 1700-luvun lopulla. Tonttia ei ole merkitty Samuel Broteruksen 1690-luvulla laatimalle maanmittauskonseptille. Myöhemmän Clemtesin paikalla on kuitenkin peltojen keskellä oleva tontiksi sopiva "väli".

Illby Sanis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Illbyssä oli 1540-luvulla 17 veronmaksajaa.
Kylässä oli useita tonttimaita 1600-luvun lopulla ja 1700-luvulla. Sanisin kantatila sijaitsi 1700-luvun lopulla nykyisen Forsgårdin tienoilla. Tonttia ei ole merkitty Samuel Broteruksen 1690-luvulla laatimalle maanmittauskonseptille.

Illby Caspers (Asuinpaikat)
Kylässä oli useita tonttimaita 1600-luvun lopulla ja 1700-luvulla. Caspersin kantatila sijaitsi 1700-luvun lopulla erillään muusta kylästä. Samuel Broteruksen 1690-luvun laatimalle kartalle ei ole merkitty alueelle mitään.

Illby Bergs (Asuinpaikat)
Kylässä oli useita tonttimaita 1600-luvun lopulla ja 1700-luvulla. Nykyisen Koskelan luona sijaitsevalla tonttimaalla oli 1690-luvulla kaksi taloa. Tonttimaa kuului 1700-luvun lopulla kantatila Bergsistä muodostetulle Ilolan kartanolle.

Illby gård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Illbyn kartano muodostettiin 1600-luvulla kylän kantatiloihin kuuluvasta Bergsistä. Kartano on ollut nykyisellä paikallaan jo 1600-luvun lopulla.
Kartanon paikka saattaa olla kylään kuulunut vanha tonttimaa.

Jackarby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jackarbyssä oli 1540-luvulla 3 rälssilampuotia ja viisi verotalonpoikaa.
Jackarbyn kartano muodostui 1500- ja 1600-luvun kuluessä lampuotitiloista ja aatelisille lahjoitetuista verotiloista.
Samuel Broteruksen kartoittaessa Jackarbyn kylän vanhoilla tonttimailla oli säteri, rustholli ja torppa.

Kalax (Asuinpaikat)
Historiallinen; Calaxin kylässä oli kaksi veronmaksajaa 1540-luvulla.

Åby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Åby ilmaantuu lähteisiin omana kylänään 1560-luvulla. Kylässä oli tuolloin kolme veronmaksajaa. Åby ja Pirlax ovat samaa jakokuntaa.
Åbyn 1770-luvulla laaditulle laaditulle kartalle on merkitty ainoastaan yksi tontti.

Kardrag (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kardragin kylässä oli 1540-luvulla kaksi veronmaksajaa.
Kylässä oli 1700-luvun lopulla kolme rakennettua aluetta.

Tirmo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tirmossa oli 1540-luvulla kolme veronmaksajaa.
Kylässä oli 1690-luvulla kaksi tonttimaata.

Sonby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sonbyssä oli 1540-luvulla seitsemän veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen vuoden 1699 maanmittauskonseptille ja Johan Bonejin vuosina 1766-77 laatimalle kartallle on merkitty kylään kolme taloa.

Londböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Londbölessä oli 1540-luvulla yhdeksän veronmaksajaa.
Londböle on sijainnut 1700-luvulla samalla paikalla kuin nykyään.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu

Skavaböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skavabölessä oli 1540-luvulla yhdeksän veronmaksajaa.
Kylässä oli vuonna 1766 viisi tilaa jakaantuneena kahdelle tonttimaalle.

Baggböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Baggbölessä oli 1540-luvulla kaksi veronmaksajaa.
Kylässä oli 1700-luvun lopulla kaksi tonttialuetta. Läntisempi tontti näkyy Samuel Broteruksen vuonna 1693 laatimalla kartalla.

Kärrby Wessölandet (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueen vanhoissa kartoissa esiintyy paikannimi Kärrby. Verolähteistä ei tunneta alueelta Kärrby-nimistä kylää.
Kylänpaikkaa ei ole kyetty paikantamaan. Museokartalle on rajattu kaksi potentiaaliseksi arvioitua paikkaa.

Brattnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Brattnäsissä oli 1540-luvulla seitsemän veronmaksajaa,
Samuel Broteruksen vuoden 1699 kartalle on merkitty kahdeksan taloa jakaantuneena kolmelle tontille.

Stor Kroknäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stor Kroknäsissä oli kolme veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylä on sijainnut nykyisellä paikallaan jo 1690-luvulla.

Stor Kroknäs Bredsläts torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bredslätsin torppa on ollut olemassa viimeistään 1600-luvun lopulla.

Västerby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Västerbyssä oli 1540-luvulla yhdeksän veronmaksajaa. Västerbyn sijainnista ei ole varmuutta. 1600-luvun verolähteiden perusteella se on todennäköisesti sijainnut 1600-luvulla muotoutuneen Nygårdin säterin tienoilla
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu

Kråkö Lassas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kråkössä oli 1540-luvulla viisi veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen laatiessa kartan vuonna 1699 Kråkössä oli kartanon (Storgårdin) ohella viisi talon tonttia ja kaksi torppaa. Kaksi tonteista oli autiona.

Kråkö Krogs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kråkössä oli 1540-luvulla viisi veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen laatiessa kartan vuonna 1699 Kråkössä oli kartanon (Storgårdin) ohella viisi talon tonttia ja kaksi torppaa. Kaksi tonteista oli autiona.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu..

Kråkö Frodas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kråkössä oli 1540-luvulla viisi veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen laatiessa kartan vuonna 1699 Kråkössä oli kartanon (Storgårdin) ohella viisi talon tonttia ja kaksi torppaa. Kaksi tonteista oli autiona.

Kråkö Hinderslätt torp (Asuinpaikat)
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan paikka on viitteellinen.

Varlax (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varlaxissa oli neljä veronmaksajaa 1540-luvulla.
1770-luvun jälkipuoliskolla jäljellä oli kaksi taloa.

Orrby Orras (Asuinpaikat)
Historiallinen; Orrbyssä oli 1540-luvulla kolme veronmaksajaa.
Orrbyn kaksi taloa olivat 1700-luvulla erillään omilla tonteilaan.

Orrby Fadders (Asuinpaikat)
Historiallinen; Orrbyssä oli 1540-luvulla kolme veronmaksajaa.
Orrbyn kaksi taloa olivat 1700-luvulla erillään omilla tonteilaan.

Emsalöby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä oli kolme veronmaksajaa 1540-luvulla.
Emsalön kylä oli 1700-luvun lopulla samalla paikalla kuin nykyään.

Hindhår 1691E (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hindhårin kylässä oli 1540-luvulla 15 veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatimalla kartalla on 14 erillistä tonttimaata.

Hindhår 1691 Gambl. tomp (Asuinpaikat)

Hindhår Kortisbacka (Asuinpaikat)

Hindhår 1691 Gaml. säteri (Asuinpaikat)

Hindhår 1691 torp1 (Asuinpaikat)

Hindhår 1691 torp2 (Asuinpaikat)

Hindhår 1691 Torp3 (Asuinpaikat)

Hindhår 1691 Torp 4-5 (Asuinpaikat)

Hindhår 1691H (Asuinpaikat)

Hindhår 1691 skattehem (Asuinpaikat)

Hindhår 1691 ryttare hem (Asuinpaikat)

Hindhår Silverängsbacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastoon merkitty torpanpaikka.

Tjusterby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tjusterbyssä oli 1540-luvulla kuusi veronmaksajaa.
Tjusterby sijaitsi 1700-luvun lopulla nykyisten Yrjaksen ja Klåsbackan tienoilla.
Jussila et al. 2020: Kylässä on v. 1779 isojakokartalla kaksi taloa ja niiden luoteispuolella sotilastorppa. Pohjoisessa, sillan eteläpuolella on torppa ja myllärin torppa jokirannassa. Vuoden 1779 tonttimaiden alueilla on edelleen rakennuksia mutta myös paljon rakentamatonta pinta-alaa. Pihamaiden maan muokkaus vaikuttaisi olleen maltillista. Torppien paikat ovat täysin ja tiheästi rakennettuja ja siksi ne ovat arkeologisesti mielenkiinnottomia.

Södeveckoski Kattrons (Asuinpaikat)
Historiallinen; Söderveckoskella oli 1540-luvulla kahdeksan veronamaksajaa.
Johan Bonejin vuosina 1766-67 laatimalle kartalle on merkitty kahdeksan tonttimaata.

Söderveckoski Backas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Söderveckoskella oli 1540-luvulla kahdeksan veronamaksajaa.
Johan Bonejin vuosina 1766-67 laatimalle kartalle on merkitty kahdeksan tonttimaata.

Söderveckoski Erikas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Söderveckoskella oli 1540-luvulla kahdeksan veronamaksajaa.
Johan Bonejin vuosina 1766-67 laatimalle kartalle on merkitty kahdeksan tonttimaata.

Söderveckoski Lillmaris (Asuinpaikat)

Söderveckoski Dalas (Asuinpaikat)

Söderveckoski Labbas (Asuinpaikat)

Söderveckoski Filplåts (Asuinpaikat)

Söderveckoski Ollas (Asuinpaikat)

Norrveckoski Clemets (Asuinpaikat)
Historiallinen; Norrveckosken kylässä oli kahdeksen veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylän talot olivat 1700-luvun seitsemällä tonttimaalla.
Itäpuolella olevalta peltoalueelta on löytynyt vuonna 2015 metallinetsinnässä pronssinen koristehela (KM 40969, ks. alakohde). Sen löytösyvyys oli noin 10 cm.

Norrveckoski Hannusas & Lassas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Norrveckosken kylässä oli kahdeksen veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylän talot olivat 1700-luvun seitsemällä tonttimaalla.

Norrveckoski Knuts (Asuinpaikat)
Historiallinen; Norrveckosken kylässä oli kahdeksen veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylän talot olivat 1700-luvun seitsemällä tonttimaalla.
Vuonna 2015 noin 150 metriä koordinaattipisteestä kaakkoon, Kuninkaantien eteläpuolelta on löytynyt metallinetsinnässä historialliselle ajalle ajoittuva leijonasolki (KM 40972, ks. alakohde). Sen löytösyvyys pellolla oli noin 15 cm.

Norrveckoski Mattas (Asuinpaikat)

Norrveckoski Jontas & Jonnas (Asuinpaikat)

Norrveckoski Gästgivars (Asuinpaikat)
Vuonna 2015 noin 150 metriä koordinaattipisteestä lounaaseen on löytynyt metallinetsinnässä tunnistamaton hopearaha (KM 40971, ks. alakohde). Rahan löytösyvyys pellossa oli noin 10 cm.

Saxby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saxbyssä oli 1540-luvulla 14 verotalonpoikaa ja neljä kruunun lampuotia.
Kaikki kylän talot olivat yhdellä yhteisellä tonttimaalla 1690-luvulla.
Tontilla, johon muinaisjäännöspiste on merkitty, on käyty tarkastuksella. Päärakennus on 1930-luvulta ja piha-alueella on tämän jälkeen viljelty perunaa. On epätodennäköistä, että kulttuurikerroksia olisi tällä kohtaa säilynyt. Vatajantien pohjoispuolella on rakentamaton alue, mutta kasvillisuus on niin tiheää, että aluetta ei voinut tarkemmin tutkia.

Kerkko keskustontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kerkossa oli 1540-luvulla 11 lampuotitilaa.
Samuel Broteruksen kartalle on merkitty 17 taloa neljälle tonttimaalle jakaantuneena.
Kohdetta ei ole tarkastetttu maastossa.

Kerkko Grind (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kerkossa oli 1540-luvulla 11 lampuotitilaa.
Samuel Broteruksen kartalle on merkitty 17 taloa neljälle tonttimaalle jakaantuneena.

Torasbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torasbackassa oli kaksi lampuotia 1540-luvulla.
Torasbackassa on ollut 1700-luvun lopulla torppa nykyisen Muttin talon tienoilla. Samalal alueella oli 1600-luvun puolivälissä viisi tilaa.

Gammelgård (1000022293) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gammelgårdissa oli 15 lampuotia 1540-luvulla.
Gammelgårdin vanhin kartta on vuodelta 1704. Kylässä oli tuolloin kartano ja kahdeksan taloa jakaantuneena kahdelle tonttimaalle.

Karsby 1704 QP (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karsbyssä oli 11 veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen vuonna 1704 laatimalle kartalle on merkitty 16 taloa kuudelle eri tonttimaalle.

Karsby 1704 G (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karsbyssä oli 11 veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen vuonna 1704 laatimalle kartalle on merkitty 16 taloa kuudelle eri tonttimaalle.

Karsby (1000022297) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karsbyssä oli 11 veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen vuonna 1704 laatimalle kartalle on merkitty 16 taloa kuudelle eri tonttimaalle.

Hofvarböle Lasbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hoffvarbölessä oli 1540-luvulla 15 veronmaksajaa.
Kylässä 1700-luvun lopulla 11 taloa erillään ympäri kylää.

Hofvarböle Antas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hofvarbölessä oli 1540-luvulla 15 veronmaksajaa.
Kylässä 1700-luvun lopulla 11 taloa erillään ympäri kylää.

Hofvarböle puustelli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hofvarbölessä oli 1540-luvulla 15 veronmaksajaa.
Kylässä 1700-luvun lopulla 11 taloa erillään ympäri kylää.

Hofvarböle Gräfvas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hofvarbölessä oli 1540-luvulla 15 veronmaksajaa.

Hofvarböle Poiksen (Asuinpaikat)

Hofvarböle Nikus (Asuinpaikat)

Hofvarböle Hiiksi (Asuinpaikat)

Hofvarböle Slåttet (Asuinpaikat)

Hofvarböle Krämare (Asuinpaikat)

Hofvarböle Brasas (Asuinpaikat)

Siggböle (1000022308) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Siggbölessä oli 10 veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylän talot sijaitsivat 1700-luvulla yhdellä ja samalla tonttimaalla.

Eknäs Per Hansson (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eknäsissä oli neljä lampuotia 1540-luvulla.
1700-luvun jälkipuoliskolla kylässä oli kartano ja useita torppia.

Eknäs Krogar torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eknäsissä oli neljä lampuotia 1540-luvulla.
1700-luvun jälkipuoliskolla kylässä oli kartano ja useita torppia.

Eknäs Kåhldahl torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eknäsissä oli neljä lampuotia 1540-luvulla.
1700-luvun jälkipuoliskolla kylässä oli kartano ja useita torppia.

Eknäs Karinsberg torp (Asuinpaikat)

Eknäs Ekbacka torp (Asuinpaikat)

Eknäs Kongsbacka torp (Asuinpaikat)

Eknäs Marielunds torp (Asuinpaikat)

Eknäs Droningsbacka torp (Asuinpaikat)

Veckjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Veckjärven kylässä oli 1540-luvulla kuusi veronmaksajaa. Kylä oli 1700-luvun lopulla samalla paikalla kuin nykyään. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.
Hannu Martikainen on löytänyt pienen metallirenkaan (pronssia?) metallinetsinnässä vuonna 2014 Veckjärven historiallisen kylänpaikan eteläpuolisesta pellosta, pellon itälaidasta. Matkaa muinaisjäännösrekisterissä olevaan kylänpaikan sijaintiin on 180 metriä. Esinettä ei talletettu kokoelmiin (verifikaatti ja valokuva). P=6696801, i=430111.
Jussila et al. 2020: Kylän tonttimaat D, C ja F ovat sijainneet Staffaksen kartanon kohdalla, sen pihamaalla - kartanon rakennuksen lounais-, etelä ja kaakkoispuolella. Pihamaa (nurmikkoa, kiveyksiä) vaikutti muokatulta ja laitetulta - mutta kuinka syvälle ja koska. Rakentamatonta aluetta vanhalla tonttimaalla on runsaasti puistona ja puutarhana.
Kylän vanhat tonttimaat (niiden nimet 1783 isojakokartassa käytetyt) C Staffas, E Humlola ja F Mandyla ovat siis Staffaksen pihamaalla, talon D, Heikilä, tontti on jäänyt palvelutalon alle ja talon G Honga tontti on nykyisen Hongaksen talon kohdalla ja edel-leen siis käytössä. Kylätontista runsaat 200 m etelään on sijainnut talon B (Myllibacka) tontti ja se on nykyisen Olofsbergin talon kohdalla. Talo A on Domargård runsaat 700 m kylätontista pohjoiseen. Sekä B että A tontit ovat rakennettua ja pihamaata.

Grevböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Grevbölessä oli 1540-luvulla kaksi veronmaksajaa.
Kohde on paikannettu kuninkaankartaston avulla.

Särklax (1000022323) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Särklaxissa oli 1540-luvulla kuusi veronmaksajaa.
Kohde on paikennettu kuninkaankartaston avulla.

Pitkäpää (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pitkäpäässä oli seitsemän veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kohde on paikannettu kuninkaankartastosta.

Lappenorby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lappernorissa oli 1550-luvulla kolme veronmaksajaa.
Kohde on paikannettu kuninkaankartastosta.

Fasarby (1000022326) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Fasarbyssä oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen vuoden 1700 kartalle on merkitty säterin ohella viisi taloa. Kylän alueella on myös böle-niminen autiotontti.

Fasarby Böle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Fasarbyssä oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen vuoden 1700 kartalle on merkitty säterin ohella viisi taloa. Kylän alueella on myös Böle-niminen autiotontti.

Kärpä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kärpän kylässä oli kaksi veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen vuonna 1700 laatimalle kartalle on merkitty kylään kolme taloa kahdelle tonttimaalle.

Härkäpää kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Härkäpäässä oli seitsemän veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen vuonna 1694 laatimalle kartalle on merkitty kartano ja viisi taloa.

Rösund Ströms (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rösundissa oli kahdeksan veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen vuonna 1693 laatimalle kartalle on merkitty viisi taloa kolmelle eri tonttimaalle.

Rösund Jeppas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rösundissa oli kahdeksan veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen vuonna 1693 laatimalle kartalle on merkitty viisi taloa kolmelle eri tonttimaalle.

Rösund Skoas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rösundissa oli kahdeksan veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen vuonna 1693 laatimalle kartalle on merkitty viisi taloa kolmelle eri tonttimaalle.

Rösund Lilltåås- ja Stortåås (Asuinpaikat)

Horslök Lubondas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Horslökissä oli 1540-luvulla kuusi veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen vuonna 1694 laatimalle kartalle on merkitty kolme taloa.

Horslök Strandas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Horslökissä oli 1540-luvulla kuusi veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen vuonna 1694 laatimalle kartalle on merkitty kolme taloa. Strandasia ei ole Broteruksen kartalla. Sen 1760-luvun tontin luona on kuitenkin peltokeskittymä.

Horslök Teiras, Jukas & Långgården (Asuinpaikat)
Historiallinen; Horslökissä oli 1540-luvulla kuusi veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen vuonna 1694 laatimalle kartalle on merkitty kolme taloa. Strandasia ei ole Broteruksen kartalla. Sen 1760-luvun tontin luona on kuitenkin peltokeskittymä.

Sarvsalö 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sarvsalön kylässä oli 1540-luvulla 12 veronmaksajaa.
Lars Forsselin kartoittaessa kylän 1680-luvulla jäljellä oli kartano, kaksi taloa ja yksi torppa.

Kabböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kabbölessä oli kaksi veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen kartoittaessa kylän 1700 jäljellä oli yksi talo.

Våtskär (Asuinpaikat)
Historiallinen; Våtskärin kylässä oli kaksi veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen kartoittaessa kylän jäljellä oli yksi talo.

Sonderö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sondarössä oli yksi veronmaksaja 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen kartoittaessa kylän 1700 paikalla oli yksi talo.

Rabbas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rabbas eli Killingö on ollut asuttuna viimeistään 1600-luvulla.
Rabbasin 1700-luvun tontti on nykyään autio.

Stensund (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stensundissa oli kolme veronmaksajaa 1540-luvulla.
Museokartan piste on kuninkaallisesta merikartastosta.

Sandvik (1000022346) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sandvikissä oli 1550-luvun alussa rälssitila.
Sandvik on nykyään samalla paikalla kuin 1700-luvun lopulla.

Labby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Labbyssä oli 1540-luvulla seitsemän veronmaksajaa.
Vanha kylä tai ainakin yksi sen tonttimaista on saattanut sijaita Labbyn kartanon luona. Tulkinta on kuitenkin epävarma, sillä kartano on syrjässä pelloista.

Ingerboby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ingerbobyssä oli 1560-luvulla yksi lampuoti.
Kohde on ollut samalla paikalla 1700-luvun lähtien. Pihapiiri ja sen rakennukset ovat säilyttäneet vanhan ulkomuodon. Metsässä on jonkinlaista kiviaitaa. Asuttu kohde.

Baggböle (1000022351) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Baggbölessä oli yksi lampuoti 1560-luvulla.
Baggböle on ollut samalla paikalla viimeistään 1700-luvun lopulta.

Gerby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gerbyssä oli yksi lampuoti 1560-luvulla.
Gerby on ollut samalla paikalla viimeistään 1700-luvun lopulta.

Baggnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Baggnäsissä oli seitsemän talonpoikaa 1540-luvulla.
Baggnäs on ollut samalla paikalla viimeistään 1700-luvun lopulta lähtien.

Erlandsböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Erlandsbölessä oli seitsemän veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylässä oli 1690-luvun lopulla kolme taloa kahdella eri tonttimaalla.

Pålböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pålbölessä oli kuusi veronmaksajaa 1540-luvulla.
Pålbölessä oli 1690-luvulla kolme tilaa kahdella eri tonttimaalla.

Stor Tetom (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tetomissa oli 19 veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen kartoittaessa Tetomin 1695, oli kylä jakaantunut pohjoisessa olevaan Stor-Tetomin ja etelässä sijaitsevaan Lill-Tetomiin.

Lill Tetom (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tetomissa oli 19 veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen kartoittaessa Tetomin 1695, oli kylä jakaantunut pohjoisessa olevaan Stor-Tetomin ja etelässä sijaitsevaan Lill-Tetomiin.

Vekaby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vekaby oli uuden ajan alussa osa Kuuskosken kylää. Vekaby on omana kylänään vuoden 1557 kirkollisten verojen luettelossa.
Vekabyssä oli 1690-luvun alussa yhdeksän taloa kahdella tonttimaalla. Toinen (yhden talon) tonttimaa on autioitunut. Museokartan piste on autiotontin kohdalla.

Rikeby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rikebyssä oli kuusi veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylän on ollut samalla paikalla viimeistään 1700-luvulta lähtien.

Forsby (1000022361) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Forsbyssä oli 1540-luvulla viisi veronmaksajaa.
Museokartan pisteet ovat kuninkaankartastosta.

Över Forsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Över Forsbyssä oli viisi veronmaksajaa vuonna 1543.
Över Forsbyssä eli Uppbyssä oli 1600-luvun lopulla neljä taloa samalla tonttimaalla.

Neder Forsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Neder Forsbyssä oli kuusi veronmaksajaa vuonna 1543.
Neder Forsbyssä oli 1600-luvun lopulla neljä taloa samalla tonttimaalla.

Kullaby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kullabyssä oli kaksi veronmaksajaa vuonna 1543.
Kullabyssä oli 1600-luvulla kaksi taloa samalla tonttimaalla.

Bergby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bergbyssä oli neljä veronmaksajaa vuonna 1543.
Museokartan Bergbyn paikka on kuninkaankartastosta.

Gislarböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gislarbölessä oli 1540-luvulla kahdeksan veronmaksajaa.
Gislarböle on ollut viimeistään 1700-luvun lopulla samalla paikalla kuin nykyään.

Hagaböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hagaböle on ilmeisesti keskiaikaisen Garpgårdbyn osakylä, Garpgpårdbyssä oli vuonna 1543 seitsemän veronmaksajaa.
Hagaböle on ollut nykyisellä paikallaan viimeistään 1690-luvulla.

Blyberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Blybergissä oli 1550-luvulla kaksi lampuotia.
Blyberg on merkitty Bergby nimellä Samuel Broteruksen vuonna 1694 laatimalle kartalle.

Svetton (Asuinpaikat)
Historiallinen; Svettonbyssä oli kaksi veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen vuonna 1707 laatiman kartan peltonimien perusteella Svettom on sijainnut jonkin matkaa pappilasta itään.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.

Bagarböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bagarbölessä oli yksi lampuoti 1550-luvulla.
Bagarböle sijaitsi 1700-luvun lopulla nykyisen Baggasin tilan tienoilla.

Pelleböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pellebölessä oli yksi lampuoti 1560-luvulla. Paikannimi muuttui Ornnäsiksi 1500- ja 1600-lukujen taitteessa.
Museokartan piste on kuninkaankartastosta.

Strömsö (1000022374) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Strömsössä oli kaksi lampuotia 1550-luvulla.
Museokartan piste on kuninkaankartastosta.

Tjuvö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tjuvössä oli yksi lampuoti 1550-luvulla.
Kohde on paikannettu kuninkaallisen merikartaston avulla.

Keifsal (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keifsalissa oli 1540- ja 1550-luvuilla enimmillään kolme veronmaksajaa.
Kohde on paikannettu kuninkaallisesta merkikartastosta.

Gislomby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gislombyssä oli 14 veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylä on paikannettu kuninkaankartastosta.

Kuggom (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuggombyssä oli 14 veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylä on paikannettu kuninkaankartastosta.

Haddom (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haddombyssä oli seitsemän veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylä on paikannettu kuninkaankartastosta.

Påvalsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Påvalsbyssä oli kuusi veronmaksajaa 1540-luvulla.

Hardom (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hardombyssä oli kahdeksan veronmaksajaa 1540-luvulla.

Tavastby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tavastbyssä oli 11 veronmaksajaa 1540-luvulla.

Hommansby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hommansbyssä oli 11 veronmaksajaa 1540-luvulla.

Andersby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Andersbyssä oli kuusi veronmaksajaa 1540-luvulla.

Skinnarsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skinnarsbyssä oli yhdeksäni veronmaksajaa 1540-luvulla.

Sarvlax Utby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sarvlaxbyssä oli 1540-luvulla 22 veronmaksajaa. Sarvlax koostui ilmeisesti useasta osakylästä. Tietoja on Munkbölestä, Helsingbystä, Sparbackasta, Utbystä ja Näfwasista. Lisäksi alueella oli jo 1600-luvun lopulla ja 1700-luvulla useita torppia.
Utbyn kylänpaikan eteläosa mahdollisesti autiona. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Sarvlax Munkböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sarvlaxbyssä oli 1540-luvulla 22 veronmaksajaa. Sarvlax koostui ilmeisesti useasta osakylästä. Tietoja on Munkbölestä, Helsingbystä, Sparbackasta, Utbystä ja Näfwasista. Lisäksi alueella oli jo 1600-luvun lopulla useita torppia.

Särklax torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastoon merkitty torppa.

Vedahugget (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastoon merkitty torppa.

Edö torp 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvun puolivälissä olemassa ollut torppa.

Edö torp 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastoon merkitty torpan paikka.

Måsavik torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaalliseen merikartastoon merkitty torpan paikka.

Bredvik torp (Asuinpaikat)

Fattbo torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaalliseen merkikartastoon merkitty torpan paikka.

Idlax Lassas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lassasin luona oli torppia jo 1690-luvulla.

Kaisnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaisnäsissä oli 1550-luvulla yksi lampuotitila.

Påsalö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaalliseen merikartastoon merkitty torppa.

Härkäpää (Asuinpaikat)
Historiallinen; Härkäpäässä oli seitsemän veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen vuonna 1694 laatimalle kartalle on merkitty kartano ja viisi taloa.

Hagaböle torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hagaböle on ilmeisesti keskiaikaisen Garpgårdbyn osakylä tai alkuperäinen paikka. Garpgpårdbyssä oli vuonna 1543 seitsemän veronmaksajaa.
Hagaböle on ollut nykyisellä paikallaan viimeistään 1690-luvulla. Hagabölen torppa sijaitsee Hagabölen tontin läheisyydessä
Jukka Palm 1996:
Kellarit ovat Hagabölentien ja Segersbyntien risteyksen tuntumassa 8 m etäisyydellä toisistaan. Ne on rakennettu itään viettävään rinteeseen Segersbyntien itäpuolelle. Eteläisempi kellari on osittain romahtanut. Sen seinät on rakennettu särmikkäistä ja
pöyreähköiksi lohjenneista kivistä. Laastista tai tiilistä ei ole jälkiä. Tilkkeenä on käytetty litteitä kiviä. Kattorakenteista ei ole havaittavissa jäänteitä. Suorakulmaiseen kellariin (2 x 2,2 m) johtaa 1,7 m pitkä käytävä. Suurin syvyys kivirakenteen reunasta kellarin pohjaan on 1,1 m.
Pohjoisempaa kellaria ei ollut mahdollista mitata tarkemmin, koska se on pahemmin romahtanut ja osittain umpeen kasvanut. Kooltaan se on kuitenkin samaa luokkaa kuin eteläisempi. Kahden 1962 peruskarttaan merkityn talon raunioiden välissä on lähes täysin kasvillisuuden ja ruokamullan peittämä kivijalkamainen rakenne. Siitä on nähtävissä vain yksi reuna. Laastista tai tiilistä ei ole merkkejä.

Garpgård torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Garpgårdin torppa on merkitty vuonna 1777 laaditulle kartalle.

Ollasby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ollas on yksi Garpgårdbyn kantatiloista. Kyse voi olla myös Garpgordbyn osakylästä. Se on merkitty vuonna 1694 laaditulle kartalle nimellä Ollasby. Garpgpårdbyssä oli vuonna 1543 seitsemän veronmaksajaa.
Ollas on ollut nykyisellä paikallaan viimeistään 1690-luvulla. 1770-luvulla Ollaksen vierellä oli myös torppa.

Skeppön (Asuinpaikat)

Idlax Broas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Senaatin kartastoon merkitty torppa. Tontti saattaa olla huomattavasti vanhempi 1690-luvun kartalla on paikalla Brogiärdan ja -ängen.

Idlax Böle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Senaatin kartastoon merkitty torpan paikka. Samoilla tienoilla oli 1690-luvulla böle-niminen pelto.

Idlax Furunäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Senaatin kartastoon merkitty torpan paikka.

Torsby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torsbyssä oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen 1700-luvun alussa laatimalle kartalle on merkitty kuusi taloa kolmelle tonttimaalle jakaantuneena.
Torsbyä ei Sigfridsiä lukuun ottamatta ole tarkastettu maastossa ja rajattu.

Norrby torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1780-luvun kartalle merkitty torpan paikka.

Isnäs Holmas torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1780-luvun kartalle merkitty torpan paikka.

Isnäs Roselund torp (Asuinpaikat)
Merkityllä paikalla ei ole havaittavissa mitään maanpäällisiä selviä merkkejä torpasta. Harjulla on hieman tasaisempi kohta, jonka tutkiminen esim. kairaamalla voisi olla kannattavaa.

Isnäs Krogar torp (Asuinpaikat)
Kohde on vaurioitunut maansiirtotöissä. Osa kohteessa saattaa kuitenkin olla säilynyt.

Tjusterby Gammelgård torp (Asuinpaikat)

Tjusterby Smås torp (Asuinpaikat)

Isnäs Björknäs torp (Asuinpaikat)
2022: Maastossa on käyty ja juuri tällä kohtaa ei ole jäänteitä torpasta. Paikalla on pieniä maanottokuoppia. Koska 1780-luvun kartta on epätarkka, torpanpaikkaa voisi etsiä vielä lähimaastosta.

Kuuskoski Kallbacka torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastoon merkitty torpan paikka. Paikalla oli jo vuonna 1695 Kallbacka niminen pelto.

Nymans torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Senaatinkartastoon merkitty torpan paikka.

Embeböleby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Embebölebyssä oli neljä veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen kartoittaessa Embomin vuonna 1698 kylässä oli neljä taloa samalla tonttimaalla. Kylässä oli lisäksi yksi autiotontti.

Drombom (Asuinpaikat)
Historiallinen; Drumbombyssä oli yhdeksän veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen kartoittaessa Drombomin kylässä oli seitsemän taloa yhdellä tonttimaalla.

Garpeböleby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Garpbölebyssä oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa.
Vuonna 1765 kylässä oli neljä taloa ja torppa. Yksi taloista Haddas oli erillään muusta kylästä.

Garpeböleby Haddas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Garpbölebyssä oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa.
Vuonna 1765 kylässä oli neljä taloa ja torppa. Yksi taloista Haddas oli erillään muusta kylästä.

Sävträsk (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sävträskin kylässä oli 1540-luvulla 16 veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen kartoittaessa Sävträskin vuonna 1698 kylässä oli kahdeksan taloa kolmella ei tonttimaalla.

Sävträsk Petas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sävträskin kylässä oli 1540-luvulla 16 veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen kartoittaessa Sävträskin vuonna 1698 kylässä oli kahdeksan taloa kolmella ei tonttimaalla.

Sävträsk Vekum (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sävträskin kylässä oli 1540-luvulla 16 veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen kartoittaessa Sävträskin vuonna 1698 kylässä oli kahdeksan taloa kolmella ei tonttimaalla.

Särkijärvi Byända (Asuinpaikat)
Historiallinen; Särkijärven kylässä oli 1540-luvulla yhdeksän veronmaksajaa.
Särkijärven kylässä oli 1700-luvulla kuusi taloa hajallaan omilla tonteillaan.

Särkijärvi Dampbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Särkijärven kylässä oli 1540-luvulla yhdeksän veronmaksajaa.
Särkijärven kylässä oli 1700-luvulla kuusi taloa hajallaan omilla tonteillaan.

Särkijärvi Jonni (Asuinpaikat)
Historiallinen; Särkijärven kylässä oli 1540-luvulla yhdeksän veronmaksajaa.
Särkijärven kylässä oli 1700-luvulla kuusi taloa hajallaan omilla tonteillaan.

Särkijärvi Prästbacka (Asuinpaikat)

Särkijärvi Tratten (Asuinpaikat)

Särkijärvi Skaken (Asuinpaikat)

Stigsböle Ollas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stigsbölessä oli seitsemän veronmaksajaa 1540-luvulla.
1700-luvun lopulla kylässä oli neljä taloa erillään omilla tonteillaan.

Stigsböle Skrifvars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stigsbölessä oli seitsemän veronmaksajaa 1540-luvulla.
1700-luvun lopulla kylässä oli neljä taloa erillään omilla tonteillaan.

Stigsböle Räfvas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stigsbölessä oli seitsemän veronmaksajaa 1540-luvulla.
1700-luvun lopulla kylässä oli neljä taloa erillään omilla tonteillaan.

Stigsböle Spuntas (Asuinpaikat)

Karsby 1704 E (Asuinpaikat)

Kerkko pohjoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kerkossa oli 1540-luvulla 11 lampuotitilaa.
Samuel Broteruksen kartalle on merkitty 17 taloa neljälle tonttimaalle jakaantuneena.

Lukusund (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lukusundissa on ollut asutusta viimeistään 1500-luvun alussa.
Museokartan piste on kuninkaallisesta merikartastosta.

Särkijärvi Snärf (Asuinpaikat)

Björnvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Björnvikissä oli kolme veronmaksajaa 1540-luvulla.
1720-luvuilla kylässä oli kaks taloa, joista toinen oli autiona kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Lappeböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lappebölebyssä oli 1540-luvulla kolme veronmaksajaa.
Kylä on ollut nykyisellä paikallaan viimeistään 1700-luvun alussa.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja rajattu.

Keitala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keitalassa oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa.
Keitala on ollut nykyisellä paikallaan 1700-luvun lopulla.

Gäddbergsö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gäddbergsössä oli yksi veronmaksaja 1540-luvulla.
Kohde on paikannettu kuninkaallisesta merikartastosta.
Kohdetta ei ole tarkasettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Björkböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Björkbölessä oli yksi lampuoti 1550-luvulla.
Kohde on paikannettu kuninkaallisesta merikartastosta.

Björkby (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvun lopulle merkitty totrpan paikka.
Kuninkartastoon on merkitty paikannimeksi Björkby.

Marby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Marbyssä oli kaksi lampuotia 1550-luvulla.
Kohdetta ei ole tarkastetu maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Tessjö Smes (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1647 kartalle merkitty talonpaikka.

Tessjö Botas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1647 kartalle merkitty talonpaikka.

Tessjö Knuts (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1647 kartalle merkitty talonpaikka.

Grisby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Grisbyssä oli kaksi lampuoti 1550-luvulla.
Vuoden 1647 kartalle merkitty talonpaikka.

Skogby (1000022471) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastoon merkitty kylänpaikka.

Harsböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Harsbölessä oli kahdeksan veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kohde on paikannettu kuninkaankartastosta.

Petjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Petjärvellä oli kuusi veronmaksajaa 1540-luvulla. Neljä veronmaksajista oli ulkokylänmiehiä.
Kohde on paikannettu Lars Forsselin vuonna 1692 laatimalta kartalta.

Finnby (1000022474) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Finnbyssä oli kahdeksan veronmaksajaa 1540-luvulla.

Virböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Virbölessä oli neljä veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kohde on paikanettu kuninkaankartastosta.

Kongsböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kongsbölessä oli 1540-luvulla 12 veronmaksajaa.

Onesby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Onesbyssä oli neljä veronmaksajaa 1540-luvulla.
Niemen kärki on varsin kivinen. Piha-aluetta on muokattu voimakkaasti ja kiviä on raivattu tien ja avoimen piha-alueen reunoille. Piha-alueella on muutamia vanhempia sivu- ja ulkorakennuksia.

Svenskby (1000022478) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Svenskbyssä oli 13 veronmaksajaa 1540-luvulla.

Tessjö Qvarnby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1647 kartalle merkitty tonttimaa.

Bengtsby Stor Skipas ja Hommas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bengtsbyssä oli kuusi veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen laatiessa Bengtsbyn kartan 1699 kylässä oli viisi taloa kolmelle tonttimaalle jakaantuneena. Yksi taloista on on "urminnes öde". Paikalla ole myöhemmin 1700-luvulla sotilastorppa.

Bengtsby Urminnes öde (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bengtsbyssä oli kuusi veronmaksajaa 1540-luvulla.
Samuel Broteruksen laatiessa Bengtsbyn kartan 1699 kylässä oli viisi taloa kolmelle tonttimaalle jakaantuneena. Yksi taloista on on "urminnes öde". Paikalla ole myöhemmin 1700-luvulla sotilastorppa.

Bjurböle dragon torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1780 kartalle merkitty torppa.

Bjurböle Neder Norsnäs ja Krogars torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bjurbölen vuoden 1780 kartalle on merkitty paikalle kaksi torppaa.

Bjurböle Backas torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bjurbölen vuoden 1780 kartalle on merkitty paikalle torppa.

Bjurböle torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bjurbölen vuoden 1780 kartalle on merkitty paikalle torppa.
Kohdetta ei ole tarkasettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Bjurböle torp (1000022506) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bjurbölen vuoden 1780 kartalle on merkitty paikalle torppa.
Kohdetta ei ole tarkasettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Källsundet Krog (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuonna 1699 laatimalle kartalle merkitty krouvi. Paikalla oli myöhemmin 1700-luvulla torppa.

Karsby 1704 (Asuinpaikat)

Poialka torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1600-luvun puolivälin kartalle merkitty talon paikka.

Haxalö (1000022511) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty kuninkaalliseen merikartastoon kolme torppaa.

Onäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaalliseen merikartastoon merkitty kylä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.
Inventointi 2013: Kohde sijaitsee Onaksen saaren keskiosassa, saaren kapeimmalla kohdalla. Alue, jolle kylä on merkitty on edelleen asuttua ja rakennuskanta on melko iäkästäkin. Piha-aluetta ei tarkastettu ja sen ulkopuolelta ei havaittu merkkejä rakenteista, jotka voisivat liittyä 1700-luvun tai varhaisempaan asutukseen. Merikartastoon ja 1800-luvun karttoihin merkityt pellot ja niityt ovat kesannolla tai kasvaneet umpeen. Erittäin tiheän ja korkean kasvillisuuden takia havaintojen teko oli vaikeaa.

Rånäs torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaalliseen merikartastoon merkitty torpan paikka.

Kattö (Asuinpaikat)

Bastö (1000022518) (Asuinpaikat)

Keipsalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaalliseen merikartastoon merkittyjä torppia.
Kohdetta ei ole tarkastetttu maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Degerby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Degerbyssä oli 1540-luvulla yhdeksän veronmaksajaa.
Kylä on sijainnut Loviisan kaupungin alueella ja se on todennäköisesti täysin tuhoutunut

Korböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Korbölessä oli 1540-luvulla neljä veronmaksajaa.
Kylässä oli 1700-luvun lopulla kolme taloa kahdella eri tonttimaalla.

Lill Kroknäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lill Kroknäsissä oli kaksi veronmaksajaa 1540-luvulla.
Lill Kroknäs on sijainnut nykyisellä paikallaan jo 1600-luvun lopulla.

Stor Kroknäs Boijars torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Boijarsin torppa on ollut olemassa viimeistään 1600-luvulla.

Hommanäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hommanäsin kylässä oli 1540-luvulla yhdeksän veronmaksajaa.
Samuel Broteruksen laatiessa Hommanäsin kartan vuonna 1693 kylässä oli säteri ja kaksi taloa.

Kråkö Dobbas (Asuinpaikat)

Kråkö Påvals (Asuinpaikat)

Kråkö 1699 (Asuinpaikat)
Muinaisjäännösrekisterin kohde on Broteruksen vuoden 1699 kartalle merkitty autiotontti. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan paikka on viitteellinen.

Kråkö Kristernäs torp (Asuinpaikat)
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan paikka on viitteellinen.

Torpegård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpegård on merkitty Samuel Broteruksen vuonna 1700 laatimalle kartalle.

Öster Vacterpeby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Öster Vacterpebyssä oli neljä veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylä on ollut nykyisellä paikallaan viimeistään 1700-luvun lopulla.

Väster Vacterpeby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Väster Vacterpebyssä oli neljä veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kylä on ollut nykyisellä paikallaam viimeistään 1700-luvun lopulla.

Bastö länsipuoli 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Bastön lounaispuolella olevan pienen saaren rantavedessä alle metrin syvyydessä siten, että hylyn osia ulottuu rantakaislikkoon.
Rantavedessä ja osittain maassa oleva huonokuntoinen puisen aluksen hylky, josta Harry Alopaeus teki havaintoja 1993. Rakenneosia oli havaittavissa noin 10-14 metrin pituisella alueella. Alus todettiin limisaumaiseksi ja laitalautojen leveys noin 25 cm:ksi.
Inkoon sisäsaariston vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2012 (ARK-sukellus) paikannettiin rantakaislikon reunan tuntumasta irtonaisia hylyn osia (mm. polvi ja lyhyitä lautoja) alle 50 cm:n syvyisestä vedestä. Oletettiin, että varsinainen hylyn pohjaosa on hautautunut matalassa lahdessa kasvavan meriruokokasvillisuuden alle tai hajonnut osiin.

Bredviken Bruksstranden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Bredvikenin eli Laajalahden pohjoisosassa sen länsireunalla Bruksstrandenin alueella venelaiturin pohjoispuolella. Sijaintitieto on epätarkka.
Venelaiturin korjauksen yhteydessä sukeltaja löysi 2013 vedestä aluksen polvea muistuttavan puisen rakenneosan. Rakenne on mäntyä, ja arviolta peräisin noin 15 - 20 metriä pitkästä aluksesta (kotimaisesta purjealuksesta, tavarankuljetusproomusta, troolarista?). Rakenneosa on Espoon kaupunginmuseon kokoelmissa.
Ruukinrannan alueella tiedetään olleen tiili- ja fajanssiruukki, mutta sen tarkkaa sijaintipaikkaa ei tunneta. Vedestä on löytynyt ruukku, jossa on leima "Ahlberga". Palasiksi mennyt ruukku on Espoon kaupunginmuseon kokoelmissa. Laajalahden pohjoisosasta tunnetaan historiallisen ajan kylänpaikka sekä ensimmäisen maailmansodan aikaisia puolustusrakenteita. Laajalahteen liittyy seuraavia hylkytietoja: Tiililastissa ollut alus on uponnut Madeluodon ja Otaniemen välillä. Sementtilastissa ollut alus on uponnut Ruukinrannan tuntumassa.

Övitsböle (Ylästö) torppa 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karttatutkimuksen ja ja tarkastuskäynnin perusteella löytynyt mahdollinen torpan paikka.
Vanhojen karttojen perusteella alueella saattaa sijaita autioitunut torpan paikka. Samuel Broteruksen vuoden 1699 kartalle merkityt torpåker-nimiset pellot viittaavat paikalla sijainneeseen torppaan. Tarkastettaessa uudempia karttoja käy ilmi, että samalla paikalla on myös sijainnut tila 1900-luvun alussa.
Käytäessä paikan päällä alueella, maastossa erottui muutamia kivikasoja, jotka ovat todennäköisesti uunin perustuksia. Myös muita yksittäisiä kivirakenteita havaittiin. Rakenteet eivät kuitenkaan vaikuttaneet kovin vanhoilta. Esimerkiksi yhdessä uuniröykkiössä oli kivienja tiilien seassa kirkasta uudennäköistä lasia. Tämä ei kuitenkaan merkitse, että paikalla ei olisi ollut torppaa aikaisemmin.

Södra Svartö (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sijainti: Sijaitsee Södra Svartön saaren länsiosassa, laajan mäntyjä kasvavan kallioalueen laella, L:n muotoisen kalliokielekkeen alla.
Huomiot: Paikalla on noin 1,2 m korkea varsin huolellisesti kulmikkaista kivistä kylmämuurattu L:n muotoinen muurimainen rakenne, joka muodostaa yhdessä em. kalliolipan kanssa suojatun tilan. Muurin leveys on noin 0,5 metriä; kallion korkeus on 1,5–1,8 m. Kallion ja muurin väliin jää aukko, jonka leveys on noin 1,5 m.
Sijainnista päätellen kyseessä on jonkinlainen suojarakennelma.

Hartesvik (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sijainti: Kohde sijaitsee Orslandetin laajan saaren itäosassa, Hartesvikin pohjukassa, rinteessä kallion ja viljelyskelpoisen alavan maan rajalla.
Huomiot: Paikalla on röykkiö, jonka halkaisija on 2,5 m ja korkeus 0,5 m.
Kivien joukossa näkyi muutamia tiilenpaloja. Kyseessä saattaa olla uuninjäännös, mutta viljelysröykkiökään ei sijainnin vuoksi ole poissuljettu tulkinta. Röykkiön päällä kasvoi järeä mänty, joten se ei voi olla kovin nuori.
Tarkastimme Hartesvikin pohjukan ympäristöä, koska alueelle on Odert Albert Gipenbergin vuoden 1805 karttaan merkitty Lilla Lamsö by -niminen asutus. Näin vanhaan asutukseen selkeästi liittyviä jäännöksiä ei kuitenkaan alueella havaittu.
Röykkiön lisäksi todettiin kohdassa P 6653673 I3328645, itään laskevassa rin-teessä, kivistä kylmämuurattu kellarinjäännös, jonka sisämitat ovat 2 x 3,5 m. Pian sen pohjoispuolella on betoninen rakennuksen kivijalka, joten kellarikaan ei välttämättä ole erityisen vanha. Röykkiön itäpuolella P 6653719 I 3328695 on kesämökki pihapiireineen; myös sen ympäristöä tarkastettiin, mutta mitään vanhaan asutukseen viittaavaa ei havaittu.
Ei ole mahdotonta, että dokumentoitu röykkiö liittyy 1700-1800-lukujen vaihteen asutusvaiheeseen.

Skansen (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Skansuddenin koilliskärjessä, Skansen-nimisen talon itäpuolella, veteen loivasti viettävässä sileässä rantakalliossa.
Huomiot: Koordinaattien osoittamassa kohdassa, noin 5 m tarkastushetkisestä rantaviivasta sisämaahan päin ja 2 m vesirajan yläpuolella, on hakkaus, jossa on vanhahtavalla käsialalla kirjaimet ”EWHMG” sekä ilmeinen vuosiluku ”1790”.
Tieto kohteen olemassaolosta saatiin Mikael Carlbergin kautta 76-vuotiaalta alueen entiseltä maanomistajalta. Samasta lähteestä saadun tiedon mukaan hakkaus viittaisi Inkoossa vaikuttaneeseen henkilöön nimeltä Erik Wilhelm Henriksson Myrgren (1776-1798).

Skatfjärden (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Älgsjöskatanin itärannalla, metsän ja avoimen rantakallion rajalla.
Huomiot: Paikalla on neljästä suurehkosta päällekkäisestä lohkokivestä koottu merimerkki, jonka leveys juuresta on 65 x 75 cm ja korkeus 1 m. Rakenteessa rannan suuntaan on kalliolla kaksi samankokoista lohkokiveä peräkkäin asetettuna; ne kuulunevat samaan kokonaisuuteen.
Merimerkki lienee jäänyt käytöstä jo jonkin aikaa sitten, koska sen ja rannan väli oli tarkastushetkellä osin metsittynyt ja näkyvyys merelle sen vuoksi jo huono.

Vålo (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Sijainti: Kohde sijaitsee Vålön saaren pohjoisosassa, kallioiden välisen 3-5 m syvän ja 4 m leveän pohjoinen-etelä-suuntaisen notkelman pohjalla, tasamaalla sekametsässä.
Huomiot: Paikalla on notkelman suuntainen, lievästi kaarevan muotoinen, 1,5 x 0,7 m:n laajuinen ja 0,5 m korkea röykkiö, joka on kasattu pyöristyneistä kivistä. Kivien halkaisija on 15-30 cm.
Rakenne on selvästi ihmisen tekemä. Kivet ovat vahvasti jäkälöityneet ja turvettuneet, eikä röykkiötä voi pitää kovin uutena. Sijaintipaikka on erikoinen: ympäristö on kivinen ja kallioinen, joten raivausröykkiötulkinta vaikuttaa sekin epätodennäköiseltä. Kaareva muoto ja sijaintipaikka voivat viitata jonkinlaiseen suojarakennelmaan.

Västerängen 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sijainti: Kohde sijaitsee Ålön saaren länsiosassa, alavalla maalla notkelman länsireunalla, kalliokumpareen ja tasaisen kuusikon välissä kuusimetsässä, noin 50 m kohteesta Västerängen 2 etelään.
Huomiot: Paikalla on kiviröykkiö, jonka laajuus on 3 x 2 m ja korkeus 0,5 m. Se on kasattu enimmäkseen pyöristyneistä kivistä.
Röykkiö on vahvasti sammaloitunut ja ilmeisesti suhteellisen iäkäs. Röykkiön vie-rellä oleva kuusikko vaikuttaa viljelyskelpoiselta; kyse lienee raivausröykkiöstä.

Vårdberget (Taide)
Historiallinen; Sijainti: Kohde sijaitsee Orslandetin laajan saaren keskiosassa, metsäisellä kallioalueella, Vårdberget-nimisen mäen korkeimmalla kohdalla.
Huomiot: Paikalta on komea näköala, mm. länteen merelle.
Lakialueen ylin osa on jyrkkäreunainen. Korkeimmalla kohdalla on selkeitä tulenpidon jälkiä: kalliosta on rapautunut noin neljän neliömetrin alalta ohut kerros kokonaan pois. Rapautunut kohtakin oli tarkastushetkellä jo kokonaan jäkälöitynyt, joten kyse ei ole aivan tuoreesta tulenpidosta. Rapautunut kohta erottui rapautumattomasta alueesta myös jäkälän värin perusteella.
Paikan käyttöön ns. vartiokaasana viittaavat paikannimi ja tulenpidon jäljet. Tulkintaan sopii erinomaisesti myös alueen topografia.
Noin viisi metriä rapautuneesta kohdasta länteen on samassa kalliossa kolmion-muotoinen kalliohakkaus; kolmion sivujen pituus on noin 0,5 m ja sen yhdessä kärjistä on noin 5 cm syvä reikä. Hakkaus liittynee maanmittaukseen, sillä paikalla on karttojen mukaan korkeuskiintopiste.

Knipholmen 2 (Taide)
Historiallinen; Sijainti: Kohde sijaitsee Knipholmenin länsikärjessä, aivan vesirajan tuntumassa
Huomiot: Punaruskeassa vaakasuorassa silokalliossa on hakkauksia noin 2 x 3 metrin alalla. Ne ovat erikokoisia, -suuntaisia ja eri käsialoilla tehtyjä ja siten todennäköisesti eriaikaisia.
Suurin osa hakkauksista on nimikirjaimia; joukossa on myös kaksi ilmeistä vuosilukua: 1833 (viimeiset kaksi numeroa ovat epäselviä ja lievästi epävarmoja) ja 1891. Lisäksi paikalle on hakattu komea fallos.
Käsialojen tyylien perusteella hakkaukset on tehty 1800-luvulla ja 1900-luvun al-kupuolella.

Själö (1000022061) (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kallioisen kumpareen korkeimmalla kohdalla, mäntymetsässä varsin tasaisella alueella, on viisi samannäköistä ja -kokoista kiveystä 12 x 6 metrin alalla. Epämääräisten muotoisten rakenteiden laajuus on 0,7-1,2 m ja niissä on korkeintaan kaksi kiveä päällekkäin. Niiden tarkoitus ja ajoitus on epäselvä; ne eivät esimerkiksi ole tunnetuilla tilusrajoilla.

Gloholm kivilouhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Tuntematon ajoitus; Gloholm-nimisellä pienehköllä saarella on koordinaattien osoittamasta paikasta, noin 20 x 50 metrin alalta, louhittu suhteellisen pienimuotoisesti kiveä. Sama koskee siitä noin 100 m itä-kaakkoon sijaitsevaa pienempää saarta, jota ei ole nimetty kartoille.

Vålö 2 (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Vålön saaren pohjoisosassa, laajahkon kallioalueen laella. Paikalla on pohja-kaavaltaan suorakaiteen muotoinen 1,3 x 1,3 metrin laajuinen kivistä ladottu rajamerkki, jonka keskellä on metrin korkuinen litteä pystykivi. Tästä 10 m etelään on litteä viisarikivi. Rajamerkki on usean nykyisen tilusrajan leikkauskohdassa.

Hälli (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus;

Djupholmen (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Loviisan länsiosan saaristossa Sarvisalo -saaren eteläpuolella, Kalvholmenin eteläpuolella ja Djupholmenin itäpuolella noin 10 metrin syvyydessä.
Paikalta on tullut kalaverkkojen ankkurin mukana ylös aluksen laitalautoja. Löydön ilmoittajan sukulaisen (kuolinvuosi 1967) mukaan paikalla ei ollut mahdollista käyttää silakkanuottaa, koska se olisi tarttunut hylkyyn.

Stora Hamnholmen (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Kirkkonummen itäisessä saaristossa Hirsalan Bylandetin ja Stora Hamnholmenin välisessä salmessa veneväylällä 5 - 7 metrin syvyydessä tasaisella pohjalla.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky. Aluksesta on jäljellä pohjaosa; kaaria ja pohjalaudoitusta. Pituus on arviolta 25 - 30 metriä. Hylyn rakenteet kohoavat pohjasta noin kahden metrin korkeuteen. Hylyn rannan puoleisessa osassa on paljon irtonaisia rakenneosia. Aluksen kaaritus on tiheä. Konevoimaan viittaavia osia ei ole havaittu.
Hylky löytyi viistokaikuluotauksessa sattumalta syksyllä 2013. Se sijaitsee veneväylällä, jossa on veneilykaudella vilkas liikenne.

Ödeskärret 2 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Lainaus P. Pesosen inventointikertomuksesta 2013:
Kuoppakohde löytyi VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 14.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 1,0 km länsiluoteeseen pienen Ödeskärret – nimisen suon itäpuolella, vt 25:n pohjoispuolella. Kuoppa on tasanteella kalliopaljastuma-alueen länsireunalla. Ympäristö on mäntykangasta. Kuoppa on yksittäinen ja se on halkaisijaltaan noin 1,5 metriä ja sen syvyys on noin 50 cm. Kuoppaan tehdyssä lapionpistossa oli jonkin verran hiiliä noin 25 cm syvyydellä normaalissa podsolimaannoksessa.
Lähiympäristöön tehtiin muitakin koepistoja, joissa ei havaittu mitään erityistä. Kuopan funktio ja ajoitus ovat epäselvät, mutta aivan tuore se ei maannoksen perusteella ole.

Pusesbacken itä (Maarakenteet)
Ei määritelty; Lainaus P. Pesosen inventointikertomuksesta 2013:
Kuoppakohde löytyi VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 14.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 200 m luoteeseen rautatien ja vt 25 välisellä alueella, tien pohjoispuolella. Ympäristö on mäntykangasta.
Kuoppa on yksittäinen ja se on halkaisijaltaan noin 1,5 metriä ja sen syvyys on noin 50 cm. Kuoppaan tehdyssä lapionpistossa oli ohut huuhtoutumiskerros ja tumma rikastumiskerros, hiiltä ei näkynyt. Kuoppa saattaa maannoksen perusteella ole tuore, mutta sen funktio ja ajoitus ovat epäselvät.

Klarvikintie 1 (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Lainaus P. Pesosen inventointikertomuksesta 2013:
Mahdolliset puolustusvarustukset löytyivät VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 14.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 800 m lounaaseen Klarvikintielle johtavan pikkutien ja vt 25 välisellä alueella, jälkimmäisen eteläpuolella. Ympäristö on mäntykangasta.
Alueella havaittiin joukko pieniä, halkaisijaltaan noin metrisiä kuoppia noin 15 metrin pituisessa rivissä suuntautuen lounaaseen. Kuopparivin taustalla on hieman yli 10 metrin pituinen mutkitteleva kapea oja. Yhteen pieneen kuoppaan tehdyssä koepistossa oli hyvin heikko podsolimaannos ja kuopan vieressä puolestaan ohut tuplamaannos. Vaikuttaa siltä, että kuopat eivät olisi kovin vanhoja. Ne saattavat liittyä vuoden 1918 tapahtumiin, jolloin Karjaalla käytiin taisteluja punaisten ja saksalaisten välillä. Kuopat olisivat tällöin poteroita ja oja juoksuhaudan pätkä.

Klarvikintie 2 (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Lainaus P. Pesosen inventointikertomuksesta 2013:
Mahdolliset puolustusvarustukset löytyivät VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 14.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 500 m lounaaseen Klarvikintien ja vt 25 välisellä alueella, jälkimmäisen eteläpuolella ja Klarvikintien länsipuolella. Ympäristö on kuusimetsää.
Alueella havaittiin pieniä, halkaisijaltaan noin metrisiä kuoppia noin 30 metrin pituisessa rivissä suuntautuen kaakkoon. Yhteen pieneen kuoppaan tehdyssä koepistossa oli hyvin heikko podsolimaannos. Vaikuttaa siltä, että kuopat eivät olisi kovin vanhoja. Ne saattavat liittyä vuoden 1918 tapahtumiin, jolloin Karjaalla käytiin taisteluja punaisten ja saksalaisten välillä. Kuopat olisivat tällöin poteroita.

Keräystie (Maarakenteet)
Mahdolliset puolustusvarustukset löytyivät VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 14.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 1,1 km lounaaseen Kuusakosken jätteenkäsittelylaitokselle johtavan Keräystien länsipuolella, Kuusakosken ja vt 25:n välisellä alueella. Ympäristö on mäntykangasta.
Alueella havaittiin soikeita kuoppia, mitoiltaan noin 3 x 1,5 metriä törmän alarinteessä. Koepistoissa pintamaan alla oli harmaa (huuhtoutumis?) hiekka ja sitten ruskeaa hiekkaa, hiiliä ei näkynyt. Kuoppien ajoitus ja funktio ovat epäselvät. Ne saattavat olla nauriskuoppia, hiilimiiluun liittyviä kuoppia tai liittyä vaikkapa alueen sotahistoriaan.

Varvarinsuo 3 (Maarakenteet)
Kuoppakohde löytyi VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 15.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 1,1 km koilliseen, vt 25:n eteläpuolella ja Varvarinsuon pohjoispuolella, sen törmällä. Ympäristö on alueella mäntykangasta.
Paikalla havaittiin yksi kuoppajäänne, mitoiltaan 8 x 2,5 metriä, jossa pitkä sivu on valtatien suuntainen. Kuoppa on noin 12 metrin päässä tien reunasta. Kuoppaan tehdyssä koepistossa havaittiin podsolimaannos hiekkamaaperässä. Hiiliä ei havaittu. Kuopan ajoitus ja funktio ovat epäselvät, mutta maannoksesta päätellen se ei liene aivan tuore.

Varvarinsuo 4 (Maarakenteet)
Kuoppakohde löytyi VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 15.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 1,2 km koilliseen, vt 25:n eteläpuolella ja Varvarinsuon pohjoispuolella, sen törmällä. Ympäristö on alueella kuusikkoista kangasta.
Paikalla havaittiin yksi pyöreä kuoppajäänne vain 10 metrin päässä tien reunasta, halkaisijaltaan se on noin 1,5 metriä. Kuoppa on ylemmällä Varvarinsuolle laskevalla törmällä, ison tuulenkaadon vieressä. Kuoppaan kaivetussa koepistossa oli paksu turve (20 cm), jonka alla oli normaali podsolimaannos. Kuopan funktio ja ajoitus ovat epäselvät. Kuusikkometsä viittaa kuitenkin mahdollisuuteen että paikalla olisi ollut kaskimaata ja kuoppa siten esimerkiksi nauriskuoppa.

Malmen (1000023100) (Kivirakenteet)
Kiviröykkiö löytyi VT 25:n (Meltola-Mustio) tiesuunnitelma-alueen inventoinnissa 15.10.2013. Kohde sijaitsee Meltolan sairaalasta 3,7 km koilliseen, vt 25:n eteläpuolella olevalla hieman kivikkoisella mäntykankaalla.
Paikalla havaittiin halkaisijaltaan kuusimetrinen matalahko kiviröykkiö, jonka tienpuoleisella reunalla on maakivi. Röykkiön korkeus on noin 50-60 cm. Röykkiö on keskeltä kuopalla, siinä on muutamia isompia kiviä ja kehällä sekä maakiven tuntumassa pientä (halk. n. 20 cm) kiveä. Kivet ovat kauttaaltaan sammalen peitossa. Tielle on matkaa noin 20 metriä. Röykkiön funktiosta ja ajoituksesta ei ole selvyyttä, mutta aivan tuoreelta se ei vaikuta ja periaatteessa on mahdollista, että se olisi esihistoriallinenkin vaikka se saattaa toki liittyä johonkin paljon myöhäisempäänkin toimintaan.
Paikkaa ei tarkastettu maastossa.

Vimonböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Yksi taloista ( 1 mk) kuuluu Hangö boliin.

Antby (Asuinpaikat)

Ålö (1000021559) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Kuulunut kuninkaankartanoon tai Hovgårdiin?

Gunnarskullan myllynpaikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Lillträskistä Storträskiin laskee pieni joki, jonka ympärillä on rehevää lehtomaista kasvillisuutta ja kuusimetsää. Gunnarskullan kylää kuvaavassa vuodelta 1692 peräisin olevassa Samuel Brotheruksen kartassa on merkitty tälle kohtaa mylly. Myös Carl Hagströmin vuosina 1777–1778 tekemässä kartassa mylly on merkitty ja Lilträsk on nimeltään Qwarnträsk. Paikka on inventoitu 2012, mutta kiinteitä rakenteita ei havaittu. Joessa on sopiva virtaus keskiaikaiselle vesimyllylle Storträskin päässä. Joen varressa on useita myllynpaikaksi soveltuvia kivirykelmiä. Lisäksi joen länsipäädyssä on mahdollinen patorakennelma, jonka ikää ei ole voitu määritellä. Jokea on ilmeisesti myös ruopattu, lähinnä Lillträskin päästä.

Oravalan Mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; V. 1776 isojakokartalle on merkitty mylly Oravalammen lasku-uomaan. Myllyn paikan mahdolli-nen muinaisjäännösstatus selviää vain maastotarkastuksella.

Smultrongrundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon itäsataman ja Kuningattarenvuoren edustalla Smultrongrundetin eteläpuolella.
Puurunkoisen avoveneen tai aluksen 10 - 12 metriä pitkä hylky, jonka runko on kokonainen. Hylky makaa pohjassa kölillään noin 45 astetta kallellaan. Aluksen lastina on ollut koneen osia. Hylyllä 2013 vieraillut sukeltaja havaitsi, että hylyn oikeassa kyljessä on reikiä, "aivan kuin siihen olisi ammuttu".

Nutanesi (Työ- ja valmistuspaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Loviisan kirkosta noin 20 km koilliseen, Tammijärvestä Suvijärveen laskevan Riissalmen länsipuolella olevassa Nutanesin niemessä, harjun laella. Niemi on osa pitkää hiekkaharjua. Paikalta on löytynyt vuonna 2013 metallinilmaisimella kolmiojalkasolki ja puukonterä (KM 39460: 1-2) sekä kaksinaulainen hokki (KM 40017: 1). Esineet löytyivät hiekkaisesta rinteestä. Rautakymi-projektin työryhmä löysi syksyllä 2012 harjulle tehdystä koekuopasta saviastian palasia, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia, damaskoituja veitsen teriä ja mahdollisen sintraantuneen sulatusupokkaan katkelman (KM 40211:1-10). Löytöpaikan koordinaatit p=6714952, i=473136, z=20 mpy. Paikalta saadut löydöt viittaavat metallinkäsittelyyn, pajatoimintaan ja pronssin valantaan (myös kuonaa löytynyt?). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hästhagen 2, (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoossa Nevaksen golfkentän lounaispuolella sijaitsevassa metsässä Hästhagenin lähellä. Inventoitavan alueen (alue 3) ulkopuolelta kohteen 4 läheltä kallion reunalta löytyi toinen kivilatomus. Latomus koostui kohteeseen 4 verrattuna pyöreämmistä kivistä ja se oli laajemmalla alueella. Sen päällä kasvoi jäkälää, varpuja ja pieniä mäntyjä sekä yksi iso mänty reunassa. Latomus tuntui muodostavan neljä kulmaa, mutta kulmat eivät olleet selvät. Mitat reunoille olivat 3,7 x 4 x 6,6 x 6 metriä. Kivet olivat kooltaan keskimäärin noin 20 cm. Yksi kohta latomuksesta oli muita enemmän kohollaan ja sillä kohdalla kivien seassa oli hiekkaa ja kaarnaa ja näytti siltä, että tällä kohdalla kiviä oli siirrelty. Yleensä kivet röykkiöissä ovat isompia kuin mitä tässä oli, joten tämä saattaa olla myös muinaista rantaa ja kivet kasaantuneet kohdalle luonnollisesti. Muualla lähistöllä tosin ei ollut vastaavia kiviä. Maastokartassa lähistölle on merkitty muinaisjäännösmerkki. Latomus sijaitsee 41 m mpy, joten se ei ole lähellä pronssi- tai rautakauden aikaista rantaa. Sipoon pitäjänkartassa näkyy todennäköisesti isojaossa syntynyt metsäpalstan tai metsälohkon raja suunnilleen tällä kohdalla kartan asemoinnista nykyisen pohjakartan päälle riippuen.

Tunnholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon saaristossa Suur-Pellingin lounaispuolella olevan Tunnholmenin eteläosan itärannan tuntumassa.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on kohtisuoraan rantaa kohti, kiinni rannassa. Hylyssä on erotettavissa köli ja kaaria, jotka ovat levinneet sivuille ja painuneet pohjan tasoon. Hylky on osittain hautautunut hiekkaan.
Hylky löytyi, kun kalastajan uistin tarttui hylkyyn kiinni.

Ängsö (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Saaren lakialueella sijaitsee noin 7 x 4 metriä laajuinen kiviröykkiö. Saaren luoteisreuna nousee merestä pystysuorana seinämänä. Hauta sijaitsee seinämästä noin 150 metriä etelään. Röykkiötä on pengottu ja itärinteeseen on heitetty kiviä. Mahdollisesti paikalla on aiemmin ollut kaksi röykkiötä.
Röykkiön funktio ei ole tiedossa. Sijaintinsa peruseella se saattaa olla pronssikautinen hautaröykkiö, mutta kyseessä voi myös muu kivirakenne. Merimerkiksi se kuitenkin sijaitsee epäedullisessa suunnassa kulkuväyliin nähden. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa, siitä on ainoastaan olemassa yleisövihje. Mikäli alueella toteutetaan inventointi tulee se tarkastaa.

Lägermalmen (Puolustusvarustukset)
Tuntematon ajoitus; Korsu tai varustekätkö. Välittömässä läheisyydessä tykkitie ja keskeneräinen juoksuhauta.

Hummelsund (1000024750) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hummelsund mainitaan vuonna 1570.

Tavastby Pyymosa (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1800-luvun torpan paikka, jota ei ole tarkastettu maastossa.

Kockis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä oli vuonna 1540 neljä tilaa ja ulkokylänmaa. Kylän vanhin kartta on vuodelta 1784.
Kohdetta ei tarkastettu johtuen muinaisjäännösrekisterissä olleen paikkatiedon virheestä. Kockis oli sijoitettu Aiskoksen kylänpaikan kanssa samalle alueelle. Virhe huomattiin vasta jälkityövaiheessa. Tähän kohdekuvaukseen on korjattu koordinaattipiste oikeaksi, nyt se osoittaa Kockiksen kylään. Kohteeseen liittyvät historialliset kartat on laitettu liitteeksi.
Ilmakuvan ja peruskartan perusteella historiallisen kylänpaikan kohdalla sijaitsee maatilakeskus, jossa on useita rakennuksia.
Osa vanhasta tonttimaasta ja sen viereinen sotilastorpan paikka ovat rakentamattomana.

Humppila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Humppila on muinaisjäännösrekisterissä alustavasti paikannettu kapean ja jyrkkäseinäisen kalliomäen laelle. Kyseisen mäenpohjois-länsipuoleinen juuri on vesijättöä. Kallioisen mäen rinteet ovat pystysuorat ja lakialue on epätasaista avokalliota. Laen länsireunalla on vapaa-ajan asunnolta vaikuttava hirsirakennus.
Vanha Humppilan talo ei ole voinut sijaita kyseisellä kalliomäellä. Mäen topografia ja laen ahtaus ja epätasaisuus puhuu sitä vastaan. Vanhojen karttojen mukaan talo on sijainnut etäämpänä lahden pohjukasta eikä niidenkään mukaan kalliomäki ole talon vanha paikka. Talo paikantuu em. mäen kaakkoispuolelle, missä on matala laakea kumpare joka nyt osin peltona. Kumpareen poikki kulkee nykyinen Karstuntie. Sen eteläpuolella ja siitä etelään erkanevan kiinteistölle menevän tien itäpuolella on kumpareen lakialue nykyisessä pellossa. Paikalla käytäessä pelto oli talven jäljiltä kynnettynä ja hyvin havainnoitavissa. Kumpareen laen alueella pellossa oli historiallisen ajan asutukseen viittaavaa tavaraa (tiilenmuruja, fajanssia, ym. jätettä) suhteellisen runsaasti kun taas hieman etäämpänä sitä ei havaittu muualla pellossa lainkaan.
Topografisin perustein sekä vanhojen karttojen perusteella ja myös maastohavaintojen perusteella Humppilan talonpaikka paikantuu nykyisen Karstuntien kohdalle ja sen eteläpuolelle, Kartsuntieltä etelään Paloniementielle johtavan tien itäpuolelle. Talotontti on ilmeisesti osittain (ellei suurimmaksi osaksi) jäänyt Karstuntien alle.

Jaakkola (1000006616) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sekametsää kasvavassa saarekkeessa on kallioselänteellä sammaloitunut ympyrän muotoinen kivikehä. Sen eteläpuoliskon ulkoreunan muodostavat isot vierekkäiset kivet, pohjoispuoliskossa tuntuu olevan vain turvetta tai pieniä kiviä, lukuun ottamatta itäreunassa olevan "oviaukon" kivettyä ympäristöä.
Ympyräkehän läpimitta on ulkoreunoista mitaten 4,4 m. Kehän leveys on 1,4 m.
Alue on nykyään lasten leikkipuistona.
Vuoden 2013 inventointi: Kohteella ei muutoksia maankäytössä. Tarkistuskäynnin yhteydessä kivikehää ei havaittu kovin selkeänä rakenteena, eikä kohteella havaittu selkeitä rakenteita.
Sarkamon 1963 raportin yhteydessä on kirje keravalaiselta Iida Heinoselta (1966) jonka mukaan paikalla havaittu kivikehä on peräisin puretusta sysimiilusta, jossa olisi poltettu "sysiä" Ali-Jaakkolan tilan kotitarpeiksi. Kuvauksen perusteella kyseessä olisi purettu sysimiilun paikka, jonka rakenteesta on nähtävissä muutamia kiviä, mutta ei rakenteita, joiden perusteella kohdetta voisi pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä.

Älgsjö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan paikalla on ollut Ruotsi-Suomen aikaan saaristolaivaston satamalahti. Mahdollisesti kyseessä voisi olla telekan paikka, mutta rakenne näyttäisi kuitenkin olevan jonkinlainan kulkuluiska.
Kohde on rekisteröity yleisöilmoituksne perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa.

Stora Käringholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Hankoniemen pohjoispuolella Stora ja Lilla Käringholmen -saarten välissä, Stora Käringholmenin etelärannalla muta- ja hiekkapohjalla.
Puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky rantavedessä. Kylkilautoja ja muita rakenneosia on noin 20 metrin pituisella alueella. Hylystä on siirretty rakenneosia rannalle.

Undermalm (1000021829) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muinaisjäännösrekisteri: Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 2.
Vesihuoltolinjaan liittyvän inventoinnin yhteydessä 2015, koordinaattia muutettiin vastaamaan Kuninkaankartalla ja pitäjänkartalla 1842 näkyvää kylänpaikkaa. Paikalla ei käyty.

Paloniemi (1000015570) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Paloniemen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1451 (FMU 6175). Kylässä oli vuonna 1540 seitsemän tilaa. Paloniemen aluetta kuvaavat ensimmäiset kartat ovat 1700-luvun lopulta.
Kartanon vanhan, Eliel Saarisen piirtämän päärakennuksen paikalla (v. 1900 -1950, jolloin rakennus paloi) on vanhainkodin päärakennus. Sen pohjoispuolella on mäen laella betoniperustaisen rakennuksen jäänne sekä asfaltoitua tietä. Rakentamaton mäen laen kapea osa on kalliopohjaista ja maapeite on ohut. Pohjoispuolella on jyrkkä rinne. Päärakennuksen länsipuolella on useita rakennuksia ja niiden länsipuolella avokallioista maastoa. Vanhainkodin päärakennuksen eteläpuolella on loivempaa rinnettä, joka nurmikenttänä. Päärakennuksen itäpuolella on loivan rinteen itäpuolella tasanne josta rinne edelleen laskee itään kohti tietä. Tien itäpuoleinen tasanne on keinotekoinen, puskettua ja tasattua täutemaata jonka reunalla, pellon reunassa on näkyvissä rakennusjätettä. Ilmeiseti tasanne tehty ja tasattu puskemalla sinne vanhaa purkujätettä. Kartanonmäen itäpuoli on hoidettua nurmikenttää, jossa kasvaa hyvin vanhaa puustoa. On periaatteessa mahdollista, että siellä olevalla tasanteella voisi maan alla olla jäänteitä paikan vanhimmasta asutuksesta ja kylätontista, joka on saattanut ulottua sinne tai sijaita myöhemmän kartanorakennuksen itäpuolella. Muissa ilmansuunnissa ei ole sellaista maastoa ja topografiaa, jossa kylätontti olisi voinut sijaita.
Inventoinnissa ei tehty alueelle koekuoppia, eikä alueelta siten ole saatu varmoja havaintoja mahdollisesta muinaisjäännöksestä. Vanhainkodin päärakennuksen itäpuoli on kuitenkin portentiaalista ja mahdollista muinaisjäännösaluetta vanhan karttamateriaalin, maaston ja topografian sekä alueen kylähistorian (useita taloja) perusteella. Muinaisjäännöksen tarkempi rajaaminen ja toteaminen vaatisi koekaivauksen.

Espoonkartano Myntåkern (Löytöpaikat)
Tuntematon ajoitus; Espoonkartanoon kuuluvalla Myntåkernin pellolta löytyi 21.8.2013 metallinpaljastimella kultasormus, jonka lähempi tutkimus osoitti keskiaikaiseksi, tyypiltään lähinnä 1300-luvun lopulta. Paikalla tehtiin 30.8.2013 tarkastuskäynti, jolloin paikalta löytyi myös asuinpaikkaan viittaavaa kvartsia, kuonaa ja palanutta savea. KM nrot 39539 1-4.
Löytöpaikka on alava pelto Kuninkaankartanontien (Suuri rantatie) ja Gumbölenjoen risteyksestä itään, juuri Kehä III pohjoispuolella. Pellolta on löytynyt myös pronssipadan jalka KM 40772:1.

Skepparholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoisrannalla Hangonkylän satamasta itään Skepparholmenin edustalla rantakallion vieressä.
Noin kuusi metriä pitkä puurunkoisen veneen hylky hiekkapohjalla. Veneen runko on kallistuneena vasemmalle kyljelleen. Runko on etelä-pohjoissuunnassa keula pohjoiseen päin. Noin 10 metriä hylystä pohjoiseen on puurunkoisen veneen kyljen kappale, joka liittyy mahdollisesti samaan kohteeseen. Rungon ympäristössä on yksittäisiä puuosia veneestä. Veneen perässä hylyn sisällä on havaittu metalliseksi peräsinakseliksi tulkittu esine.
Hylky on löytynyt 2014.

Grännäs (1000008272) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Grännasin kylässä on 1700-luvun lopussa kaksi tonttimaata kuninkaankartan mukaan. Tämä on eteläisempi, joka on sijainnut Vålaxfjärdenin itärannalla, rannan ja Råberget kalliomäen välisellä tasanteella. Grännas mainitaan ensimmäisen kerran asiakirjoissa v. 1548. Tuolloin kylä oli yksittäistalo. Sen omistajat vaihtuivat tiuhaan 1800-luvun lopulle.
Kuninkaankartastossa (1796-1804) tällä paikalla on merkintä talosta - kaksi punaista pistettä, samoin pohjoisemmalla (tästä paikasta n. 600 m pohjoiseen) tontilla on talon merkki. V. 1841 pitäjänkartalla tämä eteläisempi tonttipaikka on peltoa eikä paikalla ole asutusta ja samoin muilla kartoilla tästä eteenpäin. Brotheruksen yleiskartalla (v. 1696-1711) yleiskartalla on merkitty vain eteläisempi tontti ja siihen yksi talo. Vuoden 1790 tiekartalle on merkitty sekä eteläisempi, että pohjoisempi tontti. On ilmeistä että tämä eteläisempi tontti on alkuperäinen, 1500-luvulla mainitun Grännäsin yksittäistalon paikka.
Eteläisempi ja ilmeisesti alkuperäinen yksittäistalon paikka on paikannettu melko epätarkasti (arviolta +-70m) kuninkaankartalta. Paikalla, mihin talo lähinnä paikantuu, on nyt uudehkoja rakennuksia, pihatie ja hoidettua pihamaata, jossa ei ole maanpinnalla mitään vanhoja rakenteita näkyvissä. Maa vaikuttaa tasatulta ja raivatulta. Pihatien pohjoispuolella on muutaman kymmenen metriä leveä (siis tiestä pohjoiseen) tasainen ja kivetön ala, joka on vanhaa peltoa - siellä on näkyvissä ojien jäänteitä kuopanteita ja matalia maakasoja ym. modernin "mylläyksen" merkkejä. Muutamassa koekuopassa ja käsikairanäytteissä oli vain savista peltomultaa ja sekoittunutta vanhaa peltokerrosta ja sen alla puhdasta pohjamaata. Pohjoisempana maasto on erittäin kivistä ja louhikkoista. Vaikutti siltä että isoja kiviä olisi sinne raivattukin. Kasvillisuus on pohjoisempana tiheää pusikkoa ja korkeaa heinikkoa. Pohjoisempana ei ole voinut olla talotonttia louhikon takia. On ilmeistä, että vanha talonpaikka ja tonttimaa on jäänyt nykyisten rakennusten ja pihojen alle ja todennäköisesti täysin hävinnyt.

Hilabäck (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallinen kylänpaikka.
Kohdetta ja sen tarkkaa sijaintia ei ole tarkastettu maastossa.

Mattila (1000029483) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikalla todettu mahdollisia muinaijsäännökseksi luokiteltavia kiviröykkiötä. Alue tulee tarkastaa ennen sen lajimääritystä.

Dragesviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen Dragesvikenin pohjoisosassa, lahden itäosassa.
Kyseessä on noin 6-7 metrin pituinen ainakin kahteen osaan hajonnut pieni vene, joka on limisaumainen ja tasaperäinen. Vene on pohjassa köli ylöspäin. Vene vaikuttaa olevan tammea.
Veneen löytöpaikan lähellä kerrotaan olleen 1600-luvun satama, josta on ilmeisesti lastattu Porkkalan hopeakaivoksen malmia.
Hylky löytyi Ari Kapasen tekemässä viistokaikuluotauksessa 2010 ja havaittiin myös Metsähallituksen Porkkalan alueella tehdyissä viistokaikuluotauksissa vuonna 2016.

Mustion mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lähellä Mustion keskimmäistä voimalaistosta sijaitsee Mustionjoen pohjassa luonnonkivien muodostama kutakuinkin suorakaiteen muotoinen rakenne, joka on kooltaan noin 7 x 15 m. Osa kivistä on ilmeisesti asetettu päällekkäin. Rakenne sijaitsee vanhan joenuoman reunalla, kohdassa josta vesi syvenee nopeammin kohti keskiuomaa.
Vuoden 2015 arkeologisessa inventoinnissa kohde määriteltiin mahdollisesti vuoden 1776 kartassa esiintyvän myllyn jäännökseksi. Mylly on rakennettu veden päälle. Samalla paikalla on ollut mylly ainakin jo 1500-luvulta lähtien, Vuonna 1551 joen molemmin puolin on sijainnut myllyt.

Mustionkosken veneenvetopaikka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Käytössä olevan mökin edustalla, Mustionkosken alapuolella joen itä-/etelärannalla on veneenvetopaikkoja, jotka on raivattu kivistä vapaaksi joen rannalla. Kyseessä voi olla myös laiturin perustuksina toimivat kiviperustukset, joita on kolme erillistä röykkiötä noin 30 metrin matkalla. Röykkiöt ulottuvat rannasta noin neljän metrin päähän.
Alueella voi olla myös vanha sahamyllyn paikka. Ensimmäinen sahamylly Mustionkoskeen rakennettiin todennäköisesti vuosien 1587-1589 välillä Raaseporin kreivin toimesta.

Korkeasaari (1000030645) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Korkeansaaren lounaisosassa löydettiin 2013 kuppikivi, jonka Antti Lahelma/Helsingin yliopisto tarkasti 2014. Kivi oli kooltansa 2.0 x 1.4 metriä ja 1.1 metriä korkea. Kiven yläpinnalla oli 8 varmaa kuppia ja yksi hieman epävarma kuppi. Lahelman mukaan se sijaitsee koskemattomalla alueella ja on esihistoriallinen.
Helsingin kaupunginmuseon tutkijat ovat tarkastaneet kohdan ja kiven ympäristö vaikutti olleen maankäsittelyä. Vanhojen ilmakuvien perusteella kivi ei ole paikalla vuonna 1997 tai sitä ennen. Se on siirretty jostain paikalle, mutta Korkeasaaressa ei ole enää mitään tieto asiasta onko se Korkeasaaresta vai muualta ja miltä ajalta se on peräisin.

Hepokallio (1000030649) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Bussinkääntöpaikan kaakkoispuolella Hepokalliolla havaittiin vuonna 2000 tarkastuksessa tasaisen avokallion äärellä kiveystä/kivikkoa, jota on osittain levitelty myöhemmin, mutta voi olla koottujakin kiveystä/matalaa röykkiötä. Ilman tutkimusta ei voida poissulkea että pari olisi laonneita muinaisjäännöksiä. Alueella oli pääsääntöisesti luontaisia kivikoita, pirunpeltoja. 130-150 metriä koilliseen on laajaa kivikkoa, joka on luontaista.
Helsingin kaupungin ympäristökeskuksen luontotietojärjestelmässä Hepokalliolle on merkitty useita muinaisrantakivikoita; Litorina-meren rantakivikko ja hiekkapitoinen rantavalli. Läntinen osa: kivet suuria (0,5-1,2 m). Itäiset osat: kivet pienempiä ja myös hiekkaa.

Järvenpää (Träskända) Ahola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee museona toimivan Aholan eli Juhani Ahon entisen asuinrakennuksen edustalla Keski-Uudenmaan koulutuskuntayhtymä Keudan tuntumassa. Alue on muodostanut niemen, johon on vuoden 1697 karttaan merkitty yksi Järvenpään kylään kuulunut talo. Sen tarkkaa sijaintia on kuitenkin mahdotonta enää hahmottaa, koska alue on pääsääntöisesti rakennettu ja maaperää muokattu voimakkaasti. Aholan ja sen edustan kohdalla alueen topografia on kuitenkin säilynyt ainakin pääosin alkuperäisenä ja se vaikuttaisi todennäköisimmältä paikalta vanhalle kylätontille.

Mäntyniemi (1000030882) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee lähellä Tuusulan ja Järvenpään rajaa Räikilänojan lounaispuolella Tuusulanjärven rannalla sijaitsevalla niemekkeellä. Vuoden 1697 karttaan paikalle on merkitty Tuusulan Tuomalaan kuuluva pelto ”Mäntyniemi åker”. Ensimmäiset tiedot Tuomalan kylän asutuksesta ajoittuvat 1500-luvulle ja jo vuonna 1543 kylässä oli yhteensä kuusi taloa. 1570-luvulle mentäessä taloluku oli vähentynyt yhdellä ja Tuomala pysyi viisitaloisena pitkään. Kylä on palanut 1500-luvun lopulla.
Mäntyniemen pellon sijainti yksittäisenä Tuomalan ja Järvenpään kylien välissä herättää kysymyksen, onko kyseessä Tuomalan kylään kuuluva autioitunut keskiaikainen tontti. Inventoinnin yhteydessä paikkaa ei päästy tarkastamaan läheltä, koska niemi on tiiviisti aidattu, eikä sinne ollut pääsyä. Aidan takaa tarkasteltuna nykyisin heinällä oleva niemi näytti kohoavan loivasti rantaa kohden ja lähelle niemenkärkeä muodostui pieni kumpare, joka vaikutti topografisesti erittäin hyvältä varhaiseksi tonttipaikaksi.

Huopuskärrinkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Noin 50 x 30 metriä laaja reunoiltaan epämääräinen ja epämääräisen muotoinen kivikko, jossa on useita pitkänomaisia kuopanteita. Kuopanteet muistuttavat muodotaan jossain määrin hautaa, mutta pelkällä pintatarkastelulla ei ole pääteltävissä, ovatko ne ihmisen tekemiä vai luonnonmuodostelmia. Hautoja ne eivät ole, mutta voisivatko olla jonkinlaisia säilytyskuoppia tai vastaavia? Luonnonmuodostelmallekaan ei ole helposti löydettävissä vastinetta.
Kohde sijaitsee huomattavasti paljon korkeammalla merenpintaan nähden kuin Askolan muinaisjäännökset.

Kultasenmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi epämääräisen muotoista kiviröykkiötä, jotka saattavat olle luonnonmuodostelmia. Röykkiöt sijaitsevat metsäien kallomäen korkeimmalla kohdalla paikalla, jossa puusto ei ole.
Isompi röykkiöistä on pituussuunnassa noin 11 metriä. Röykkiö on muodoltaan pitkänomainen. Röykkiössä on suppilomainen kuoppa
Pienempi on kooltaan noin 7 metriä. Siinä on kaksi kuoppaa, joista toinen on halkaisijaltaan noin 50 ja toinen 90 cm. Näistä suurempi on rakenteeltaan suppilomainen. Röykkiö on matala vain noin 30-40 cm.

Tallholmen (1000031075) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ihmisen muokkaama kivikko, jossa itäreuna on selvästi muotoiltu suoraksi seinämäksi. Ei kuitenkaan sammaloitumisen perusteella ole kovin vanha rakenne. Mahdollisesti kyseessä on tilapäisasumus tai merimerkki. Muoto ei kuitenkaan ole kovin funktionaalinen merimerkiksi.
Ei ole tarkastettu maastossa.

Lammiskärr (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pienikokoinen noin 4 X 2,5 m noin yhden kivikerroksen korkuinen röykkiö kallion korkeimmalla kohdalla. Suurelta osin sammaleen peitossa. Osittain hajotettu, osittain kuusen peittämä.

Skogby Miilu 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisija 20 m

Skogby Miilu 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisija 19 m

Skogby Miilu 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisija 24 m, miilu erottuu huonosti maastossa, sen ympärillä on kuoppia, jotka ovat paikoin 2-3 metrisiä.
Täydennysinventointi 2018: Hiilimiilu on rakenteeltaan pystymiilu. Sen pyöreähkö pohja nousee kumpuna noin 0,2–0,5 metriä muuta ympäristöä korkeammalle. Miilun pohjan halkaisija on 17 m. Pohjan raja erottuu miilun länsilaidalla huonosti maastossa. Miilun pohjakumpua kiertää kehänä seitsemän kuoppaa/lyhyttä ojaa, joiden leveys on 1 m ja syvyys 0,4 m.
Kohde tulee poistumaan asemakaavan yhteydessä.

Historiallinen; Miilun halkaisija on 21 m ja se on varvikon ja näreikön peitossa.
Täydennysinventointi 2018: Hiilimiilu on rakenteeltaan pystymiilu. Sen pyöreä pohja nousee kumpuna noin 0,3–0,5 metriä muuta ympäristöä korkeammalle. Miilun pohjan halkaisija on 16 m. Miilun pohjakumpua kiertää kehänä seitsemän kuoppaa/lyhyttä ojaa, joiden leveys on 1 m ja syvyys keskimäärin 0,2 m. Miilun keskiosan poikki kaivettiin 2018 koeoja, jonka leveys oli yksi metri. Miilun jäännökset sijaitsivat tasaisen (tai mahdollisesti tasatun) luonnollisen hiekkakerroksen päällä. Pintamaan alla oli hiiltä sisältävä, tumma
maakerros, jonka paksuus oli 10–60 cm. Hiiltyneen kerroksen ja pohjahiekan rajalta löytyi jäännöksiä vaakasuorasta, palamattomasta, 4 cm paksusta puulankusta, joka on ilmeisesti ollut osa miilun pohja-arinaa. Miilun keskiosasta 2,5–3 m länteen havaittiin koeojan profiilissa pienellä alueella hiiltynyt kerros, joka jatkui alaspäin pohjan alla olevan vaalean hiekkakerroksen läpi. Jälki oli yläosastaan noin 55 cm leveä ja kapeni kartiomaisesti alaspäin. Kyseessä saattaa olla miilun keskellä pystyssä olleen napatukin ja sytytysjuotiksi
kutsutun ilmakanavan jäännös joltakin aikaisemmalta polttokerralta, jonka jälkeen miilua on koottu ja poltettu uudelleen mahdollisesti useita kertoja, jolloin sen pohjan koko on vähitellen laajentunut nykyiseen asuunsa.
Kohde tulee poistumaan kaavoituksen yhteydessä.

Historiallinen; Hiilimiilu on rakenteeltaan pystymiilu. Sen pyöreähkö pohja nousee kumpuna noin 0,1–0,2 metriä muuta ympäristöä korkeammalle. Miilun pohjan halkaisija on noin 17 m. Huonosti ympäristöstään erottuvan miilun pohjakummun koillisen ja idän puoleisella reunalla erottuu pohjakumpua kehänä kiertävä matala ojan pätkä, jonka leveys on 0,8 m ja syvyys 0,2 m muuta maastoa alempana. Lisäksi miilun pohjan kaakkoisreunalla erottuu heikosti epämääräinen kuoppa.
Kohde tulee poistumaan kaavoituksen yhteydessä.

Itälahti (1000031469) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangossa Itälahden edustalla Puistovuoresta lounaaseen alle kymmenen metrin syvyydessä.
Paikalla on viistokaikuluotauksessa 2017 havaittu puurunkoinen vene, jonka pituus on noin 8,5 metriä ja leveys noin 2,5 metriä. Veneen runko on romahtanut. Kohdetta ei ole tarkastettu sukeltamalla eikä sen ajoituksesta, käyttötarkoituksesta ja muusta taustasta ole tietoa.

Pahamäki (1000031484) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pieni vaatimaton kehämäinen kiviröykkiö, joka sijaitse avokallion itälaidassa. Kalliolla kasvaa harvaa sekametsää. Rakenne on noin 30 metriä korkeimman kohdan koillispuolella.
Kivien keskikoko n. 10-50cm, mutta kokonaiskuvaa on vaikea saada, koska röykkiö on sammaleen peittämä. Röykkiön keskellä tai etelälaidassa on kapean soikion muotoinen kuoppa tai syvänne. Röykkiön pituus n. 5 m ja leveys neljä, suunta itä-länsi. Tosin erityisesti pohjoislaidalta harjoitettu ja siellä kiviä pienenä kumpareena. Olisivatko kuopasta syrjään heitetty?
Alkuperäistä muotoa on vaikea tunnistaa, koska kuoppa röykkiön keskellä ei liene alkuperäinen. Tämä sekundäärinen kuoppa ja pohjoislaidalla oleva kivikasa (jossa mahdollisesti kuopasta heitellyt kivet, joiden koko vaihtelee noin 1-25 cm välillä) muuttavat rakenteen alkuperäistä muotoa.
Funktio on epävarma, mutta röykkiön sijainti ja rakenne rikkonaisenakin ovat verrattavissa varhaismetallikautisiin hautaröykkiöihin.
Kohteen vaurioitumista koskevan kansalaisilmoituksen perusteella tehdyllä tarkastuskäynnillä todettiin, että paikalla on mahdollisesti kaksi erillistä pienialaista kiviröykkiötä, joista suuremman, itäisen keskiosaan on melko äskettäin kaivettu, (mahdollisesti lapiolla) kooltaan noin 60 x 40 cm laajuinen ja 10-15 cm syvä suorakaiteen muotoinen kuoppa. Kaivuun yhteydessä esiin tulleita kiviä on kasattu kuopan reunalle ja röykkiön päälle. Kuopassa ei havaittu nokimaata, palaneita kiviä, palanutta luuta tai muuta röykkiön alkuperästä kertovaa. Röykkiö näyttää olevan kasattu vaihtelevan kokoisista luonnonkivistä jonkinlaiseen kallionsyvennykseen tai kalliopaljastuman reunaan, kivikertoja vaikuttaa olevan useampia.
Kaivellun röykkiön luoteispuolella, noin 1,5 metrin päässä vaikuttaa olevan toinen samankaltainen mutta pienempi matala/maantasainen kivilatomus. Tähän ei ole kajottu.

Öster-Munkby Bybacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen autiotontti. Kohde on tarkastettava maastossa ja rajattava.

Bodö (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Merkitty yleisöilmoituksen perusteella.
Sijaitsee kitukasvuista mäntyä kasvavan kalliomäen päällä. Laajahko kiviröykkiö, jossa on kaksi soikionmuotoista kuoppaa, jotka vaikuttavat sekundäärisiltä. Sijaintipaikan ja kuvauksen perusteella sopisi varhaismetallikautiseksi hautaraunioksi.

Mettula torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mettulan kylätontin länsipuolelle ja Letkunojan länsipuolelle on merkitty torppa 1779 kartalla. Sen paikalla nyt hakamaata. 1840-luvun kartassa ei torppaa ole.
Torppa näkyy Kuninkaan kartastossa. Kohde ja sijainti tulisi vielä tarkistaa.

Hermansö pohjoisranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Tammisaaren keskustasta noin 12 km lounaaseen Hermansö -saaren pohjoisrannan lahden länsireunalla. Lahti on Byviken -lahden länsipuolella oleva pienempi lahti. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Paikalla on 1980-luvun alussa nähty maista käsin laiturin lähellä hylyn ääriviivat ja soikea muoto vesikasvillisuuden seassa. Hylyn leveys on arviolta 3 - 5 metriä ja kyseessä on ehkä isokokoinen vene. Kohdetta ei ole tarkistettu sukeltamalla. Lähellä on yksityinen kesämökki.

Kullaanjärventie (Taide)
Ajoittamaton; Museovirastolle ilmoitettu kalliomaalaushavainto. Kalliopinta epätasainen. Todennäköisemin luonnonmuodostelma. Ei tarkastettu maastossa.

Jäfvursböle (Asuinpaikat)
Vuoden 1749 Linkullan kylän kartalle on merkitty yksittäistalo nimellä Jäfvursböle. Pitäjänkartalla 1842 Jäfvursböle ja talo vaikuttaisivat olevan nykyisellä kohdin, hieman lännempänä kuin mitä 1749. Myöhemmillä kartoilla paikalla on Johannesbergin talo. Asutuksen yleisluettelossa Jäfvursböle on kylänä v. 1635 - varhaisempaa luetteloa digiarkistossa ei ollut.
V. 1749 talonpaikan tarkka paikannus on ehkä hieman epävarma. Se on merkitty vajaat 130 m (210 aln) joen mutkasta länteen. Peltokuviot sopisivat hyvin sillä paikannuksella maastoon. Talonpaikka sijoittuisi siten Johannisbergin talon kaakkoispuoleiselle pellolle, peltoharjanteen lakialueen kaakkoispään alueelle. Topografisesti paikannus olisi siis kaikin puolin oiva. Koska peltoa ei ole päästy tarkastamaan on paikkaa syytä pitää mahdollisena (ellei todennäköisenä) muinaisjäännöksenä, varhain autioituneena talona, jonka nimi viittaa omaan kylään.
Myöhemmillä kartoilla Johannisbergin talo on kauempana länsi-luoteessa kuin 1747 talo, liki nykyistä taloa.

Strand soldats torp (Asuinpaikat)
Paikalle on merkitty Strandin kylän torppa v. 1768 Starndin kylän kartalle - siis varsinaisen kartan ulkopuolelle. Strandin isojakokarttaa ei löytynyt. Paikannus ei ole tarkka. Alue on nyt peltoa. Ilmeisesti torpanpaikka on kuitenkin rakentamaton, joskin pellossa. Paikkaa ei ole tarkemmin päästy pellossa tarkastamaan. Pitäjänkartalla 1842 ei torppaa alueella ole eikä senaatinkartalla 1872. Kohde on jossain määrin siten epäselvä mm. paikannustarkkuuden takia.
Tutkittiin kohteen ympärillä olevaa peltoaluetta ja joenrantaa melko laajalti.
Ympäröivän maaston tutkimuksessa ei tullut esille merkkejä asuinpaikasta.

Lågnäs soldats torp (Asuinpaikat)
Vuoden 1767 kartalle on merkitty sotilastorppa. Paikannus on melko tarkka. Kohta on nyt autio. Pitäjänkartalla 1842 paikalla on torppa. Senaatinkartalla v. 1872 paikalla torppa. Nyt paikan eteläpuolella on talo. Senaatinkartan mukaan herää epäilys onko paikannus kuitenkin liian pohjoisessa - vaikka senaatinkartan torppa vaikuttaisi olevan paikannuksen kohdalla - kartalla on talo myös tien itäpuolella kuten nytkin. Paikannus siis saattaa olla virheellinen vaikka se isojakokartan tarkastelussa on tarkaksi havaittu. Paikkaa ei ole tarkastettu maastossa. Nyt paikka on siis autiona ja metsäistä, mutta vähäpuustoista tannerta. Olisi syytä ainakin alustavasti pitää muinaisjäännöksenä.

Nikus (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Yksittäinen kvartsi-iskos löytyi inventoinnissa Sotungin laaksosta peltoalueelta Krapuojan länsipuolelta Nikuksen ja Bergkullan talojen välisellä alueella. Puron varrella on löytöpaikalla hiekkainen peltokumpare, jossa kvartsi oli.

Långmalmen S (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Jussila & Sepänmaa 2012:
Kellarikuoppa, kivetyt seinät, koko 3 x 3 m. Vaikuttaa nuorelta.

Breds Öfverby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Breds Öfverby mainitaan Suomen asutuksen yleisluoettelossa jo 1634.
1757 kartalla Öfverbyn (Breds) talo nro 4. Samalla paikalla talo ulkorakennuksineen kaikilla vanhoilla kartoilla ja edelleenkin.

Breds torp 2 (Asuinpaikat)
Torppa Öfverbyn ja Bredsin isojakokartalla 1767. Saattaa olla osin jäänyt tien alle. mutta muutoin nyt autiona tien ja kalliorinteen välissä. Paikalla talo 1967 peruskartalla. Pitäjänkartalla 1842 tyhjä. Senaatinkartalla v. 1872 tyhjä. Nyt paikalla talo ja piha.

Bolstad Dragons torp (Asuinpaikat)
Vuoden 1768 isojakokartalle paikalle merkitty "Dragons torp". Paikalla nyt talo ja pihamaata - on ollut kaikilla vanhoilla kartoilla.

Tallbacka (1000032639) (Asuinpaikat)
V. 1767 kartalla Tallbacka niminen talo aivan vanhan tien eteläkupeessa. Talotontti jäänyt radan, tien ja sen välisten toimintojen alle ja alue kokonaan arkeologisessa mielessä tuhoutunut - vanhojen peruskarttojen perusteella - vaikka onkin nyt rakentamatonta ja puustoista joutomaata.

Kusans 4-5 (Asuinpaikat)
Vuosien 1767 ja 1787 isojakokartoilla paikalla on kaksi taloa, Kusansin kylän 4 ja 5. Alue on nyt täysin rakennettua - talo ja pihamaata - ja ollut kaikilla vanhoilla kartoilla.

Siggböle A (Asuinpaikat)
Talo nro 2 Siggbölen v. 1768 kartalla. Paikalla talo Pitäjänkartalla 1842 ja Senaatinkartalla v. 1872 ja edelleenkin. Nyt rakennettua aluetta.

Innanbäck A (Asuinpaikat)
Paikalla on Innanbäckin kylän talo A v. 1701 ja 1767 kartalla (joka paikantuu hyvin Innanbäckintien ja Strömintien risteyksien koillispuolelle). Molemmat tiet sellaisenaan v. 1767 kartalla. Paikalla on nyt metsäistä "joutomaata", pohjoisosassa kallioista. Paikalla pitäjänkartalla (v. 1842) Grindersín talo samoin v. 1872 senaatinkartalla. V. 1961 kartalla paikalla iso talo ja ulkorakennuksia samoin vielä 1975, 1981 kartoilla mutta ei enää v. 1990 peruskartalla. Kyseessä myöhään autioitunut vanha tonttimaa - oletettavasti hyvin sekoittunut.

Innanbäck B (Asuinpaikat)
Paikalla on Innanbäckin kylän talo B v. 1701 ja 1767 kartalla. Paikalla on ollut talo kaikilla vanhoilla kartoilla ja edelleenkin. Vanha tonttimaa rakennettua ja pihaa.

Innanbäck C (Asuinpaikat)
Paikalla on Innanbäckin kylän talo C v. 1701 ja 1767 kartalla. Paikalla on ollut talo kaikilla vanhoilla kartoilla ja edelleenkin. Vanha tonttimaa rakennettua ja pihaa

Stor-Håfgård torp 2 (Asuinpaikat)
Paikalle merkitty torppa 1749 kartalla ja samoin epämääräisesti 1767 kartalle. Paikalla on ollut talo kaikilla myöhemmillä vanhoilla kartoilla ja edelleenkin.

Stor-Håfgård torp 3 (Asuinpaikat)
Paikalle on merkitty torppa Dalsin kylän kartalle v. 1767. Nyt paikalla rivitalo

Lillhåfgård (Asuinpaikat)
Vuoden 1767 kartalta paikannettu talo. Paikalla iso ulkorakennus 1961 peruskartalla ja edelleenkin iso tuotantorakennus tms. ja pihamaata. Pitäjänkartalla 1842 talo, samoin senaatinkartalla 1872.

Kåxby (Asuinpaikat)
Laakealla kumpareella viisi taloa 1769 kartalla. Nykyisin vanhan tonttimaan alue on länsiosastaan rakennettua - kaksi taloa ja pihamaata. Itäosa metsäistä ja rakentamatonta. Pitäjänkartalla 1842 alue täynnä taloja ja Senaatinkartalla v. 1872 samoin ja lisäksi ulkorakennuksia. 1961 kartalla vain länsireunalla talo ja jokunen ulkorakennus - olisiko "kärsinyt" parenteesin ajasta ja rakennuksia hävitetty.

Kämpbacka 4 (Asuinpaikat)
Kämpbackan kylän talo nro 4 v. 1779 kartalla. Alue nyt rakennettua – paikalla talo ja piha. Rakennettuna kaikilla vanhoilla kartoilla.

Kämpbacka soldats torp (Asuinpaikat)
Kämpbackan kylän sotilastorppa v. 1779 kartalla. Alue nyt rakennettua - talo ja piha. Rakennettuna kaikilla vanhoilla kartoilla.

Mossaböle 1-2 (Asuinpaikat)
Vuoden 1767 kartalla kaksi taloa. Se paikantuu nyt rakennetulle kohdalle. Paikalla on ollut rakennuksia kaikilla myöhemmillä kartoilla.

Näsby 2 (Asuinpaikat)
Vuoden 1767 kartalla Näsbyssä kaksi taloa, molemmat erillisillä omilla tonteillaan. Tämä on itäisempi talo, läntinen talo on kohde 124. Tämä talotontti on nyt rakennettua, paikalla on talo ja pihamaata - kuten on ollut kaikilla vanhoilla kartoilla.

Pålsböle 1-3 (Asuinpaikat)
Paikannus isojakokartalta 1769 on hankala - koska taloja ei merkitty, ja samoin pitäjänkartalla 1842. Paikannus senaatinkartan 1872 perusteella oletuksena, että tonttimaa jokseenkin samoin kuin 1700-luvulla - isojakokartalla kohdalle sopisi hyvin tonttimaa. Vanha tonttimaa ja kylän paikka on jäänyt suureksi osaksi kantatie 112:n alle ja alueella olevien rakennusten alle.

Ström soldats torp (Asuinpaikat)
Vuoden 1782 kartalle kohdalle on merkitty sotilastorppa. Paikalla on nyt talo ja pihamaata

Wars 1-2 (Asuinpaikat)
Vuoden 1763 kartalla paikalla on kolme taloa ja koillisempana tien varressa sotilastorppa. Niistä etelään on kaksi erillistä torppaa. Kaikki sijaitsevat kohdissa missä on ollut rakennuksia ja peltolohkoja tähän päivään saakka. Nykyisin rakennettua ja pihaa.

Wassböle soldats torp 2 (Asuinpaikat)
Paikka on kokonaan modernin maankäytön muokkaama. Pellon ja viljankuivurille vievän tien lisäksi paikalla on säilynyt koneellisesti muokkaamatonta maata ainoastaan kahden suuren lehtipuun juurella, jossa on kuopassa irtaimia kiviä. Ne eivät muodosta rakennetta. Torppa on merkitty 1766 vuoden isojakokarttaan. Vuoden 1870 topografisessa kartassa paikalla on kaksi asuinrakennusta, joista läntisempi saattaa edustaa torppaa. Se on näkyvissä vielä 1981 peruskartassa, mutta 1990 peruskartassa sitä ei enää ole. Itäisempi rakennus on edelleen olemassa, ja on maatalouskäytössä. Karttojen perusteella nykyinen viljankuivuri on rakennettu 1990 vuoden jälkeen.

Västankvarn torp 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jussila & al 2017: Paikalla on torppa 1819 kartalla. Pitäjänkartalla 1842 paikalla on torppa, senaatinkartalla alue on tyhjä. Peruskartalla 1967 merkitty pusikoksi pieni alue - vanha tontti ilmeisesti. Alue rakennettua - laaja alue täynnä tuotantorakennuksia tms.

Västankvarn torp 2 (Asuinpaikat)
Torppa 1819 kartalla. Nyt alue on täysin rakennettua.

Haga 2 (Asuinpaikat)
Torppa 1767 kartalla. Alue nyt rakennettua

Haga 10 (Asuinpaikat)
Torppa v. 1767 kartalla. Alue nyt rakennettua.

Haga soldats torp (Asuinpaikat)
Torppa 1767 kartalla. Alue nyt rakennettua.

Wästersohlberg 4 (Asuinpaikat)
Paikan maankäyttö on ollut hiljattain vahvaa, eikä muinaisjäännöksiksi määriteltävistä rakenteista ole merkkejä. Mäen päällä on hiljattain tasoitettu kenttä, jossa on kasa sepeliä. Mäen koillisosassa sijaitsee pieni leirintäaluemökki, joka vaikuttaa olleen melko vähällä käytöllä. Sen vieressä on kivikasa, joka vaikuttaa peltoröykkiöltä. Mäen pohjoispuolella on rinteessä metsäsaareke, jossa on näkyvillä kivijalka.
Perustus lienee silti melko myöhäinen päätellen kivien leikkauksen ja asettelun säännöllisyydestä. Saarekkeen pohjoispuolella kulkee nykyinen peltoja, jonka lomassa on kaksi betonista kaivoa. 1780 vuoden isojakokartassa, 1842 pitäjänkartassa, 1870-1871 mittauksen topografisessa kartassa sekä 1961 vuoden peruskartassa näkyy rakennus, joka saattaisi vastata metsäsaarekkeen kivijalkaa tai sitten jotain muuta paikalla ollutta, mutta nykyisin tuhoutunutta, rakennusta.

Wästersohlberg 3 (Asuinpaikat)
Paikalla talo 1780 kartalla. Paikalla edelleen talo kuten on ollut aiemmissakin vanhoissa kartoissa.

Ålkila 4-5 (Asuinpaikat)
Vuoden 1763 kartalla neljän talon harvahko ryhmä ja viides pohjoisempana (nro 3). Jaettu kolmeksi kohteeksi (raportin kohteet 233, 234 ja 235). Talot 4 ja 5 vierekkäin (kohde 233). Koko alue on tiheästi rakennettua - taloja ja ulkorakennuksia 1872 senaatinkartalla. Kaakkoisempi talo 4 edelleen peruskartalla 1961 mutta lounaisempi talonpaikka on tyhjä mutta raivattu hiljattain pelloksi tms.

Ålkila 1-2 (Asuinpaikat)
Vuoden 1763 kartalla neljän talon harvahko ryhmä ja viides pohjoisempana (nro 3). Jaettu kolmeksi kohteeksi (raportin kohteet 233, 234 ja 235). Talot 1 ja 3 vierekkäin (tämä kohde). Koko on alue tiheästi rakennettua - taloja ja ulkorakennuksia 1872 senaatinkartalla. Tyhjä 1961 peruskartalla mutta nyt täysin rakennettua aluetta.

Ålkila 3 (Asuinpaikat)
Vuoden 1763 kartalla talo nro 3. Ollut myöhemmillä kartoilla samoilla kohdin (Snettans). Nyt täysin rakennettua aluetta.

Billskog soldats torp (Asuinpaikat)
Vuoden 1762 Billskogin kylän kartassa on paikalle merkitty kolme torppaa (ja myllyjä puron varteen). Läntisin torpista on Siuntion maalla. Torppien kohdalla nyt taloja ja pihamaata.

Botans (Asuinpaikat)
Paikalla on hyvin säilynyt vanha kiviholvikattoinen maakellari. Siinä on myös tiilirakennetta. Sisään on viety roskia. Kellari on välittömästi yksityistiessä kiinni. Tien toisella puolella on kasa kiviä, jotka saattavat olla jonkin rakennuksen perus- ja kiuaskiviä sekundaarikontekstissa. Toisaalta ne voivat olla pellon raivauskiviä, tai kumpaakin. Kellari on kaivettu kallioisen mäen moreenirinteeseen. Kellarin vieressä on maakuoppa, johon on kannettu risuja. Luultavasti siinä näkyvät kivet ovat luontaisia ja kyseessä on nykyinen hiekanottokuoppa, esimerkiksi tien hoitoa varten. Se selittäisi myös kellarin oven suussa nojailevan lumi- tai hiekoituslapion. Paikan edustalla tehtiin pintapoimintaa hyvissä olosuhteissa.
Tien tuntumassa pellolla havaittiin runsaahkosti tiilen ja/tai palaneen saven paloja. Botansin talo on merkitty 1768 isojakokarttaan. Se näkyy myös Inkoon pitäjän 1769 ja 1842 kartoissa. 1872 senaatinkartassa sama rakennus näyttää merkityn ulkorakennukseksi. 1961 vuoden peruskartassa tai sen jälkeisissä peruskartoissa paikalla ei ole enää rakennusta. Lienee hävinnyt parenteesin aikana tai sen seurauksena.

Stubböle (Asuinpaikat)
Vuoden 1765 kartalla alueella on melko tiiviisti kolme taloa ja torppa. Alueella rakennuksia kaikilla myöhemmillä vanhoilla kartoilla ja edelleenkin.
Aluetta ei ole aiemmin tarkastettu maastossa. Tämänkertaisessa inventoinnissa kohde
käytiin tarkastamassa. Paikalta ei löydetty merkkejä aiemmasta asutuksesta tai vanhasta rakennuskannasta.
Rakennettua aluetta ei pystynyt kunnollisesti tutkimaan. Pelto viljelykäytössä. Pellon reuna-alueelta ei löytynyt mitään.

Rådkila CDE (Asuinpaikat)
Vuoden 1702 ja 1767 kartoilla harjanteen eteläpäässä, joen itäpuolella on kolme taloa, talot C, D, ja E vierekkäin. Alue on nyt tilakeskusta, rakennettua ja pihamaata. Alue on ollut rakennettua - taloja ja ulkorakennuksia - kaikilla myöhemmillä kartoilla, kuten edelleenkin.

Rådkila B (Asuinpaikat)
Vuoden 1702 kartalla paikalla on talo B, 1767 kartalla taloa ei ole merkitty mutta paikalla on "ryytimaita". Pitäjänkartalla 1842 alueella on talo samoin Senaatinkartalla v. 1872. Alue on ollut rakennettua peruskartalla 1961 (Jävurs) ja edelleenkin.

Ingarskila G H (Asuinpaikat)
Isojakokartalla 1780 talo G ja kaksi H taloa. Nyt paikka on osaksi tien alla ja rakennettua maastoa. Pitäjänkartalla 1842 kaksi taloa samoilla kohdin. Senaatinkartalla 1872 kuva erilainen. Pohjoisen mäellä ulkorakennuksia ja talo, etelässä tien itäpuolella talo. V, 1961 peruskartalla Knutsin talo mäellä pohjoisessa ja ulkorakennuksia pitkin tien vartta etelään. Tie nyt pohjoisosassa eri kohdassa kuin 1961. Alue on sekoittunutta ja rakennettua eikä alkuperäisen (1780) luonteinen.
1780 isojakokartassa Ingarskila G-H kohteen alueella on merkittynä pohjoiseen osaan viiden talon kokonaisuus sekä yksi talo joen tuntumaan.
Joen uoma on nykyisin samankaltainen kuin 1780 vuoden isojakokartassa, mutta huomattavasti suorempi 1800-luvun kartoissa. On epäselvää onko tässä kyse piirrosteknisestä asiasta vai todellisesta vesistöhistoriallisesta muutoksesta.

Fagervik sågars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1540 tila ja ulkokylänmies (KA 2948, 75). Merkitty Knåpas-nimellä Samuel Broteruksen vuonna 1702 laatimalle kartalle.
Vuoden 1769 kartalle on merkitty Sågars talo. Paikalla talo pitäjänkartalla 1842 ja senaatinkartalla v. 1872, kuten vanhoilla peruskartoilla ja edelleenkin. Alueella nyt pihamaata ja rakennuksia.

Fagervik Snabbtorp (Asuinpaikat)
Vuoden 1769 kartalle on merkitty Snabb torppa. Paikalla talo pitäjänkartalla 1842 ja senaatinkartalla v. 1872, kuten vanhoilla peruskartoilla ja edelleenkin. Alue nyt pihamaata ja rakennuksia.

Östersolberg 1 (Asuinpaikat)
Talonpaikka v. 1767 kartalla. Kohdalla edelleen talo, kuten 1842, 1872 ja 1961 kartoilla.

Östersolberg 3 (Asuinpaikat)
Talo nro 3 v. 1767 kartalla. Talo v. 1842 pitäjänkartalla ja 1872 senaatinkartalla. Nyt kohdalla iso talousrakennus ja pihaa.

Inkoo berg 1-5 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jussila & al 2017: Kallioisen pienen mäenkumpareen etelä- ja itäpuolella on sijainnut Bergin kylän viisi taloa tiiviissä ryhmässä vuoden 1764 ja 1769 isojakokartoilla. Pitäjänkartalla 1842 neljä taloa ja Senaatinkartalla v. 1872 useita taloja ja lukuisia ulkorakennuksia, kuten 1961 peruskartallakin. Alue nyt edelleen rakennettua ja pihamaata

Prålsbacka 1 (Asuinpaikat)
Katso raportin kohde 150. Vuosien 1762 ja 1840 kartoilla Prålsbackan kylän talon nro 1 tontti. Talo jokseenkin samalla kohdin pitäjänkartalla 1842 ja senaatinkartalla v. 1872. Peruskartalla 1961 paikka on tyhjä - olisiko talo hävitetty parenteesin aikana tai seurauksena. Nyt paikalla on iso ulkorakennus ja pihatannerta

Prålsbacka 2 (Asuinpaikat)
Katso raportin kohteet 150 ja 254. Vuosien 1762 ja 1840 kartoilla Prålsbackan kylän talon nro 2 tontti. Talo jokseenkin samalla kohdin pitäjänkartalla 1842 ja senaatinkartalla v. 1872. Peruskartalla 1961 paikalla on talo. Nyt paikalla on edelleen talo ja sen pihamaata.

Haga torp (Asuinpaikat)
Vuoden 1767 kartalla paikalle on merkitty torppa. Kohdalla on ollut talo kaikilla myöhemmillä kartoilla ja edelleenkin.

Breds Nybacka (Asuinpaikat)
Vuoden 1807 kartalle on merkitty rakennus ja teksti Nybacka. Paikannus ei ole tarkka. Alueella vaikuttaisi olleen torppa pitäjänkartalla 1842 ja senaatinkartalla 1872. Alue missä torppa olisi voinut sijaita (myös topografian puolesta) on nyt rakennettua - talo, ulkorakennuksia ja pihaa.

Degerby soldat torp (Asuinpaikat)
Vuoden 1767 kartalla paikalle on merkitty sotilastorppa. Paikka sen jälkeen ja edelleenkin rakennettua. Nyt talo ja pihamaata.
Kohde on yksityisen talon etupihalla Furuborgintien pohjoispuolella. Pihatien länsipuolella on tasattu alue, jonka pohjoisreunassa on kaksi betonikaivon kantta. Niiden ja talon välinen kaistale on hieman korkeammalla. Pihatien itäpuolella on puutarhaa, jonka itäpuolella on vanha maakellari.
Tämän tai viereisen tontin pihoilla ei tieltä käsin näy perustuksia tai muita merkkejä kiinteästä
muinaisjäännöksestä. Maa pihan länsipuolella näyttää tasatulta ja se on hieman matalammalla kuin ympäröivä alue erityisesti pohjoisessa sekä lännessä viereisellä tontilla. On siis mahdollista, että siitä on poistettu maata. Tasainen alue on laajuudeltaan arviolta noin 10 m x 10 m ja sen pohjoisreunalla on näkyvillä kaksi betonista kaivonkantta. Tontin itälaidalla, mahdollisesti viereisen tontin puolella, on maakellari (n. 4 m x 4 m) sekä uudehko kilometripylväs. Lohkokivistä tehty maakellari on selkeästi vanhempaa rakennuskantaa
kuin tontin muut rakennukset, mutta siinä on myöhemmin uusittu ovi sekä betonivahvistuksia. Maakellarin ovi on etelään Furuborgintielle, eikä se näytä olevan enää käytössä. Maakellarin itäpuolella oleva tontti on tasaista nurmikkoa eikä siinäkään näy maan päälle merkkejä rakenteista.
Ilman kajoavia tutkimuksia on mahdoton sanoa varmaksi, onko alueella säilynyt kiinteään
muinaisjäännökseen kuuluvia kulttuurikerroksia tai rakenteita. Tontille, jolle mahdollinen muinaisjäännös on arkistoinventoinnin perusteella sijoitettu, on 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla rakennettu omakotitalo ja sen pihaa on muokattu rankastikin. Ympäröivillä tonteilla rakennuskanta on vanhempaa ja pihoilla on ehkä voinut säilyä kiinteän muinaisjäännöksen kerroksia tai rakenteita.

Bisanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Bisan talon itäpuolelta, peltomäen rinteeltä löytyi yksittäinen kvartsi-iskos. Pellon maaperä on hiekkaa/hietaa ja paikka on hyvin lämmin, länteen suuntautuva korkea rinne. Kvartsi on kuitenkin hieman epämääräinen ja paikalta tarvittaisiin lisähavaintoja.

Yvjaksen pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Seutulassa, Vantaanjoen etelärannalla lähellä Yvjaksen/Ylosjoen kylätonttia ja Riipiläntietä, sen itäpuolella. Paikalta on löytynyt yksittäinen kvartsi jokeen laskevalta peltorinteeltä. Koska löytö on ainoa ja kvartsi hieman epämääräinen, ei kohdetta voi pitää varmana asuinpaikkana. Pelto tulisi tarkastaa uudelleen sellaisena ajankohtana kun myös pellon yläosa on tarkastettavissa.

Lammaslampi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pähkinärinteen Lammaslammen lounaispuolella, aukkohakatun mäen päällä. Selvä kvartsi-iskos löytyi metsäkoneen urasta hiekkamoreenista. Paikalle tehdyissä koekuopissa oli tunkioroskaa niin paljon, ettei alueesta saanut sen kummempaa selvää. Ilmeisesti mäki on vanha kaatopaikka ja mahdollinen kivikautinen asuinpaikka on jokseenkin tuhoutunut. On myös mahdollista, että kvartsi on tullut mäelle kaatopaikkajätteen mukana.

Kalkkikallio (1000032786) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kehä III:n eteläpuolella, Kalkkikallion länsireunalla olevalla tasanteella Alkärret-alangon ja mäen välissä, sekametsässä. Tasanne on aika leveä, länteen suuntautuva ja maaperältään hiekkaa. Yhdestä koekuopasta tuli hieman epämääräinen kvartsi-iskos hiekan seasta. Kohteessa tulisi tehdä tarkempi tutkimus asuinpaikan varmistamiseksi.

Kvarnbacken 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Västerkullan kartanon länsipuolella olevalla kalliomäellä. Myllynkivi on kallion päällä eikä lähellä ole erotettavissa muita mahdolliseen tuulimyllyyn viittaavia rakenteita. Lähellä on kyllä ensimmäisen maailmansodan puolustusvarustusten rakenteita. Vanhoilla kartoilla paikalla ei esiinny myllyä.

Vantaan masuunin mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1861 karttaan on merkitty mylly joen länsirannalle, padon eteläpuolelle. Myllyn eteläpuolella on ollut rautaruukki, Vantaan Masuuni. Mylly on rakennettu masuunia varten ja suuri pato on rakennettu samaan aikaan, vuosien 1836-1845 välillä. Ruukin myllyn paikalle rakennettiin 1890-luvulla vielä uusi mylly. Vantaankoskessa on ollut useita myllyjä tämän lisäksi: vanhempi Martinkylän mylly hieman pohjoisempana, Suuren Rantatien sillan kupeessa, sekä myöhempi viilatehtaan mylly hieman etelämpänä.

Kormängen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Hakunilassa, Kormuniityn (Kormängen) koillisosassa, hiekkaisella viljapellolla. Paikalta on viljan ollessa oraalla löytynyt aivan metsän ja pellon reunasta yksi selvä kvartsi-iskos. Kohde tulee tarkastaa vielä sellaisena ajankohtana, kun pellot ovat tarkastettavissa.
Alakohteeksi merkitty keskempää peltoa saatujen kansalaislöytöjen löytöpaikka (iskettyjä kvartseja, Ilppari ILM24943).

Kirkkopelto (1000032857) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuoden 1999 kirkonkylän katutöiden arkeologisen valvonnan ja kaivauksen yhteydessä kerätyt löydöt Pyhän Laurin kirkosta noin 150 metriä lounaaseen pellolta suuren ladon tuntumasta.

Forsbackan mylly (Sotunki) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1762 Hakunilan kartalla paikalle merkitty squattquarn aivan peltoalueen pohjoisimpaan osaan. Myllynpaikka on paikallistettu puroon Forsbackan alapuolella (ks. Koivisto 2011: 221).

Håkansböle (Hakunila) Hakunilan kartanon torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hakunilan kartanolle kuuluva torppa vuoden 1762 Hakunilan kartassa. Torppa on ollut kartanosta pohjoiseen johtavan tien itäpuolella. Tie on hieman siirtynyt itään, joten torpan paikka on voinut jäädä tien alle. Paikalla on nykyään pusikkoinen niitty ja vieressä uudehko omakotitalo. Maasto on potentiaalinen, mutta torpan paikan toteaminen vaatisi koekaivauksia.

Tavastby (Hämeenkylä) Hoorikki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hoorikin (Hårik) torppa on vuoden 1824 kartalla. Paikalla on nyt näkyvissä betonoitu kivijalka ja sen vieressä kiviramppi (navetta?) sekä aukiolla kaksi mahdollista liesikumpua kalliopaljastuman päällä. Ympärillä on vanhaa pihapiirin kasvustoa. Paikalla on ollut talo vielä vuonna 1958, mutta kohde on otettu mukaan mahdollisena muinaisjäännöksenä, sillä se on rakentamattomassa ympäristössä ja kenties suojelun ja tutkimuksen arvoinen. Torppaa ei näy 1700-luvun kartoilla, mutta se saattaa silti olla peräisin niinkin varhaisilta ajoilta.

Västersundom (Länsisalmi) Heikbackan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; V. 1764 Westermarkin Länsisalmen kartassa Heikbackan kylän pohjoispäässä oleva torppa. Ympäröivät pellot on nimetty "soldats åker", joten kyseessä lienee sotilastorppa. Torppa näkyy myös vuoden 1869 kartassa. Se saattaisi olla Hetbackantien risteyksessä, jossa nykyään on vanha punainen mökki talon pihapiirissä. Sijainti on kuitenkin hieman epävarma.

Västersundom (Länsisalmi) Vesterkullan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1764 Westermarkin kartalla Vesterkullan kartanon pohjoispuolella pienen Nyåkerin vieressä on torppa. Vielä vuoden 1967 peruskartalla paikalla on asuinrakennus. Nykyään kohde on osittain raivattu pelloksi.

Vinickby (Viinikkala) torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; V. 1738 kartalla on torppa Viinikkalan kylän itäpuolella, tien pohjoispuolella ja puron itäpuolella. Kohde on jokseenkin tarkasti paikallistettavissa. Paikalla on voinut olla asutusta jo ennen 1700-luvun puoltaväliä. Nykyään paikalla on pieni mökki. Saman puron varrella mutta pohjoisempana on rakuunan torppa, joka on kuitenkin todennäköisemmin jäänyt teollisuusrakennusten ja Kehä III:n alle.

Ripuby (Riipilä) Varnäsin torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; V. 1764 Riipilän kartalla on kaksi torppaa Vantaanjoen etelärannalla, nykyisen Ahoniityn tien varren maisemissa. Varnäsin torppa on jokseenkin paikallistettavissa peltoalueelle kivikautisen asuinpaikan Königsberg 2 tienoille. Hakaveräjän torppa on sijainnut tästä etelämpänä.

Meilby (Seutula) torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1773 kartalla Meilbyn säterin alaisuuteen kuulunut torppa (Brukis torp, rakuunan torppa) on sijainnut pohjoiseen johtavan tien varrella ison mäen länsipään alla. Kohde on suhteellisen tarkasti paikannettavissa kohtaan jossa ei nykyään ole rakennuksia. Vuoden 1933 pitäjänkartalla paikalla on kaksi taloa.

Sillböle (Silvola) torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuosien 1755, 1781 ja 1851 kartoilla sekä Kuninkaankartastossa esiintyvä torppa Vantaanjoen mutkassa Silvolan mailla. Maastosta ei ole toistaiseksi löytynyt torpan jäännöksiä.

Tolkinkylän sahamylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; V. 1751 kartalla Tolkinkylän Grotensin rannassa on ollut sahamylly ja Helsingin puolella jokea puolestaan jauhomylly.

Tolkby (Tolkinkylä) torppa 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1751 kartalla Bökarsin talon pohjoispuolelle on merkitty torppa. Kuninkaankartastoon torppaa ei ole merkitty, mutta v. 1778 kyläkartassa se on. Karttojen perusteella kyseessä saattaisi olla Tolkinkyläntien risteyksessä oleva vanha tilus, jossa nykyään on vanha puutalo ja siihen liittyviä sivurakennuksia. Bökarsin ja sen välissä laaksossa on hevostallin uudempia rakennuksia.

Övitsböle (Ylästö) torppa 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1747 Ylästön kylän kartalla on sotilastorppa hieman kylästä koilliseen. Vanhoja karttoja vertaamalla paikka näyttäisi olevan jokseenkin varmasti 1930-1950 -luvun kartoilla esiintyvän Fågelnäsin talon kohdalla, Nyt paikalla on uusia omakotitaloja.

Stenbäckin mylly (Sotunki) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; V. 1762 Hakunilan ja Sotungin kartassa on merkintä Roxängenin laaksossa olevasta vesimyllystä Krapuojan itäisessä haarassa nimellä "Stenbäcks squatt qvarn". Purossa on joitakin mahdollisesti aseteltuja kiviä.

Bredviken torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastoon merkitty torppa.
Kohde on tarkastettava maastossa. Sijainti on suuntaa antava.

Bredviksudden (Asuinpaikat)
Kohdetta ei havaittu 21.11.2018 tehdyn maastotarkastuksen yhteydessä.

Korsvik (Asuinpaikat)
Kohde on tarkastettava maastossa. Sijainti on suuntaa-antava.

Österbackenin myllynpaikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1824 Hämeenkylän kartassa esiintyy nimi "Kvarnåkern" Askiston metsässä Timmermalmin lounaispuolella. Ljuskärr on aiemmin ollut peltoaluetta ja sen pohjoispuolella alueen halki kulkevan ojan ympäristö kohoaa selvästi laaksosta ja vesi alkaa virtaamaan purossa kovemmin. Täällä on yhdessä kohdassa kaksi rinnakkaista puronuomaa muutaman metrin matkalla ja paikalla on joitakin kiviä, mahdollisesti jälkinä pato- tms. rakenteista. Hieman ylempänä puron varressa on myös matala kivikasa joka saattaa jotenkin liittyä paikalla mahdollisesti olleeseen myllyyn. Alempana entisen Ljuskärrin keskellä on myös paikkoja, joissa mylly on mahdollisesti saattanut olla.

Rilax (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella on sijainnut Rilaxin kylän pohjoisempi asutustontti vuoden 1691 kartan mukaan. 1700-luvun tiekartalla ja 1800-luvun Senaatinkartaston otteella paikalle on merkitty torppia. Kohde on tarkastettava maastossa sen selvittämiseksi, onko tontilla säilynyt merkkejä historiallisen ajan asutuksesta. Samalla on hyvä selvittää, missä asutuksen paikka on tarkalleen sijainnut ja mikä on sen laajuus.
Rilaxin nimi tulee suomenkielen sanoista riihi (ria) ja laksi = lahti (vik). Se mainitaan ensi kerran vuonna 1437 muodossa Ryelagx. Muita nimiä ovat mm. Rijlax bol 1451, Rilaxby 1549 ja Rihilax 1559. Kylä on syntynyt siten keskiajalla. Asutuksen yleisluettelossa vuosilta 1552-1559 kylässä on jo useita tiloja. Asutus on voinut jo tuolloin sijaita useammalla tontilla.
Rilaxin eteläisempi asutustontti on sijainnut nykyisen Rilaxin kartanon seutuvilla. Rilax oli rälssiä vuodesta 1603 ja siitä tuli säteri vuonna 1647. Rilaxiin liittyvät mm. Arvid Eriksson Stålarm (1594-1602) ja Axel Oxenstjerna (1617-1643). Sittemmin kartanoon ovat liittyneet Körningin ja Aminoffin suvut. Rilaxin kartano on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.

Vinickby (Viinikkala) krouvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1738 Myllymäen kartalla Vantaanjoen itärannalle Viinikkalaan on merkitty "krog" eli kievari tai krouvi Suuren Rantatien ja Vantaanjoen väliselle alueelle, rannalle. Tällä paikalla on rantatörmää muttei varmasti krouviin liittyviä rakenteita nähtävillä. Kuninkaantien varressa on noin 4 x 4 m kokoinen, lohkotuilla kivillä reunustettu kuoppa, jossa osa kivistä on pitkiä rakennuskiviä. Tästä noin 30 m luoteeseen maastossa on muutamia pieniä kuoppia.

Kivikautinen; Kvartsi-iskos löytyi Uotilan eteläpuolella olevalta hiekkapellolta, kynnöstä. Pelto oli tarkastushetkellä jäinen ja hiljakkoin kynnetty, joten havainnointi oli hankalaa. Peltoaukea laskee etelään ja lounaaseen kohti Vantaanjokea ja paikka on hyvin potentiaalinen kivikautiselle asuinpaikalle. Näitä tunnetaan useitakin hieman lännempänä löytöpaikasta.

Kvarnkulla (1000034355) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kvarnkullan entisen torpan pihapiirissä osana pihan vesirakennelmia lähellä Gebbelbystä ja Åsenbystä pohjoiseen vievää tietä tien vanhan mutkan pohjoispuolella. Pihalla on nurmea ja koristekasveja.
Pihapiirissä on suvanto ja siitä läpi pihapiirin juokseva kapea puron uoma. Suvanto on ilmeisesti joen patoamisen yhteydessä syntynyt myllylampi, jota on myöhemmin jonkin verran muokattu rantamiltaan nelisivuiseksi ilmeisesti uimamahdollisuuksien parantamiseksi.
Pihapiirin läpi vievä tie on mahdollisesti pengerretty vanhan myllypadon päälle. Patoa on ilmeisesti samalla levennetty. Jossakin vaiheessa padon läpi tien alta on asennettu kulkemaan muovinen rumpu, joka johtaa veden puro-uomaan. Puro-uoma ei ole täysin luonnontilassaan pihapiirissä, vaan sitä näyttää muokatun osana muita piha-rakenteita.
Tarkastuksen perusteella on vaikea arvioida luotettavasti, missä mylly on sijainnut pihapiirissä. Sen yksi mahdollinen paikka on myllyn padon ja sen pohjoispuoleisen puroon muodostuvan pikkusuvannon kohdalla. Tällä kohtaa korkeusero on kuitenkin melko pieni. On myös mahdollista, että se on sijainnut puro-uoman päässä, missä korkeusero on voimakkaampi.
Kvarnkullan seudulla on ollut karttatietojen perusteella myllypaikka ainakin 1730-luvulta 1770-luvulle. Myllypaikalle on vienyt Åsenbystä ja Gebbelbystä tie. Tiereitin kulun perusteella mylly on sijainnut lähellä tien mutkaa. Käytettävissä olleissa myöhemmissä historiallisissa kartoissa myllyn paikka ei ole merkitty. 1800-luvulla karttoihin paikka on merkitty Kvarnkulla torppana.
Kyseessä on mahdollisesti Gebbelbyn kyläläisten jalkamylly Åsenbyn puolella, joka karttalähteiden perusteella on varmasti käytössä 1700-luvulla, mutta joka todennäköisesti periytyy jo 1600-luvulta. Mylly vaikuttaa jäävän käytöstä 1800-luvulle tultaessa, mutta sen nimi säilyy paikan- ja torpannimenä.
Kvarnkullan tilan eteläpuolitse virtaava uoma on kadonnut peruskartalta vuosien 1951 ja 1967 välillä. Lisäksi tie, joka vaikuttaa 1700-luvulta asti tehneen mutkan Kvarnkullan kohdalla on oikaistu vuosien 1951 ja 1982 välillä nykyiselle uralleen.

Bastubackaviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoo sisäsaaristossa Bastubackavikenin pohjoisrannassa Barkarsundetissa Skämmön saaresta luoteeseen. Sijaintitieto on epätarkka.
Bastubackan rannassa on 1980-luvulla havaittu puurunkoisen limisaumaisen aluksen pahoin hajonnut hylky. Ulkolaudoituksen ja palkistojen on arveltu olevan mäntyä. Kansirakennelmat puuttuvat. Sisälaudoitusta ei ole ollut. Tulisijan paikkaa ei ole havaittu. Hylky on yli 10 metriä pitkä. Osat on liitetty toisiinsa puutapein.
Hylyn ilmoittajan mukaan ensimmäinen maininta laivanrakennuksesta Inkoossa on vuodelta 1739 Bastubackasta Svartbäckin rusthollin mailta. Laivoja on tietenkin voitu rakentaa myös ennen tätä ja muuallakin Inkoossa kuin Bastubackassa. Paikalla on rakennettu 40 lästin Susanna 1785, 120 lästin Fyra Bröder 1851, 159 lästin Karl Fredrik 1865 ja 176 lästin Konrad 1875. Varhaisin asiakirjoissa mainittu lastauspaikka Inkoossa on 1500-luvun Klockarbacken. Kun sitä ei enää voitu käyttää, hakeuduttiin muun muassa Bastubackaan, jonne vievä tie 1751 korjattiin. 1788 paikalle rakennettiin lastaukseen sopivia laitureita. (Ola Brenner, Ekenäs 1981, Segelsjöfart i Ingå).

Böle (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Mahdollinen keskiaikainen autiokylä, autiopyöli.
Havaintomahdollisuudet alueella ovat raivausjätteen vuoksi huonot. Alueella on kuitenkin havaittavissa joitakin kiviröykkiöitä ja mahdollisia terassointeja.

Riböle (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Mahdollinen keskiaikainen kylänpaikka, autiopyöli. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja maastohavaintoihin. Alueella on metsäraivauksen johdosta huonot havaintomahdollisuudet ja se vaatii tarkempia tutkimuksia.

Pellinki Söderby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tulisijallinen rakennuksen pohja laitumella.
Kohdetta ei näy vanhoilla kartoilla ja sen luonteen selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia.

Patamo (Alusten hylyt)
Historiallinen; Rannassa noin metrin syvyydessä kaksi veneen hylkyä. Pienemmän hylyn pituus noin kaksi metriä ja isomman hylyn pituus 5-5,5 metriä.

Lunkbölefjärden 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitseen Lunkbölefjärdenissä, Brackensuddenin pohjoispuolla, noin 40 metrin päässä rannasta. Hylky on ilmoittajan mukaan mahdollisesti vuonna 1862 rakennetun kaljaasin Simonin hylky. Kaljaasin laivurina on toiminut Severin Sjödahl ja siinä on ollut viisi henkinen miehistä. Kaljaasin kotipaikka on ollut Tenhola.
Kohdetta ei ole tarkastettu.

Lunkbölefjärden 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Lunkbölefjärdenissä, Brackensuddenin pohjoispuolella. Paikalla on ilmoittajan mukaan aluksen hylky, josta ei kuitenkaan ole tarkempia tietoja.
Kohteen lounaispuolella sijaitsee Lunkbölefjärden 1 niminen hylky. Kohdetta ei ole tarkastettu.

Västerbacka (1000035506) (Asuinpaikat)

Delningsviken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.(Lähde: Kuninkaankartasto)

Norrstrand (1000035508) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: Kuninkaankartasto)

Bryggarviken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.(Lähde: Kuninkaankartasto)

Amiralstorp (Asuinpaikat)

Kansjärvmossen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.(Lähde: Kuninkaankartasto)

Rilax torppa (Asuinpaikat)

Rilax torppa 2 (Asuinpaikat)

Nyängsviken (Asuinpaikat)

Broängskärret (Asuinpaikat)

Finnholmen (Asuinpaikat)

Sjöbergsträsket (Asuinpaikat)

Revbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.(Kuninkaankartasto).

Kvarnängarna (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: Kuininkaankartasto)

Snickarudden (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.(Lähde: Kuninkaankartasto).

Pålackfladan (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.

Norråker (Asuinpaikat)

Bergby torppa (Asuinpaikat)

Bergby (1000035529) (Asuinpaikat)

Gretarbynäset (Asuinpaikat)

Lindö (1000035532) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.(Kuninkaankartasto).

Prästgården (1000035534) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: kuninkaankartasto)

Germundby torppa (Asuinpaikat)

Karsby kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Karsby torppa (Asuinpaikat)

Ruddammen 1 (Asuinpaikat)

Oxhagen (1000035542) (Asuinpaikat)

Krokby torppa (Asuinpaikat)

Romby Dahla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.(Kuninkaankartasto).

Holmängen (Asuinpaikat)

Björkebo (1000035550) (Asuinpaikat)

Nytorp (1000035551) (Asuinpaikat)

Lövhed (Asuinpaikat)

Fågelberg (Asuinpaikat)

Hummeldal (Asuinpaikat)

Uddas (Asuinpaikat)

Skogby kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: Kuininkaankartasto)

Tallbacka kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: Kuninkaankartasto).

Mellangård (Asuinpaikat)
Leksvallin perintösäterin isojakokartalle vuodelta 1779 (KA MHA U B41:25/5-13) paikalle merkitty Petters-niminen torppa. Kohteen paikannus perustuu historiallisiin karttoihin ja on suuntaa antava. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Leksvall torppa (Asuinpaikat)
Leksvallin perintösäterin isojakokartalla vuodelta 1779 (KA MHA U B41:25/5-13) paikalle merkitty Bergens-niminen torppa. Kohteen paikannus perustuu historiallisiin karttoihin ja on suuntaa antava. Kohdetta ei tarkastettu maastossa.

Leksvall torppa (1000035565) (Asuinpaikat)
Leksvallin perintösäterin isojakokarttaan vuodelta 1779 (KA MHA U B41:25/5-13) on paikalle merkitty Villams-niminen torppa. Kohteen paikannus perustuu historiallisiin karttoihin ja on suuntaa antava. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Gropen (Asuinpaikat)

Näseudden (1000035571) (Asuinpaikat)

Stocksudden torppa (Asuinpaikat)

Kattrumpan (Asuinpaikat)

Örnviksudden (Asuinpaikat)

Hulta torppa (Asuinpaikat)

Degergård (1000035579) (Asuinpaikat)

Stamgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.Lähde: Kuninkaankartasto

Sjögård (1000035581) (Asuinpaikat)

Sillböle kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalle on Sillbölen vuoden 1778 tiluskarttaan (KA MHA U B48:13/2-5) merkitty joelle kolme pienten saarekkeiden erottamaa uomaa, jotka todennäköisesti liittyvät paikalla sijaitsevaan myllyyn. Uomien ja niiden sijainti erottuu selvästi LIDAR-aineistossa, jonka perusteella kohteen sijainti ja aluerajaus on merkitty muinaisjäännösrekisteriin.
Kohteen alkuperäinen paikannus: Kuninkaankartasto

Västerkärret (Asuinpaikat)

Eriksberg (1000035588) (Työ- ja valmistuspaikat)

Ängshyddan (Asuinpaikat)

Gennarby kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Nådendal (Asuinpaikat)

Nygård (1000035597) (Asuinpaikat)

Kallkärr (Asuinpaikat)

Björkkulla 2 (Kulkuväylät)

Östertorp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. Lähde: Kuninkaankartasto.

Gumböle (1000035604) (Asuinpaikat)

Hulta (1000035605) (Asuinpaikat)

Nyåker (1000035606) (Asuinpaikat)

Grönkulla (1000035608) (Asuinpaikat)

Solvik (1000035609) (Asuinpaikat)
Alueelle on Sidsbackan kylän karttaan vuodelta 1705 merkitty "autio" sekä tieto että pellot ovat olleet Grännäsin kylän käytössä. Vuoden 1788 kartassa alueella on pieniä peltotilkkuja, jotka on jaettu Grännäsin talojen kesken. Paikalla on mahdollisesti ennen 1700-luvun alkua autioitunut tonttimaa.

Johannesberg (Asuinpaikat)

Smedsvik (Asuinpaikat)

Blomsterdal kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Fastarby torppa (Asuinpaikat)

Solvik (1000035620) (Asuinpaikat)

Parkkala torppa (Asuinpaikat)

Koivula (1000035622) (Asuinpaikat)

Halvmärkesbacken (Asuinpaikat)

Slussmalmen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: Kuninkaankartasto).

Heinäsuo (1000035625) (Asuinpaikat)

Silvergruvberget (1000035626) (Asuinpaikat)

Spakanäs torp (Asuinpaikat)

Sonabacka milsten (Kulkuväylät)

Lepola (1000035633) (Asuinpaikat)

Björsby torppa (Asuinpaikat)

Nygård torppa (Asuinpaikat)

Persböle torppa (Asuinpaikat)

Ärtnäs (Asuinpaikat)

Pilbacka (Asuinpaikat)

Nygård torp (Asuinpaikat)

Lampimäki (Asuinpaikat)

Kastbacka (Asuinpaikat)

Bondängarna (Asuinpaikat)

Bondängarna II (Asuinpaikat)

Klockarudden (Asuinpaikat)

Skuru (1000035649) (Asuinpaikat)

Pojo milsten (Kulkuväylät)

Slicko torppa (Asuinpaikat)

Svinhagen (Asuinpaikat)

Bollstad torppa (Asuinpaikat)

Borgbyträsket (Asuinpaikat)

Nykulla torppa (Asuinpaikat)

Nymora (Asuinpaikat)

Haraböle torppa (Asuinpaikat)

Fraset (Asuinpaikat)

Olofsberg (1000035663) (Asuinpaikat)

Västergård (1000035664) (Asuinpaikat)

Källkärr (Asuinpaikat)

Hållsbäck (Asuinpaikat)

Skönvik (Asuinpaikat)

Pers (Asuinpaikat)

Lindnäs torppa (Asuinpaikat)

Anta (Asuinpaikat)

Bryggars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Kuninkaankartasto).

Lerdal (Asuinpaikat)

Råby torppa (Asuinpaikat)

Kalpakrok (Asuinpaikat)

Nästorp (1000035678) (Asuinpaikat)

Ströms (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.Lähde: Kuninkaankartasto

Ruddammen (Asuinpaikat)

Gröndal (Asuinpaikat)

Gröndal (1000035682) (Asuinpaikat)

Brödtorp (1000035683) (Asuinpaikat)

Albacka (Asuinpaikat)

Albacka kvarn 1 (Työ- ja valmistuspaikat)

Albacka kvarn 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Koppskogsmalmen (Asuinpaikat)

Ängsdal (Asuinpaikat)

Kyrksjön (Asuinpaikat)

Grankulla (1000035691) (Asuinpaikat)

Grabbstrand (1000035692) (Asuinpaikat)

Albacka torppa (Asuinpaikat)

Peckarhagen (Asuinpaikat)

Högbacka (1000035696) (Asuinpaikat)

Mankers (Asuinpaikat)

Klockars (1000035703) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on (Lähde: Kuninkaankartasto).

Brötbacken (Asuinpaikat)

Svedjekulla (1000035705) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.Lähde: Kuninkaankartasto

Harabacka torppa (Asuinpaikat)

Kastale torppa (Asuinpaikat)

Västanby torppa (Asuinpaikat)

Gästersö (Asuinpaikat)

Lagmans strand (Asuinpaikat)

Nätiberget (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on havaittu historiallisista kartoista 2019. Sitä ei ole tarkastettu maastossa eikä rajattu.
Pistettä siirretty 2024 kuninkaankartaston perusteella aiemmasta sijainnista lounaaseen. Museokartan piste on viitteellinen.

Kalbackängen (Asuinpaikat)

Klobben (1000035715) (Asuinpaikat)

Holmbrantarna (Asuinpaikat)

Sundsmunnen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.

Hästebäck (Asuinpaikat)

Nytorp (1000035719) (Asuinpaikat)

Stubbäng 1 (Asuinpaikat)

Stubbäng 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. Lähde: Kuninkaankartasto

Kusan (Asuinpaikat)

Tallbo (Asuinpaikat)

Finnpada (1000035726) (Asuinpaikat)

Bykärr (Asuinpaikat)

Svansby milsten (Kulkuväylät)

Grönkulla (1000035729) (Asuinpaikat)

Bergkulla (Asuinpaikat)

Heimgård milsten (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: kuninkaankartasto)

Forsbacka kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Nygrannas (Asuinpaikat)

Storgård (1000035744) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: Kuninkaankartasto).

Stensveden (Asuinpaikat)

Kolabacken (Asuinpaikat)

Skinnar kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Labba (Asuinpaikat)

Rödbrott (Asuinpaikat)

Storåker (Asuinpaikat)

Jonna (Asuinpaikat)

Nykulla (1000035752) (Asuinpaikat)

Torparåkern (Asuinpaikat)

Grinders milsten (Kulkuväylät)

Rödjorna (Asuinpaikat)

Storgård (1000035756) (Asuinpaikat)

Ljunghed (Asuinpaikat)

Skatudden (Asuinpaikat)

Kistböle kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Kistböle kvarn 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Björns (Asuinpaikat)

Riåkern (1000035764) (Asuinpaikat)

Segelberget (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde kuninkaankartasto).

Grindkyan (Asuinpaikat)

Stubböle milsten (Kulkuväylät)

Brasis (Asuinpaikat)

Kärr torppa (Asuinpaikat)

Kalhuluviken (Asuinpaikat)

Söderkulla (1000035774) (Asuinpaikat)

Niku kärr milsten (Kulkuväylät)

Fågelvik milsten (Kulkuväylät)

Käla torppa (Asuinpaikat)

Stockkärr (Asuinpaikat)

Rånäs (Asuinpaikat)

Solbacka 2 (Asuinpaikat)

Sköldvik (Asuinpaikat)

Holåkern (Asuinpaikat)

Lerbacka torp (Asuinpaikat)

Högdal kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Solhaga 1 (Asuinpaikat)

Solhaga 2 (Asuinpaikat)

Mosaåkern (Asuinpaikat)

Tallbackaängen (1000035800) (Asuinpaikat)

Krejans (Asuinpaikat)

Nordanviksslätten (Asuinpaikat)

Sjundeå milsten (Kulkuväylät)

Storskogen (1000035808) (Asuinpaikat)

Bergkulla (1000035809) (Asuinpaikat)

Flyt torppa (Asuinpaikat)

Brobacka (1000035811) (Asuinpaikat)

Kanubacka kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Kanubacka (1000035813) (Asuinpaikat)

Göks torppa (Asuinpaikat)

Göks kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Pellas (Asuinpaikat)

Bollstad torppa (1000035819) (Asuinpaikat)

Kynnar torppa (Asuinpaikat)

Järpenshacken (1000035823) (Asuinpaikat)

Hamburgsåkrarna (Asuinpaikat)

Kilbacken (Asuinpaikat)

Brännfors (Asuinpaikat)

Råbäck (Asuinpaikat)

Harvs (1000035830) (Asuinpaikat)

Hossjomalmen (Asuinpaikat)

Åkerbo (Asuinpaikat)

Träskby torppa (Asuinpaikat)

Hasselbacka (Asuinpaikat)

Grottaberget (Asuinpaikat)

Fridhem (1000035836) (Asuinpaikat)

Tupala (1000035838) (Asuinpaikat)

Jeppas (Asuinpaikat)

Finnäs (Asuinpaikat)

Dalbacka (Asuinpaikat)

Dalkulla (Asuinpaikat)

Bäckvalla (Asuinpaikat)

Sivula (1000035846) (Asuinpaikat)
Kohde tarkastettu maastossa, paikannus Kuninkaankartaston perusteella virheellinen.

Siggans (1000035848) (Asuinpaikat)

Backa (1000035849) (Asuinpaikat)

Lakiasuo (1000035850) (Asuinpaikat)

Johannesberg (1000035851) (Asuinpaikat)

Toramäkiskogarna (Asuinpaikat)

Uusi-Momma (Asuinpaikat)

Åkernäs (1000035854) (Asuinpaikat)

Gyllenlund (Asuinpaikat)

Herrdal (Asuinpaikat)

Bergendahl (Asuinpaikat)

Gränsholm (Asuinpaikat)

Bollberget (Asuinpaikat)

Bäcks torppa (Asuinpaikat)

Myrberget (Asuinpaikat)

Veijans (Asuinpaikat)

Lillkråkas (Asuinpaikat)

Bockberg (Asuinpaikat)

Störsby (1000035867) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Störsby mainitaan ensimmäisen kerran 1472 (DF 3527).
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.(Kuninkaankartasto).

Störsby kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Kaporia (Asuinpaikat)

Fårhagen (Asuinpaikat)

Svartbäck milsten (Kulkuväylät)

Solgård (1000035875) (Asuinpaikat)

Solgård (1000035876) (Asuinpaikat)

Tjusterängen (Asuinpaikat)

Torbacka (Asuinpaikat)

Purnus (Asuinpaikat)

Krejansberget (1000035881) (Asuinpaikat)

Tyyskylä (Asuinpaikat)

Tjusterby (1000035883) (Asuinpaikat)

Suitia 1 (Asuinpaikat)

Suitia 2 (1000035886) (Asuinpaikat)

Vuorela (1000035889) (Asuinpaikat)

Majvik (1000035893) (Asuinpaikat)

Åkerkulla (Asuinpaikat)

Nybacka milsten (Kulkuväylät)

Västerkulla (1000035896) (Asuinpaikat)

Sepelängen (1000035899) (Asuinpaikat)

Kvarntorpsberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on tarkastettu maastossa lokakuussa 2021, havaintoja mahdolliseen vesimyllyn paikkaan viittaavista rakenteista ei tehty.

Gustavsberg (Asuinpaikat)

Kalasberget (1000035903) (Asuinpaikat)

Harabacken (1000035904) (Asuinpaikat)

Svartvik kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Oitbacka kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kalakoskibäckenin ylittävän sillan länsipuolelle on merkitty Leivosbölen mylly vuosien 1781 (KA MHA U B21:9/1-4) ja 1869 (B21:9/6-8) kartoille. Vanhemmat myllynpaikat ovat todennäköisesti jääneet paikalla nykyisin sijaitsevan myllyn alle.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: Kuninkaankartasto)

Oitbacka (Asuinpaikat)

Fasa kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Siggas (Asuinpaikat)

Hommas (1000035916) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.

Kolsari (Asuinpaikat)

Heikkilä (1000035928) (Asuinpaikat)

Degerberget (Asuinpaikat)

Abras (Asuinpaikat)
Historiallinen; Överbyn Abrasin Rusthollin vanha tonttimaa sijaitsee nykyisen Pedersin tilan alueella ja Pedersinkujan itäpuolisessa pihapiirissä. Tilan ja pihapiirin sijainti hahmottuu selvästi vuoden 1761 tiluskartasta (KA MHA U B21a/26/1-3). Tilan on jaettu isonjaon myötä ja vuoden 1827 kartassa Abramsin rusthollilla on kaksi tonttimaata, vanha nykyisen Pedersin alueella ja uusi siitä hieman kaakkoon nykyisen Abramsin paikalla.
Abramsin vanhalla tonttimaalla on vuoden 1761 tiluskartan (KA MHA U B21a:26/1-3) perusteella sijainnut kaikkiaan kolme torppaa, yksi tonttimaan länsireunalla, kaksi tonttimaan länsireunalla (toinen näistä rakuunatorppa).
Vanhalla tonttimaalla on saattanut säilyä avnhempiin asutusvaiheisiin ja torppiin liittyviä arkeologisa kerroksia tai rakenteita etenkin Pedersintien itäpuolisella alueella.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.

Gubbmossen (1000035934) (Asuinpaikat)

Jeppas (1000035936) (Asuinpaikat)

Överby kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kvarnbyån uomassa on sijainnut eri aikoina lukuisia vesimyllyjä. 1500-luvun lähteiden mukaan alueella on sijainnut kolme vesimyllyä. 1600-luvulla Överbyssä on ollut kaksi myllyä, joista toinen on ollut rälssisäterin ja toinen talonpoikien omistuksessa. Rälssisäterin myllystä kehittyi myöhemmin paikallisesti erittäin merkittävä mylly, joka oli toiminnassa ilmeisesti 1900-luvun alkupuolelle asti.
Suurimman myllyn pato on ilmeisesti sijainnut samalla paikalla nykyisen vedenottamon padon kanssa. Mylly on ilmeisesti kuitenkin tuhoutunut lähes täysin Porkkalan vuokra-aikana. Padosta alavirtaan on paikoin havaittavissa lohkokiviä ja mahdolisesti vesimyllyä varten muokattua uomaa.Alueella on myös ammuttu kalliota. Kauempana vedonottamosta on voinut säilyä jäänteitä vanhemmista talonpoikaisista vesimyllyistä.

Forsåker (Asuinpaikat)

Finnsbacka milsten (Kulkuväylät)

Finnsbacka (1000035940) (Asuinpaikat)

Piippola (Asuinpaikat)

Gesterby (Asuinpaikat)

Stubbacken (Asuinpaikat)

Solåsa (Asuinpaikat)

Aspbacka (Asuinpaikat)

Nykulla (1000035953) (Asuinpaikat)

Västerås (1000035956) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.(Kuninkaallinen merikartasto 1791-96).

Ängsholm (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.(Lähde.Kuninkaankartasto).

Masaby milsten (Kulkuväylät)

Djupviken (1000035964) (Asuinpaikat)

Båthusudden (1000035965) (Asuinpaikat)

Långängen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on vuoden 1885 karttaan merkitty torppa. Vuoden 1782 kartan (KA B21a:7/1-2) perusteella paikalla on ollut torppa jo 1700-luvulla, sillä alueella sijaitsee erillinen pienten peltotilkkujen muodostama kokonaisuus Hemåkern / Hemåkern vid Torpet). Alueella voi olla torppaa vanhempi autioitunut tonttimaa.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan pistettä on muutettu vastaamaan Senaatinkartaston, Kuninkaankartaston ja vuoden 1782 tiluskartan tietoja.

Metsäpelto (1000035968) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. Lähde: Kuninkaankartasto.
Vuoden 1774-76-isojakokartassa (KA B19:1/1-3 Abramsby) Metsäpellon kohdalle Abramsbyn ja Gumbackan rajalle Gumbackan puolelle on merkittynä torpan paikka (Nytorp). Vuoden 1820 kartalla samalla kohdalla rajan toisella puolella on "Soldatengen". Kummankin kylän rippikirjoissa mainitaan rakuuna 1700-luvun alkupuolella.

Abramsby torppa (Asuinpaikat)

Abrams (Asuinpaikat)
Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989)

Finnträsk (Asuinpaikat)

Kvarnmossen (Työ- ja valmistuspaikat)

Junkarängen (Asuinpaikat)

Torpängen (Asuinpaikat)

Ängvik kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Ängvik (1000035977) (Asuinpaikat)

Rödberget (Asuinpaikat)

Kyrkogårdsön (1000035980) (Asuinpaikat)

Källvik (Asuinpaikat)

Lillkanskogviken (1000035982) (Asuinpaikat)
Kohdetieto perustuu Kuninkaan kartastoon.

Hästö (Asuinpaikat)

Edelsholmen (Asuinpaikat)

Kariholmen (Asuinpaikat)

Häggesböle torppa (Asuinpaikat)

Ändholmssundet (Asuinpaikat)

Enbacka (Asuinpaikat)

Stora Brändö (Asuinpaikat)

Marskataudden (Asuinpaikat)

Abborrviken (Työ- ja valmistuspaikat)

Simonstorp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Biskopsbölen vuosina 1778-1779 laaditulle isojakokartalle merkitty torpanpaikka (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto . MHA U Uudistuskartat ja -asiakirjat. B UUDENMAAN LÄÄNI. Kirkkonummi. B19:2/1-5. Piispankylä / Biskopsböle; Biskopsböle, Sperrings och Wårnäs: Karta öfver egorne med delningsbeskrifning (1778-1779). Kansallisarkisto).
Biskopsbölessä on ollut torppa jo 1600-luvun lopulla (Suomen asutuksen yleisluettelo).
Alueella on kahden pienen rakennuksen perustukset. Tien vierellä etelässä oleva rakennus on tulisijallinen.

Lövbacka (Asuinpaikat)

Grankulla (1000035998) (Asuinpaikat)

Dragonängen (Asuinpaikat)

Sevals torppa (Asuinpaikat)

Stora Herrö (Asuinpaikat)

Blindsund (Asuinpaikat)

Lillskogen (Asuinpaikat)

Svartbäckärret (Asuinpaikat)

Herröviken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. Lähde: 1. Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989), 2. Kuninkaallinen Merikartasto (julk. Atlasart 2009).

Malmkopplan (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. Lähde: 1. Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989), 2. Kuninkaallinen Merikartasto (julk. Atlasart 2009).

Pentala (1000036037) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.Lähde: 1. Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989), 2. Kuninkaallinen Merikartasto (julk. Atlasart 2009).

Majholmen (1000036040) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.Lähde: 1. Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989), 2. Kuninkaallinen Merikartasto (julk. Atlasart 2009).

Stora Ådholmen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.Lähde: 1. Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989), 2. Kuninkaallinen Merikartasto (julk. Atlasart 2009).

Tvijälp (Asuinpaikat)

Kaitbacken (Asuinpaikat)

Mustasilta (1000036053) (Asuinpaikat)

Hummelbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. Lähde: 1. Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989), 2. Kuninkaallinen Merikartasto (julk. Atlasart 2009).

Forsbacka kvarn (1000036055) (Työ- ja valmistuspaikat)
F.J. Fonseenin pitäjänkartassa 1750 paikalla on "tvenne sqvaltqvarnar".

Koulunpelto (Asuinpaikat)
Paikalla ei näy asuinpaikkaa Kuninkaan kartastossa eikä Merikartastossa.

Heinäs (Asuinpaikat)

Niemelä (1000036059) (Asuinpaikat)

Brobacka torppa (Asuinpaikat)

Niemis (1000036062) (Asuinpaikat)

Låjärv (Asuinpaikat)

Haluträsk (Asuinpaikat)

Mäkikallio (Asuinpaikat)

Vadspång (Asuinpaikat)

Forsbacka (1000036069) (Asuinpaikat)

Morby torppa (Asuinpaikat)

Björkhaga (Asuinpaikat)
Tämä on ilmeisesti sama kohde kuin Ryttarsin rakuunatorppa. (TG komm.)

Tuvkulla torppa (Asuinpaikat)

Kuckubacken (Asuinpaikat)

Backby (Asuinpaikat)

Fågelberga (Asuinpaikat)

Alberga (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.Lähde: 1. Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989), 2. Kuninkaallinen Merikartasto (julk. Atlasart 2009). 3. Storhoplaxin katasterikartta 1775.

Alberga kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Kurtby torppa (Asuinpaikat)

Fantsbacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sekä kartalla vuodesta 1758-63 että 1829 paikalla on sijainnut Kauklahden kylään kuuluneet talot Storbass ja Brynsten. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Inglas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inglas on yksi Fannsbyn keskiaikaisen kylän kuudesta kantatalosta. Torpan piste on kohdistettu Inglaksen tilan tontille. Fonseenin vuonna 1750 laatimassa pitäjänkartassa sotilastorppa on merkitty mäen toiselle puolelle myöhemmän Bensulsin tilan kohdalle.
Inglas ei pidä sekoittaa Kvarnbyn kylän kappalaisen puustellin Ingaksen kanssa.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. Lähde: 1. Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989), 2. Kuninkaallinen Merikartasto (julk. Atlasart 2009).

Bolomaren torppa (Asuinpaikat)

Soukanpohja (Asuinpaikat)
Sama kohde kuin Sökö (Soukka) Pohjoinen 1000001894 ?

Hemtans torppa (Asuinpaikat)

Marviken (Asuinpaikat)

Itäranta (1000036117) (Asuinpaikat)

Söilibacka (Asuinpaikat)

Byviken (1000036133) (Asuinpaikat)

Sukoi (Asuinpaikat)

Länsitalo (Asuinpaikat)

Palojärvi (1000036141) (Asuinpaikat)

Sorkki (Asuinpaikat)

Vuohikallio (1000036151) (Asuinpaikat)

Mahlamäki (1000036152) (Asuinpaikat)

Lammasniemi (1000036153) (Asuinpaikat)

Eerola (1000036154) (Asuinpaikat)

Sovintola (Asuinpaikat)

Myllymäki (1000036157) (Asuinpaikat)

Malmgård (1000036158) (Asuinpaikat)

Suomela (1000036159) (Asuinpaikat)

Sampakka (Asuinpaikat)

Vuohipörkiö (Asuinpaikat)

Kannistonhaka (Asuinpaikat)

Nurmela (1000036164) (Asuinpaikat)

Äijäkoski (1000036165) (Asuinpaikat)

Hiidenranta (Asuinpaikat)

Yli-Kaukoila (Asuinpaikat)

Torhola (1000036179) (Asuinpaikat)

Hiidenniemi (1000036180) (Asuinpaikat)

Anttila (1000036183) (Asuinpaikat)

Toivola (1000036184) (Asuinpaikat)

Peltola (1000036185) (Asuinpaikat)

Lankila (1000036186) (Asuinpaikat)

Hiekka-aho (1000036187) (Asuinpaikat)

Koikkala (1000036188) (Asuinpaikat)

Metsärinne (1000036189) (Asuinpaikat)

Marjamäki (1000036190) (Asuinpaikat)

Hakala (1000036191) (Asuinpaikat)

Koivurinne (1000036192) (Asuinpaikat)

Kuusela (1000036193) (Asuinpaikat)

Irjalansaari (Asuinpaikat)

Kouvoinmäki (Asuinpaikat)

Peltomäki (1000036196) (Asuinpaikat)

Jarva (1000036197) (Asuinpaikat)

Niemelä torp (Asuinpaikat)

Soiniemi (1000036199) (Asuinpaikat)

Pyöli (1000036200) (Asuinpaikat)

Nalkkari (Asuinpaikat)

Hanhike (Asuinpaikat)

Impivaara (1000036203) (Asuinpaikat)

Märjäntienmäki (Asuinpaikat)

Ali-Vuohenoja (Asuinpaikat)

Vierula (1000036206) (Asuinpaikat)

Sonninoja (Asuinpaikat)

Pirttilä (1000036209) (Asuinpaikat)

Mäntymäki (1000036210) (Asuinpaikat)

Lövkulla (Asuinpaikat)

Savola (1000036213) (Asuinpaikat)

Hakalinna (Asuinpaikat)

Kirkkosuo (1000036215) (Asuinpaikat)

Hovi (1000036216) (Asuinpaikat)

Herbacka (Asuinpaikat)
Torppa on merkitty ilmeisesti samalle paikalle sekä 1776-1805-vuosien Kuninkaankartastoon että vuoden 1871 Senaatinkartastoon. Vuoden 1948 ilmakuvassa paikalla näkyy rakennuksia ja paikka on yhä nykyisinkin asuttu.

Saukoinkoski (Asuinpaikat)

Kulmala (1000036219) (Asuinpaikat)

Kirvelä (1000036220) (Asuinpaikat)

Jokiniemi (1000036221) (Asuinpaikat)

Leponiemi (1000036222) (Asuinpaikat)

Aurinkomäki (Asuinpaikat)

Oravakorpi (1000036224) (Asuinpaikat)

Oravakorpi (1000036225) (Asuinpaikat)

Suonpää (1000036226) (Asuinpaikat)

Kypäristö (Asuinpaikat)

Rajola (Asuinpaikat)

Kannusoja (Asuinpaikat)

Arola (1000036233) (Asuinpaikat)

Siippoo (Asuinpaikat)

Myllyoja (1000036249) (Asuinpaikat)

Järvenpää (1000036250) (Asuinpaikat)

Rantamäki (1000036251) (Asuinpaikat)

Hevonoja (1000036252) (Asuinpaikat)

Järvikunta (Asuinpaikat)

Lirinoja (Asuinpaikat)

Kotojärvi (Asuinpaikat)

Mahlasuo (Asuinpaikat)

Olkkala (Asuinpaikat)

Vakola (Asuinpaikat)

Virkkula (1000036260) (Asuinpaikat)

Huhdanmäki (1000036261) (Asuinpaikat)

Karhunkorpi (Asuinpaikat)

Yli-Nahamaa (Asuinpaikat)

Uusitalo (1000036266) (Asuinpaikat)

Raittilanmäki (Asuinpaikat)

Etu-Vattola (Asuinpaikat)

Nahkio (Asuinpaikat)

Mäenrinne (Asuinpaikat)

Santamäki (1000036277) (Asuinpaikat)

Kukkura (1000036278) (Asuinpaikat)

Kärki (1000036279) (Asuinpaikat)

Mäenpää (1000036280) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Kuninkaankartasto).

Puolimatka (1000036281) (Asuinpaikat)

Sahankulma (Asuinpaikat)

Haijala (Asuinpaikat)

Myllyahde (1000036285) (Asuinpaikat)

Myllykulma (1000036286) (Asuinpaikat)

Miettula (1000036287) (Asuinpaikat)

Töllinkoski (Asuinpaikat)

Harjula (1000036290) (Asuinpaikat)
Paikalla on ollut Hattulan kylän torppia ja/tai muita myllyyn liittyviä rakennuksia. Jokaisella Hattulan kylän kolmesta talosta on ollut myllyn lähistöllä tonttimaa. Tonttimaat viljelyksineen on merkitty Hattulan kylän vuoden 1774 karttaan (Kansallisarkisto, Maanmittauslaitoksen uudistusarkisto B24:9/2-7) sekä Hattulan ja Hauholan isojaon täydennyskarttaan vuodelta 1882 (Kansallisarkisto, Maanmittauslaitoksen uudistusarkisto B24:9/8-39).

Siutila (Asuinpaikat)

Ylitalo (1000036292) (Asuinpaikat)

Kalliola (1000036294) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Kuninkaankartasto).

Hiirlampi (Asuinpaikat)

Lamminpää (1000036296) (Asuinpaikat)

Kokkomäki (1000036297) (Asuinpaikat)

Suomäki (1000036298) (Asuinpaikat)

Kinterkorpi (Asuinpaikat)

Järvelä (1000036300) (Asuinpaikat)

Hyrsylä (1000036301) (Asuinpaikat)

Uotila (1000036303) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: Kuninkaankartasto). Kohdepisteen kaakkoispuoliselta pellolta on metallinetsinnässä löytynyt keskiaikainen hopaeraha (Eerik Pommerilaisen aurto, Ilppari ILM25078).

Pyölinmäki (Asuinpaikat)

Lahdenpohja (1000036307) (Asuinpaikat)

Mommola (Asuinpaikat)

Ritarinlahti (1000036310) (Asuinpaikat)

Haarla (Asuinpaikat)

Hevossaari (1000036313) (Asuinpaikat)

Koivuniemi (1000036314) (Asuinpaikat)

Aatola (Asuinpaikat)

Soukoon Nummila (Asuinpaikat)

Simola (1000036317) (Asuinpaikat)

Haudansalmi (Asuinpaikat)

Seppä (1000036319) (Asuinpaikat)

Onnela (1000036320) (Asuinpaikat)

Ruoksionmäki (1000036321) (Asuinpaikat)

Koivumäki (1000036322) (Asuinpaikat)

Kivikumpu (Asuinpaikat)

Ilomäki (1000036324) (Asuinpaikat)

Kujanpää (1000036325) (Asuinpaikat)

Pöykännummi (Asuinpaikat)

Koski (1000036328) (Asuinpaikat)

Leponiemi (1000036329) (Asuinpaikat)

Parkmäennotko (Asuinpaikat)

Sipilä (1000036331) (Asuinpaikat)

Sorva (1000036332) (Asuinpaikat)

Hieranummi (Asuinpaikat)

Irvakoski (Asuinpaikat)

Saukkola (1000036335) (Asuinpaikat)

Åvik (Asuinpaikat)

Myllyniemi (1000036337) (Asuinpaikat)

Mäntsälä (Asuinpaikat)

Rauhaniemi (1000036339) (Asuinpaikat)

Mäkilä (1000036340) (Asuinpaikat)

Suomela (1000036343) (Asuinpaikat)

Kiviahde (Asuinpaikat)

Lojoåsen (Asuinpaikat)

Haittula (Asuinpaikat)

Kurjenniittu (Asuinpaikat)

Lintumäki (1000036348) (Asuinpaikat)

Haapasalo (1000036349) (Asuinpaikat)

Eskola (1000036350) (Asuinpaikat)

Lehtikallio (1000036351) (Asuinpaikat)

Veijola kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Kopparträsk kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Gammelängen (Asuinpaikat)

Uusiteutari (Asuinpaikat)

Stortötar (Asuinpaikat)

Kalliorinne (1000036359) (Asuinpaikat)

Honkaniemi (1000036360) (Asuinpaikat)

Tegelbruket (1000036361) (Asuinpaikat)

Kohagabergen 2 (Asuinpaikat)

Smedsgård (Asuinpaikat)

Smedsgård torp (Asuinpaikat)

Pensaari (Asuinpaikat)

Jusola (Asuinpaikat)

Lehmihaka (Asuinpaikat)

Ojamo (Asuinpaikat)

Kuusisto (1000036372) (Asuinpaikat)

Rajakorpi (Asuinpaikat)

Vienola (1000036374) (Asuinpaikat)

Stenkulla (1000036376) (Asuinpaikat)

Kumpula (1000036377) (Asuinpaikat)

Lehtikumpu (Asuinpaikat)

Ilomäki (1000036379) (Asuinpaikat)

Asemanrinne (1000036381) (Asuinpaikat)

Piispala torppa (Asuinpaikat)

Ristinummi (1000036384) (Asuinpaikat)

Skraatila (Asuinpaikat)

Särkilampi (1000036386) (Asuinpaikat)

Sorvasto (Asuinpaikat)

Myllylampi kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Lahdenummi torp (Asuinpaikat)
Sijainti Kuninkaan kartaston mukaan.

Lylyinen (Asuinpaikat)
Paikalle on merkitty Lylyisten vuoden 1777 tiluskarttaan (KA MHA U B26:18/1) sotilastorppa.

Päivölä (1000036392) (Asuinpaikat)

Sarvila kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Sarvila (Asuinpaikat)

Pelto-Kunttu (Asuinpaikat)

Hakalanlahti (Asuinpaikat)

Kohtamäki (1000036399) (Asuinpaikat)

Haapala (1000036400) (Asuinpaikat)

Pyölinkulma (Asuinpaikat)

Lihava (Asuinpaikat)

Ruokjärvi (Asuinpaikat)

Koivunummi (Asuinpaikat)

Niemi (1000036406) (Asuinpaikat)

Malla (Asuinpaikat)

Kirma (Asuinpaikat)

Karstu koulu (Asuinpaikat)

Rannanpelto (Asuinpaikat)

Myllypelto (1000036413) (Asuinpaikat)

Härjänvatsa (1000036415) (Asuinpaikat)

Lönnhammar torppa (Asuinpaikat)

Hannopukki (Asuinpaikat)

Haapala (1000036418) (Asuinpaikat)

Kägelbacken (Asuinpaikat)

Hevoshaanniemi (Asuinpaikat)

Myllyjoki kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Tuulila (Asuinpaikat)

Jylynjärvi (Asuinpaikat)

Nummilanhaka (Asuinpaikat)

Kärkelä (Asuinpaikat)

Kanamäki (Asuinpaikat)

Kuhakoski (Asuinpaikat)

Kuhakoski kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Kuhakoski såg (Teollisuuskohteet)

Marttila (1000036434) (Asuinpaikat)

Aronkallio (Asuinpaikat)

Peltola kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Läppälammi kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Korkeakallio (1000036439) (Asuinpaikat)

Kytöpelto (Asuinpaikat)

Arola (1000036441) (Asuinpaikat)

Pinomäki (Asuinpaikat)

Yli-Urttila (Asuinpaikat)

Matku (Asuinpaikat)

Rajamäki (1000036445) (Asuinpaikat)

Askari (Asuinpaikat)

Raala (Asuinpaikat)

Rauhanniemi kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Ihantalo (Asuinpaikat)

Myllykoski kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Harjula (1000036452) (Asuinpaikat)

Suontaka (1000036453) (Asuinpaikat)

Haakinmäki (Asuinpaikat)

Ylöstalo (1000036455) (Asuinpaikat)

Pukkila (1000036456) (Asuinpaikat)

Mäkelä (1000036457) (Asuinpaikat)

Palkkisilta (Asuinpaikat)

Haratta (Asuinpaikat)

Keskitalo (1000036464) (Asuinpaikat)

Vanhakylä (1000036465) (Asuinpaikat)

Vanhakylä torp (Asuinpaikat)

Lähdesmäki (1000036467) (Asuinpaikat)

Huokola (Asuinpaikat)

Rytkönniemi (Asuinpaikat)

Keimonniemi (Asuinpaikat)

Keimonniemi kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Mäenalusta (Asuinpaikat)

Leirinokka (Asuinpaikat)

Hallberg (Asuinpaikat)

Sykäri (Asuinpaikat)
"Sykärin talon hiekkakuopasta" on löytynyt vuonna 1949 kokoelmiin saatu myöhäisrautakautinen G-tyypin keihäänkärki (KM 12163:1).

Mylly-Kerttula (Asuinpaikat)

Tapola (1000036478) (Asuinpaikat)

Jussila (1000036479) (Asuinpaikat)

Untola (Asuinpaikat)

Palvankylä (Asuinpaikat)

Tiensivu (1000036483) (Asuinpaikat)

Ahdenkallio (Asuinpaikat)

Kukkamäki (Asuinpaikat)

Loutti torp (Asuinpaikat)

Träskända torp (Asuinpaikat)

Tervanokka (Asuinpaikat)

Gammelby (1000036493) (Asuinpaikat)

Savio (1000036494) (Asuinpaikat)

Pihlajamäki (1000036501) (Asuinpaikat)

Mikkola (1000036503) (Asuinpaikat)

Välikallio (1000036504) (Asuinpaikat)

Laurila (1000036509) (Asuinpaikat)

Sarsalanmäki (Asuinpaikat)

Ruskela (1000036511) (Asuinpaikat)

Siltala (1000036512) (Asuinpaikat)

Kelpakankallio (Asuinpaikat)

Tiehaara (1000036515) (Asuinpaikat)

Kotimäki (1000036516) (Asuinpaikat)

Jäniksenlinna (1000036519) (Asuinpaikat)

Peräjänkulma (1000036595) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. Lähde: Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989).

Vuotila (1000036599) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. Lähde: Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989).

Simonsbro (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. Lähde: Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989).

Drickbäck (Asuinpaikat)

Gustavsberg (1000036620) (Asuinpaikat)

Havukoski (Asuinpaikat)

Skrivkulla (1000036626) (Asuinpaikat)

Kormängen (1000036627) (Asuinpaikat)

Kormängsbäcken (Asuinpaikat)

Hetbacka (Asuinpaikat)

Kvarnbacken (1000036634) (Asuinpaikat)

Nordsjöviken (Asuinpaikat)

Bölsmark (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen Inkoon pitäjän kylistä vuonna 1701 laatimalla yleiskartalla näkyy rajattu alue (Knappa, Maggböle, Westersolberg och Wassböle i Ingå socken: Karta öfver egorne med beskrifning 1701 (B13:12/1-4). Rajojen sisällä on Böls äng, jonka yläpuolelle on neliö ja teksti ”tompställe”. Maanmittauskonseptilla alueen nimi on Böhle urfjäll eli Pyölin ulko-omistus. Bölsmark saatetaan mainita autiopyölinä Raaseporin läänin 1540-luvun alun maakirjoissa. Bölsmark rajoittuu Inkoon pitäjän Rankilan verokuntaan. Raaseporin läänin vuoden 1544 maakirjaan on merkitty verokunnan viimeisen asutun kylän Brettslätin jälkeen ulkokylänmiesten hallussa ollut puolen veromarkan kokoinen ”ödhböle”. Vuosien 1541–43 maakirjoissa kylän nimi on yksinkertaisesti Böle. Viimeinen tieto autiokylästä on Raaseporin läänin vuosien 1570–1571 tilikirjassa. Tuolloin kylällä on nimi ”Beneij böle”.
Kylänpaikkaa ei ole paikannettu varmuudella. Pellolla on kumpareita, joita ei voitu tarkastuksen aikana jään vuoksi pintapoimia.

Böle (1000036902) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen Smedsbyn vuoden 1704 kartan selityksessä mainitaan Böhles Ödes by (Sepänkylä / Smedsby; Smedsby och Jarfvas med flere byar: Egokarta med beskrifning 1704 MH B21a:11/7-9).
Kartalle merkityn Pyölin pellon ja niityn vierellä on topografialtaan kylänpaikaksi sopiva kumpare. Paikalta ei tarkastuksen aikana voitu metsäraivauksen vuoksi tehdä havaintoja rakenteista.

Hajanböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Raaseporin läänin vuosien 1570–1571 tilikirjaan on kirjattu erillinen ulkokylänmaa Hajanböle (1/6, 1/12 veromarkkaa). Murron kylän vuoden 1766 isojakokartalla on pohjoisessa Peltokylän vastaisella rajalla Hajanböle-niminen niitty ja metsäalue (Murto; Karta öfver egorne med delningsbeskrifning 1766 MH B17a:7/1-2).
Paikka on topografialtaan sopiva keskiaikaiseksi kylänpaikaksi. Maastotarkastuksen aikana ei kuitenkaan havaittu merkkejä rakenteista.

Kreinböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nummijärven vuoden 1778 kartalla on Kreinböle-niminen niitty. (Nummijärvi; Karta öfver egorne med delningsbeskrifning 1778 MHB18:13/2-7).
Paikka on topografialtaan kylänpaikaksi sopiva. Tarkastuksen aikana ei kuitenkaan havaittu selviä rakenteita.

Mankinjoki 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Espoonkartanon historiallisen ajan muinaisjäännösten inventoinnissa 2004 identifioitiin kaksi mahdollista satamapaikkaa. Mankinjoen alajuoksu on lähes merenpinnan tasolla, joten sitä pitkin on historiallisella ajalla voitu päästä pienillä aluksilla lähes Kartanonkoskelle asti. Mankinjoen varresta etsittiin mahdollisia Espoonkartanon satamapaikkoja. Vanhan tiestön perusteella voitiin paikantaa kaksi joen mutkissa sijainnutta mahdollista satama- tai lastauspaikkaa. Toinen niistä on Navettamäeltä tiiliruukille johtaneen sillan vieressä, toinen Mankbyn kylätontin kohdalla jokirannassa. Mitään rakenteita ei maastossa kuitenkaan erottunut. Kartanon puistoalueella ja Kartanonkoskessa jokirantoja on muokattu ja niissä on paikoin kivipengerrys.
Viimeistään 1800-luvun alussa kartanon satama on ollut Fiskarsinmäen rannassa, mutta tie tälle paikalle vie niin alavien alueiden halki, että siellä on tuskin ollut lastauspaikkaa ennen 1700-lukua.

Mankinjoki 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Espoonkartanon alueen historiallisen ajan muinaisjäännösten inventoinnissa 2004 paikannettiin kaksi mahdollista satamapaikkaa. Mankinjoen alajuoksu on lähes merenpinnan tasolla, joten sitä pitkin on historiallisella ajalla voitu päästä pienillä aluksilla lähes Kartanonkoskelle asti. Mankinjoen varresta etsittiin mahdollisia Espoonkartanon satamapaikkoja. Vanhan tiestön perusteella voitiin paikantaa kaksi joen mutkissa sijainnutta mahdollista satama- tai lastauspaikkaa. Toinen niistä on Navettamäeltä tiiliruukille johtaneen sillan vieressä, toinen Mankbyn kylätontin kohdalla jokirannassa. Mitään rakenteita ei maastossa kuitenkaan erottunut. Kartanon puistoalueella ja Kartanonkoskessa jokirantoja on muokattu ja niissä on paikoin kivipengerrys.
Viimeistään 1800-luvun alussa kartanon satama on ollut Fiskarsinmäen rannassa, mutta tie tälle paikalle vie niin alavien alueiden halki, että siellä on tuskin ollut lastauspaikkaa ennen 1700-lukua.

Sänkkärret (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mäen korkeimmalla kohtaa kulkee viereisen Temppelivuorentien suuntaisesti, pohjoisosasta hieman pohjoisen suuntaan kaartava kivirakennelma. Aitamainen kivirakennelma mutkittelee jonkin verran. Kivet eivät ole niin huolellisesti ladotut kuin perinteistä kiviaitaa tehdessä. Rakennelman korkeus on alle metrin. Leveys on paikoitellen metrin luokkaa. Mäen korkeimmalla kohdalla rakennelma tekee tiukan mutkan. Tällä kohtaa rakennelma on leveämpi ja paremmin ladottu ja sen rinnalla kulkee matalaa kivivallia, jolloin niiden välille muodostuu n. 5 metrin levyinen tila. Paikalliset ovat pohtineet rakennelman mahdollista puolustuksellista tarkoitusta, mutta muutkin tulkinnat ovat mahdollisia. Tilojen raja ei ole tiedettävästi kulkenut tuosta kohtaa.

Lehtola 1-3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inventointi 2019: Kolme historiallisen ajan torpan paikkaa, jotka sijaitsevat peltoalueella Myllyojan pohjoispuolella. Kohteet on paikallistettu v. 1775 Vaanlian kylän kartasta ja niiden sijaintiarvion tarkkuus on arviolta +-30 m. V. 1963 peruskartalla torpanpaikat ovat autiot ja peltona. V. 1876 senaatinkartalle ei ole torppia tai rakennuksia merkitty niiden isojakokartan sijaintikohdille. V. 1842 pitäjänkartalle on merkitty torpat 1 ja 3. Torppien paikat ovat siis autioituneet suhteellisen varhain, 1840-1870 lukujen välisenä aikana. Torpanpaikat sijaitsevat pellolla jotka olivat viljelyssä inventointiajankohtana eikä niitä ja paikannuksen oikeellisuutta voitu tarkemmin nyt tutkia maastossa.

Paratiisinmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenne, kohdetta ei ole tarkastettu.

Jakari Uddas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivinen rakennuksen seinälinja on näkyvissä metsäisellä kallioalueella lähellä rantaa. Rakennus näkyy 1800-luvun kartalla, mutta ei myöhäisemmillä kartoilla.

Tempelberget 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallion reunalla on aitamaista pohjois-eteläsuuntaista kivilatomusta. Latomuksessa on hyödynnetty kahta suurempaa lohkaretta. Aita on matala, noin 50 cm. Myös lännempänä Sänkkärretillä on kivilatomusta, joka tosin on huolellisemmin ladottua.
Alueen historiasta kertovassa blogissa Sänkkärretin kivilatomus on yhdistetty ensimmäiseen maailmansotaan, mutta tietoa ei ole vahvistettu lähdeaineistolla.

Kvarnskogen (Taide)
Historiallinen; Ilmoitettu kalliohakkaukset. Toinen hakkaus on jalallisen juomalasin muotoinen kuvio, jonka maljaosaan on kaiverrettu nimikirjaimet E.L. Niiden päällä on tähtikuvio. Toisessa kuviossa hahmottuu sydän ja sen läpi menevä nuoli. Tämä kuvio on hieman vaikeampi tulkinnaltaan.
Hakkaukset ovat pitkänmallisen mäkialueen päällä, jossa polku on paljastanut kallion. Kallio on muualla rosoinen, mutta hakkaukset on tehty kallion ainoaan sileään kohtaan. Polku-uran ulkopuolella kallio on sammalen peitossa, joten teoriassa on mahdollista, että muitakin hakkauksia olisi peittyneenä. Polun kautta on kuljettu myllylle, joka on ollut käytössä 1800-luvulla. Tyylillisesti hakkauksia on vaikea ajoittaa.

Nygrannas (1000038617) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä rakennettu rajapyykki. Kivistä on ladottu neliömäinen jalusta, jonka keskellä on pystyssä oleva laakakivi. Kivessä on kruunuhakkaus. Kivi on suurinpiirtein Porvoon ja Loviisan kunnan rajalla.

Lill-Barsgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin säilynyt tieto Barsgårdista on vuodelta 1451, jolloin sen mukaan nimetty verokunta mainitaan yhtenä Raaseporin linnaläänin noin sadasta bolista. Barsgårdin verokunnassa oli vuonna 1540 noin 26 maakirjataloa, ja se ulottui pitkälle saaristoon asti. Itse Barsgårdin kylä oli pienehkö.
Barsgård jakautuu Lill-Barsgårdiin ja Stor-Barsgårdiin. Varhaisin säilynyt maininta Barsgårdin taloista on vuodelta 1471, jolloin kuningas Karl Knutsson Bonden perilliset antoivat tilan Raaseporin entisen linnanpäällikön haltuun. Kyseessä oli Lill-Barsgård, jossa oli 1500-luvun puolivälissä vain yksi talo, mutta siihen kuului 1700-luvulla talletetun tiedon mukaan ollut toinenkin talo. Asuttuna pysynyt talo oli pieni rälssitila, joka säilyi kuningas Karl Knutssonin jälkeläisten hallussa aina 1630-luvulle asti. Lill-Barsgårdin asuttu tila on nimeltään Västergård. Sen lisäksi kylään perustettiin keskiajalla autioituneen toisen talon jatkajaksi 1700-luvun lopulla uudistila, joka sai nimen Johannesberg.
Lill-Barsgårdin Västergård on yhä asuttu maatalo, jonka tontilla on päärakennuksen ohella joitain talousrakennuksia. Tontti sijaitsee Snappertunan kirkonkylän pohjoispuolella pienen peltoaukean laidalta kohoavalla kallioisella mäellä. Tontilla on jälkiä melko raskaasta maankäytöstä ja keskiaikaiset rakenteet ja kerrokset saattavat olla varsin tuhoutuneita.

Snappertuna Finnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin säilynyt maininta nimestä Snappertuna on vuodelta 1540.
Kylästä tunnetaan yksi pieni rälssitila joka on 1400-luvulla kuulunut kuningas Karl Knutsson Bonden maaomaisuuteen. Tila autioitui 1600-luvun alussa, mutta asutettiin jälleen 1630-luvulla, jolloin kylään perustettiin toinenkin rälssitila. Snappertunan toisesta talosta muodostettiin 1600-luvun lopussa myös Tunaberg-nimellä tunnettu pappila, toisen talon nimeksi vakiintui 1600-luvun lopussa Finnäs.
Snappertunan kylästä on säilynyt Samuel Brotheruksen tekemä konseptikartta vuodelta 1695. Siinä näkyy kaksi taloa erillisillä tonteilla, Tunaberg ja Finnäs, sekä kirkko, joka on nykyisellä paikalla. Finnäsin tontti sijaitsee keskellä Snappertunan nykyistä kirkonkylää Bastuåkern-nimisen pellon kaakkoispuolella. Tontti rajoittuu lounaassa Raaseporinjokeen, kaakossa korkeaan kallioon ja koillisessa maantiehen, jonka toisella puolella olevalla kalliolla sijaitsee Snappertunan kirkko.
Snappertunan kunta osti Finnäsin tilan vuonna 1876 uuden kansakoulun tarpeisiin. Vuosina 1877–1878 paikalle rakennettiin kansakoulu. (Härö 1993, 217.) Nykyisin rakennuksessa toimii päiväkoti.
Päiväkotina toimivan rakennuksen pihamaa on pääosin avointa hiekka- ja nurmikenttää, jossa on siellä täällä kalliopaljastumia. Alueella ei päiväkodin rakentamista lukuun ottamatta ole ollut raskasta rakennustoimintaa, joten piha-alueella on saattanut säilyä vanhempia rakenteita ja kulttuurikerroksia. Myös Bastuåkernin alueelta kaivauksissa havaittuun Snappertunan markkinapaikkaan liittyviä kerroksia saattaa ulottua Finnäsin tontille.

Snappertuna Prästgården (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin säilynyt maininta nimestä Snappertuna on vuodelta 1540. Kylästä tunnetaan yksi pieni rälssitila joka on 1400-luvulla kuulunut kuningas Karl Knutsson Bonden
maaomaisuuteen. Tila autioitui 1600-luvun alussa, mutta asutettiin jälleen 1630-luvulla, jolloin kylään perustettiin toinenkin rälssitila. Snappertunan toisesta talosta muodostettiin 1600-luvun lopussa myös Tunaberg-nimellä tunnettu kappalaisen pappila, toisen talon nimeksi vakiintui 1600-luvun lopussa Finnäs.
Snappertunan kylästä on säilynyt Samuel Brotheruksen tekemä konseptikartta vuodelta 1695. Siinä näkyy kaksi taloa, Tunaberg ja Finnäs, erillisillä tonteilla, sekä kirkko, joka on nykyisellä paikalla. Pappilan tonttimaa sijaitsi nykyisellä paikalla, Finnäs oli puolestaan kylän eteläosassa.
Snappertunan pappila on palanut perustuksiaan myöden vuonna 1806 (Rask 1991, 198–200). Nykyinen päärakennus on vuodelta 1840. Sitä on jatkettu 1800-luvun lopussa ja jälleen vuonna 1934, jolloin siihen lisättiin tiilirakenteinen arkistosiipi. Pappilan ulkorakennukset ovat pääosin 1830- ja 1840-luvuilta. Hieman pohjoisempana oleva vanha pitäjäntupa on vuodelta 1844.
Snappertunaan on monesti liitetty keskiaikainen Raaseporin kaupunki tai Tunan kauppapaikka. Selvin tieto kaupungista (”staden”) on vuodelta 1451, jolloin se maksoi veroa. Snappertunan kirkonkylän alueelle on merkitty markkinapaikka vuoden 1682 kartassa. Vielä 1600-luvun lopulla ja aina vuoteen 1751 Snappertunassa pidettiin Bartolomeuksen päivänä markkinat.
Vuodelta 1860 on tieto, jonka mukaan kappalaisen pappilan pellon ja puutarhan kivisyys johtuu paikalla sijainneen Snappertunan kauppapaikan raunioista. Pastori Frans Isak Selin, joka toimi Snappertunan kappalaisena vuosina 1839–1860, raivasi maanpinnalle erottuneet kivirakenteet rakentaessaan nykyistä pappilaa ja sen puutarhaa 1840- ja 1850-luvuilla.
Pappilan tonttimaalla on paikoin paksut täytemaakerrokset ja paikoin jälkiä raskaasta maankäytöstä. Puutarhasta on 1800-luvun puolivälissä raivattu viiden tai kuuden rakennuksen perustukset. Puutarhassa lienee yhä paikoin jäljellä vanhoja, mahdollisesti jopa keskiaikaisia rakenteita ja kulttuurikerroksia, joita on myös läheisellä Bastuåkern-pellolla.

Raaseporin linna N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Raaseporin linna perustettiin 1370-luvulla Länsi-Uudenmaan hallintokeskukseksi. Linna oli keskiajan lopulla Suomen tärkeimpiä kruununlinnoja, mutta se hylättiin 1550-luvulla, jolloin kruunun hallinnollisiksi keskuksiksi perustettiin Helsingin ja Tammisaaren kuninkaankartanot. Raaseporin linnaan liittynyt latokartano jatkoi sen sijaan toimintaansa ja linna lähialueineen säilyi osana kartanon maita 1900-luvulle asti.
Monessa paikassa linnan ympäristössä on ihmistoiminnan jälkiä eri vuosisadoilta. Yksi tällainen paikka on linnalta noin 100 m pohjoiseen sijaitsevan mäen rinteessä. Rinteessä erottuu neljä W-E-suuntaista matalaa (noin 0,3 m) kuoppaa, jotka ovat pituudeltaan 5 – 8 m ja leveydeltään noin 1,5 x 2 m. Niiden eteläpuolella kumpareen itärinteeseen kaivattu kaivettu muita suurempi kuoppa, jonka pituus on 5 m ja leveys 2 m. Tämän kuopan reunat ovat mahdollisesti kivettyjä.
Kukkulan ylärinteellä on ollut elinkeinohistoriallista toimintaa. Yksi kuopista saattaa olla kellarin raunio. Kuoppien ajoittaminen ja niiden funktion määrittäminen vaatii jatkotutkimuksia.

Fagernäs Granhammar W (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Fagernäsin ja Huskvarnin välissä sijaitsevalla luoteis-kaakkoissuuntaisella kukkulalla Huskvarnträsketin eteläpuolella. Kukkula on kaakkoisosaltaan ainoastaan 15–25 m leveä kivinen harjumainen muodostelma. Alue näyttää toimineen karjakujana Adam Malmströmin kartassa vuodelta 1793. Luodetta kohti harjanne nousee ympäristöään selkeästi korkeammaksi kukkulaksi, jonka laki on avokallioaluetta. Kukkulan reunassa näkyy viimeisten vuosisatojen maankäytön merkkejä.
Kukkulan itärinteessä on viisi kuopannetta, jotka kaikki ovat itä-länsi suuntaisia. Kuopanteet 2-5 sijaitsevat hieman alempana rinteessä suhteessa kuopanne 1:een. Kaikki kuopanteet ovat muodoltaan soikeita ja muistuttavat muodoltaan, kooltaan ja syvyydeltään hyvin paljon toisiaan.
Kohteella on myös peltoterassi, joka erottuu selvästi kallioisen kukkulan eteläosassa. Se on itä-länsi suuntainen ja sen pohjoisreuna on selkeästi pengertynyt. Peltoterassin maannos on hyvin mustaa hiekan ja siltin sekoitusta,
mutta ainoastaan noin 0,4-0,5 m syvyyteen. Pellon pinta erottuu ympäristöään rehevämpänä alueena, jossa kasvillisuus on heinäkasvien dominoivaa.
Todennäköisesti peltoterassi on Adam Malmströmin karttaan vuodelta 1793 merkitty peltolohkona, mutta vuonna 1917 Volmar Svaetichinin
kartassa paikalla ei enää ole peltoa.

Vanhankaupunginkoski 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka Helsingin Vanhassakaupungissa Vanhankaupunginkosken eteläpuolisen suvannon keskiosassa (60ast12,890 24ast59,003 WGS84).
Luoteis-kaakkosuuntainen puurunkoinen hylky tai hylyn osa, joka on vajonnut osittain pohjaan. Muoto muistuttaa hylyn keulaa. Pohjan pinnalla näkyvä osa on noin viisi metriä pitkä ja 2,6 metriä leveä. Kohde on havaittu luotauksessa eikä sitä ole visuaalisesti tarkistettu.

Gubbmossen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Rantaterassin päällä on noin 10 metriä halkaisijaltaan oleva pyöreä matala kumpare, jonka reunassa kiertää matala oja. Ojassa olevasta tuulenkaadosta löydettiin paljon hiiltä.

Vanha kirkko (1000039357) (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Paikalle on rakennettu kirkko 1600-luvulla. Nykyinen kirkko on 1800-luvulta. On mahdollista, että kirkon ympäristössä on maanalaisia jäänteitä ensimmäisen kirkon ajoilta.

Kyynärönsaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohteesta on ilmoitettu Keski-uudenmaan maakuntamuseolle marraskuussa 2020. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.
Kalliolle on koottu erikokoisista kivistä röykkiö, jonka koko on 3 x 2m ja korkeus noin 0,5 m. Röykkiö on keskustastaan matalampi. Kivet ovat kauttaaltaan sammaloituneet ja kuusten peittämät.

Yliskylänlahti 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin itäisessä sisäsaaristossa Yliskylänlahdella lahden itäosassa.
Pohjassa on puutavaraa noin 30 x 20 metrin alueella. Alue sijaitsee Yliskylänlahden suulla itäisen rannan edustalla alle kahden metrin syvyisessä vedessä.
Viistokaikuluotauskuvasta voidaan tulkita, että intensiivisin puutavaran keskittymä on kooltaan noin 18,4 x 7,6 metriä. Koko ja alueen muoto voivat viitata hylkyyn. Huonon näkyvyyden vuoksi kohdetta ei pystytty visuaalisesti todentamaan. Kuvauksissa kuitenkin nähtiin työstettyjä puuosia, jotka voisivat olla laivan osia. Erityisesti pääkeskittymän itäpuolelle on levinnyt irtonaista puutavaraa. Yksittäiset puut ovat pisimmillään noin 9 metriä.

Valkonlahti 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisan sisäsaaristossa Valkon sataman eteläpuolella Valkonlahden keskellä.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka lepää tasaisella mutapohjalla. Hylkyalueen laajuus viistokaikuluotausaineistosta arvioituna on 12 x 50 metriä. Kölin pituus on arvioitu luotausaineiston perusteella 40 - 45 metriksi.
Hylkyalueen eteläpäässä on noin seitsemän metriä pitkän veneen hylky, jossa on suippo perä (Valkonlahti 2).
On mahdollista, että laiva on hylätty käyttöiän jälkeen tarkoituksella merenlahteen. Hylyn taustasta ja ajoituksesta ei ole tietoa. Hylky löytyi viistokaikuluotaamalla 2020.

Predium 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laserkeilausaineiston perusteella paikannettu hiilimiilu. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Predium 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laserkeilausaineistosta paikannettu hiilimiilu. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Predium 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laserkeilausaineistosta paikannettu hiilimiilu. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Historiallinen; Laserkeilausaineiston perusteella paikannettu hiilimilu. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Skogby miilu 7 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laserkeilausaineistosta paikannettu hiilimiilu. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Monikko 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Monikonpuron itäpuolella metsäisessä rinteessä löytynyt kvartsi-iskoksia.

Kotojärvi, Matosaari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mäntsälän Kotojärven laavulta lähtevän polun varrella olevalla Matosaari-nimisellä pienellä mäki/kallioalueella.
Kohde on kiviröykkiö, jonka keskellä on pystykivi, jonka leveys on 30 cm ja korkeus 50 cm. Pystykivessä on puumerkinomainen kaiverrus. Kiveä ympäröi rinki sammaloituneita kiviä.
Kohde ilppari -ilmoitus- ja palautepalvelun kautta tulleen viestin perusteella, kohde vaikuttaa vanhalta rajamerkiltä.
Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Havukallio (Taide)
Ajoittamaton; Lounaaseen viettävässä sisäänpäin kallellaan olevassa kallioseinämässä punamullalla maalattuja kuvioita. Kalliopinta hiukan röpelöinen. Maalauksesta ei hahmotu selkeitä kuvioita, siinä on erilaisia sisäkkäisiä kaaria sekä viivoja. Kuviot eivät ole tyypillisiä kivikautisille maalauksille.
Maalaus sijaitsee muinaisen merenlahden rannalla ja sen ympäristöstä tunnetaan useita eri aikaisia kivikautisia asuinpaikkoja, jotka ajoittuvat mesoliittiselta ajalta aina kivikauden loppupuolelle. Keskiajalla vanhan merenlahden pohjat otettiin viljelyskäyttöön, kun niiden ympäristöön syntyi Hanabölen kylä. 1960-luvulla ympäristöön rakentui Havukosken lähiö.
Paikan löysi harrastaja ja paikalla kävi keväällä 2021 useampi arkeologi tarkastamassa kohteen. Paikan luonne jäi epäselväksi. Kesällä 2021 paikalle kaivettiin Vantaan kaupunginmuseon toimesta kolme koekuoppaa. Koekuoppien perusteella todettiin, että maa maalausten ympärillä oli hyvin kivikkoista, eikä sieltä löydetty lainkaan kulttuurikerroksia. Kivikon päälle oli sen sijaan kertynyt paksusti turvetta ympäröivistä havupuista. Turpeesta löytyi paljon pullolasia, pullonkorkkeja, muovipakkausten paloja jne. Noin 10-15 cm syvyydestä turpeesta löytyi kaljapullon osa, jossa oli vielä tunnistettava Lahden erikois -etiketti, jollaisia oli käytössä 1960-luvulla.

Tömisevä (Taide)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Alun perin Vanjoen kylän Karvan (Karran) talon, myöhemmin Karpin talon mailla sijaitsevalla Tömisevä-nimisellä pellolla, peltosaarekkeen itälaidan kivessä on muodoltaan epämääräinen hakkaus. Saarekkeella on jonkin verran ilmeisesti pellon raivauksesta peräisin olevaa kiveä.
Pellon poikki ei käytettävissä olevan historiallisen kartta-aineiston perusteella ole kulkenut rajalinjaa tms. johon hakkaus voisi liittyä. Kohde on tarkastettava maastossa.

Rautakallio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Ylimmäisenjärven länsipäässä olevan mäkialueen länsireunalla, aivan Vihdin ja Karkkilan rajan tuntumassa sijaitsevalla kohteella on etelään viettävässä metsärinteessä noin 3x4 metrin laajuinen rakennuksen ja tulisijan perustus. Paikalta on metallinetsinlöytöinä mm. rautanauloja, hokkeja sekä puukko.
Historiallisille kartoille (1700-1900-luvuilta) alueelle ei ole merkitty torppia tai vastaavia. Vuoden 1874 kartalla on kuitenkin kohteen ohitse kulkeva tie/polku.
Kyseessä on todennäköisesti torppaan tai vastaavan pienasutukseen liittyvä paikka. Maastossa on havaittavissa yksi selvä kivijalka ja mahdollinen siihen liittyvä pienikokoinen tulisijakumpare.

Horsö Utterklinten (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Horsön saaren länsipäässä sijaitseva, sotahistoriallisen inventoinnin yhteydessä löytynyt kiviröykkiö. Röykkiö on muodoltaan soikea, noin 5 x 1,5 metrin laajuinen, 0,5- 1 metriä korkea ja koottu kookkaista luonnonkivistä.
Kyse on mahdollisesti rautakautisesta röykkiöstä, mutta koska Horsön saarella on ollut runsaasti taisteluja ja muuta toimintaa sota-aikana vuosina 1940-1941, voi kohde liittyä myös näihin.

Nyrödjebergen (1000041508) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Nyrödjebergenin länsireunalla mahdollisesti kolme kivilatomusta tai röykkiötä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Gåssböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen autiopyöli. Samuel Broteruksen vuoden 1702 Finnpaddan ja Jutansin kartalle on merkitty Böls åker. Kallion etelärinteellä olevassa metsikössä on viljelyn merkkejä ja epämääräisiä kiveyksiä.

Långvik Tomt kyan (Asuinpaikat)
Historiallinen; Långvikin vuoden 1767 isojakokartalle merkityn Tomt kyan nimisen peltoryhmän keskellä oleva metsäkumpare. Paikka sopii topografialtaan vanhaksi tonttimaaksi. Sankan heinäkasvillisuuden vuoksi paikalla ei kuitenkaan ole näkyvissä selviä rakenteita.

Bölskärr (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen tonttimaa. Alueelta tunnetaa Kåböle-niminen rajamerkki 1600-luvun puolivälistä. Peltojen keskellä oleva kumpare. Paikalla on paljon kiveyksiä, mutta ei selviä rakenteita.

Störsvik Böle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkistettiin Störsvikin 1700-luvun kartoille (1735, 1764) merkityn Böle-nimistön vuoksi. Alueella on runsaasti merkkejä ihmistoiminnasta. Osa jäännöksistä (esim. mahdollinen korsunpohja) saattaa liittyä Porkkalan vuokra-aikaan.

Antböle torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Knopin vuoden 1912 kartalle merkitty torpan paikka. Torppa näkyy myös senaatinkartastossa. Paikalla näkyy 1900-luvulla käytöstä jääneiden rakennusten jäännöksiä. Nimen perusteella on mahdollista, että torppa rakennettu vanhalle kylänpaikalle.

Mattby (Matinkylä), Sepet (Asuinpaikat)
Historiallinen; Brotheruksen Olarsbyn kartalla vuodelta 1695 on alue merkitty "åker mark öde". Vuoden 1774 tiluskartassa, ja Kuninkaan kartastossa on merkitty torppa samaan paikkaan, kun myöhemmin pitäjänkartassa 1840 Sappett åkrar ja Sapett ängen nimillä mainittu torppa. 1880-luvulta on säilynyt tietoja torpan vuosikierrosta. Nykyään paikka on rakentamattomana puistona (Sepettorpanpuisto). Alueella saattaa olla jäänteitä historiallisesta asutuksesta.

Salmossen Kolmilor (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Läntisin miilu on rikkoutunut metsätöissä, maastossa havaittavissa hiiltä ja nokimaata. Rikkoutuneesta miilusta 50-60 metriä itään on ehjä miilu, jonka halkaisija on n. 15 metriä. Edelleen tästä noin 250 metriä länteen on kolmas, rikkoutunut miilu. Piste osoittaa läntisimmän hiilimiilun paikkaa.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa arkeologin toimesta.

Kvarnåkern (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on vuoden 1885 karttaan merkitty torppa. Sarfvikin tiluskartassa vuodelta 1782 (KA B21a:7/1-2) alueella on erillinen, pienten peltotilkkujen muodostama kokonaisuus (Kvarnåkern). Paikalla voi olla torppaa vanhempi keskiaikainen tai historiallinen tonttimaa.

Storberget miilu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kohde, kohdetta ei tarkastettu maastossa.
Miilun pohjoispuolella mahdollisesti kaksi pientä röykkiötä tms.

Ampumarata miilu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kohde, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Miilun itäpuolella mahdollisesti muita rakenteita.

Töllin mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on sijainnut Hattulan kylän käytössä ollut mylly jo 1700-luvulla. Karttojen perusteella mylly on ollut Hattulan Tassiarin talon mailla. Joen toisella puolella on ollut Karisjärven kylän ulkokylänmaita. Mylly on merkitty Hattulan kylän vuoden 1774 karttaan (Kansallisarkisto, Maanmittauslaitoksen uudistusarkisto B24:9/2-7) sekä Hattulan ja Hauholan isojaon täydennyskarttaan vuodelta 1882 (Kansallisarkisto, Maanmittauslaitoksen uudistusarkisto B24:9/8-39).
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen sijaintitieto on suuntaa antava.

Ungsleven (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Ihmisten muokkaama luola. Luolan edustalla on kivivalli. Tarinoiden mukaan luolaa on käytetty ison vihan aikana piilopaikkana. (lähde. retkipaikka.fi).

Jeppans Bykärr hiilimiilu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kaksi hiilimiilua, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kiiala (Vessilä/Vessby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kiialan kartanoa ympäröivän peltoaukeaman luoteislaidalla olevassa kuusimetsässä näkyy siellä täällä mahdollisia rakennuksen pohjia ja kellareita. Lisäksi maassa on runsaasti tiilimurskaa. Alue on erittäin vaikeakulkuinen, sillä metsäraivauksessa syntynyttä jätettä ei ole korjattu pois. Kylätontin viereisellä pellolla on tiiltä ja punasavikeramiikkaa.
Vessilä on merkitty T. Winterin karttaan vuodelta 1787, 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen sijoittuvaan Kuninkaan kartastoon ja vuodelta 1873 peräisin olevaan Senaatin karttaan.
Kohteen luonteesta on vaikea tehdä päätelmiä. Tontti on ilmeisesti tuhoutunut osittain metsänraivauksessa ja peltoviljelyssä. Toisaalta asia voidaan varmistaa ainoastaan arkeologisilla tutkimuksilla.
Jussila 2020:V. 1783 kartalla paikalla on kaksi torppaa (asuinrakennusta), jotka paikantuvat hyvin pisteisiin N 6698469 E 423153 ja N 6698444 E 423239. Itäisempi nykyiselle pellolle paikantuva talo on senaatinkartalla 1873 mutta läntisempi hävinnyt.
Läntisempi v. 1783 kartalle merkitty rakennusrykelmä on nykyisessä metsässä, n. 40 m pellon reunasta länteen. Se alue on aurattua tai muulla tavalla kaiveltua ja myllättyä metsämaata, eikä siellä ole yhtään mitään vanhaan torppaan viittaavaa näkyvissä maan alla eikä päällä. Itäisempi torppa sijaitsee nykyisessä pellossa. Alueen metsä on kovin käsiteltyä. Siellä on selvästi maanottokuoppia ja muuta modernia "myllerrystä" mutta ei enää mitään tunnistettavia jälkiä vanhasta asutuksesta. Alueella ei siis ole muinaisjäännöstä. Koordinaatiksi muutettu itäisempi torpanpaikka.

Goddarsböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuosina 1805-1824 laaditulle kartalle merkitty Goddarsböle-niminen rälssitila (Kansalliarkisto: B19:4/1-10 Luoma / Bobäck; Bobäck och Hvitträskby: Karta öfver egorne med delnings- och rösebeskrifning 1804-1825).

Riita-aro? (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton;

Blikumgrundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisanlahden eteläosassa Valkon korkeudella Blikumbotten -lahden edustalla Blikumgrundetin matalan lounaispuolella väylän itäpuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 40-50 metriä ja leveys 9,5 metriä. Hylyn runko on itä-länsi-suunnassa. Hylyssä ei ole havaittavissa metallisia osia tai varusteita. Hylkyyn on tarttunut rikkoutuneita kalaverkkoja ja hylyssä on näkyvissä yksi moderni ankkuri. Hylyn ajoituksesta ja alkuperästä ei ole tietoa.
Hylky löytyi väylätöihin valmistautumisen yhteydessä 2022. Suomenlahden merivartiosto teki hylylle tarkistussukelluksen 24.6.2022.

Källsäter kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (lähde: kuninkaankartasto)

Långvik (Långvik) koillinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Inkooseen vievän Suuren Rantatien varrella sen eteläpuolella pienellä tien ja pellon rajaamalla kumparemaisella metsäsaarekkeella. Kumpare laskee loivasti kaakkoon.
Kohteessa on erilaisia ja eri-ikäisiä rakennusten nelisivuisia, kivestä tehtyjä perustuksia ja niihin liittyviä kivirakenteita, kuten kivirivejä ja aidanperustuksia. Kohteessa on tunnistettavissa ainakin kolme rakennuksenperustusta. Lisäksi kohteessa on raivattuja tasanteita.
Kasvillisuus on heinävaltaista ja harvapuustoista. Puustossa on jaloja lehtipuita (mm. vaahteraa) ja koivua. Pensaskerros on paikoin tiheä ja siinä on lehtipuiden lisäksi koristekasveja. Kohde on paikoin voimakkaasti peitteinen.
Historiallisilla kartoilla paikalla on nähtävissä rakennuksia mahdollisesti vuoden 1855 Kalmbergin kartalla ja varmasti isojakokartalla 1900-luvun alussa. Kohde on autioitunut 1900-luvun aikana siten, että vielä 1972 peruskartalla paikalle on merkitty rakennus ja ulkorakennus, mutta vuoden 1982 peruskartalla niitä ei enää ole.
Tarkastuksen ja karttojen antaman tietojen perusteella kohteella nyt havaittavat rakennelmat liittyvät 1800-luvun ja 1900-luvun alun asutukseen paikalla. On kuitenkin mahdollista, että paikalla on ollut vanhempaa asutustakin. Paikka on voinut olla esimerkiksi osa kylätonttia Långvik (Långvik) jossakin historian vaiheessa. Kohteen asutushistorian ja –vaiheiden tarkka selvittäminen edellyttää arkeologisia tutkimuksia.

Torpåker (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastoon merkitty torpanpaikka. Torpan luona on 1900-luvun rakennuksen perustus. Torpan lounaispuolella on rinteellä kaksi pohjakaavaltaan suorakulmaista kuoppaa. Kyseessä ovat joko kellarikuopat tai mäkituvanpaikat.
Huhtikuussa 2023 havaittiin, että alueella on ajettu metsäkoneella ja että kuopat ovat vahingoittuneet.

Solheda milsten (Kulkuväylät)

Björkkulla 1 (Kulkuväylät)

Djupbäck milsten (Kulkuväylät)

Lindnäs milsten (Kulkuväylät)

Koskela kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Forsdal kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Hemmilä kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Immola kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Stortötar kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Sälgmossen torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty torppa vuoden 1872 karttaan torppa.
Kohteen sijainti perustuu historiallisen kartta-aineistoon ja on suuntaa antava. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Västergård (1000035562) (Asuinpaikat)
Paikalle on Leksvallin perintösäterin vuoden 1779 isojakokarttaan (KA MHA U B41:25/5-13) merkitty Fiskars-niminen torppa. Samalla paikalla on mahdollisesti sijainnut 1707 karttaan (KA MHA U B41:25/1) merkitty notmans huus. Kohteen paikannus perustuu historiallisiin karttoihin ja on suuntaa antava. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Bockboda sahamylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on paikannettu historiallisen kartta-aineiston perusteella ja sen sijaintitieto on suuntaa antava. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.
Paikalle on vuoden 1701 karttaan merkitty Bockbodan kylälle kuulunut "sågqvarn". Suunnilleen samaan paikkaan on merkitty mylly myös vuoden 1870 karttaan.

Kvarnträsk kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Österby myllyt (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty vuoden 1765 karttaan (KA MHA B21a:28/1-2) kaksi myllyä, joista toinen sijaitsee Smedsbyhyn johtavan tien pohjois- ja toinen eteläpuolella.
Kohde on paikannettu historiallisen kartta-aineiston perustella ja sen sijainti on suuntaa antava. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kansbacka kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty vuoden 1703 karttaan (KA MHA U B16:16/1) myllyn ja sillan paikka.
Kohde on paikannettu historiallisen kartta-aineiston perusteella, ja sen sijainti on suuntaa antava. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Brunnmalmen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kohde, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Brunnmalmen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kohde, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kudiby mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; S. Broteruksen vuoden 1703 kartan (KA MHA U B15:2/1-2) perusteella Kudibystä Finbyån uomaan laskevassa purossa on sijainnut mylly. Mahdollinen myllypadon yläpuolinen allas erottuu edelleen LIDAR-aineistossa.
Kohteen paikannus perustuu historialliseen kartta-aineistoon ja LIDAR-aineistoon ja on viitteellinen, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hjortronmossen (1000045209) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Neljän mahdollisen asumuspainanteen rykelmä Hjortronmossenin luoteisreunalla noin 25 m mpy korkeuskäyrällä. Kohde on paikannettu LIDAR-aineiston perusteella eikä sitä ole tarkastettu maastossa.

Viirilä / Kittskärr (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt muutama kvartsi-iskos. Sijainti on sopiva kivikautiselle asuinpaikalle. Kohde odottaa tarkempaa tarkastusta.

Kvarnängen (1000045678) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Boxbyn karttaan vuodelta 1781 (MHA U B15:21/4-6) alueelle on merkitty pelto-niittypari Tompt giärdan/Tomptkärr. Vuoden 1703 kartassa (MHA U B15:21/1-2) alueelle on merkitty Boxbylle kuuluva niitty. Kyse on mahdollisesti keskiaikaisesta autiopyölistä.
Kohde on paikallistettu historialliset karttojen perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Sijaintitieto on suuntaa antava.

Hyvinkäänkylän aluevaraus (Työ- ja valmistuspaikat)
Radan eteläpuolella, Hyvinkäänkylän viljelyaukeiden tuntumassa, on rata-alueeseen kuuluva
aluevaraus noin kilometrillä 63+900. Ratakiinteistön laajentuma näkyy jo rata-alueen
pakkolunastuskartassa (1872) ja se muistuttaa vahtitupatonttia.
Hyvinkäänkylän aluevaraus sijoittuu Nummenkärki–Hyvinkäänkylä-maisemakohteeseen kuuluvalle metsäalueelle. Alue on rajattu vastaavalla puupylväiden varassa kulkevalla piikkilanka-aidalla kuin rata-alue. Aluerajauksen sisällä ja sen länsipuolella kuusivaltainen, varttunut metsäympäristö muistuttaa luonnonmetsää. Läheisyydessä on Hyvinkäänkylän maakunnallisesti arvokas kulttuurimaisema-alue. Hyvinkäänkylän peltomaisema kokonaisuudessaan on paikallistason kaavoissa maisemallisesti arvokas peltoalue.
Mitään merkkejä rakennuksista tai asutushistoriasta ei ole. Villiintyneeltä alueelta löytyy tervahautaa muistuttava, noin 2 metriä leveä ja metrin syvyinen kaivanto reunavalleineen ja lisäksi useita pienempiä kuoppia, joista maa-ainesta on kaivettu. Kaivantojen alkuperän selvittäminen vaatisi lisätutkimuksia

Sarvlax tiilitehtaan paikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rakennuksen pohja ja tiiltä. Tarkastettava.

Stormars (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Tammisaaren keskustasta vajaat 8 km lounaaseen Odensön eteläpuolella ja Stormars -saaren länsiosan pohjoispuolella noin 100 metrin päässä rannasta.
Puurunkoisen aluksen hylky, laivan pohjaosa, jonka pituus on noin 20 metriä. Hylky on hajonnut siten, että kyljet ovat levinneet sivuille. Pohjan kaaritus on tiheää. Hylkyrakenne nousee pohjasta vain noin yhden metrin korkeuteen. Yksi kyljenkappale on osittain pohjaosan päällä. Pohjaosasta noin 15-20 metriä kaakkoon on toinen kylkiosa.
Hylky löytyi Liikenneviraston tilaamassa luotauksessa 2017. Suomen meriarkeologinen seura kuvasi ja mallinsi hylyn 2022.

Brokarls kafvelbro (Kulkuväylät)
Historiallinen; Nykyisen Storängsbäcken-nimisen puron kohdalle on Samuel Broteruksen vuoden 1703 karttaan (KA MHA U B16a:32/1-2) merkitty pitkä silta, joka on ylittänyt purolaakson matalimman kohdan. Brobyn vuoden 1728 kartan konseptiin (MMA Karjaa Ibh* 7:/- - 7) paikalle on merkitty "kafvelbro", jota pitkin Tammisaaresta Raaseporin kartanon kautta Fagervikin ruukille johtanut tie (nyk. Vanha Rannikkotie) on kulkenut.
Brosundetin merenlahti on vielä 1700-luvulla yltänyt nykyistä pidemmälle sisämaahan päin, ja keskiajalla Storängsbäckenin alueella on vielä ollut kapeahko merenlahti. Lahden pohjoisrannalla sijaitseva Broby (Broo) mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1460-luvulla. Kylän nimi viittaa siihen, että läheisyydessä on ollut silta tai muu ylityspaikka.
Vanha Rannikkotie kulkee paikalla nykyisin matalana penkereenä. Tien linjaus on pitkälti sama kuin 1700-luvun kartoilla, mutta purolaakson alimmalla kohdalla on voinut säästyä kapulasiltaan liittyviä rakenteita. Kohteen tarkempi määrittäminen edellyttää kaivaustutkimuksia.

Leivosböle Teir (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen Leivosbölen eli Leivolan kylä kuului Espoon hallintopitäjään, vaikka kirkollisesti oli osa Kirkkonummea. Kylässä oli vuonna 1540 kolme taloa, jotka liitettiin 1800-luvun lopulla naapurikylässä olleeseen Oitbackan suurtilaan.
Kylän kolme taloa olivat nauhamaisesti omilla tonteillaan harjun ja pellon välissä. Peltoaukea ja harju hallitsevat yhä maisemaa. Itäisimmän, eli Teirin talon tonttimaa on vuoden 1781 kartan (KA MHA U B21:9/1-4) perusteella sijainnut nykyisen Terbackenin eteläreunalla. Alueella on vuonna 2007 tehdyn inventoinnin perusteella todennäköisesti 1800-luvun rakennusten perustuksia. Teirin tontin pohjoispuolella on tieraunio, joka on syntynyt kun Espoosta Vihtiin vievän tien linjaus on siirretty harjun pohjoispuolelle (ks. v. 1869 isojakokartta KA MHA U B21:9/6-8).

Leivosböle Peij (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen Leivosbölen eli Leivolan kylä kuului Espoon hallintopitäjään, vaikka kirkollisesti oli osa Kirkkonummea. Kylässä oli vuonna 1540 kolme taloa, jotka liitettiin 1800-luvun lopulla naapurikylässä olleeseen Oitbackan suurtilaan.
Kylän kolme taloa olivat nauhamaisesti omilla tonteillaan harjun ja pellon välissä. Peltoaukea ja harju hallitsevat yhä maisemaa. Keskimmäisen, eli Peijn talon tonttimaa on vuoden 1781 kartan (KA MHA U B21:9/1-4) perusteella sijainnut nykyisinkin asutun Pejn talon tonttimaan itäosassa. Kohteen sijainti on suuntaa antava ja kohteen tarkempi selvittäminen vaatii maastotutkimuksia.

Lepäisenmaa 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laserkeilausaineistosta paikannettu tervahauta. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Katajamäki (1000046374) (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Katajamäen asuinaluetta rakennettaessa maasta löytyi runsaasti saviastianpaloja. Tästä ei ilmoitettu museoviranomaisille. Todennäköisesti muinaisjäännös on tuhoutunut, mutta jostain rakentamattomasta paikasta voisi löytyä merkkejä muinaisjäännöksestä. Saviastianpalojen tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Suullinen tiedonanto.

Ahtiala (1000046531) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Jalassaaressa sijaitsevassa Ahtilan kylässä oli vuonna 1540 2 verotaloa. Vuoteen 1600 mennessä taloluku laski yhteen. Varhaisin kylää kuvaava kartta on vuodelta 1703 (KA MMA U B24:2/1-2). Ahtilaan on vuonna 1899 liitetty Lohjansaaren puolella sijaitsevan Paavolan kylän Ala- ja Yli-Paavolan perintötilat ja vuonna 1908 Jalassaaren kylän Iivarin ja Heimon tilat.
Ahtilan nykyiseen rakennuskantaan kuuluu Ahtilan kartanon vuodelta 1929 peräisin oleva päärakennus sekä eri-ikäisiä talousrakennuksia joista osa on mahdollisesti peräisin 1700-luvulta. Kartanon aiempi päärakennus on sijainnut samalla paikalla kuin nykyinen.
Ahtilan kylässä 1500-luvulla olleen toisen talon paikkaa ei varmuudella tunneta. Kohdetta ei ole tarkastatettu maastossa.

Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kohde, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Malmskogen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)

Malmskogen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Malmskogen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)

Ovanmalm 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Ovanmalm 3 (Työ- ja valmistuspaikat)

Ovanmalm 4 (Työ- ja valmistuspaikat)

Historiallinen; Hiilimiilu tai tervahauta. LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kohde, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Klobbhaga 1 (Työ- ja valmistuspaikat)

Klobbhaga 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Klobbhaga 3 (Työ- ja valmistuspaikat)

Brokilsviken 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Uutela 1 (1000046588) (Työ- ja valmistuspaikat)

Uutela 2 (1000046591) (Työ- ja valmistuspaikat)

Uutela 3 (Työ- ja valmistuspaikat)

Uutela 4 (Työ- ja valmistuspaikat)

Uutela 5 (Työ- ja valmistuspaikat)

Harpar Storträsket (1000046598) (Työ- ja valmistuspaikat)

Kajonkärret 1 (Työ- ja valmistuspaikat)

Kajonkärret 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Kajonkärret 3 (Työ- ja valmistuspaikat)

Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kohde, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Kohteesta 40-50 m länteen ja etelään saattaa sijaita muitakin hiilimiiluja.

Högbackaberget 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kohde, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Kohteessa erottuu lounas-koillisuuntaisessa rivissä useita hiilimiilun pohjia (halkaisija n. 10-17 m).

Högbackaberget 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Högbackaberget 3 (Työ- ja valmistuspaikat)

Maramossen (Työ- ja valmistuspaikat)

Blåbärsdavan (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kohde, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Kohde käsittää 2 vierekkäistä hiilimiilua.

Jeppans Bykärr hiilimiilu 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu hiilimiilu, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Urensmalmen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu kohde, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Kohde käsittää kaksi miilunpohjaa.

Urensmalmen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Urensmalmen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)

Nummi kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nummen kylän viidestä talosta neljä, Seppä (Säppä), Siippo (Sipoi), Kouvo (Kofvo) ja Lukkari sijaitsivat vielä 1770-luvulla vierekkäin Nummen kylän läpi kulkevan Oilaantien itäpuolella, lähellä jokirantaa (1771 kartta KA MHA U B27:11/1-2). Isojaon ja viimeistään vuonna 1908 tehdyn isonjaonjärjestelyn myötä vanhalle tonttimaalle jäivät vain Siippon ja Lukkarin talot. Viides talo, Kyrkjorden, on sijainnut jo 1770-luvulla lähempänä kirkkoa nykyisten Oilaantien ja Ilmoonintien risteyksessä.
Kohde on paikannettu historiallisten karttojen perusteella eikä sitä ole tarkastettu maastossa.

Nummi Kyrkjorden (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on sijainnut vielä 1700-luvun lopussa Nummen kylän Kyrkjorden-niminen talo.
Kohde on paikannettu historiallisten karttojen perusteella eikä sitä ole tarkastettu maastossa.

Nummi mylly N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty vuoden 1771 karttaan (KA MHA U B27:11/1-2) mylly. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Nummi mylly S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty vuoden 1771 karttaan (KA MHA U B27:11/1-2) mylly. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kadermo (Kivirakenteet)
Historiallinen; I den nordliga-nordvästliga delen av Kadermo är ett avsmalnande, låglänt parti som i syd gränsar till ett litet bergsområde. På detta bergområdes nordliga del finns två låga stenkonstruktioner ca 20 meter från varandra.
1. Den västliga av dessa är en låg stensättning/konstruktion. Till formen är den närmast rund. Den är anlagd direkt på berggrund. Huvudsakligen finns endast ett lager sten. Stenarna är mest kantiga, från små med en diam. om ca 20 cm till enstaka större med en diam. om 50-60 cm. Hela stensättningen är övervuxen av gräs. I kanterna syns stenarna
Stensättningens diameter: 4,10 cm x 4,10 cm
2. Den ostligare konstruktionen. En bergsskreva som vetter mot nord-nordväst är fylld med flera lager av stora, oftast kantiga stenar (diam ca 50-60 cm). Konstruktionen fortsätter som låga armar ”bakåt” dvs mot syd, vilket ger konstruktionen ett halvcirkelformat intryck. Mellan armarna är några lösa stenar. Konstruktionen är övervuxen av gräs och har en diam om 10 m.
Vuoden 1872 Senaatin kartaston kartoissa (IV 20 [Bromarv] (--) ja III 20 [Hanko]) Kadermolla näkyy 3 torppaa, joista kaksi on saaren pohjoisosassa ja niistä toinen röykkiöiden lounais- ja toinen pohjoispuolella alavilla alueilla, joten röykkiöt saattavat liittyä niihin. Toisaalta seudulla on ollut myös sotilaallista toimintaa 1700-luvulta toiseen maailmansotaan asti, joten röykkiöiden ajoituksen ja tarkoituksen selvittäminen vaatii lisätutkimuksia.

Ararat (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vuonna 2014 aukkohakkuun aikana löytynyt pitkänomainen (yli 10 m) matala röykkiö, joka koostuu erikokoisista kivistä. Näkyvissä olleista kivistä isoimmat sijaitsivat röykkiön laidoilla. Kohteen luonteen ja muinaisjäännöstatuksen selvittäminen vaatii lisätutkimuksia.

Hannusbäck (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pienehkö, kansalaisilmoituksen perusteella rajamerkiltä vaikuttava nelikulmainen kivilatomus, jossa keskellä pystykivi. Ei tarkastettu maastossa.

Ondalsmossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kansalaisilmoituksen perusteella mahdollinen hautaröykkiö tai luonnollinen pirunpelto, jonka kiviä on siirrelty muuta tarkoitusta varten. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa, ja sen luonteen selvittäminen vaatii maastokäynnin.

Gunnarskulla Böle (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Gunnarskulla mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1451 (DF 2898). Kylässä oli vuonna 1540 kuusi tilaa ja seitsemän veromarkkaa (Suomen asutuksen yleisluettelo). Veroluku kertoo siitä, että keskiajalla kylässä on ollut luultavasti ainakin seitsemän tilaa.
Samuel Broteruksen vuonna laatimalle Gunnarskullan kartalle on merkitty kylään kolme taloa (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto. MHA U Uudistuskartat ja -asiakirjat. B UUDENMAAN LÄÄNI. Kirkkonummi. B20:1/1. Gunnarskulla; Karta öfver egorne med beskrifning 1692. Kansallisarkisto).
Gunnarskullan vuosina 1777–1779 laaditulla isojakokartalla kylässä oli rustholli, kaksi tilaa ja kaksi rakuunatorppaa. Kylän pohjoispuolella on erillinen Böls åker-niminen peltopari ja Bölsängen. (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto. MHA U Uudistuskartat ja -asiakirjat. B UUDENMAAN LÄÄNI. Kirkkonummi. B20:1/2–6. Gunnarskulla; Karta öfver egorne med delningsbeskrifning 1777–1779 Kansallisarkisto).
Suuri on mahdollisen autiopyölin alueesta on nykyään rakennettua. Etelässä Storträskin rannalla on kuitenkin rakentamaton kallion, jonka aurinkoisella etelärinteellä on terassi. Paikalla ei erotu maanpäällisiä rakenteita.

Porkkala Böle (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Porkkala esiintyy jo vuodelta 1250 olevassa merireittikuvauksessa (DF 100). Satamapaikka mainitaan vuonna 1429 (DF 1886). Porkkalan kylä mainintaan vasta Raaseporin läänin vuoden 1540 maakirjassa (KA 2940, 51–52). Kylässä oli tuolloin kaksi tilaa; merkkejä keskiaikaisesta autioitumisesta ei ole. Porkkalan vanhin kartta on vuodelta 1706 (KA, maanmittaushallituksen uudistusarkisto). Kylässä oli tuolloin kolme tilaa. Pohjoisessa olivat erillään muusta kylästä Böls åker, Böls kyan ja Böls ängen. Samat pellot on merkitty Adam Giökerin vuoden 1725 kartalla (KA, maanmittaushallituksen uudistusarkisto). Pellot hahmottuvat Maanmittauslaitoksen rinnevarjoste pistepilvessä (2/2022).
Alueelta on paikannettu kaksi mahdollista autiopyölin paikkaa. Kohteiden toteaminen muinaisjäännökseksi vaatisi tarkempia tutkimuksia.
Eteläisemmässä kohteessa on kiveyksiä ja kuopanteita. Kuopanteet saattavat liittyä Porkkalan vuokra-aikaan. Koepistoissa löytyi tulusrauta ja kuonaa. Selvää kulttuurikerrosta ei löytynyt; ainoastaan hiilensekaista multaa.
Pohjoisempi kohde on Broteruksen vuoden 1706 kartalle merkittyjen peltojen alue. Alueelta ei löydetty koepistoista selvää kulttuurikerrosta; ainoastaan hiilensekaista multaa. Alueella on kiviaitoja ja viljelyröykkiöitä. Osa pelloista on metsittynyt.
Muinaisjäännösrekisterin piste on eteläisempi kohde. Pohjoisempi kohde on alakohteena.

Harjuranta (1000047250) (Työ- ja valmistuspaikat)

Danskarby Dammängen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsämaastossa virtaavan puron molemmin puolin on matala parimetriä leveä valli. Paikannimen perusteella kyse on luultavasti ns. niittypadosta. Kohteen luonteen ja tarkan ajoituksen selvittäminen vaatisi tarkempia tutkimuksia. Vastaavia rakenteita tunnetaan kuitenkin jo 1700-luvun alusta (vrt. Kemiönsaari Vreta Dammängen).

Maisala (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsi metsässä Korsoon vievän tien eteläpuolella n. 110 metriä ja Tuusulantien ja Korsoon vievän tien liittymästä 720 metriä itään. Röykkiön koko on ollut 3,30 x 1,30 metriä ja se on ollut suorakulmainen. Kohdetta ei pystytty paikallistamaan vuoden 1992 tarkastuksessa eikä vuoden 2006 inventoinnissa.
Röykkiö on laakean kallion eteläreunassa, kohdassa, jossa paljas kallio muuttuu kiviseksi moreeniksi. Alue on kuivahkoa kangasta, valtapuuna mänty. Röykkiön itäpuolitse kulkee polku kalliolle. Röykkiöstä on vaikea sanoa, onko se luonnonmuodostuma vai ihmisen kasaama. Se on kuitenkin syytä varmuuden vuoksi tutkia, jos alueelle kohdistuu rakentamista. Noin 60 metriä etelään on Solhemin röykkiökohde (mjtunnus
858010021).

Leppäalho (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta tai hiilimiilu. Lidar-havainto. Tarkastettava maastossa.

Mälsarby Kohagen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka. Vuoden 1872 kartassa on merkintä torpasta.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa antava.

Bodal (Asuinpaikat)

Solgård (1000048371) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kansalaisilmoituksen ja valokuvien perusteella mahdollinen pronssikautinen röykkiö. Kohde on tarkastettava maastossa.
Viranomaiskäyttöön lisätietoja: ILM27931

Vintermossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella tunnistettu kohde. Tarkastettava maastossa.

Kuggholmen (1000048523) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kansalaisilmoituksen perusteella rekisteriin viety kohde. Ilmoittajan mukaan kalliosyvennykseen koottu kiviröykkiö/kiveys vaikuttaa muinaishaudalta. Kiveys on ollut tallella ainakin vielä 2010-luvulla. Kiveys sijaitsee Kuggholmenin saaren eteläosassa, saaren korkeimmalla kohdalla, kallion laella jyrkänteen lähellä.
Kuggholmenin lähisaarilta tunnetaan runsaasti Hangon rintama-ajan linnoitteita, joten seudun röykkiö- ja kuoppakohteet voivat olla myös puolustusvarustuksia. Kohteen tunnistaminen ja tarkempi ajoittaminen vaatisi maastokäyntiä.
Viranomaiskäyttöön lisätietoja ILM26834.

Kaunissaari länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sipoonselällä Kaunissaaren länsipuolella muta- ja hiekkapohjalla 12-13 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 18 metriä. Runko on pohjois-eteläsuunnassa. Alus on rakennettu järeästä puutavarasta ja hylyssä on näkyvissä pitkiä rautatappeja. Takilan osia, mastoja tai viitteitä niistä ei löydy. Hylyssä ei ole esineitä. Hylyn sisään on pudonnut perämoottori (Johnsson), joka näyttää 1980-90-luvun tuotteelta. Hylyssä on kiinni pieni ankkuri, joka ei näytä kuuluvan hylkyyn.
Hylky löytyi merenpohjan luotauksessa 2014. Suomen meriarkeologinen seura ry tarkisti luotausanomalian sukeltamalla 2023 ja teki hylkyilmoituksen Ilppari-palvelussa.

Ruddammen pato (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde.
Gennäsin kartanon kaakkoispuolella sijaitsevan Ruddammen-nimisen lammen länsipuolella mahdollisia patoon ja rakennukseen liittyviä rakenteita. Paikalla on voinut padon lisäksi olla vesimylly.

Mickelsböle gl. tomt (Asuinpaikat)
Historiallinen; Porvoon pitäjän Mickelsbölen kylässä oli vuonna 1540 neljä veromarkkaa ja kymmenen veronmaksajaa. Vuoden 1547 maakirjan perusteella yksi veronmaksaja oli ulkokylänmies (1/8 veromarkkaa). Vuonna 1556 kylässä oli 10 veronmaksajaa. (SAY.)
Mickelsbölen kylästä on säilynyt neljä 1600- ja 1700-lukujen kyläkarttaa. Vanhin kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Kylää ovat kartoittaneet myös Nils Westermark 1749, Johan Bonej vuosina 1766–67 ja Timothy Winter 1786. (ASTIA–Kansallisarkiston asiointipalvelu.)
Kylässä oli vuonna 1691 säteri ja yhdeksän taloa. Broteruksen kartalla ei ole merkkejä autioitumisesta. Sen sijaan Nils Westermarkin vuoden 1749 kartalle on merkitty kolme vanhaa tonttia. Kaksi niistä on sijainnut Ritarsin, Bellasin, ja Elmattasin tonttimaan luona. Lisäksi kylän koillisosassa erillään muusta asutuksesta on yksi vanha tontti (Gl. tomt).
Vanhan tontin paikka ja sen ympäristö on vaurioitunut pahoin metsänraivauksessa. Vanha tontti on vanhojen peltojen ympäröimä kumpare aurinkoisella paikalla. Metsänraivauksen ja raivausjätteen vuoksi varmoja havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kohteen luonteen selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia.

Persböle (1000049200) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen;

Karlöudden (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen.Lähde: 1. Kuninkaan Kartasto (julk. SKS 1989), 2. Kuninkaallinen Merikartasto (julk. Atlasart 2009).
Torpparakennuksia on ollut kolme, joista jäljellä kaksi, toinen niistä laajennettu 1900-luvulla. Niiden tontilla saattaa olla jäljellä jäänteitä aikaisemmasta asutuksesta.

Backskogen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mahdollinen tervahauta, halkaisija n. 20 m. Kohde havaittu lidarvisualisoinnista, ei tarkastettu maastossa.

Rävberget 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Paikalla kaksi kivi- tai tiilirakennetta, todennäköisesti historialliselle ajalle ajoittuvia tulisijan- tai rakennuksenperustuksia.
Kohteen sijainti suuntaa antava, rakenteita ei tarkastuskäynnin yhteydessä onnistuttu paikantamaan maastossa. Kohteen määrittely vaatii lisäselvityksiä.

Mögöl (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pienelle kalliopaljastumalle pienistä kivistä koottu nelisivuinen röykkiö tai latomus. Röykkiön koko n. 2-3 x 3 metriä, korkeus noin 40 cm.
Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde, kohde on tarkastettava maastossa.

Ödesmossen W (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu mahdollinen hiilimiilu tai tervahauta. Kohde on tarkastettava maastossa.

Fårs (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella paikalta on löytynyt muokatusta metsämaasta kvartsi-iskoksia ja mahdollista savitiivistettä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lustigkulla (1000049869) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Eskola et al. 1919 mukaan Skogbölen kylän ja Kosken kartanolle kuuluneen Valkjärven talon mailla sijaitsee useita kalkkikiviesiintymiä, joissa on useita louhoksia joista osa voi olla hyvinkin vanhoja. Louhosten sijainnista on B. Fosteruksen laatima kartta vuodelta 1907. Lisäksi alueella on sijainnut kalkkiuuni, jossa on 1900-luvun alussa poltettu kalkkia kotitarpeeksi. Kauko Puustinen (2003) ajoittaa Valkjärven/Skogbölen kalkkikivilouhosten löytymisen ja käyttöönoton ennen vuotta 1825 tapahtuneeksi.
Yksi Valkjärven louhoksista on sijainnut Lustikulla-nimisen torpan lähistöllä. Eskola et al. 2019 mukaan louhokset on tehty malminetsintää varten, sillä kalkkikivessä on sinkkivälkettä. Louhos on merkitty Skogbölen tiluskarttaan vuodelta 1912 (KA MHA U B41a:6/12-45 Kuovila / Skogböle; Egostyckning och parcellering (1912-1912)) ja sen sijainti erottuu LIDAR-aineistossa.
Kohde vaatii maastotarkastusta.
Lisätietoja:
Eskola, Pentti et al. 1919. Suomen kalkkikivi. Geoteknillisiä tiedonantoja no. 21. Suomen geologinen toimisto, Helsinki: 27-30.
Puustinen, Kauko 2003. Suomen kaivosteollisuus ja mineraalisten raaka-aineiden tuotanto vuosina 1530-2001, historiallinen katsaus erityisesti tuotantolukujen valossa. Geologian tutkimuskeskuksen arkistoraportti.

Kalkkuuninmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty kalkkiuuni B. Fosteruksen vuonna 1907 laatimaan karttaan. Eskola et al. 1919 mukaan alueella on sijainnut kalkin kotitarvepolttoon käytetty kalkkiuuni vielä 1900-luvun alkupuolella. Kalkin louhinta on alkanut Valkjärven kalkkilouhoksista jo ennen vuotta 1825.
Kohteen sijainti on suuntaa antava ja vaatii maastotarkastusta.
Eskola, Pentti et al. 1919. Suomen kalkkikivi. Geoteknillisiä tiedonantoja no. 21. Suomen geologinen toimisto, Helsinki: 27-30.
Puustinen, Kauko 2003. Suomen kaivosteollisuus ja mineraalisten raaka-aineiden tuotanto vuosina 1530-2001, historiallinen katsaus erityisesti tuotantolukujen valossa. Geologian tutkimuskeskuksen arkistoraportti.

Degerölandet Hästholmen (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Inkoon sisäsaaristossa Degerölandetin länsireunalla olevan Hästholmen-niemen länsirannalla aivan rantakallion edessä, kaislikon reunassa.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on noin 10 metriä pitkä ja pohjasaveen vajonnut. Hylyn päällä on runsaasti rakkolevää ja muuta kasvustoa. Hylystä on näkyvissä vain pieni osa kylkeä, perä tai keularangan pää ja hieman lautoja ja pari tiiltä kallion puoleisessa päässä. Tiilet saattavat kuulua aluksen tulisijaan.
Alus on ollut hentorakenteinen ja varsinkin kylkilaudat ovat ohuita ja melko kapeita. Alus vaikuttaa olleen limisaumainen. Alus on noin pohjois-eteläsuunnassa, oletettavasti keula rantakallioon päin ja perä etelän puolella.
Hylystä on kuvattu videota ja tehty osittainen malli sekä otettu puusta ajoitusnäyte radiohiiliajoitusta varten (Suomen meriarkeologinen seura ry).

Komiharju (Kivirakenteet)
Ajoittamaton;

Storträsket kapulatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vättlaxin tiluskartoille vuodelta 1692 (KA MHA U B48:36/1) ja 1777 (KA MHA U B48:36/3-11) on merkitty Stor- ja Lillträsketin länsipuolelle, järvialtaita erottavan maakankaan kohdalle vesijättömaan ylittävä kapulatie tai kapulasilta.
Kohde on paikannettu historiallisten karttojen perusteella ja sen sijainti on suuntaa antava. Kohde vaatii tarkempia tutkimuksia mikäli alueelle suunnitellaan muuttuvaa maankäyttöä.

Staffan 4 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Espoon sisäsaaristossa Soukanniemen länsipuolella Staffan -saaresta lounaaseen veneväylän länsipuolella ja noin 30 metriä punaisesta viitasta länteen.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 15-20 metriä. Runko on kaatunut vasemmalle kyljelle. Keula osoittaa länteen ja perä itään. Alus on ollut tasasaumainen. Perä on hajonnut. Perän takana pohjassa on melko hyväkuntoinen ruori koneistoineen. Näkyvillä on pumpun putki keskilaivasta perän suuntaan. Masto on mennyt poikki melkein kannen tasalta, vain pieni osa on jäljellä. Muuta mastoa ei ole havaittavissa. Keularangan päässä on metallinen rengas. Hylyssä on puinen, mahdollisesti jonkinlaisen kottikärryn tms. pyörä. Tämä on alunperin ollut ruumassa, mutta joku on nostanut sen kannelle (havainto 2023).
Hylky on löytynyt 2014 viistokaikuluotaimen avulla kalastajan toimesta. Hylystä on tieto hylyt.netissä. Suomen meriarkeologinen seura kuvasi 2023 hylystä 3D -mallin, josta puuttuu oikea kylki ulkopuolelta. Malli on osoitteessa https://sketchfab.com/mas-fi (Shipwreck Staffan IV Espoo). Seura arvioi hylyn olevan peräisin 1800-luvulta tai 1900-luvun alkupuolelta.

Basaböle Limgierde (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1780 isojakokartassa (KAB46:2/2-3 Basaböle) Basabölen Wästergårdenin tilalle (nro 2) kohtaan on merkitty S.T., ja piirretty rakennus. Selitteessä rakennuksen länsipuolen pellot on merkitty nimellä "soldatåkrn".

Strömsby torppa (Asuinpaikat)
V. 1704 Brotheruksen kartalla torppia ei ole. V. 1782 Strömsbyn isojakokartalle ei ole torppia merkitty mutta Strömsbyn talosta noin 400 m eteläkaakkoon oleva pelto alue on nimetty siinä Dragons åker:iksi. Sen lähellä on siis rakuunan torppa. Ra-kuunan torppa olisi voinut sijaita rakuunan peltolohkojen välisellä n. 70 x 90 m laa-juisella alueella johon ei ole merkitty metsää (puhdas alue), jonka keskipiste on N 6662852 E 355282. Klerckerin merikartaston torppa asettuu jokseenkin samoille kohdin, puron itäpuolen kumpareelle.
Rakuunan torpan arvioitu paikka sijaitsee 180 m kaakkoon muinaisjäännösrekisteriin v. 2019 arkistotutkimuksen perusteella merkitystä torpan paikasta, jonka kohdalla, puron länsipuolella on Klerckerin kartassa muutama punainen rakennuksiin viittaava piste. V. 1782 kartalla paikalle on merkitty metsää ja parenteesin aikana siinä on ollut varikko ja kasarmi rakennuksineen.
Oletetun rakuunan torpan alueella ei senaatin kartalla ole mitään, mutta hieman kauemmaksi länteen, sillan viereen on merkitty rakennus. Silloinen Upinniementie menee oletetun torpanpaikan alueen keskipisteen vieritse, nykyistä etelämpänä vielä 1933 kartalla, 1961 kartalla kärrypolkuna. Torpanpaikan alue on muutoin tyhjä mutta silloisen tien pohjoispuolella on talo. 1944 ilmakuvassa alue tyhjä. 1956 ilmakuvassa oletetun torppa-alueen keskipisteen länsi ja eteläpuolella on ollut rakennuksia vielä vuonna 1961. Nyt pisteen eteläpuolelle on rakennettu omakotitaloja. Oletettu torppa-alue on siis etelä- ja länsiosaltaan arkeologisessa mielessä hävitetty. Pohjoisosa on edelleen metsää.
Kohde paikannettu inventoinnin jälkityövaiheessa arkistokarttojen perusteella, ei tarkastettu maastossa.

Grundträsk Tvära (Asuinpaikat)
Historiallinen; Grundträskin kylän toinen talo, Tvära, on sijainnut 1704 - 1944 Grundträskin toisen talon, Rådikin kaakkoispuolella 80 m päässä, ojan itäpuolella ja vanhan tien eteläpuolella, aivan ojan varressa, Paikalla on siis ollut talo ja rakennuksia v. 1704 kartalta alkaen kaikissa vanhoissa kartoissa vuoteen 1944 saakka. Talo on parenteesin aikana hävitetty, eikä sen jälkeen paikalle ole enää uutta tehty.
Vanha tonttimaa on siis autioitunut 1944. Se on v. 1956 jälkeen ollut peltona ja niittynä. Inventoinnissa ei tehty koekuoppia paikalle eikä tutkittu, onko pellossa säilynyt kyntökerroksen alla mitään merkittävää tai tutkimusarvoista.
Kohde vaatii tarkempia tutkimuksia maankäytön muuttuessa.
Lisätieto: Vuoden 1776 kartalla (KA MHA U B21:1/1-5) paikalle on merkitty kaksi taloa, Gammeltvära ja Nytvära eli Nafvala.

Kuritans (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1540. Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineessa tehdyn kylätietokannan mukaan kylä on tunnettu myös nimillä Kurteby, Kuritbacka, Carlsdal ja Loviselund (1933 Sofielund). Paikalla on ollut 1500-luvulta lähtien yksi verotalo.
Kylä on merkitty Samuel Broteruksen karttaan vuodelta 1704 (KA MHA U B21:21/1-3) autioksi (Kurita(n)s öda). Vuoden 1740 karttassa (KA MHA U B21:3/1-2) kylään on merkitty yksi talo, Kuritans. Kuninkaan kartastossa (1776–1806) paikalle on merkitty kylä nimeltä ”Carlsdal eller Kuritans”.
Vuoden 2011 inventoinnissa havaittiin Loviselundin nykyisen tonttimaan koillispuolelta rakennuksenperustuksia (muu kulttuuriperintökohde Loviselund (Kuritans)). Vuoden 2023 inventoinnin yhteydessä tehdyn arkistotutkimuksen perusteella paikalla on ollut 1900-luvun alussa ulkorakennus tai -rakennuksia.
Vuoden 1740-tiluskartan perusteella Kuritansin talon vanha tonttimaa on sijainnut nykyisen tilakeskuksen länsi-lounaispuolella. Kohdetta ei ole vuoden 2023 inventoinnin yhteydessä tarkastettu maastossa, joten sen sijainti on suuntaa antava.

Kirvelä 2 (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; V. 1773 kartalla paikalle on merkitty rakennus, ”hus”, v. 1805 isojakokartalla. V. 1840 pitäjänkartalla paikka on autio. Rakennus on piirrettynä pitkä ja kapea, ja se on piirretty samaan tyyliin kuin vuoden 1773 kartan sahan konttorin rakennus (såg skrivare rum).
Rakennus on kaksi kertaa sahan ”konttoria” pidempi. Mahdollisesti rakennus siis liittyy sahan toimintaan. Rakennus on sijainnut n. 200 kyynärää sahasta etelään eli n. 118.8 m.
Paikka sijaitsee pellolla, joka oli inventoinnin aikaan 2023 lähes kokonaisuudessaan viljalla eikä aluetta päästy tarkastamaan. Kohteen koordinaattipiste perustuu v. 1773 kartalta tehtyyn mittaukseen.

Snabbmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lidar-havainto, kohdetta ei tarkastettu maastossa.

Rajamaa 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maastokartalle merkitty tervahauta, kohde erottuu myös LIDAR-aineistossa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Rajamaa 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maastokartalle merkitty tervahauta, alueella erottuu LIDAR-aineistossa useampia muodoltaan hieman epämääräisiä painanteita. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Bakskogen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lidar-tarkastelussa havaittu mahdollinen hiilimiilu. Tarkastettava maastossa.

Lammansmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lidar-tarkastelussa havaittu mahdollinen hiilimiilun pohja. Tarkastettava maastossa.

Tallbacka torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty vuoden 1765 karttaan (KA MHA U B44:14/1-2) torppa ja Suuresta rantatiestä pohjoiseen haarautuva tielinjaus. Vuoden 1853 kartassa (KA MHA U B45a:4/4-9) paikalla on Tallbackan tila.
Kohde on paikannettu historiallisten karttojen avulla ja sen sijainti on suuntaa antava.

Harabastumalmen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikalla on 1 tai useampia hiilimiiluja ja niihin liittyviä muita kuoppia. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Harabastumalmen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikalla on halkaisijaltaan 15-20 metrin suuruinen hiilimiilu. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Harabastumalmen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikalla on halkaisijaltaan noin 15 metrin suuruinen hiilimiilu. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kopunsuo (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kopunsuon länsilaidalla sijaitseva mahdollinen ensimmäisen maailmansodan aikainen juoksuhauta. Kohde on paikannettu Lidar-aineiston perusteella ja sen sijainti ja laajuus ovat suuntaa antavia. Kohde on tarkastettava maastossa.

Hasselbacka (1000050910) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sonabackkärrbergetin etelärinteellä avoimella kalliolla on pieni kiviraunio. Kokonsa perusteella (1 ,5 x1,5 m) se lienee rajamerkki, ellei "huvikseen" kasattu.
Kohteen ohi on kulkenut tie vielä 1950-luvulla ja latomus voi liittyä myös siihen.

Nydalsviken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nydalsvikenin länsirannalla, suon vieressä korkean kallion päällä pienialainen kivilatomus jossa yksi laakamainen pystykivi. Paikalla kallio laskee hieman ja maa on multaista.
Kokonsa ja rakenteensa puolesta latomus muistuttaa enemmän rajamerkkiä kuin hautaröykkiötä. Samuel Broteruksen vuonna 1694 laatiman Wohlsin kylän kartan perusteella kohde on kuulunut keskiaikaisperäisen Wohlsin (Vols) kylän maihin (KA MHA U B21:18/1-2), eikä sen kohdalla ole kulkenut kartoitettuja kylän rajoja.
Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Kohde on tarkastettava maastossa.

Keskustan urheilupuisto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kirkkonummen yleisurheilukentän ja Uimahallin välillä olevan metsäisen mäen huipulla on kasvillisuuden peitossa arviolta 3x4 metriä laaja ja 0,8 metriä korkea kohouma. Esillä näkyy useita melko pieniä vihreän sammaleen peittämiä kiviä. Kohde on voimakkaan kasvillisuuden peittämä, joten tarkkaa laajuutta ja muotoa on vaikea hahmottaa. Se on koholla oleva pieni kumpare, saattaa olla neliskulmainen. Se on suunnilleen mäen huipulla, mutta toisaalta rinteen reunalla. Ainoastaan esillä olevien sammaloituneiden kivien avulla voi hahmottaa, että kyse voi olla jostakin rakenteeesta.
Mahdollisesti rakennuksen jäänne (riihi?) tai parenteesiajan rakenne. Mäen vieressä länsipuolella kulkee Gesterbyntie.
Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Kohde on tarkastettava maastossa.

Slätmossen (1000050972) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kaksiosainen kohde. Pienen mäen etelärinteellä, noin 60 m mpy, sijaitseva kuoppa, jonka mitat ovat 2-3 x 3-4 metriä ja syvyys noin 50-100 cm. Tästä kuopasta hieman lounaaseen on neliömäinen kuopanne, jonka selkeimmin erottuva pohjoisreuna on noin 10 metrin mittainen. Kuopassa on runsaasti hiiltä ja nokea.
Kyse saattaisi olla jonkinlaisesta hiilimiilusta tai soistuneesta ympäristöstä päätellen malmin pasustuskuopasta. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hyssjebackberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella tunnettu kohde. Hyssjebackbergetin pohjoispuolella hiekkaisella kumpareella on havaittavissa hiilestä ja noesta mustaksi värjäytynyttä maata. Kumpareella on useita kuoppia. Kohde on mahdollinen ainakin osittain tuhoutunut hiiliilu.
Lidarkuvassa ei koordinaattien kohdalta erotu hiilimiiluksi tunnistettavaa kohdetta. Koordinaateista noin 40 metriä kaakkoon erottuu kaksi kuoppaa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Flatun (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella tunnistettu kohde. Ilmoittajan mukaan esiintyy vanhoissa kartoissa nimellä "Heimos mågen".

Sepänkannas - Kittelberg SE (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on kiviröykkiö, kalliorinteen tasanteella, pääosin kasvillisuuden peitossa. Noin 2 m halk ja etelän puoleiselta sivulta noin 1,5 m korkea. Pään kokoisia kiviä, osa sileäksi hioituneita ja osa särmikkäitä. Lähistöllä ei ole kaivuukuoppia, mistä kivet olisi nostettu. Ylimpien kerrosten alla on pieni onkalo latomuksen sisälle.
Kohde saattaa liittyä sen pohjoispuolella sijaitsevaan Porkkalan vuokrakauden aikaiseen taisteluhautakokonaisuuteen Sepänkannas-Kittelberg. Kohteen länsipuolella sijaitsevan kosteikon länsireunan poikki on vuoden 1956 ilmakuvan perusteella kulkenut jonkinlainen tieyhteys, jonka suojaksi taisteluhaudat on todennäköisesti tehty. Samassa ilmakuvassa erottuu kivilatomuksen tienoilla epäselviä merkkejä maanmuokkauksesta tai kaivuusta.

Storön (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Riilahdessa noin 20 km Tammisaaresta länteen ja 4,5 km Bromarvin kirkolta kaakkoon Storön ja Tagelsår -saarten välisessä lahdessa. Paikalliset kutsuvat lahtea Pöllölahdeksi.
Puurunkoisen pienehkön limisaumaisen aluksen hylky. Pituus on noin 15 metriä.
Hylky löytyi kesällä 2021, kun paikallinen kesäasukas sai veneen ankkurin mukana ylös puisen pohjatukin. Suomen meriarkeologinen seura paikansi hylyn. Hylky on puoliksi kaislikon sisällä matalassa rantavedessä. Hylyllä sukellettiin, sitä kuvattiin ja aineistosta tehtiin 3D-mallinnus. Hylky vaikuttaa "melko vanhalta".

Kourlan säteri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kourlan kylässä oli 1500-luvun puolivälissä kaikkiaan 8 verotaloa, joiden määrä 1570-luvulle tultaessa putosi neljään. Vuonna 1600 yksi kylän talollisista, Carl Claesson sai talolleen verovapauden ratsupalvelusta vastaan. Carl Claessonin poika Jacob Claesson Skoo aateloitiin vuonna 1640 (Jacob Hästesko-Fortuna), ja vuonna 1949 hän sai läänityksenä Kourlan rälssitilan, josta näin tuli säteri.
Kourlan rälssitalo mainitaan autiona rälssitilojen luettelossa vuodelta 1678. Säteritarkastusten luettelossa Kourlan säteri ei vuonna 1734 ollut vaaditussa kunnossa, vuosina 1780-1792 sen mainitaan olleen jossain määrin rappiolla ja vuonna 1800 joltisessakin kunnossa. Vuonna 1768 Kourla päätyi useiden omistajanvaihdosten jälkeen Toll-suvun haltuun.
Säterin päärakennus on Samuel Broteruksen vuodelta 1709 peräisin olevaan karttaan (KA MHA U B52:1/1) sekä vuoden 1725 karttaan (KA MHA U B52:1/2-3) merkitty noin 200 metriä nykyisestä Kourlan kartanon päärakennuksesta luoteeseen sijaitsevalle alueelle. Myöhemmin, kartanon siirryttyä nykyiselle paikalleen, vanhan säterin paikalla on sijainnut kartanon talousrakennuksia. Nykyinen rpäärakennus on peräisin 1820-luvulta, mutta pihapiirissä sijaitsee tätä vanhempi sivurakennus jonka on arveltu olevan peräisin 1770-luvulta.
Kohde on paikannettu historiallisten karttojen perusteella ja sen sijainti on suuntaa antava, kohde on tarkastettava maastossa.

Kourla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kourlan kylässä oli 1500-luvun puolivälissä kaikkiaan 8 verotaloa, joiden määrä 1570-luvulle tultaessa putosi neljään. Vuonna 1600 yksi kylän talollisista, Carl Claesson sai talolleen verovapauden ratsupalvelusta vastaan. Carl Claessonin poika Jacob Claesson Skoo aateloitiin vuonna 1640 (Jacob Hästesko-Fortuna), ja vuonna 1949 hän sai läänityksenä Kourlan rälssitilan, josta näin tuli säteri.
Kourlan rälssitalo mainitaan autiona rälssitilojen luettelossa vuodelta 1678. Säteritarkastusten luettelossa Kourlan säteri ei vuonna 1734 ollut vaaditussa kunnossa, vuosina 1780-1792 sen mainitaan olleen jossain määrin rappiolla ja vuonna 1800 joltisessakin kunnossa. Vuonna 1768 Kourla päätyi useiden omistajanvaihdosten jälkeen Toll-suvun haltuun.
Kourlan kartanon nykyisen päärakennuksen tonttimaalle on Samuel Broteruksen vuoden 1709 (KA MHA U B52:1/1) karttaan sekä vuoden 1725 tiluskarttaan on (KA MHA I B52:1/2-3) merkitty kaksi säterin alaisuudessa ollutta taloa, Ryttare hemman (1725 Rusthållet) ja Augment hemman. Nykyinen, 1820-luvulta peräisin oleva päärakennus sijaitsee kutakuinkin aiemman rusthollin paikalla. Sen pihapiirissä sijaitsee vanhempi sivurakennus jonka on arveltu olevan peräisin 1770-luvulta.
Kohde on paikannettu historiallisten karttojen perusteella ja sen sijainti on suuntaa antava.

Olkkalanjoki myllynpaikat (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Olkkalanjoen rantaan on joen molemmille rannoille merkitty myllynpaikat Kourlan tiluskarttoihin vuosilta 1709 (KA MHA U B52:1/1) ja 1725 (KA MHA U B52:1/2-3). Vuoden 1909 isojakokarttaan mylly on merkitty joen pohjoisrannalle, lähemmän Sahalahtea nykyisen Olkkalankujan linjauksen itäpuolelle missä on aiemmin kulkenut myös siltayhteys joen yli.
Kohde on paikannettu historiallisten karttojen perusteella ja sen sijainti ja aluerajaus ovat suuntaa antavia. Kohteen tarkempi määrittäminen vaatii maastotutkimuksia.

Nybacka 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Senaatin kartastossa 1872 näkyvä torpan paikka. Maastotarkastuksessa paikka jää pienelle raivaamattoman oloiselle alueelle peltojen ja metsitettyjen peltojen väliin Nitlaxvikeniin laskevan loivan rinteen yläreunaan. Metallinilmaisinta käytettäessä ei saatu alueelta signaaleja. Lyhyessä maastotarkastuksessa löytyi mahdollinen uunin raunio. Kohteen muinaisjäännöslajin selvittäminen vaatisi lisäselvityksiä. Alue on todennäköisesti ollut Pädarsin tilan maita.

Hiiskula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Kuninkaan kartasto (lehti 103), tarkistettu: Johanna Forsius/MV/
Hiiskulan kylän tonttimaalla on 1700-luvun jälkipuoliskolla sijainnut kolme taloa, Hurra, Kauppi ja Linna, joista kaksi ensimmäistä olivat mm. Kourlan kartanon omistaneen Toll-suvun hallussa. Lisäksi tonttimaalla oli sotilastorppa.

Myllykoski 1 (1000051296) (Puolustusvarustukset)
Kohde on paikannettu Karkkilan ruukkimuseolta saatujen tietojen ja Lidar-aineistojen perusteella. Kohteen laajuus ja säilyneisyys on tarkastettava maastossa.

Myllykoski 2 (1000051297) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen varustus, mahdollisia ampuma-asemia.
Kohde on paikannettu Karkkilan ruukkimuseolta saatujen tietojen ja Lidar-aineistojen perusteella. Kohteen laajuus ja säilyneisyys on tarkastettava maastossa.

Lehmälammi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde.
Etelään-kaakkoon laskevassa metsärinteessä sijaitseva matala, lähes maantasainen ja melko tiiviin oloinen kivilatomus, pääasiassa pientä, pyöreähköä luonnonkiveä. Laajuus noin 4 x 4,5-5 metriä, kalliopohjalla.
Historiallisen kartta-aineiston ja ilmakuvien perusteella kallioisen rinteen juurella on vielä 1900-luvun puolivälissä ollut pieni pelto tai niittyala, jonka pohjoisreunalle latomus sijoittuu. Kyse voi siis olla raivausröykkiöstä. Kohde on tarkastatteva maastossa.

Palokosken saha (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Palokosken saha perustettiin vuonna 1733 Haimoon sahan omistajien Bengt Sederströmin ja Henric Johan Kreijn toimesta. Palojärvestä laskevassa Palokoskessa sijaitsi vuonna 1740 laaditun kartan (KA MHA U B52:16/2-3) perusteella ylimpänä kaksi patoa ja niiden välinen patoallas, alemman padon alapuolella vesisaha. Vesisahan alapuolella, hieman Palojoen ylittävän sillan pohjoispuolella, sijaitsi lisäksi Härköilän kylälle kuulunut vesimylly, jonka kerrotaan vuonna 1740 olleen vanha ja osin romahtanut.
Kohteen paikannus ja aluerajauksen laajuus perustuu historiallisiin karttoihin ja on suuntaa antava, kohde on tarkastettava maastossa.

Klappanberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Klappanbergetin korkeimmalla kohdalla sijaitseva n. 1 x 2 m kokoinen ja pari kivikertaa käsittävä kivirakenne, joka näyttää valokuvien perusteella rajamerkiltä. Historiallisissa kartoissa kohdalla ei kuitenkaan kulje kylä- eikä kiinteistörajaa. Ilmoittajan mukaan Klappanbergetin eteläkärjessä sijaitsee myös etelä-pohjoissuuntainen kivijono. Kivijonon yläpäässä on mahdollinen vanha pelto tai niitty, jota reunustavat etelässä matalat röykkiöt. Röykkiöt muistuttavat mäen laella olevaa kivirakennetta.
Kohteen tiedot perustuvat yksityishenkilön ilmoitukseen, eikä kohdetta ole tarkastettu maastossa.

Smedsby 2 (1000051558) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallion laella 2 isompaa kiviröykkiötä ja yksi pienempi. Kalliolta hyvät näkymät etelään ja lounaaseen. Ilmoittajan mukaan röykkiöt sijaitsevat 5-10 metrin säteellä toisistaan. Isoimpien röykkiöiden halkaisija on noin 1-1,5 metriä. Pienin röykkiö on vain n. 50 cm:n korkuinen.

Kroggård (1000021495) (Asuinpaikat)

Niinimäki (1000051569) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vinovalovarjosteen tarkastelussa havaittu mahdollinen tervahauta tai hiilimiilu. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Bosgård Köpstad giärdan (Asuinpaikat)
Historiallinen; Metsikössä on vanhoja pelto- tai niittyterrasseja ja ojia. Alueella on muutama mahdollinen rakennuksen paikka. Maa on nokista.
Paikalle ei ole merkitty asutusta Samuel Broteruksen vuoden 1695 kartalle tai sitä nuoremmille kartoille. Paikan vierellä on Köpstad-niminen pelto.
Kohdetta ei ole kartoitettu ja sen rajaus on suuntaa-antava,

Härkälä Lill-Härkälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 7, 1690-luvulla 3. 1700-luvulla kylä jaettu Härkälänjoen eteläpuolella sijaitsevaan Stor-Härkälään (Stor-Härkälä Gård) ja pohjoispuolella sijaitsevaan Lill-Härkälään (Terrois/Teronen ja Pakala).
Vuoden 1779 kartassa (KA MHA U B51:4/15-18) Lill-Härkälän kaksi taloa, Ter(r)oinen ja Pakala on merkitty vierekkäisille tonttimaille nykyisen Vakkamäentien etelä- ja pohjoispuolelle. Vuoden 1813 kartassa molemmat talot kulkevat Terroisten rusthollin nimellä. Keskiaikainen tonttimaa on voinut sijaita noin 250 metriä koilliseen olevalla, peltojen keskelle työntyvällä harjanteella joka on topografisesti sopivampi paikka keskiaikaiselle kylätontille (ks. alakohteet)

Härkälä Stor-Härkälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Härkälän kylän taloluku vuonna 1560 7, 1690-luvulla 3. 1700-luvulla kylä jaettu Härkälänjoen eteläpuolella sijaitsevaan Stor-Härkälään (Stor-Härkälä Gård) ja pohjoispuolella sijaitsevaan Lill-Härkälään (Terrois/Teronen ja Pakala).

Kokkila Böle (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Vesakoituneessa metsässä on etelärinteellä vanhan viljelyn merkkejä: viljelyröykkiöitä ja terrassointia. Asuinpaikasta ei ole maanpäällisiä merkkejä. Alueen itäosassa on ollut 1800- ja 1900-luvuilla torppa.
Samuel Broteruksen Lohjan Maksjoen vuoden 1693 kartalla alueella on Böhls utjordhen. Pyöli-nimi on säilynyt nykyaikaan.

Katainen (1000036293) (Asuinpaikat)

Lätinkoski (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde (Esine-Ilppari ILM14027). Mahdollinen historiallisen ajan asuinpaikka. Maastossa havaittu mahdollinen talonperustus ja uuninraunio. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Tuliskallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ppyöreä kuoppa jonka ympärillä valli. Kuopasta lähtee oja tyai ränni, jonka reunalla on vähän kiviä havaittavissa. Todennäköinen tervahauta.
Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Raalan kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Raalan kartanon eli Rådskog Gårdin vuosina 1787-1793 laaditussa toimeenpanokartassa vanhin kartanonpaikka on merkitty nykyisen kartanon länsipuolella olevalle pellolle, Vantaanjoen itärannan terassille. Samassa kartassa nykyisen kartanon eteläpuolella on Ollin talo tai torppa. Vielä pitäjänkartalla (v. 1840) kartano vaikuttaisi olevan jokirannassa, mutta siirtyy nykyiselle paikalleen 1800-luvun aikana. Senaatinkartalla (v. 1871) sekä vuoden 1904 isojakokartalla kartano on nykyisellä paikallaan. Vuoden 1904 kartalla kartanon alkuperäisellä paikalla jokirannassa on vielä rakennus.
Aluetta ei ole tarkastettu maastossa.

Yli-Kerava Ribacka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yli-Keravan kylätontin eteläpuolella olevasta soransekaisesta savipellosta on löytynyt inventoinnin yhteydessä kuonaa, rautaharkko sekä uunin pohjan pala (?). Paikalla mahdollisesti sijainneen pajauunin tarkka sijainti ei ole tiedossa. Kohteesta noin 300 metriä pohjoiseen, pellossa on toinen rautakuonan ja palaneen saven keskittymä eli mahdollinen uunin paikka [Yli-Kerava Tallbacka 1000 00 9989].
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Tarkistuskäynnin yhteydessä ei savipellossa havaittu mitään pajaan viittaavaa. Paikka sijaitsee 100 metriä Keravanjoesta länteen Porvoontien eteläpuolella, samalla peltoalueella sijaitsee myös Vakomaan kivikautinen asuinpaikka. Peltoaluetta tarkastettiin pintapuolisesti ja sen pinnalla havaittiin mm. tiilenkappaleita, palamatonta luuta sekä palanutta savea. Kohteelta löytyi tarkastuksen yhteydessä myös liitupiipun kappale, mitä luultiin aluksi erheellisesti palaneen luun kappaleeksi ja siten esihistorialliseksi, myöhemmissä Museoviraston tutkimuksissa selvisi että kyseessä on liitupiipun kappale ja siten historiallisen aikaan ajoittuva löytö. Mahdollisen pajan paikan ja liitupiipun löydön perusteella tulisi kohde tutkia samanaikaisesti Vakomaan kivikautisen asuinpaikan kanssa.

Romby kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Källberget (1000052169) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen (ILM30276) perusteella tunnettu kohde. Ilmoituksen mukaan kohteessa on noin 7 kpl erikokoisia painanteita. Osa painanteista on pyöreitä ja osa pitkulaisia. Halkaisijat vaihtelevat 5 - 8 metrin välillä.
Vuosien 1766-67 kartassa (KA B44:5/2-5 Bollstad) kohteen paikalla on metsää, ja siitä n. 300 - 400 m etelään on merkitty sotilastorppa. Bollstadin 1500-luvulta asuttu kylä on noin puoli kilometriä kaakkoon. Kohteen luonteen selvittäminen vaatii maastokäynnin.

Ali-Paasto 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lidar materiaalin perusteella todettu kohde, mahdollisesti kaksi hiilimiilua. Kohdetta ei ole tarkistettu maastosta.

Pestbacken (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikallisen muistitiedon mukaan paikalla olisi ruttohautausmaa. Kohdetta ei ole tarkemmin tutkittu.

Bredslätt 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Ilmoituksen mukaan n. 4 x 5 metrin kokoinen mahdollinen rakennuksen perustus (kivimuuri, hiekkavalleja), jossa on aukko kohti pohjoista. Kivimuuri on paksun sammalen peitossa. Kohdalla ei ole asutusta vuoden 1778-1781 kartalla (KA B15:1/2-4). Kohteen luonteen selvittäminen vaatii maastotarkastuksen.

Harparebacka (Asuinpaikat)

Kuuslammi (Asuinpaikat)

Nikuberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on hiilimiilu, joka on havaittu lidar-aineiston tarkastelussa metsänkäytön yhteydessä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Nikuberget 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on tervahauta tai hiilimiilu, joka on havaittu lidar-aineiston tarkastelussa metsänkäytön yhteydessä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Pellonkylänlahti 2 (1000053473) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 2 kalkkiuunin pohjaa järven vanhalla rantatörmällä. Kuopat osittain täytetty pellolta ajetuilla kivillä.

Fastarby Träskbacka 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lidar-aineiston perusteella havaittu mahdollinen hiilimiilu. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Timmermossen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; LIDAR-materiaalin perusteella tunnistettu kohde, hiilimiilu.

Timmermossen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; LIDAR-materiaalin perusteella tunnistettu kohde, hiilimiilu.

Timmermossen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; LIDAR-materiaalin perusteella tunnistettu kohde, hiilimiilu.

Talpela Metsälahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhoille kartoille merkitsemätön tonttimaa. Alueella on ainakin kaksi rakennuksenpohjaa.

Kvarnträsket (1000035538) (Asuinpaikat)

Kalhuluberget (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Mahdollinen hautaröykkiö. Läpimitta n. 6 m ja korkeus hieman yli metrin. Ilmoittajan mukaan röykkiön kiviä on mahdollisesti siirretty myöhemmin muihin tarkoituksiin, mutta se vaikuttaa kohtuullisen hyvin säilyneeltä. Kohteen paikannus perustuu ilmoittajan mukaan vuorimestari Furuhjelmin geologisiin tutkimusaineistoihin 1860-luvulta, joissa oli mainittu Kalhulubergetin laella sijaitsevan kaksi kiviröykkiötä (Jättekast).
Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kalhuluberget 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Mahdollisen hautaröykkiön jäännökset. Kiviä on todennäköisesti siirretty lähellä olevaan kummelin tyyppiseen kivirakenteeseen. Kohteen paikannus perustuu ilmoittajan mukaan vuorimestari Furuhjelmin geologisiin tutkimusaineistoihin 1860-luvulta, joissa oli mainittu Kalhulubergetin laella sijaitsevan kaksi kiviröykkiötä (Jättekast).
Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kalhuluberget 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakennelma, joka on ilmeisesti romahtanut. Rakennelman päällä sekä kivien väleissä on näkyvissä lahonnutta puutavaraa. Kalhuluberget on ollut Porkkalan vuokra-aluetta 1944 - 1956, joten kivirakenne saattaa olla moderni. Hieman luoteeseen kivirakennelmasta sijaitsee toinen mahdollinen muinaisjäännös, joka saattaa olla esihistoriallinen röykkiö.
Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kalhuluberget 4 (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Yli 3metriä korkea kivirakennelma, joka ulkoisesti vaikuttaa kummelilta, mutta joka ilmoittajan mukaan ei vaikuta sijaintinsa vuoksi merenkulkuun liittyvältä. Lähistöllä on myös toinen pienempi, alle 2 metriä korkea rakennelma, joka vaikuttaa uudemmalta.

Solbacka 3 (Asuinpaikat)

Moisio holm, Suvisaaristo (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Asutus mainitaan veroluetteloissa 1540, 1542, 1576 ja 1588. Talo maksoi veronsa hylkeenihrassa tai -öljyssä. Veroluonto "stadgeskatt" ja "flöteskatt" osoittaa, että kyseessä ei voi olla sama asutus kuin Moisön talo. 1600-luvulla Moisö holmin talo häviää luetteloista. Moisö holmin identifiointi Tallholmenin kanssa perustuu paikalliseen suulliseen traditioon. Kartoissa näkyy kalastajatila Tallholmenilla vasta vuodelta 1865, mutta asiakirjat viittaavat vakiintuneeseen asutukseen.

Morudd (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Maastokarttaan niemelle on merkitty muinaishauta. Aarne Europaeus (1922) mainitsee teoksessaan Fornfynd från Kyrkslätt och Esbo socknar (s. 183), että Morudd-nimisellä niemellä sijaitsisi röykkiö. Maininta viitannee nykyisin Mornina tunnettuun niemeen.

Kittelmossen 4 (Työ- ja valmistuspaikat)

Kittelmossen 5 (Työ- ja valmistuspaikat)

Historiallinen; LIDAR-aineiston perusteella paikannettu hiilimiilu tai tervahauta, kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Pulpetinmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu tai tervahauta. Kohde tunnetaan yksityishenkilön ilmoituksen perusteella eikä arkeologi ole tarkastanut sitä maastossa. Kohde erottuu lidarvisualisoinnissa (MV 2008-2019), ja kohteen sijaintia on tarkistettu sen perusteella.

Pulpetinmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu tai tervahauta. Kohde tunnetaan yksityishenkilön ilmoituksen perusteella eikä arkeologi ole tarkastanut sitä maastossa. Kohde erottuu lidarvisualisoinnissa (MV 2008-2019), ja kohteen sijaintia on tarkistettu sen perusteella.

Pulpetinmäki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu tai tervahauta. Kohde tunnetaan yksityishenkilön ilmoituksen perusteella eikä arkeologi ole tarkastanut sitä maastossa. Kohde tai mahdollisesti kaksi kohdetta erottuvat lidarvisualisoinnissa (MV 2008-2019).

Åsenby (Osmundby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 4. Ei SA1560-kartassa ja luettelossa. Tontti osin autio.

Pitkäkorpi (1000054465) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu tai tervahauta. Kohde tunnetaan yksityishenkilön ilmoituksen perusteella eikä arkeologi ole tarkastanut sitä maastossa.

Munamäki (1000054504) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksityishenkilön ilmoituksen mukaan kohteessa sijaitsee pieni hiilimiilu lähellä lenkkipolkua, ja kohteesta otetussa valokuvassa näkyy miilulta vaikuttava kumpare. Lidarvisualisoinnissa kohdetta ei näy. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Munamäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksityishenkilön ilmoituksen mukaan kohteessa sijaitsee pieni hiilimiilu, ja kohteesta otetussa valokuvassa näkyy miilulta vaikuttava kumpare. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Kuonassuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksityishenkilön ilmoitukesn mukaan 2 tervahautaa vierekkäin. Lidarvisualisoinnissa (Museovirasto 2008-2019) erottuu rakenteita, jotka tukevat käsitystä. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Kuonassuo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksityishenkilön ilmoituksen mukaan kohteessa sijaitsee keskikokoinen hiilimiilu. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Mäenpää (1000054510) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksityishenkilön ilmoittama tervahauta ja hiilimiilu. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Ryssämäki (1000054511) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksityishenkilön ilmoituksen mukaan kohteessa on sekä hiilimiilu että tervahauta. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Likolampi (1000054512) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksityishenkilön ilmoituksen mukaan kohteessa sijaitsee keskikokoinen tervahauta. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Salmikallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksityishenkilön ilmoituksen mukaan kohteessa sijaitsee hiilimiilu. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Pitkäkorpi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksityishenkilön ilmoituksen mukaan kohteessa on pienehkö hiilimiilu ja sen vieressä kuoppa. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Norrkulla torp (Asuinpaikat)

Myllykoski (1000054536) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Seppälän ja Kaukelan kylien rajalta itään on sijainnut mylly. Kohde on tunnistettu 1700- ja 1800-luvun karttojen perusteella. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.
B25:17/1-8 Kaukela; Karta öfver egorne med delningsbeskrifning (1769-1769)
B27a:3/7-14 Sepplälä; Storskifts regleringskarta och handlingar (1882-1885)

Historiallinen; Halkaisijaltaan n. 17 metriä oleva kohde on havaittu lidarvisualisoinnista. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Trollbacka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lidar-materiaalin perusteella tunnistettu hiilimiilu. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Historiallinen; Lidar-materiaalin perusteella tunnistettu hiilimiilu. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Norråkersträsket 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Soikion muotoisen röykkiön mitat ovat noin 10 x 7 metriä. Röykkiö on keskeltä kuopalla ja pisimmältä sivultaan suurin piirtein rantaviivan suuntainen. Eteläreunalta kiviä on vyörynyt jonkin verran alas kalliolta.

Stormossen 2 (1000055430) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maanmittauslaitoksen 5p-laserkeilausaineiston (2019) perusteella tunnistettu kohde. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Stormossen 3 (1000055431) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maanmittauslaitoksen 5p-aineistosta (1029) havaittu hiilimiilu. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Stormossen 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maanmittauslaitoksen 5p-laserkeilausaineistosta havaittu kohde. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hasselö (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ilmoitettu kiviröykkiö. Tarkastamaton.

Estby, Dragontorp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1735 kartalle on merkitty rakuunatorppa ja vuoden 1760 karttaan on merkitty torppa. Vuoden 1760 kartan mukaan torppa on sijainnut pienen pellon länsipuolella. Pelto on ollut Hommas skatterusthåll viljelyssä vuoden 1760 kartan tietojen mukaan.
Karttaan vuodelta 1782 on merkitty rakennus samaan kohtaan kuin edellä mainittu torppa, mutta kartassa ei ole mitään tietoa rakennuksesta. Lisäksi vuoden 1782 karttaan on ilmestynyt uusi torppa, jonka omistaa kartan tietojen perusteella Kjerrans kronorusthåll. Kartan tietojen mukaan on raivattu uutta peltoa torpan läheisyyteen. Tämä torppa on sijainnut noin 80 metriä luoteeseen tämän kohteen koordinaateista. Uudemman torpan paikka on ollut pitkään asuttu ja mainitaan vielä 1830-luvun kartassa rakuunatorppana.
B21:10/1-2 Lill-Estby; Karta öfver åker och äng med beskrifning (1735-1735)
B19:15/7-10 Eestinkylä / Estby; Karta öfver åker och äng med delningsbeskrifning (1760-1761)
B21:10/3-7 Lill-Estby; Lill-Estby, Estby, Kärras och Säfvalls: Karta öfver skogen med delnings- och rösebeskrifning (1782-1782)

Äggskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon saaristossa Pellingistä länteen Äggskär -saariryhmään kuuluvan Söderholm-saaren lounaispuolella tasaisella hiekka- ja kivikkopohjalla noin 16-17 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen aluksen osa, jonka päämitat ovat noin 15 x 5 metriä. Hylyn osaa on viistokaikuluodattu 2024. Osa on mahdollisesti osa laivan kylkeä. Hylyn osaa kuvattiin ROV:lla maaliskuussa 2025.

Andersbergsmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu. Kohde on tunnistettu Lidar-materiaalista, eikä arkeologi ole tarkastanut sitä maastossa.

Nupuri läntinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee ympäristöään korkeammalla olevalla koilliseen loivasti viettävällä terassialueella, joka on säilyneeltä osaltaan kooltaan 50 x 20 m. Kohde on lounaisosastaan ehkä jäänyt osin Turun moottoritien alle, mutta "rantapuoli" on tallessa metsikössä. Löytöinä kvartsiesine.
Aiemmin asuinpaikaksi määritelty kohde todettiin vuonna 2020 tehdyssä koekaivauksessa irtolöytöpaikaksi. Kohteessa ei havaitty merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta.

Gårds 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Gårds 2 -niminen asuinpaikka sijaitsee Kehä III:n pohjoispuolella ja Pohjois-Viiniikkalan tien länsipuolella olevalla peltorinteellä. Asuinpaikan pohjoispuolella on kuusimetsää ja sen eteläpuolella on sähköjohtolinja. Asuinpaikalta on saatu ainoastaan yksi löytö, kaksoistaltta KM 9610. Vuoden 2000 inventoinissa asuinpaikalla kasvoi heinää, eikä uusia löytöjä saatu. Maaperä asuinpaikalla vaikuttaa melko sekoittuneelta. Kohde on kuitenkin hyvin kivikautiseksi asuinpaikaksi soveltuva ja lähistöllä on useita muita asuinpaikkoja, joten Gårds 2 kannattaa säilyttää ainakin mahdollisena muinaisjäännöskohteena.

Stubbacka (92010048) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Stubbackan asuinpaikka pitäisi sijaita Tuupakantien ja Hommaksentien risteyksestä heti kaakkoon Vantaan kiinteät muinaisjäännökset -kirjassa olevan kartan mukaan, s. 37. Jos asuinpaikka sijaitsee karttaan merkityssä kohdassa, se on tuhoutunut tietöiden ja muun rakentamisen vuoksi. Asuinpaikan sijainti on kuitenkin epävarma, koska asuinpaikan ainoa löytö kourutaltta KM 5570 on löytynyt hiukan etelämpää.
Vuoden 2000 inventoinnin yhteydessä tämä kourutaltan löytöpaikka yritettiin tarkastaa, mutta valitettavasti rinne oli kasvillisuuden peitossa, eikä varmuutta asiasta saatu.
Koska paikalta on vain yksi löytö, sitä ei kuitenkaan voi pitää asuinpaikkana vaan irtolöytöpaikkana.

Backas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Backaksen kartanon pihapiirissä Backaksen puutarhan kasvihuoneista itään. Rinne viettää paikalla etelään. Backaksen mäen maaperä on soraa ja hiekkaa. Paikalta on löytynyt kivikirves (KM 3326:1). Vuonna 1999 Backaksen kartanosta itään ja etelään olevat pellot inventointiin. Tällöin pellot todettiin löydöttömiksi mutta kartanon mäellä asuinpaikka on yhä mahdollinen. Asuinpaikalla ei käyty vuoden 2000 inventoinnin yhteydessä.

Ånäs (186010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Helsingin–Lahden moottoritien ja Vanhan Lahdentien välissä, Sipoontien pohjoispuolella. Rinne viettää etelään Keravanjokeen laskevaa puroa kohti. Paikalta on löytynyt kiviesineen teelmä ja kolme kvartsi-iskosta.
Asuinpaikalla suoritettiin koetutkimukset syksyllä 2023. Tarkkuusinventoinnissa tutkittiin lapiolla kaivettujen koekuoppien (11 kpl) sekä arkeologin T-piikkikairan avulla molemmat peltolohkot. Koetutkimuksissa ei löytynyt esihistoriallisen tai historiallisen ajan kiinteisiin muinaisjäännöksiin viittaavia merkkejä. Kohteen status on muutettu muinaisjäännösrekisterissä löytöpaikaksi.

Koivistoåkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Koivistoåkernin asuin- tai löytöpaikka sijaitsee Västerkullan kartanolle vievän Kauhalantien länsipuolella, pellossa olevalla kumpareella, noin 1,2 km kartanosta etelälounaaseen ja noin 350 metriä Lapinkyläntien ja Kauhalantien risteyksestä pohjoiskoilliseen. Löytöalueelta on matkaa Kauhalantielle noin 100 metriä. Kumpare on Sikunsuon laskuojan eteläpuolella. Löytöalueen korkeus on 35 m mpy. Löydöt mm. kaksi kirvestä, kaksi talttaa, keihäänkärjen katkelma, KM 4887:6, 5369:5, 5406:4, 6081:2, 6336:1 ja 1b, 66407:3, 472:2, 7950:1-2, 11186:15. Tältä pellolta ei ole löytynyt kvartsi-iskoksia, kuten läheisiltä asuinpaikoilta. Vuoden 2008 koekaivauksessa varsinaiselta Koivistoåkernin alueelta ei löytynyt mitään merkkejä esihistoriasta.

Navala (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Mahdolliseksi kivikautiseksi alun perin ajateltu kohde sijaitsee noin 70 m Navalan päärakennuksesta itään. Aivan pellon reunasta, etelään loivasti viettävässä rinteessä on löytynyt yksi piinpala, joka voi viitata myös historialliseen aikaan. Maaperä hiekkaa. Vuosien 2012 ja 2022 inventointien tuloksena kohteen laji muutettiin 2023 löytöpaikaksi.
Inventointikertomus 2012:
Kohde sijaitsee Kirkkonummen Haapajärven itärannalla, loivasti etelään laskevalla rinteellä, Navalan päärakennuksesta noin 55 m itään. Veikko Lehtosalo poimi nventoinnissa vuonna 1963 päärakennuksen itäpuolelta, aivan pellon reunasta, loivasti etelään viettävästä rinteestä piinpalasen. Löytöpaikka sijaitsee korkeustasolla noin 48 m mpy ja maaperä paikalla on hiekkaa. Lehtosalo ei kyennyt tarkastelemaan aluetta laajemmin kasvullisuuden takia.
Löytö oli tehty hiekkaisen peltorinteen yläosasta, joka laskee loivahkosti etelään, kohti Haapajärven rantaa. Peitteettömillä alueilla tehtiin pintapoimintaa ja koekairauksia ohuella maaperäkairalla. Hiekkaisen rinteen yläosassa havaittiin melko tuoreita kaivelun jälkiä ja täytemaakerroksia. Kohde sijaitsi parkkipaikan reunalla aidatun piha-alueen ulkopuolella. Maaperän ja topografian perusteella paikka soveltuisi kivikautisen asuinpaikan sijaintipaikaksi, mutta sellaisesta ei inventoinnissa saatu havaintoja. Piinpala voi hyvin liittyä myös alueen historiallisen ajan asutukseen.
Vuoden 2022 inventoinnissa alue koekuopitettiin ja kairattiin, eikä havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä tälläkään kertaa tehty. Alue on savipeltoa ja pellon takana täysin kaiveltua ja myllättyä hiekkaisempaa maastoa. Varsinaista ehjää alkuperäistä maankamaraa ei löytynyt.

Huhdanmäki (543010033) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Huhdanmäen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Lahnuksentien itäpuolella olevalla pellolla sekä jyrkän rinteen juurella metsikössä ja osin rinteessä. Paikalta on löydetty esineenteelmä, kivilaji-iskos, kvartsiydin ja kvartsi-iskos. Vuoden 2001 inventoinnissa määritelty aluerajaus on ainoastaan suuntaa antava. On mahdollista, että asuinpaikka on laajempi saattaen levittäytyä myös pidemmälle matkalle Lahnuksentien itäpuolella.
Vuonna 2022 asuinpaikan alueella tehtiin Lahnuksentien itäpuolella koetutkimus. Pelloille kaivetuissa koekuopissa oli noin 20-40 cm paksu kyntökerros, jonka alta alkoi savi. Met-sämaastoon kaivetuissa kuopissa oli noin 5-10 cm paksun pintahumuksen alla noin 10-25 cm hietaa, jonka alta alkoi savi. Koekuopissa ei ollut mitään muinaisjäännöksiin viittaavaa. Koekuoppien kaivamisen lisäksi, tutkimusalueen maanpinta on tarkastettu eikä alueelta löydetty muinaisjäännökseen viittavia merkkejä.
Kohde on tutkimusten jälkeen muutettu löytöpaikaksi.

Lövkulla (755010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 3,2 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta koilliseen, Siuntionjoen itäpuolella kalloisten mäkien välisessä laaksossa. Paikalta on löytynyt poikkikirves vuonna 1911 ja kaksi kvartsi-iskosta vuoden 1984 inventoinnissa. Kaarlo Katiskoski tarkasti ja koekuopitti paikkaa vuonna 2007, mutta ei havainnut merkkejä asuinpaikasta (ks. alla tutkimukset). Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa, uutta raportoitavaa ei ilmennyt.

Lönnäs (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion keskiaikaisesta kirkosta 8,8 km länteen Lappersintien eteläpuoleisella Storängen nimisellä pellolla. Pellolla olleen ladon kohdalta on löydetty poikkikirves vuonn 1951 ja aiemmin vuona 1904 myös poikkikirves. Löytöpaikka on pellolla olevalla matalalla kumpareella noin 25 m mpy. Lato on purettu, mutta löytöpaikan koordinaatit osoittavat sen sijainnin pellon kumpareen länsiosassa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Pellot oli äestetty, niillä ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Nydal (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Volsin kylässä, Mariefredintien länsipäässä olevalla pellolla. Löydöt kvartsia (KM 37303). Pellon keski- ja itälaidassa on terassit. Alueella on paksu savikerros. Tarkastuksen yhteydessä tehtiin pari koekuoppaa joista ei kuitenkaan havaittu kulttuurikerrosta.
Paikalla on tehty koetutkimukset keväällä 2018, Koetutkimuksissa ei tullut esiin mitään, joka olisi viitannut siihen, että paikalla on kiinteä muinaisjäännös. Kohteen laji muutetaan löytöpaikaksi.

Råbäckin puutarha (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen kourutaltta (KM 4401:1) löytyi Råbäckin torpan puutarhasta, Luoman asemalta 0,5 km pohjoiseen. Alue on asuinpaikaksi sopivaa rinnettä vaikka muita löytöjä ei paikalta löytynyt.

Svennas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 14893:1) on löytynyt Svennaksen pellosta. Svennas sijaitsee Espoon kartanon luona Luomaan vievän maantien länsipuolella, Finnsin mäestä n. 800 m länteen. Talon ja maantien välillä on pieni peltolaakso ja kourutaltta on löydetty siitä. Asuinpaikan merkkejä ei näkynyt.

Björkkulla (49040003) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiomakiven kappale KM 5831:1 löytyi ilmeisesti Luomaan vievän maantien pohjoispuolelta vanhan Hellmanin talon pellosta. Finnsin mäki on n. kilometrin päässä idässä. Maasto on etelään viettävää rinnettä ja näyttäisi soveltuvan asuinpaikaksi, mutta mitään asuinpaikan merkkejä ei näkynyt.

Branten (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suippokantainen reikäkirves (KM 13695) löytyi alavalta savimaalta Finnsistä n. 700 m lounaaseen maantien itäpuolelta. Löytöpaikan lounaispuolella n. 70 m:n päässä on korkea kallio. Kirves on varmasti aikoinaan joutunut veteen.

Finns 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Käyräselkäisen kourutalttan (KM 5970:596) löytöpaikaksi on merkitty Finnsin talo. Taltta on ehkä peräisin joltakin Finssin mäen asuinpaikalta.

Mankåkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Uudismuodostelma suippohamaraisesta reikäkirveestä (KM 4371:1) on löytynyt Espoonkartanon maalta Mankåkern-nimisestä alavasta pellosta. Kartalle löytö on sijoitettu kartan SMYA XXXII:1 pl XVIII mukaisesti.
Muinaiskalupäiväkirjan teksti: Suippokaulainen oikokirves, harmaan ruskeaa tiivistä kiveä ; poikkileikkaus, soikea. Molemmat lappiot löytämisen perästä hangatut. 112 mm ptk, terä 64 lev, 29 pks. Espoon pitäjän Espoon kartanon maalta Mank-åkern-nimisestä pellosta löytänyt torppari Emmanuel Engman pari kolme vuotta sitten kyntäessään.

Ny Finns 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eläinpäänuijan (KM 2611) löytöpaikka. Löytöalue on alavaa savipeltoa Lapinkyläntien ja Mankinjokeen virtaavan puron välissä. Löytöpaikka paikallistettiin SMYA XXXII s. 46 tietojen, kartan SMYA XXXII:1 pl XVIII ja Äyräpään 1917 ottaman valokuvan perusteella.

Ny Finns 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiukaisten kourutaltta (KM 5255:2) on löydetty samalta peltoaukealta kuin irtolöytö Ny Finns 1 mutta Mankinojaan laskevan Ny-Finnsbäckin pohjoispuolelta. Löytöpaikka on paikannettu SMYA XXXII:1 pl XVIII:n mukaan.

Espoon kartano 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Leveänsoikea reikäkivi (KM 4390:3) löytyi Mankinjoen pohjoispuolelta n. 40 m Espoonkartanon päärakennuksesta luoteeseen ja n. 80 m itään Hingsthagen-nimiseltä (no 9) asuinpaikalta.

Espoon kartano 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen kourutaltta (KM 3097:2), eteläsuomalainen tasataltta (KM 5970:589), pohjalainen kourutaltta (KM 5970:590) ja nelisivuisen oikokirveen kappale (KM 5970:610) ovat ilmoitettu löydetyn Espoon kartanon mailta, mutta tarkempia löytötietoja ei ole. Tasataltta, kourutaltta ja oikokirveen kappale SMYA XXXII:1 s. 52, n:ot 212-214.

Hemkärr (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiertäen hangattu hioinkivi (KM 8822:16) on löytynyt n. 100 m itään Björkbackan, nykyisen Träskbyn koulusta. Koulu sijaitsee Hiekkaradan ja Kuninkaankartanontien kulmauksessa n. 700 m länteen Espoon kartanosta Hemkärrin laidassa olevalla metsikkömäellä. Paikka on alavaa eikä asuinpaikan merkkejä näkynyt vuoden 1962 inventoinnissa.

Ny Hommas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuisen kirveen katkelma (KM 9662:2) on löytynyt Jörvikylään vievän tien eteläpuolelta n. 1 km Espoon kartanosta länteen. Ny Hommasin luona ei näkynyt asuinpaikan merkkejä vuoden 1962 inventoinnissa.

Johansson (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioinkiven kappale (KM 3909:22) löytyi Järvikyläntien pohjoispuolella Järvikylänmäellä aivan tien vieressä Halujärventien risteyksestä 150 m länteen. Muita asuinpaikkamerkkejä ei paikalla havaittu vuoden 1962 inventoinnissa.

Storguss t. Lillguss (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 3020:2), käyräselkäinen kourutaltta (KM 3099:1), yksinkertaisen reikäkirveen teelmä (KM 3099:2), kiukaisten kirves (KM 3099:3), poikkikirves (KM 3099:4), tasataltta (KM 5551:1) ja Espoonkartanon kokoelmissa oleva aseaine, joka on peräisin hioinkivestä (no 9), ovat löytyneet Storgussin mailta. Storgussin mailla ei näkynyt asuinpaikan merkkejä. Aseaine on Kirkkonummelta. Ainoa, jonka voi paikallistaa tarkemmin on tasataltta, jonka löytötiedoissa sanotaan sen löytyneen 25 syliä joesta. Joki on luultavasti Mankinjoki.

Bredsten (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves (KM 6916:1) ja oikokirves (KM 10192:27) ovat löytyneet Loojärven ja Halujärventien välissä olevalta pellolta, Bredstenin talon eteläpuolelta. Pellolla ei vuoden 1962 inventoinnissa havaittu asuinpaikan merkkejä.

Finnsängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 7734:13) on löytynyt ilmeisesti Mankinjoen pohjoisrannalta läheltä Loojärveä. Paikka on alavaa niittyä, metsän puolella maasto nousee jyrkästi pohjoiseen. Vuoden 1962 inventoinnissa ei havaittu asuinpaikan merkkejä.

Sandberg (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 7771:18) on löytynyt Loojärventien eteläpuolelta Sandbergin palstalta pohjoiseen viettävältä rinteeltä. Asuinpaikan merkkejä ei havaittu vuoden 1962 inventoinnissa.

Urberga (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioin (KM 5546:1), ei kivikautinen, on löydetty Urbergan päärakennuksen olevalta pellolta. Maasto on tasaista savimaata, ei asuinpaikan merkkejä.
Kirveen terä (KM 9268:21) löytyi Urbergan entisen saunan luota, päärakennuksesta lounaaseen, läheltä Bredestensbäckiä.

Niemis 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 6407:6) löytyi Niemisen talon länsipuolella olevalta pieneltä metsäiseltä mäeltä. Asuinpaikan merkkejä ei havaittu vuoden 1962 inventoinnissa.

Niemis 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 4396) löytyi pellosta Niemen talon maalta. Taltta on todennäköisesti joltakin Niemen maalla olevalta asuinpaikalta (Espoo 32-36).

Vadspång 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalaisen tasataltan (KM 10852:2) löytöpaikka on pellolla jommallakummalla puolella Svartbäckin järvestä Kvarnträskiä kohti virtaavaa jokea kohdassa, jossa joki tekee mutkan kohti itää. Asuinpaikan merkkejä ei havaittu vuoden 1962 inventoinnissa.

Hista (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkiniitty on alava vetinen niitty Nupurinjärven luoteisrannalla, 200–300 metriä Turuntiestä etelään, Svartbäckiin menevän tien ja järven välissä. Tasataltta, jota säilytetään Nuuksion kansakoululla, on löytynyt tämän niityn halki virtaavan ojan rannalta noin 100 m:n päässä Mustanpurontiestä.
Vuoden 2007 inventoinnissa paikalle tehdyissä lapionpistoissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kyseessä on todennäköisesti aikanaan veteen joutunut esine.

Rauhanmäki (49040023) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen tasataltta (KM 7010:1) on löytynyt etelään viettävältä sora-alueelta, josta pieni peltoalue pistää pohjoiseen päin. Nykyisin löytöpaikan länsipuolella on Rauhanmäenkuja. Asuinpaikan merkkejä ei havaittu vuoden 1962 inventoinnissa.

Lehtimäki (49040024) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta (KM 3044:3) löytyi Lehtimäestä, joka sijaitsee Vadinsuon eteläpuolella Sahajärvestä lounaaseen, Siikajärvelle menevän tien pohjoispuolella. Maaston puolesta paikalla voisi olla kivikautisia asuinpaikkoja vaikka alueelta ei ole uusia löytöjä. SMYA XXXII:1 s. 57 n:o 228.

Nuuksio Myrskymäki (Stormbacka) (49040025) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen terä (KM 4401:2) löytyi Myrskymäen läheltä, talon luota, maantien ja Sahajärvestä Nuuksion Pitkäjärveen laskevan joen välissä olevalta pellolta n. 200 m pohjoiseen joenvartta.

Heikkilä (49040026) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiukaisten tyypin kirveen jäännös (KM 6530:2) löytyi metsästä Konungsin huvilasta n. 300 m koilliseen Viluviitta-nimisen lahden läheltä. Löytöpaikan eteläpuolella on pieniä hiekkakuoppia. Asuinpaikan merkkejä ei havaittu vuoden 1962 inventoinnissa.

Hasselbacka (49040027) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta (KM 12919) löytyi Nuuksion Pitkäjärven itärannalta n. 300 m pohjoiseen Pitkäjärvestä Nupurinjärveen virtaavan joen suusta järven rannassa olevan pellon lounaiskulmasta.

Siikalahti 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan (KM 3044:2) löytöpaikka on Nuuksion Pitkäjärven itäpuolella, Määrlammesta n. 200 m kaakkoon. Backfall-nimisen kesähuvilan eteläpuolella on niittyalue, josta taltta lienee löytynyt. Maasto sopisi asuinpaikaksi mutta löytöjä ei havittu vuoden 1962 inventoinnissa. SMYA XXXII:1 s. 57 n:o 230.

Siikalahti 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen kirves (KM 8498) on löytynyt Määrlammen ja Kolmperä-nimisen lammen välistä. Backfallin huvilalta menee polku Kolmperän rantaan ja polku kulkee lampien välissä olevan pienen suon laitaa. Kirves on todennäköisesti löytynyt näiltä kohdin.

Määrlampi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen tasataltta on löytynyt Nuuksion Pitkäjärven itäpuolelta todennäköisesti peltonotkelmasta maantien ja järven välistä Mustakallion luoteispäästä. Taltta on hukassa. Asuinpaikan merkkejä ei löytöpaikalla havaittu.

Kauklahti Pellas (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Hiomalaa´at (KM 5394:2) ja (KM 5569:1) ovat löytyneet Kuninkaankartanontien pohjoispuolelta tien ja paloaseman välistä. Tarkempaa löytöpaikaa ei voi määritellä. Alueella ei näkynyt asuinpaikan merkkejä, mahdollisesti asutus ja tiet ovat hävittäneet ne. SMYA XXXII:1 s. 57 n:ot 232, 233.
Kohdetta ei tarkastettu 2018.

Mulby (Muulo) Niss (49040032) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Jakobstads Historiskt-etnogr. M. 403 kirves. Tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa. SMYA XXXII:1 s. 57 n:o 235.

Jofs 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kuopion museo 120 Jäkärlän tyypin oikokirves. Kirves on löytynyt metrin syvyydestä Jofsin talon luota. SMYA XXXII:1 s. 57 n:o 239.

Ruusuvuori (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 12712) löytyi Ruusuvuoren palstalta kallioisen kankaan kaakkoisosassa, paikan alapuolella on kapea notkelma. Esine on löydetty pihatietä tehtäessä. Asuinpaikan merkkejä ei näkynyt.

Jofs 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalaisen kirveen katkelma (KM 4390:2) löytyi Jofsin talon maalta. Asuinpaikan merkkejä ei näkynyt. SMYA XXXII:1 s. 57 n:o 238.

Uusitalo (49040036) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 13967) on löytynyt Uusitalon kaakkoispuolelta laakson pohjalta.

Lehmuserä (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Reikäkiven kappale (KM 10720) löytyi Lehmuserän huvilan eteläpuolelta, alarinteestä aikaisemmin paikalla sijainneesta pellosta. Asuinpaikkaa ei paikalla näyttänyt olevan.

Ängsborg (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kirves (KM 9806:1) on löydetty Ängsborgin huvilasta n. 20 m pohjoiseen, hiekkamaasta, pellosta. Tasataltta (KM 9806:2) löytyi Ängsborgin huvilasta n. 75 m rakennuksesta pohjoiseen kumparelta, savimaasta.

Vårbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pienoiskourutaltta (KM 13053) löytyi rautatien pohjoispuolelta n. 180 m Tuomarilan asemalta pohjoiseen etelään ja kaakkoon viettävältä rinteeltä. Asuinpaikan merkkejä ei näkynyt.

Nedre Lövkulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviveitsi (KM 12808) löytyi etelään viettävältä pellolta, hiekkamaasta n. 200 m pohjoiseen Nupurintietä. Asuinpaikan jälkiä ei näkynyt paikalla.

Korsbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves (KM 4646) on löytynyt Korsbackan talosta n. 20 m pohjoiseen sijainneen perunakellarin luota Haraängen nimiseltä peltoaukealta. Haraängen on notkossa, jonka pohjoispää aukeaa Bodomjärven rantaniitylle, etelä- tai oikeammin lounaispää taas järvestä etelään virtaavaan Glomsinjokeen. SMYA XXXII:1 s. 57 n:o 240.

Emilsberg (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalaisen tasataltan (KM 7052) löytöpaikka. Emilsberg on Korsbackan talosta n. 250 m koilliseen, Haraängenin koillislaidalla. Ilmeisesti taltta on löytynyt Haraängenin alueelta. Asuinpaikan merkkejä ei näkynyt. SMYA XXXII:1 s. 58 n:o 244.

Oittaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalaisen tasataltan (KM 2218:76) löytöpaikka. Oittaan kartano on Bodominjärven lounaiskulmassa. Sen pohjoispuolelta lähtee pieni Glomsinjoki kohti Espoonjokea. Kartanon vaiheilla joen rannat ovat kallioiset ja jyrkät ja siinä on pieniä koskia. Löytöpaikka on ilmeisesti joen itärannalla olevan korkean kallion luona. Paikka on n. 200 m etelään Oittaan Kakolan asuinpaikasta (n:o 62).

Hanabäck (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Bembölen kansakoulussa oleva pohjalaisen tasataltan terä on löytynyt ilmeisesti Hanabäckin talon ja Bodomjärven välistä pellolta, järven kaakkoisrannalta. Alue on laakeaa ja matalaa savipeltoa.

Högnäs (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Bembölen kansakoulussa olevan kaksiteräisen poikkikirveen löytöpaikka. Bodomjärven ja sen itäpuolella olevan Matalajärven välissä on n. 1,5 km pitkä kannas, jolla on Högnäsin asuntoalue. Kannaksen matalampi pohjoisosa kuuluu Bodomin kartanoon ja on etupäässä peltona. Högnäsin alue on karkeaa, paikoin kallioista maastoa, joka on jaettu pieniksi palstoiksi. Tarkempaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Tuvkulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 11925) on mahdollisesti löytynyt Tuvkullan talon eteläpuolelta, maantien ja järven välillä olevalta peltoalueelta joka viettää loivasti etelään. Asuinpaikkaa ei löytynyt.

Vällskog (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yksinkertaisen reikäkiven (KM 5715:4) löytöpaikka on luultavasti Kytö-niminen pelto. Pelto sijaitsee n. 400 m pohjoiskoilliseen Vällskogin kartanosta. Pelto on pohjois-eteläsuuntaisessa laaksossa, jonka pohjalla virtaava oja laskee Velskolan Pitkäjärveen. Ko. pellosta on järven pohjoiskärkeen matkaa 0,5-1 km.
Luultavasti kartanon mailta tarkemmin määrittelemättömästä kohdasta on löytynyt käyräselkäisen kourutaltan jäännös (KM 2218:83).

Luuk (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen poikkikirves (KM 5715:3) on löytynyt Ruotsinkytö-nimiseltä pellolta. Pelto sijaitsee Kaitalammen ja Luukinjärven välissä n. 1 km länteen Luukin kartanosta. Se on loivarinteinen peltolaakso, jonka pohjalla virtaa oja kaakkoon. Asuinpaikan merkkejä ei näkynyt vuoden 1962 inventoinnissa. SMYA XXXII:1 s. 58 n:o 253.

Idrottsplanen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hangon urheilukenttä sijaitsee Hangon keskustasta joitakin kilometriä itään kohti Täktomin
kylää. Alue on tasaista teollisuusaluetta, jonka säilyneillä metsäalueilla kasvaa mäntyä. Urheilukentän 100 metrin lähtöpaikalta löysi Arne Flinck vuonna 1932 neljä arabialaista hopearahaa (KM 9623: 1-4) tehdessään maanmuokkausta uutta urheilukenttää varten. Kaikki rahat on lyöty muutaman vuoden aikana nykyisen Irakin alueella. Kaksi vanhinta rahaa ajoittuvat 859/860 j.Kr. ja loput vuosiin 863/864 j.Kr. ja 864/865 j.Kr.
Koska löytöpaikan pohjoispuolella on säilynyt pieni metsikkö, päätettiin aluetta tutkia inventoinnissa 2002 koekuopin. Alueelle kaivettiin seitsemän koekuoppaa, joissa useimmissa oli ehjä maannos, mutta löytöjä tuli ainoastaan pintaturpeesta. Löytöaineisto koostui lasimassasta ja muusta paikalla olleen lasitehtaan jäännösmateriaalista sekä sota-ajan materiaalista. Mitään vanhempaa aineistoa ei löytynyt eikä alla olevassa hiekkakerroksessa tavattu merkkejä ihmistoiminnasta. Tutkimusten perusteella on todennäköistä, että Urheilukentän löytöön ei liity kiinteää muinaisjäännöstä.

Borgströmska villan (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hösten 1924 hittade Aukust Amatus Elos arbetslag vid grävningsarbete på berget strax E om f.d. Borgströmska villan i Hangö Västra hamn i en 2-3 m bred bergssänka armringen NM 8594. Fyndplatsen ligger på de ca 10 - 12 m höga bergsklackarna i innersta delen av Västra hamnen. Vid inspektion 1925 kunde Björn Cedehvarf konstatera, att armirngen tydligen tappats på den plats där det tillvaratagits. Dess läge i ytskiktet av det tunna jordlagret som för övrigt hade ringa utbredning i bergsänkan, frånvaron av aska, kol och brända ben, som skulle ha antytt en bgravning tyder på ett tillfälligt fynd.
Berget är i dag bortsprängt.
Armringen hade tillvaratagits av Elo, som samtidigt hittade här en ca 20 cm lång kedja (tyfligen av brons). Kedjan gick dock vid hanterande och beskådande sönder och kastades bort. Även armringen söndrades av Elos barn i tre delar, hamnade sedan genom en av Elos bekanta hos guldsmeden A. Fältmarsch i Hangö, som lödde ihop smycket. I guldsmedens utställningsfönster upptäcktes armringen av lantmäteriingenjören V. Svaetichin, som underrättade Nationalmuseet om fyndet. Genom. Björn Cederhvarfs bemedling förvärvades armringen omsider av Nationalmuseet.

Riipiläntie 110 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen löytöpaikka on osoitteessa Riipiläntie 110 olevan talon pihalla. Talon omistaja löysi kirveen pihan itäpuolella olevan tienleikkauksen lähellä kasvavan kuusen juurelta. Maanomistajan mukaan tontille on tuotu maata muualta, mutta kirves löytyi tontin alkuperäisestä maasta. Maaperä tontilla on savea.

Aunela (92040001) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen teelmä (KM 28434) on löytynyt osoitteessa Katariinantie 36 olevan talon pihalta kaatuneen poppelin nostamasta maasta. Piha on loivasti etelään viettävällä rinteellä Vantaanjoen laaksossa. Pihalle on tuotu multaa.
Löytöpaikka käytiin tarkastamassa vuoden 2000 inventoinnin yhteydessä. Löytöpaikan korkeus ja topografia soveltuisivat hyvin kivikautiseksi asuinpaikaksi, joten asuinpaikka on alueella mahdollinen.

Kormuniitynoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piinuolenkärjen löytöpaikka sijaitsee Hakunilan kartanosta n. 300 m lounaaseen, Kormuniitynojan ja Vuorilehdontien välissä siinä nurkassa, jossa Vuorilehdontie kääntyy Hevoshaantielle ylittääkseen Kormuniitynojan. Paikalla on puutarhapalstoja. Löytöpaikka on lievästi länteen viettävällä rinteellä. Vuoden 2000 inventoinnin yhteydessä löytöpaikka tarkastettiin uudestaan ja todettiin, että asuinpaikka löytöpaikan kohdalla tai sen lähistöllä on mahdollinen.

Rytkönniemi (106040001) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa löydettiin kaksi kvartsi-iskosta Rytkönniemessä sijaitsevan koulun länsipuolelta lounaaseen viettävästä rinteessä noin 5 m päästä pellon laidasta. Löytöpaikka on kyseisen pellon ylin kulma rinteessä, ja maaperä on siinä hiekkaisempaa kuin muuten savisella pellolla. Mitään muuta esihistorialliseen muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.
Kaivauksissa kesällä 2001 löydettiin sekoittuneesta peltomultakerroksesta palanutta savea, kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei havaittu.

Ali-Mattila 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee noin kilometri länteen vanhalta Helsingin ja Hämeenlinnan väliseltä tieltä Paalijoen suulle vievän tien varrella. Löydöt, 3 kvartsi-iskosta, löydettiin noin 85 m mpy sijaitsevan rantaterassin harjalta noin 5 m Ali-Mattilan pellon luoteiskulmasta etelään halkaisijaltaan noin 4 laajuiselta alueelta.

Ali-Mattila 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Vantaanjoen länsipuolella, noin 150 m päässä joesta ja 100 m itäkoilliseen Usmin Ali-Mattilan talon päärakennuksesta. Maasto on melko jyrkästi kaakkoon laskevaa rinnettä. Rinteellä on noin hehtaarin laajuinen pelto, jonka keski- ja koillisosasta löydöt, 3 kvartsi-iskosta, kerättiin.

Keinumäki (106040004) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Vantaanjoen länsipuolella, noin 300 m päässä joesta. Se on noin 100 m pitkän ja yhtä leveän, noin 5 m korkean, itäkoilliseen työntyvän harjanteen etelärinteellä. Harjanne on peltona. Iskokset löytyivät pintapoimintana kynnöspellolta.

Opistonpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hyvinkäältä vanhalle Helsingin - Hämeenlinnan-tielle johtavan tien, Hyvinkään-Hangon -rautatien ja Vantaanjoen välisellä pienellä pellolla. Pelto on Hyvinkään maatalousopiston kohdalla tien ja Hyvinkään - Hangon -rautatien välissä n. 80 m mpy tasolla. Löydöt tulivat kynnetyn pellon pinnalta ja keskittyivät pellon eteläpäähän. Löydöt kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta.

Uusikartano (106040006) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vantaanjoen eteläpuolella Hyvinkään - Hangon -rautatien itäpuolella pellolla. Löydöt tulivat kynnetyn pellon luoteiskulmasta n. 20 m kaakkoon pellonkulmauksesta n. 10 m alueelta rantatörmän päältä. Paikka on sijainnut kuivatetun Hyvinkäänjärven rannalla. Löydöt ovat kvartsi-iskoksia. Kohteessa ei ole havaittavissa kiinteitä rakenteita.
Vuonna 2023 inventoinnin ajankohta kesäkuussa oli huono ja kasvillisuuden takia uutta pintapoimintaa ei voitu tehdä, joten uusia tietoja löytöalueesta ei saatu. Uudenkartanon pienialainen kvartsilöytöpaikka viittaa asuinpaikkaan entisen järven rannalla, vieläpä soistuneen järven, joten paikalla on potentiaalia olla tutkimuksellisesti mielenkiintoinen. Rajaaminen vaatisi vähintään avointa muokattua peltomaata tai jopa koekaivauksen.

Åvik (106040007) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka sijaitsee Vantaanjoen pohjoispuolella, noin sadan metrin päässä joesta. Maasto on loivasti etelään laskevaa hiekkaista rinnettä. Löytökohdan itä- ja kaakkoispuolella rinne on peltona. Kvartsi-iskos löytyi pintapoimintana kynnöspellolta. Löytökohta oli noin kahden metrin päässä pellon reunasta, joka seuraa edellä mainittua rantatörmää, ja kymmenen metrin päässä luoteessa olevan viljelemättömän pellon reunasta. Paikan topografian perusteella näyttää kuitenkin hyvin mahdolliselta, että löytökohdalta luoteeseen, korkeamman törmän päällä, nykyisin pensaikon peittämällä alueella, on asuinpaikka.

Pumppaamo 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Vantaanjoen luoteispuolella, noin 150 m päässä joesta. Maasto on loivasti kaakkoon laskevaa hiekkaista rinnettä. Välittömästi löytöpaikan alapuolella on matala rantatörmä. Paikka on sijainnut nykyisin kuivatun Hyvinkäänjärven rannalla. Kvartsi-iskokset löytyivät pintapoimintana kynnöspellolta. Löytöalue on noin 20 m pitkä ja ulottui saman verran törmästä ylöspäin rinteelle.

Pumppaamo 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Vantaanjoen luoteispuolella, noin 150 m päässä joesta. Maasto on loivasti kaakkoon laskevaa hiekkaista rinnettä. Välittömästi löytöpaikan alapuolella on matala rantatörmä, ja sen alla tasaista vesijättöä. Paikka on sijainnut nykyisin kuivatun Hyvinkäänjärven rannalla. Löytökohdan ympäristö rinteellä on peltoa. Kvartsi-iskos on löytynyt pintapoimintana kynnöspellolta. Havaintomahdollisuudet kynnetyllä pellolla olivat hyvät, mutta muita asuinpaikkaan viittaavia löytöjä ei tehty.

Nikinharju (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee ensimmäisen Salpausselän länteen viettävällä rinteellä n. 50 m itään Hangon rautatielinjasta ja n. 200 m länteen Nikinharjun lastenkodista. Löydöt tulivat pieneltä alalta metsätyökoneen mylläämältä maaperältä. Paikka on lenkkipolkujen risteysalueella. Paikalla ei ole näkyvissä kiinteitä rakenteita.

Kaidanpää 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sykärinjärven eteläpäässä, Kaitaniemen kärjessä. Hyvinkään Helluntaiseurakunnan leirikeskuksen alueelta pohjoisluoteeseen työntyvän niemen kärjestä löytyi nuotiopaikan ja halkokatoksen väliseltä puhkikuluneelta maanpinnalta 3 kvartsi-iskosta. Havaintomahdollisuudet kohteessa olivat äärimmäisen rajoittuneet. Maaperä paikalla on karkeaa hiekkaa, niemenkärki on melko kivinen. Paikalla ei ole havaittavissa esihistoriallisia kiinteitä rakenteita.

Noponristeys (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on vanhalta Helsingin - Hämeenlinnan -tieltä n. 150 m länteen Noppoon johtavan tien varressa. Nopontien ja Rauhalaan johtavan tien risteyksessä olevasta eteläpuolisesta leikkauksesta löytyi 2 kvartsi-iskosta leikkauksen alaosasta. Paikka on moneen kertaan tietöissä ym. myllättyä aluetta, eli jos paikalla on esihistoriallinen kohde sijainnut, se on täysin tuhoutunut. Maaperä on hienoa hiekkaa.

Palkkisilta (106040013) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Herusista Kytäjän kirkolle kulkevan tien varrella, tiestä n. 300 m länteen Kurkisuon itälaidalla. Suon itälaidassa kulkevan harjun eteläkärjen soranottoalueelta löytyi kaksi kvartsi-iskosta. Koko harjun eteläpää on leikattu pois soranotossa, joten jos paikalla on ollut kivikautinen asuinpaikka, se on tuhoutunut soranoton yhteydessä.

Ämmämäki (106040014) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kytäjän kirkolta Vanhakylän suuntaan kulkevan tien länsipuolella. Löytöpaikka sijaitsee Ämmämäen eteläpuolella matalan rantamuodostuman päällä. Löytöinä kaksi kvartsi-iskosta.
Kaivauksissa kesällä 2001 ei paikalta löydetty mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kohde sijaitsee nykyään Kytäjän golfkenttäalueella.

Sääksjärvi (106040015) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven pohjoisrannalla n. 700 m Hyvinkään seurakunnan leirikeskukselta länteen, Sääksjärveltä Vihtilammin suuntaan pohjoiseen aukeavan suoalueen itälaidalla. Löydöt tulivat kesämökin pihasta puhki kuluneelta maanpinnalta. Mökkipihan on n. 85 m mpy sijaitsevalla terassilla, mökin lounaispuolella rinne laskee n. 5 m järven soistuvaan rantaan. Paikalta löytyi neljä kvartsia, joista yksi pihan laidalle kuopaisemastani koekuopasta. Maaperä on hienoa hiekkaa. Paikalla ei ole havaittavissa kiinteitä esihistoriallisia rakenteita.

Koivula (106040016) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Iskoksen löytöpaikka sijaitsee noin 200 m Hyvinkäältä Ridasjärvelle vievän tien eteläpuolella. Kynnetyn pellon pinnalta löytyi yksi kvartsi-iskos. Löytökohta sijaitsee tasaisella pellolla noin 82,5 m mpy, 100 m lähimmästä muinaisesta rantamuodostumasta koilliseen.

Dalvik (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Fyndplatsen är åker vid skogskanten i en östersluttning mot ett utfall som rinner i sydlig riktning från den norrom belägna Stormossen. Två hålmejslar påträffades vid röjandet av ett moras i åkern. Jorden är fin sand. Inga tecken på boplats

Vähänummi 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen löytöpaikka sijaitsee Oulaistentien ja Nilsiäntien välissä ja Halkiantien eteläpuolella sijaitsevalla metsittyneellä pellolla.

Vähänummi 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Keskeneräisen reikäkiven löytöpaikka sijaitsee Aavasaksantien ja Kuusamontien välissä ja Halkiantien pohjoispuolella olevalla niityllä. Talon (Kuusamontie 14) eteläkulmasta n. 20 m etelään.

Mylly (186040003) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen (Järvenpään Yhteiskoulu) löytöpaikka sijaitsee Tuomitien vieressä olevalla pellolla, Vaahtera- ja Tuomitien risteyksestä n. 100 m koilliseen. Tästä noin 200 m kaakkoon pellon ylärinteestä on löytynyt kivilaji-iskos.

Kyrölä (186040004) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löytynyt omakotitalon (Liljatie 33) pohjoisreunasta puoli metriä pohjoiseen.

Eriksnäs 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kaksi kvartsi-iskosta ovat löytyneet Eriksnäsintien vieressä sijaitsevan Mannilan talon ja Eriksnäsinojan välissä olevalta peltorinteeltä, Mannilan talon piharakennuksesta pari metriä itään.

Hiirimäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Tuusulanjärven itäpuolella olevalla Vähäjärven lahden rantatörmällä.

Landsbroström (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Irtolöytö KM 14532. Mustionjoen Landsbron virran perkaustyössä 1958 löytynyt pronssinen olkakirves. Löytöpaikka joessa Kroggårdin ja Dönsbyn kylien rajalla.

Borgmästars (220040001) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; KM 15879. Kohde sijaitsee Borgmästarsin tilan ulkorakennuksen koillispäädyssä.

Bålsängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee n. 400 m Bålabyn talosta luoteeseen. Löytöinä tulleet viisi kvartsi-iskosta poimittiin pellon itäosasasta olevan kalliopaljastuman itäpuolella olevalta tasanteelta ja kallion eteläpuolella olevasta jyyrkästi länteen viettävästä rinteestä. Löydöt olivat hajallaan, eikä minkäänlaista selvää löytökeskittymää havaittu.

Trycksbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee pellolla Trycksbacka-nimisen mäen eteläpuolella n. 240 m Timpan talosta pohjoiseen. Kvartsi-iskokset poimittiin loivasti länteen viettävältä kynnöspellolta n. 60 m Mustionjokeen laskevan puron suusta itään.

Olla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitseee pellolla n. 200 m Ollan talosta luoteeseen, Mossabäcken-nimisen puron eteläpuolella. Maasto löytöpaikalla on tasaista peltoa.

Hummelkärr (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee pellolla n. 200 m Ollan talosta ESE. Maasto löytöpaikalla on tasaista peltoa.

Nedergård (220040007) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee pellolla n. 200 m Nedergårdin talosta lounaaseen. Löytöinä tulleet kaksi pii-iskosta poimittiin loivasti kaakkoon viettävältä pellolta. Löytöpaikan ympäristö tarkastettiin huolellisesti, mutta muita löytöjä ei tehty.

Övergård 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee n. 420 m Övergårdin talosta kaakkoon, talosta rantaan vievän tien itäpuolella, n. 60 m:n päässä rannasta. Maasto löytöpaikalla viettää loivasti etelään. Niitylle 40 m tiestä itään tehtiin pohjoi-etelä-suunnassa neljä koekuoppaa, joista yhdestä löytyi kvartsi-iskos. Niityllä saatttaa hyvinkin olla kivikautinen asuinpaikka, vaikka ei muita löytöjä tehty. Löytöpaikan ja Båthusholmenin välissä on pieni maatunut suojaisa lahti, ja paikka vaikutti yleensäkin varsin "sopivalta" kivikautiseksi asuinpaikaksi.

Koivula (223040001) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos KM 23674 löytyi Lohjansaaren Pyölin kylän Koivulan talon maalta niityltä, n. 140 m talosta WSW, talon länsipuolella olevan metsäsaarekkeen eteläpuolelta, n. 20 m pohjoiseen Koivulan taloon vievästä tiestä. Maasto viettää paikalla melko jyrkästi kohti SW. Tämän rinteen keskivaiheille tehdystä koekuopasta löytyi mainittu kvartsi-iskos. Kohde on RASI-inv. kohde 367. Paikan tarkastuksessa löytöalueen pelto oli kyntämättä eikä löytöjä havaittu inventoinnissa 1997.

Rantapelto (223040002) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee pellolla Vahiniemeen menevän tien pohjoispuolelta n. 10 m ja n. 500 m Nikun talosta ENE. Kvartsi-iskos löytyi 35 m korkeuskäyrän niemekkeen eteläkärjestä. Maasto paikalla on tasaista peltoa. Kvartsi-iskos (KM 23675) löytyi RASI-inventoinnissa, jota keväällä 1986 teki Karjalohjalla, Karjaalla ja Lohjalla HuK Tommi Vuorinen (kohde 368 RASI-inv.). Inventoinnissa v. 1997 löytöpaikka oli kynnettynä. Tarkestettu koordinaattien ilmoittama paikka on ympäristöstään kohoavaa peltotöyrästä, mutta havaintoja löydöistä ei tehty.

Sutla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suutlan tilalta Linhamarinjärven rannalta 1800-luvulla löytynyt kourutaltta KM 2794:1. Tarkempaa löytöpaikkaa ei tunneta. Saman tilan pellosta on myös taltta KM 2794:41. Sutla (Rn:o 2) sijaitsi vielä 1900-luvun alussa kyläkeskuksessa muiden talojen kanssa ennen v. 1914 yhdistämistä Maunuksi (Rn:o 5) ja tilan maat lienevät sijainneet talosta pohjoiseen.
Inventoinnissa löytöpaikka ei selvinnyt.

Isoniitty (223040004) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven puolikas Linhamarin kylästä Isoniitystä, Sutlan tilan maalta (KM 2794:3). Sutlan tila oli (Rn:o 2) yksi niistä (Rasu, Sutla, Tusla, Maunu ja Marku), jotka v. 1914 yhdistettiin Maunuksi (Rn:o 5). Suutlan Isoniittyn sijainti ei selvinnyt inventoinnissa. Mahdollinen sijaintipaikka voi olla aivan Karjaan rajalla Tulijärven länsipuolella oleva soistunut Isoniitty-niminen vesijättöalue ja sen länsipuolinen niittyalue Rn:o 5 maalla, 5:54. aluetta ei tarkastettu inventoinnissa v. 1997. Tämän pohjoispuolisesta pellosta Tulijärveen Myllyjärvestä laskevan purouoman länsirannalla on inventoinnissa saadun tiedon mukaan löytynyt 2 talttaa 1930-luvulla entiseltä Maunun talon maalta (vrt. löytökohde Myllymäki, KM 30742). Maajoen inventointikartassa on yksi löytöpaikoista merkitty Linhamarin (Maunun) Isosuon (Storkärret) länsirannalle suoalueen ja Fiskarista Karjalohjalle vievän maantien välissä. Merkki voi tarkoittaa tätä löytöä; paikkaa ei tarkastettu v. 1997. Isoniitty sijaitsee myös Seljänalanen-järven rannalla Kiskon vastaisella rajalinjalla, mutta tämä Rn:o 6 on Norsin taloa. Tämä paikka tarkastettiin inventoinnissa 2.10. 1997. Peltoalue oli kynnettynä, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavia löytöjä ei ollut havaittavissa.

Tusla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kahden kivikautisen esineen (tasa- ja kourutaltta, KM 2794:20, :53) löytötila Tusla, edellinen todennäköiseksi ilmoitettu, jälkimmäinen tilan alueelta torppari Holmbergin "jyränajossa" (soranajossa ?) löytämä. Ei tarkempia tietoja tilan sijainista toistaiseksi. Tuslan tila on sijainnut Linhamarin kylässä (Rn:o 3) ja tila on v. 1914 yhdistetty Maunun tilaksi (yhdessä Rasun, Sutlan , Maunun ja Markun kanssa (Rn:o 5). Tilan päärakennus on sijainnut silloisen kyläkeskuksen kohdalla Linhamarinjärven (Kotojärven) itärannalla ja tilan maat lienevät olleet tästä pohjoiseen. Löytöpaikkojen sijainti ei tarkentunut inventoinnissa 1997.

Rajanummi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan (KM 3027:4) löytöpaikka, löytäjä torppari Johan Andersson pellosta Saarenpäästä, ilm. myöhemmän Rajanummen palstatilan pellosta. Rajanummen tila sijaitsee käsittääkseni Mailan kylän puolella Saarenpään rajalla. Mailan puolella olevan Rajanummen talon kaakkoispuolelta peltorinterestä löytyi inventoinnissa 13.10. 1997 muutamia kvartsi-iskoksia (KM 30747) muinaisen lounais-koillissuuntaisen salmipaikan luoteisrannalta. Varhaisen löydön sijainnin epävarmuuden ja vähäisten inventointilöytöjen perusteella tätä löytöpaikkaa on pidettävä kvartsilöytöpaikkana. Maajoen inventointikartassa yksi hänen tarkastamansa löytöpaikka on merkitty n. 500 m lounaaseen, mahdollisesti tarkoittaen juuri Anderssonin löytöä Rajanummesta. Tämä paikka jäi tarkastamatta inventoinnissa.

Frääsä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tarkemmat sijaintitiedot puuttuvat. Kourutaltta KM 3101:4 on peräisin Puujärven kylän Frääsän talon pellosta. Frääsän tila on Rn:o 2, joten löytö lienee jostakin Puujärven länsipuolen pellolta. Aluetta ei tarkastettu inventoinnissa tarkemmin.

Prunkka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytö, kourutaltta (KM 3027:5), on peräisin Prunkan (Brunkan) pellosta ojitettaessa 1800-luvun lopulla. Talo (Rn:o 4) sijaitsee Lohjanjärven Lohjantaipalonlahden pohjoisrannalla, itse talo n. 25 m sitä ylempänä, n. 300 m järvenrannasta. Löytöpaikka sijaitsee todennäköisesti pellolla talon ja järven välillä.
Aluetta ei tarkastettu inventoinnissa 1997. Sen sijaan Prunkan talosta erotetulta Katajiston huvilapalstalta löytyneen roomalaisen rautakauden pronssirannerenkaan (KM 12328) löytöpaikka tarkastettiin (ks. kohde Katajisto). Kivikauden löytö saattaa olla tämän löytöpaikan lähialueelta muinaisen rantatörmän päältä.

Turri (223040009) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltat KM 3109:2-3 ja kirveet :4-5 ovat löytötietojen mukaan Härjänvatsan Turrin talon maalta Ahlgrenin pellosta, ilm. V. Maajoen mukaan sittemmin Joutselan palstatilan pellosta. Viimeksi mainitun sijainti epäselvä toistaiseksi, Maajoen yleiskartan mukaan kuit. olisi n. 2500 m koilliseen Turrin talosta. Turrin tilan maat ovat kuitenkin joko Rn:o 1 tai 9. Maajoen inventointikartalleen merkitsemän kohdan paikannus osui nykyään kesäasuntona olevaan mökkiin korkealle sisämaahan. Paikka ei kuitenkaan liene Rn:oa 1 tai 9. Täällä vielä peruskartalle (v:lta 1991) pelloiksi merkityt alueet ovat täysin vesakoituneet ja vailla pintahavaintomahdollisuuksia. Mökki sijaitsi luoteessa olevan pellon ylä- ja kaakkoispuolella. Paikka ei sinänsä (tark. 8.10.1997) vaikuttanut erityisen otolliselta kivikautisen asuinpaikan sijainnille, eikä löytöpaikan/Joutselan tilan paikallistamista sinne voitu inventoinnissa vahvistaa. Lähempänä Turrin taloa (kesäasuntona sekin nykyään) tarkastettiin Turrin kaakkoispuolella olevia peltoja Tölmän talon itäpuolella ilman havaintoja löydöistä.
KM 3109 löytökonteksti sinänsä viittaa kivikautiseen asuinpaikkaan tai kätkölöytöön.

Hakala (223040010) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta KM 3120 on löydetty Hakalan talon maalta, löytäjänä torppari H. Lindroos talon pellosta. Hakala (Rn:o 2) sijaitsee Prunkan naapurissa Lohjantaipalonlahden pohjoisrannalla. Tallgrenilla (1919) löytö on virheellisesti Saarenpään kylästä. Kohdetta ei paikallistettu inventoinnissa 1997. Löytöpaikka lienee talon alapuolisella peltoalueella lähempänä Lohjanjärveä.

Niemelä (223040011) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta KM 3168:4 on löytynyt 1800-luvun lopulla Nummijärven kylän Eskolan talon maalta Wildénin torpan pellosta, löytäjänä torppari H.J. Wildén. Maajoen mukaan tämä olisi sittemmin Niemelän palstatilaa. Paikka sijaitsee Torpissa kylänmäellä peruskartalle merkityn muuntajan kohdalla. Talo on jo hävinnyt paikalta ja todennäköinen löytöpaikan pelto oli jouto- ja heinämaata ja nurmella inventointiajankohtana lokakuussa 1997. Pellon päällinen on terassimainen mastokohta, joka laskee itää kohti.

Seppälä (223040012) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Seppälän talon maalta Nummijärven kylästä tunnetaan kaikkiaan kolme kivikauden löytöä (KM 3168:5, tasataltan teräkatkelma ja hioinkivi KM 4582:1), joista edellisen löytänyt torppari Henrik Juselius talon pellosta 1800-l. lopulla, toisen torppari Kustaa Heerman suon ojasta talon Rapakko-nimisestä pellosta vuosisadan alussa (ks. kohde ). Kolmas on ison reikänuijan teelmä, (KM 17020) jonka on lokakuussa 1965 löytänyt vuokraaja Asko Lindström Nummijärven Seppälän talon Lauriniemen pellosta (ks. kohde Kortsuonlahti Lauriniemi). Löydöt ovat kaikki erillisiksi kohteiksi katsottavilta löytöpaikoilta. Torppari Juseliuksen löydön V. Maajoki on sijoittanut kartassaan Seppälän talon alapuolelle (länsiopuolelle) (Rn:o 6:28), likimain talon ja paikallistien väliin, tien koillispuolelle. Peltoa ei tarkastettu inventoinissa 1997.

Isotalo (223040013) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Makkarjoen Isotalon maalta löytynyt kourutaltta (KM 3168:6) on talon pellosta, löytäjä on A. Rosendahl 1800-l. lopulla. Tilalta löytynyt toinen kiviesine (KM 4894:1, kiviaseen katkelma) on talon erään ruoka-aitan alta, ehkä sekundaari löytöpaikka. Isotalon talonmäen itäpuoleinen rinnepelto samoin kuin samaan tilaan kuuluvan länteen viettävä pelto Makkarjoen uoman itäpuolella tarkastettiin inventoinnissa 1997. Mitään muinaisjäännökseen viittaava ei näillä kohdin havaittu. Isotalo on Karjalohjaa inventoineen Väinö Maajoen kotitalo.

Terävä (223040014) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioinkivi KM 4747:1 on Mustlahden Terävän talon maalta. Löytäjä on A.E. Nyman 1900-luvun alussa. Terävän talo on Rn:o 4 (uudella peruskartalla Reinola). Tarkempaa löytöpaikka ei ole tiedossa eikä aluetta tarkastettu inventoinnissa 1997.

Lippa (Rajamäki) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan KM 5596:1 löytänyt torppari Johan Lippa Karjalohjan pitäjän Mustlahden kylän Ylhäisen talon Lippan torpan pellosta kyntötöissä. V. Maajoen mukaan löytöpaikka luultavasti Puujärven kylän takamaalta Rajamäen palstatilan pellosta, jossa on Mustlahden kylän maita Sikajärven rannella. Ylhän t. Ylhäisen talon Rn:o 5, jota juuri mainitulla alueella. Entisen Lipan (Klipan) torpan sijainti vahvistui inventoinnissa, Rn:o 5:7. Paikka tarkastettiin 22.10. 1997. Löytöpaikka sijainnee pienellä niemellä rakennuksen rannanpuolella, joka on vielä niittynä. Vain pieni kasvimaa tästä itään talon kaakkoispuolella oli muokattuna. Tässä ei havaittu muinaisjäännökseen viittaavia löytöjä.

Rinnemäki (223040016) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta KM 5784:2 on torppari Edvard Hammarbergin löytämä Isonsaaren (Lohjansaaren) Mailan kylän ja talon maalta Rinteenmäen torpan pellosta, n. 150 m länteen torpasta. Paikka lienee nykyään Rinnemäki. Torpan rakennus on jäljellä ja kesäasuntona. Löytäpaikka lienee peltokumpare, jonka laella on kalliopaljastumaa ja uudehko (1970-luvun ?) kesäasunto. Pelto oli heinänittynä, joten tarkastusmahdolisuudet olivat olemattomat. Maaperä vaikutti varsin saviseslta. Uusi tielinja Lohjalta Saarenpäähän johtavalta maantieltä Mailaan kulkee torpan itäpuolitse. N. 250 m torpasta länteen ollut itään viettävä kynnöspelto tarkastettiin ilman havaintoja löydöistä. Ainakin peltoalueen omistaja asuu Mailantien risteyksessä n. 2100 m etelään. Vain omistajan vaimo oli paikalla tarkastushetkellä.

Holkkeri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen (kourutalttamainen poikkikirves KM 5784:3) on löytänyt torppari Jakob J. Kavonius Katteluksen ratsutilan maalta Holkkerin torpan pellosta. Torppa on sijainnut Katteluksen Valklammin itäpuolella metsäisen kallioalueen itäreunassa. Torpan rakennukset ja tila ovat yhä olemassa. Väinö Maajoen kartassa löytö näyttäisi paikallistetun rakennuksen eteläpuolelle. Talonväkeä lienee ollut paikalla inventoinniin tarkastuksessa lokakuussa 1997. Vain talosta n. 150 m etelään sijaitseva peltokumpareen kynnökset peruskartalle merkityn ladon ympärillä tarkastettiin, mutta löytöjä ei havaittu.
Maajoen mukaan myös Turun historiallisessa museossa oleva kourutaltta (Linderin kok. 335) olisi Holkkerin pellosta löydetty.

Mätäsniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen teräkatkelma (KM 5790:6) on torppari Gabriel Niemen 1900-luvun alussa löytämä Karjalohjan Mustlahden kylän Ylhäisen (Ylhän) talon maalta Mätäsniemen torpan pellosta. Mätäsniemi on Enäjärven etelään pistävä niemi, jonka kaakkoisreunalla torppa lienee sijainnut. Paikalla on nykyäänkin talo, jonka pellot ovat metsittyneet. Paikkaa ei tarkastettu inventoinnissa 1997.

Huutavanniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen teräkatkelman (KM 5864) on löytänyt K. Huutava Nummijärven kylän Heikkilän talon pellosta. Huutavan nimi viittaa Huutavanniemeen, joka on Heikkilän talon pojalle sittemmin erotettua Kiviniemen tilaa. Mahdollisesti löytö on siten Huutavanniemestä peräisin ja siten Enäjärven Myllylahden pohjoispuolella. Paikka tarkastettiin inventoinnissa lokakuussa 1997. Niemen juuressa on sen poikki ulottuva matalahko viljelys 3 talon välissä. Se oli lähinnä mansikkamaana, jossa oli vain vähäiset havaintomahdollisuudet. Havaintoja löydöistä ei tehty. Myös niemen nokassa on hyvin pieni viljlyala niemen juuresta matalan kannaksen erottamana.

Marjasaari (223040020) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves KM 6190:16 on löytynyt jo 1860-luvulla Lohjantaipaleen kylän Marjasaaresta (Marjaholma), joka on ollut jaettuna kylän talojen kesken. Paikkaa ei tarkastettu inventoinnissa 1997.

Tomasböle (223040021) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohteen löydöt, KM 7107:1-2, ovat 1910-luvulla löytyneet tasataltta ja hioimen katkelma, jotka torppari Karl Karlsson löysi Katteluksen ratsutilan torpan maalta, toisen rakennuksen ja "erään järven puolivälistä", n. 10 syltä rannasta ja toisen aivan Långvikin (Pitkälahden) rannasta. Paikka lienee Lohjanjärven Hauraveden rannalla vastapäätä Tallaanniemeä (Tallnäs), V. Maajoen mukaan pienellä kummulla, n. 70 m Lanviikinlahdesta. Maajoen inventointikertomuksen mukaan (1937-8) on torpan entinen omistaja, Sulo Karlsson, kertonut löytäneensä useampia sittemmin hukkaan joutuneita kiviesineitä samalta paikalta. Paikka tarkastettiin inventoinnissa 3.10.1997. Paikka on pieni kallioperäinen nyppylä, jonka laella enää rakennuksen perustukset ja kasvillisuus osoittavat torpan sijainnin. Järven puolella mäennyppylää on 2 kesämökkiä. Muuten alue on aivan umpeen kasvanutta ja sen ympäröivät pellot eivät olleet kynnettyinä, joten varsinaisia pintahavaintomahdollisuuksia ei ollut. Mäen ja mökkien välissä on kuitenkin pieni entinen viljelypalsta (n. 20x30 m), joka on nykyään pihanurmikkona. Kun otetaan huomioon Maajoen saama tieto useammista hukkaan joutuneista löydöistä, on mahdollista, että paikalla on kivikautinen asuinpaikka. Toistaiseksi paikkaa on löytöjen tarkemman paikannuksen puuttuessa pidettävä kivikautisena löytöpaikkana.

Kuoksa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan KM 7104:3 on Pitkälahden (ent. Långvik/Lanviiki) kylän Kuoksan talon maalta löytänyt Bergkvist-niminen henkilö (Karl B. ?) ilmeisesti 1900-l. alussa. Tarkemmat löytötiedot puuttuvat. Kuoksan talo on ollut jaettuna Ala- ja Yli-Kuoksaan (Rn:o 2 ja 3 ?). Lähialueelta tunnetaan myös muita kivikautisia löytöjä sekä Pitkälahden kylästä (kohde 31) että Katteluksen puolelta (kohde 29). Löytöpaikkaa ei voitu inventoinnissa paikantaa. Inventoinnissa löytyi kaksi kvartsilöytöpaikkaa kahdelta pellolta Yli-Kuoksan tilan puolelta, päärakennuksesta n. 360 m pohjoiseen (kohde Salmenpelto, KM 30743) ja n. 350 m lounaaseen (kohde Myllymetsä, KM 30744). Tilan eteläisen laajahkon peltoalueen, Matlanpellon, tarkastuksessa ei havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa, vaikka paikka sinänsä vaikutti sopivalta muinaisen itä-länsisuuntaisen lahden pohjoisrannalla.

Kuusiranta (223040023) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta KM 7104:4 on Pitkälahden (Långvik, ent. Lanviiki) kylän Tavian talon Kuusenrannan torpan maalta rakennuksen perustusta kaivettaessa hietamaasta löytynyt 1910-luvulla. Löytäjä oli Karl Bergqvist. Tavia l. Kriivarin talo on Rn:o 1. Kuusenranta lienee Kuusiranta. V. Maajoki on sijoittanut löytöpaikan aivan kylän ja pitäjän kaakkoiskulmaan Västervikenin pohjoisrannalle, korkeahkon kallioisen Prännästenmäen (Brännastenmäen) eteläpuolelle. Maajoen kartassa hänen paikallistamansa ja tarkastamansa löytökohta on merkitty nykyisestä peruskartassa Kuusirannaksi merkitystä talosta lounaaseen runsas 200 m. Kuusirannan nykyään kesämökkinä palvelevan talon vieressä on pieni peltolohko. Paikka tarkastettiin inventoinnissa 1997. Mökki on ympäristöstään kohoavalla "niemellä", jonka alapuolella olleessa kasvimaassa olivat ainoat heikot pintahavaintokohdat alueella. Merkkejä muinaisjäännöksestä ei näkynyt. Mainittu Maajoen merkitsemä löytökohta on pienen peltoalueen kohdalla. Myös tämä alue tarkastettiin vailla havaintoja löydöistä.

Nybysåkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytötietojen mukaan reikänuija (KM 8859) on lahjoittanut Katteluksen tilanomistaja Sixten Nordström ja se on löytynyt tilan maalta savimaasta läheltä Karjaan rajaa. V. Maajoen inventointiraportin mukaan se on Nybyn pellosta Vähäjärven luota. Pelto on nykyään Uusikylän talon Nybysåkern-niminen Vähäjärveen laskeva peltoalue. Paikka tarkastettiin inventoinnissa 1997. Kokopeltoalue oli nurmella, joten havaintomahdollisuudet olivat olemattomat. Kohdetta on pidettävä irtolöytöpaikkana.

Osmola Härkäniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen KM 10800 löytöpaikka on Tallaan kylän Osmolan talon Härkäniemessä, ½ km talosta lounaaseen Hotopohjan niittyalueen reunalla, josta esine on löytynyt v. 1924 keskeltä sarkaa savimaasta. Löytäjä on Fr. Kallio. Lohjanjärven vedenpinta on ennen järvenlaskua ulottunut aivan löytöpaikan läheisyyteen. Väinö Maajoki toimitti esineen Kansallismuseoon inventointiaan seuraavana keväänä 1938. Todennäköinen löytöpaikka tarkastettiin lokakuussa 1997. Peltoalue oli nurmella, ja pintahavaintomahdollisuudet olivat niukat. Tarkastettu alue oli länsiosassaaan pieni etelä-pohjoissuuntainen peltokumpare, jonka itäpuolella on alavampi peltoalueen notko; viimeksi mainitun iytäpuolella pelto kohoaa korkean mäen juureen. Tämä on Rn:o 3:3, Osmolan talo lienee Rn:oa 2, joten löytöpaikan sijoittaminen esitetylle paikalle on epävarmaa. Maajoki on merkinnyt kartalleen löytöpaikan enemmän pohjoiseen mainitun korkean mäenjuureen, joka sekin on Rn:oa 3. Havaintoja mahdollisesta muinaisjäännöksestä ei tehty.

Koivuniemi (223040026) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen KM 10803 löytöpaikka on Särkjärven Koivuniemen palstatilan maalla, talosta 150 m kaakkoon Karhusaarenjärven eli Iso-Suonian rannalla sijaitsevalla pellolla, joka yläosassan on hietaa, alaosassa savea. Tarkempi löytökohta pellossa ei ole tiedossa. Löytäjä on tilan jo v. 1938 entisen omistajan (silloinen omistaja Perälä) tyttärenpoika Friedrich Wilhelm Bitter. V. Maajoki tarkasti paikan keväällä 1938 mutta ei havainnut muinaisjäännökseen viittaavaa tuolloin kynnetyssä pellossa. Paikka tarkastettiin myös inventoinnissa 22.10. 1997. Paikan havaittiin muuttuneen oleellisesti v:sta 1937; Se on mökitetty ja pellot likimääräisellä löytöpaikalla joko metsittyneet tai pihanurmikoita. Havaintoja muinaisjäännnöksestä ei tehty.

Oxsar (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 10934) on Pyölin Mikkelin talon pojan Mauri Hillnerin löytämä v. 1936 Pyölin Oxsaresta (Okssaari/Härkäsaari), joka on ollut Ahtialan kartanon maata, saaren lounaiskärjestä Vanhanniityn nokassa olevasta pienestä niitystä, sen keskivaiheilta, maanpinnasta. Löytöpaikka on saviperäistä niittyä, n. 2 m Lohjanjärven pintaa ylempänä. Paikkaa ei tarkastettu inventoinnissa 1997.

Saarenpään paja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan KM 10935 on Saarenpään kylässä Saarenpään talon maalta pajan luota ojaa kaivaessaan löytänyt seppä Yrjö Suomela 1930-luvulla. Löytötietojen mukaan paja on 100 m talosta pohjoiseen lähellä järven rantaa. Saarenpään talo on kuitenkin vain 40-60 m järvestä. Taltta oli 30 cm syvässä saven ja hiekan sekaisessa maassa. Löytöpaikan tarkempi sijainti on epäselvä, mutta se sijoittunee saarenpään talon koillispuolelle, jossa on nykyään kesämökki pihanurmineen. Pintapuolisessa tarkastuksessa ei havaittu löytöjä.

Haapa-alho (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen (KM 11856) on v. 1941 löytänyt sen lahjoittaja kirjaltaja Antero Miettinen Espoosta Immolan kylän Immolan talon Haapa-ahon (Haapa-alho peruskartalla) peltosaralta, talosta n. 1½ km koilliseen (NNE), pellon veto-ojien silloista n. 100 m ja (tilus-)tiestä 30 m itään. Esine löytyi savista peltoa kynnettäessä auranviilloksen syvyydestä. Löytöpaikka lienee koordinaateissa ilmoitettu pieni kumpare pellossa, jonka länsi- ja lounaispuolella on Puujärvestä kuroutunut Isosuo, ilmeinen järven entinen kapea itään pistävä lahti. Löytöpaikasta lienee tämän rantaan likimain 60-70 m. Paikka tarkastettiin inventoinnissa lokakuussa 1997. Havaintoja löydöistä ei tehty peltokynnöksistä.

Karkali (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ns. eteläsuomalainen tasataltta (KM 17161), jonka joku entisen Saaren kansakoulun oppilas on löytänyt Karjalohjan Karkalista perunakuopan pohjasta. Esine on tullut Karjalohjan lopetetun Saaren (Pyölin) koulun kokoelmista opettaja Eeva Koskisen toimittamana 1966. Löytöpaikka on mahdollisesti Karkalin talosta saadun tiedon mukainen perunakuoppa Karkalin talosta 200 m NNW sijainnut perunakuoppa, jossa nykyään on kesämökki. Tämän paikan havainnoinnissa ei löytöjä tavattu, mutta myös pintahavaintomahdolisuudet olivat huonot. Paikka sijaitsee Karkalinniemen kapean kannaksen pohjoisrannalla Lohjanjärven Karjalohjanselän etelärannalla, Onki- ja Kaikukallion välissä peltoalueen reunassa.

Mikkeli Pyölin koulu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mikkelin talon maalta pellosta on nelisivuinen tasataltta KM 17164, jonka Lohjansaaren Pyölin kylän Saaren koulun oppilaat ovat 1940-50-luvulla löytäneet koulun läheltä. Löytöpaikan tarkempi sijainti on toistaiseksi epäselvä, mutta voinee olla sekä talon lounaispuolen pelloilta tai, ehkä todennäköisemmin, koulun lähettyviltä koulun ja talon koillispuolelta. Mikkelin talon, Rn:o 4:14, peltoja tarkastettiin inventoinnissa 1997. Talon lounaispuoliselta peltoalueelta, josta osa tarkastettiin, löytöjä ei havaittu. Koulun alapuolelta koilliselta peltoalueelta havaittiin 13.10. 1997 ainoastaan yksi kvartsiydin tai makrokaavin (KM 30746), talosta n. 400 m koilliseen. Paikka on kohti ENEviettävää peltorinnettä pienen viljelemättömän koilliseen suuntautuvan niemekkeen luoteispuolelta. Löytöjen yhteys on siis sangen epävarma ja niitä on pidettävä irtolöytöinä.

Hautausmaa (223040032) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; V. 1987 tammikuussa löysi Mikko Vuorimies Karjalohjalta suomalaiseen tyyppiin kuuluvan vasarakirveen KM 23569 hautaa kaivaessaan seurakunnan hautasmaalla. Kirves oli n. 60 cm syvyydellä hiekan ja saven rajoilla. Hautausmaalle on tuotu hiekkaa läheisistä sorakuopista, jota on ainakin heti hautausmaan itäpuolella (maaleikkaus ?) sekä Pukkilanharjun laella n. 75-80 m korkeudella merenpinnaasta. Hautausmaa sijaitsee aivan kirkon koillispuolella harjumaastossa (Pukkilanharju) Lohjanjärven ja Puujärven välisellä kannnaksella. Onko löytö primääri vai sekundääri ei ole toistaiseksi ratkaistavissa. Hiekkakerroksen paksuus paikalla ja löytökohta siinä viittaisi kuitenkin edelliseen, ehkä hautalöytöön. Hautausmaa tarkastettiin inventoinnissa lokakuussa 1997. Löytöpaikka lienee hautausmaan itäkoillisosassa, jossa on nimen omaan 1980- ja 90-luvun hautoja. Hautausmaan itäpuolella on jyrkkä korkeampi maaleikkaus, joka on kaivettu jo muutamia kymmeniä vuosia takaperin. Mitään havaintoja ei kuitenkaan voitu tehdä mahdollisesta muinaisjäännöksestä eikä löytäjää tavoitettu.

Kärkelä (223040033) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiskon Haapaniemen museossa säilytettävä pienoiskourutaltta on löytynyt Kärkelän kartanon maalta, Karjalohjan puolelta rajaa, ilmeisesti Puujärven kylästä . Löytöpaikalta ilmoitetaan n. 700 m päästä löytyneen toinen kiviesine (kourutaltan katkelma) Kiskon puolelta rajaa saman Kärkelän maalta. Molempien tarkempi löytöpaikka on epäselvä ja Kärkelän kartanon omistukset ovat olleet laajat, joten näiiden löytöjen paikallistaminen ei enää onnistu.
Kärkelän maalta Kiskon puolelta on myös muita löytöjä (ks. Matti Huurre: Kiskon inventointikertomus 1963 v:lta 1965, löydöt 214, kaksoistaltta KM 3122:4 ja 215, tasataltta Turun hist. mus. 7544). Kiskon puolelta Kärkelänjokea alapäin, kartanosta n. 1300 m luoteeseen on Purolan asuinpaikaksi määritetty kahden kiviesineen löytöpaikka (Kiskon inv. asuinpaikka n:o 66). Inventoinnissa Kärkelän alueelta löytyi 2 asuinpaikkasikermää, joista kummatkin kuitenkin Rn:o 2 alueelta (Kärkelä n:oa 1), kartanon päärakennuksesta n. 700-800 m etelään-lounaaseen Kärkelänjoen sivu-uoman varrelta (Paimensillanoja 1-3) ja Jylynjärven pohjoisrannalta (Jylynjärvi N) n. 1200 m kartanosta etelään. Kärkelässä on paitsi hyvin säilynyt kartano piharakennuksineen 1800-luvulta, myös ruukkimiljöö jokisillan ja padotuksen ympärillä

Tölmä Rantapelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tölmän talon Rantapellosta on vanhemman rautakauden soikea tuluskivi KM 3774:5, joka on löytynyt jo 1800-luvun lopulla. Kyseessä on tarkemmin paikantamaton irtolöytö, mutta naapurikylän Prunkan talon Katajiston maalta tunnetaan ilmeinen hautalöytö, roomalaisaikainen rannerengas (KM 12328) kiveyksestä (kohde Katajisto), Tölmästä n. 1700 m lounaaseen.

Rantala (223040035) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikotaltan KM 23714 on 13.9.1987 löytänyt Tuulikki Railio Karjalohjan Pyölin kylän Rantalan tilalta, Rn:o 3:43 perunapellosta perunoita nostaessaan. Paikka on n. 30 v. ollut nurmella ja otettu vilhjelykseen v. 1987. Ennen vesistön laskua löytöpaikka on ollut ranta-aluetta. Löytökohta on matalan kallion itäpuolella, kesähuvilasta n. 30 m ENE. Löytöpaikka tarkastettiin lokakuussa 1997. Löytökohta, perunamaa, oli käännettynä. Mitään löytöjä ei havaittu.

Mailaanlahti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen kantaosan KM 30753 löytöpaikka. Löytäjä Eero Heljävaara. Löytö on pellon yläosasta kahden korkamman mäen väliin raivatusta pelto-osasta, sen koillisreunasta. Löytöpaikka tarkastettiin inventoinnissa 6.10. 1997. Itse löytöpaikalla, kauempana pellon jyrkemmin laskevasta peltorinteestä, ei löytöjä havaittu kynnöspellossa. Yksi epämääräinen iso kvartsikimpale, jota ei otettu talteen, oli kapeamman peltolohkon eteläkulman alapuolella. Maaperä oli melko savista, mutta sinänsä vaikutti melko sopivalta kivikautiseksi asuinpaikaksi muinaisen salmipaikan luoteisreunalla. Löytöä on toistaiseksi pidettävä kivikautisena irtolöytönä.

Alhainen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautisen tai histosialliselta ajalta peräisin olevan rautaisen kirveen KM 10262 löytöpaikka, jonka V. Maajoki on tarkastanut v. 1936. Esineen on löytänyt Evert Linde V. Vuoren omistaman Särkjärven kylän Alhaisten talon Rydön pellosta, joka on 1 km talosta Mustiolle vievän maantien itäpuolella. Löytöpaikka on pellon kylänpuoleinen pää, tiestä 10-20 m itään. Paikkaa ei ole inventoinnissa v. 1997 yritetty tarkemmin paikallistaa eikä se ole inventoijalle tiedossa.

Mäenpää (223040040) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löydöt, kaksi kourutalttaa (KM 30569:1-2), joista toinen on käyräselkäinen, ovat Särkijärvn kylän Mäenpään tilalta, Rn:o 2:36, 1950-luvulla uutta peltoaluetta raivatessa löytyneitä korkean muinaisen rantatörmän päältä, talosta 220 m pohjoiseen. Törmä viettää jyrkästi koillisen ja itään, joka koillisessa on peltorinnettä, idän puolella raivaamatonta metsää. Paikka tarkastettiin inventoinnissa lokakuussa 1997, mutta paikalla ei ollut havaittavissa löydöksiä kyntämättömässä pellossa, joka oli nurmelle. Löytöjä ei myöskään havaittu pienen peltoraivion länsipuoleisella peltoalueella kynnöksessä. Paikka on sopivaa kivikautisen asuinpaikan sijainnille, mutta toistaiseksi sitä lienee pidettävä kivikautisena irtolöytöpaikkana. Törmän alainen matala maastokohta on muinaista Hotopohjan lahtea, jonka alueelta löytyi inventoinnissa useita kivikautisia asuin- ja löytöpaikkoja, lähimpänä Alhola n. 400 m itään samaisen muinaislahden pohjoisrannalla (ks. kohde Alhola, KM 30727). Taltat on löytänyt nykyisen maanomistajan Olli Hämäläisen isä, Ivar Hämäläinen.

Päiväkumpu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytö on irtolöytö, jonka Aulikki Vuorela, os. Myllytie 2 09220 SAMMATTI, on löytänyt täytemaasta, joka keväällä 1996 oli tuotu perheensä uudisrakennukselle Sammatin puolelle Karjalohjan Päiväkummun urhelukentän tasoituksesta ja rakennustyöstä. Likimääräinen löytöpaikka on tiedossa n. 120 m Lohjanjärven nykyrannasta, Lohjantaipalonlahden Venevalkamasta. Mitään havaintomahdollisuuksia paikalla ei enää ole urhelukentä rakentamisen ja nurmikkoalueen teon jälkeen. Paikka on sinänsä täysin mahdollinen kivikautisen asuinpaikan kohta.

Havasniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sisältää kaksi kivikautista irtolöytöä n. 200 m etäisyydellä Katteluksen kylän havasniemen tillata pellolta. Kourutaltta :1 on Maanomistajan Kosti Johansson 1960-luvulla löytämä talosta n. 440 m luoteeseen Hotopohjan etelärannalle raivatun peltoalueen ojankaivuusta, paikalla olevan ladon alapuolelta pellon alaosasta suon laidasta. Löytöpaikalla ei havaittu kynnöksessä tarkastushetkellä lokakuussa 1997 löytöjä. sen sijaan esine :2 löytyi saman tilan alueelta korkeammasta terassimaisesta rinnepellon puolivälistä, tämäkin yläpuolella olevan ison vajarakennuksen kohdalta, n. 200 m itään edellisestä löytökohdasta ja n. 290 m talosta luoteeseen. Muuta mahdolliseen muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu peltokynnöksessä. Löytöpaikat sinänsä ovat kivikautiselle asuinpaikalle otollisia ja todennnäköisesti jostain niiden vaiheilta asuinpaikka lienee löydettävissä.

Muronmäki N (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde paikallistettiin inventoinnissa 14.10. 1997 Pellonkylän länsiosasta Ylhän tilan, Rn:o 1:16 länsiosasta, kynnöspellosta, n. 60x15 m alalta peltorinteestä. Löydökset ovat jyrkemmän rinteen alaosasta pellossa tummempana näkyneen muinaisen rantalinjan yläpuolelta. Toistaiseksi paikkaa on pidettävä ainoastaan kvartsilöytöpaikkana, vaikka löydöt voivat viitata asuinpaikkaan löytökohdalla tai läheisyydessä. Asuinpaikka, Murto N, löytyi n. 300 m WSW. Ylhän tilan 2 muuta kvartsilöytöpaikkaa sijaitsevat n. 680 m ESE (Muronsuo) ja 1300 m itään (Pellonkylänlahti 1).

Muronsuo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löydökset on poimitti inventoinnisa lokakuun alussa 1997 Pellonkylän Ylhän talon maalta, Rn:o 1:16, Muronsuon pohjoisosan itäpuolen jyrkän muinaisen rantatörmän päältä, loivasti länteen viettävästä peltorinteestä, niemimäisen maastokohdan länsiosasta. Löydökset ovat melko epämääräisiä ja muuta paikalta havaitut kvartsit talteen otettujakin epämääräisempiä (rapautuneita). Paikka sinänsä vaikuttaa varsin sopivalta kivikautiseksi asuinpaikaksi. N. 100 m pohjoiseen korkean mtsäsaarekkeen luoteispuolelta löytyi niinnikään epämääräisiä kvartseja. Mahdollisesti varsinainen asuinpaikka on lähettyvillä. Saman Ylhän tilan alueelta löytyi 2 muuta kvartsilöytöpaikkaa inventoinnsssa: Muronmäki N n. 680 m luoteeseen ja toinen n. 500 m itään (Pellonkylänlahti 1).

Pellonkylänlahti 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsit on poimittu inventoinnissa 10.10. 1997 Pellonkylän Pellonkylänlahden pohjukan länsirannan läheisyydestä, n. 50-60 m nykyisestä vesirajasta, mutta vain 15-20 m muinaisesta rantalinjasta. Paikka on Ylhän tilan peltoa, n. 470 m kaakkoon talosta, jyrkemmän peltorinteen alapuolelta. Ainakin toistaiseksi paikkaa on pidettävä pelkästään kvartsilöytöpaikkana. Ylhän tilalta on 2 muuta inventoinnissa löytynyttä kvartsilöytöpaikkaa (Muronmäki N ja Muronsuo) ja Tammiston kylän puolelta on kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä samaisen Pellonkylänlahden pohjoisrannalta (Pellonkylänlahti 2), n. 650 m NNE.

Nuottakallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltan katkelma KM 30733 löytyi inventoinnissa 14.10. 1997 Tammiston kylän koillisosasta Tammistonlahden länsirannan Nuottakallion, korkeamman mäennyppylän, lounaisosasta, aivan siinä olevan pellon pohjoisreunasta, heti korkeimman kohdan länsipuolelta. Paikka on Rn:oa 1:22 uusimman peruskartan mukaan. Löytökohdan itäpuolella on n. 15-20 m päässä aivan viime aikoina tehty uusi tielinja mäen pohjoispuolelle uudelle rakennettavalle ? tontille. Taltan löytökohdassa maata oli hiljattain käännetty ja moreeni paljastunut. Kuitenkaan muuta mahdolliseen asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu, joten paikkaa on pidettävä irtolöytökohteena. Löytöpaikka on muinaista koilliseen pistävää niemeä, jonka länsipuolella vesialue on ulottunut nykyisin vesijättömaana olevalle alueelle. Löytöpaikasta on n. 200 m pohjoiseen muinaisen salmipaikan vastarannalla sijaitsevalle, inventoinnissa löytyneelle, ilmeisesti pienialaiselle kivikautiselle asuinpaikalle, Kourjoen kylän puolella (kohde Verkniemi).

Vanhankylännokka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsit (KM 30735:1-2) on löydetty inventoinnissa 21.10. 1997 Ahtialan ? kylän ulkopalstasta (Ilmoniemen kylästä ?) Vanhankylännokan läntisestä juuresta, muinaisen laajemman lahden rantatörmän päällä olevasta pienestä peltolohkosta, niemennokkaan vievän tilustien koillispuolelta, Rn:o 1:45 uusimmalla peruskartalla. Muuta kivikautiseen asuinpaikkaan viitaavaa ei havaittu, mutta paikka on sinänsä varsin otollinen kivikautisen asuinpaikan sijainnille. Peltolohkon itäpuolella on puutarhaa omenapuineen. Paikkaa on toistaiseksi pidettävä kvartsilöytöpaikkana.

Myllymäki (223040048) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Parin kvartsilöydön kohta löytyi inventoinnissa 15.10. 1997 Linhamarin kylästä lesketunMyllyjärven laskupuron n. 10-metrisen kanjonin itärannalta pienestä hiekkaperäisestä viljelyksestä, Rn:o 5:74. Mitään muuta mahdoliseen kivikautiseen muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Lasku-uoman vastarannalta on Linhamarin kylässä asuva lähes 90-vuotias Evald Lahtiperä keromansa mukaan löytänyt 1930-luvulla kaksi kivitalttaa 50 m välein, toisen n. 100 ja toisen n. 150 m purosta entisen Maunun tilan peltoa hevosella kyntäessään. Tämä alue on nykyisin laaja Grönroosin omenatarha useine omenalajikkeineen, eikä sen tarkastuksessa havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa. Tosin omenatarhassa pintahavaintomahdollisuudet olivat heikot. Myllymäen löytöpaikka voi viitata alueella olevaan asuinpaikkaan, mutta toistaiseksi sitä on vain pidettävä kvartsilöytöpaikkanaa. Enemmän etelään vastarannan omenatarhasta on Isoniitty, mahdollinen reikäkiven puolikkaan KM 2794:3 löytöpaikka (ks. kohde Isoniitty).

Salmenpelto (223040049) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytö saatiin inventoinnissa 23.10. 1997 Pitkälahden (Långvik, ent. Lanviiki) kylän Salmenpelto-nimisestä peltokumpareesta Yli-Kuoksan tilalta, Rn:o 2:4. Löytöpaikka Lohjanjärven Ruosniemenselän ja Hauraveden lahden välisen Salmen (Långvikssundet) eteläpuolella on muinaisen saaren eteläreunaa, ja sinänsä sopiva kivikautiselle asuinpaikalle. Mitään muuta kvartsiytimen ohella ei kuitenkaan löytynyt, joten paikka on vain kvartsilöytöpaikka. Mustio-Kisko-kantatie 186 on löytöpaikasta n. 240 m etelään peltoaukean eteläosassa. Löytöpaikan länsipuolelta n. 400 m on aikoinaan löytynyt Tomasbölen torpan kohdalta ainakin kaksi, mahdollisesti useampia, kivikautisia esineitä, vaikka havaintoja löydöistä ei inventoinnissa tehty. Saman Yli-Kuoksan tilan Myllymetsästä löytyi muutami kvartseja, Salmenpellosta n. 650 m lounaaseen.

Myllymetsä (223040050) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka on löytynyt inventoinnissa 13.10. 1997 Pitkälahden kylän Yli-Kuoksan talon maalta, Rn:o 2:4 Myllymetsän itäpuolella olevan itään viettävän peltoalueen rinteestä, n. 100 m välein. Paikka on talosta n. 330-370 m lounaaseen linnuntietä, eikä se vaikuta erityisen soveliaalta kivikautisen asuinpaikan sijainnille. Sen sijaan Myllymetsän löytöpaikasta etelään pääosin Yli-Kuoksan ja Ala-Kuoksan tiloihin kuulluvan matlanpellon alueen tarkastuksessa ei löytynyt viitteitä kivikautisesta asutuksesta, vaikka alue vaikutti osittain soveliaalta asutukselle muinaisen itä-länsisuuntaisen lahden pohjoisrannalla. Saman Yli-Kuoksan tilan alueelta n. 650 m pohjoiseen on inventoinnissa löytynyt Salmenpellon kvartsilöytöpaikka.

Rintelä (223040051) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löydöt KM 17165, käyräselkäinen kourutaltta ja 17166, eteläsuomalainen tasataltta, ovat löytötietojen mukaan opettaja Asko Kangasmaan löytämiä Salmenalhon tilalta v. 1955. Inventoinnissa 6.10. 1997 tapaamani Asko Kangasmaa, joka asuu Keravalla mutta jolla on kesämökki Salmenalhon naapurissa lounaan suunnassa, kertoi kuitenkin löytäneensä vain kourutaltan (sekä liitupiipun). Näiden löytöpaikka on Salmenalhosta n. 450 m kaakkoon Rintelän tilalla, Rn:o 3:9, heti jyrkän talonmäen luoteispuolella pellon yläosassa, pienen puron kaakkoispuolella. Löytöpaikka on siis erillinen. Tämän Rintelän löytöpaikan tarkastuksessa ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. On mahdollista, että löytö on peräisin ylempää, ehkä talonmäeltä.

Heinäjärvi (223040052) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi, mahdlollinen esine, KM 30748 on löytynyt inventoinnissa 16.10. 1997 Sakkolan kylän umpeen kasvaneen Heinäjärven eli Vähäpuolen luoteisrannan kaakkoon viettävästä peltorinteestä, likimain 20 m järven rantalinjasta. Mitään muuta mahdoliseen asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu, vaikka paikka sinänsä tai sen lähialue on sopiva kivikautisen asuinpaikan sijainnille. Myös Karjalohjalla asuva arkeologian harrastaja, valokuvaaja Tapio Elevant, on löytänyt pari epämmäräistä kvartsia samasta peltoalueesta, n. 200 m koilliseen (löytökohdan kikim. koord. x=6686 60, y=2485 02, z=55).

Kortsuonlahti Lauriniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Toistaiseksi kivikautisena löytöpaikkana pidettävä kohde löytyi inventoinnissa 16.10. 1997 Nummijärven kylän ja samannimisen järven länsirannan Kortsuonlahden pohjoispuolella olevan pellon rinteestä, järven nykyrannasta n. 60-70 m luoteeseen, mutta kohdasta, jonka alapuolella on soistunutta vesijättöä, merkkinä aikoinaan korkeammasta vedenpinnasta. Paikka tarkastettiin, koska se Nummijärvellä asuvan Antti Arvolan mukaan on Seppälän talon maata ja Lauriniemen pelto, josta maanvuokraaja Asko Lindströmin tiedetään v. 1965 löytäneen ison reikänuijan teelmän (KM 17020). On epävarmaa, onko löytökohta juuri sama, kuin inventoinnissa havaittu. Inventoinnissa saadut hioin (kivikautinen ?) ja 2 kvartsi-iskosta löytyivät loivan rinnepellon kynnöksistä, toisistaan n. 50-70 m etäisyydeltä, peruskartalle pellon pohjoispuolen metsään merkityn ladon kohdalta, kahden tilan (6:52 ja 6:53) rajoilta.

Saukonniementie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka (KM 30750) havaittiin inventoinnissa 16.10. 1997 Nummijärven kylän Uron talon maalla, Rn:o 3:32, Saukonniemeen vievän Saukonniementien alkupään pohjoispuolen hiekkaperäisen pellon yläosan kynnöksessä, n. 10x15 m alalta. Pelto viettää kohti itää ja sen juurella olevaa Villammesta Nummijärveen laskevaa laskupuroa. Muita mahdolliseen kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu. Paikan pohjoispuolella n. 240 m havaitytiin inventoinnissa karjalohja-Suomusjärvi paikallistien eteläpuolelta Uron talon kohdalta toinen löytöpaikka, mahdollinen kivikautinen asuinpaikka (kohde Uro).

Uro (223040055) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka, kivikautinen mahdollinen asuinpaikka, löytyi 16.10. 1997 inventoinnissa Nummijärven kylän Uron talon maalta, Rn:o 3:32, Karjalohjalta Suomusjärvelle vievän paikallistien etelälounaispuolelta Uron vanhan päärakennuksen kohdalta Kurkjärven länsipäästä, järven lasku-uoman ylittävältä sillalta n. 70-90 m WNW, laskupuroa ja soistunutta muinaista Nummijärven rantaa kohden viettävästä pienestä vilelyslohkosta (KM 30751:1-2). Muutamat löydöt olivat n. 20 m matkalla. Paikalta saatua piilöytöä on kuitenkin pidettävä tuluspiinä. Kurkjärvi ja Nummijärvi lienevät olleet joskus yhtenä järvialtaana, joita yhdistäneen salmikapeikon pohjoisrannalla tämä mahdollinen asuinpaikka sijaitsee.

Vikkarainen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytö on inventoijalle ennen inventoinin alkua kesällä1997 löytäjän toimittama kvartsi-iskos, jonka arkeologian harrastaja valokuvaaja Tapio Elevant on löytänyt Härjänvatsan kylän Vikkaraisen suurtilan, Rn:o 4:44, maalta pellosta. Löytökohta on eteläkaakkoa ja Lohjanjärveä kohti viettävä rantapelto, n. 100 m vesirajasta ja vajaa 200 m kaakkoon talon päärakennuksesta. Aluetta tarkastettaessa inventoinnissa lokakuussa 1997 ei kuitenkaan löytynyt lisää löytöjä. Löytöpaikka sinänsä on mahdollinen kivikautisen asuinpaikan sijaintialueeksi muinaisen rantatörmän päällä.

Rapakko (223040057) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yksi Nummijärven Seppälän tilan mailta löydetyistä esineistä on vuosisadan vaihteen tienoilta oleva nelisivuinen hioinkivi (KM 4582:1) jonka on löytänyt torppari Kustaa Heerman suon ojasta Nummijärven kylän Sepän talon maasta, Rapakko tai Ropakko-nimisestä pellosta. Maajoki on inventointikertomuksensa kartassa sijoittanut löytöpaikan Nummijärven ja siinä olevan Ruisniemenlahden pohjoisrannalla. Myös nummijärveläisen Antti Arvolan mukaan peltoalue järven pohjoisrannalla on Rapakko, ilmeisesti sen ollessa osittain entistä soistunutta järvenlahtea. Paikkaa tarkastettiin inventoinnissa 16.10. 1997. Alue oli tarkastushetkellä nurmella, mutta peltoa tarkastettiin etelä- ja keskiosastaan. Tässä ei havaittu löytöjä. Maajoki on kuitenkin kartassaan sijoittanut löytöpaikan pellon pohjoisosaan, jota ei kuitenkaan tarkastettu inventoinnissa. Löytö on siis toistaiseksi irtolöytö. Samantyyppinen kivikautinen ? nelisivuinen hioin löytyi sen sijaan samaan tilaan kuuluneesta vanhasta löytöpaikasta, Lauriniemen pellosta, n. 1100 m lounaaseen (kohde Kortsuonlahti Lauriniemi)

Alimmainen (224040001) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan löytöpaikka Vanjoen länsipuolella oleva mäen pohjoisreuna. Taltta löytyi ojaa kaivettaessa sähkötolpan juurelta. Aivan tien toiseltapuolen on löytynyt pellosta kaksi käyräselkäistä kourutalttaa, joista toinen diabaasia ja toinen (uraliitti)porfyyriä.

Jokiranta (505040001) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Hiotun kiviesineen KM 33122 löytöpaikka. Koekaivauksissa ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, mutta peltoalue oli tarkastushetkellä kesannolla, eikä sillä voitu tehdä mitään uusia havaintoja. Löytöpaikka sijaitsee Kaukalammen kosteikon eteläpuolella olevan niemekkeen itärinteessä.

Lepsämänjoen niemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos on löydetty Kiialankallion pohjoispuolelta paikasta, missä Lepsämänjoki muodostaa niemen pohjoiseen Lepsämän-Klaukkalan tien eteläpuolella. Löytöpaikka on pellolla.
Vuoden 2001 inventoinnin aikana lähistöltä löydettiin toinen kvartsi-iskos. Vuoden 2006 inventoinnissa tehtiin uusi GPS-mittaus paikasta, jossa silloin nähtiin kvartsia pellon pinnalla (vastaa aikaisempia löytöjä). Syksyllä 2006 Pertti Lilja toimitti lisää löytöjä paikalta. Toinen löytökohta vastaa Lesellin karttamerkin kohtaa ja toinen on siitä 100 metriä itään mäen ja tien eteläpuolella. Löytöpaikkojen sijainti mitattuna peruskartasta 6696020/3373720 ja 6696030/3373850. Paikalla voi hyvinkin olla asuinpaikka, mutta löydöt ovat vielä hyvin vähäiset. Rajaaminen on vaikeaa, sillä löytöjä on yksittäisiä hajallaan pellossa. Ilmeisesti yksi löytökohta on alhaalla aivan joen rannassa, muut ylempänä pellossa mäen rinteillä.

Jokiranta (543040002) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kvartsi-iskosta on löydetty Kiialankallion luoteispuolelta paikasta, jossa Lepsämänjoki muodostaa niemen etelään Lepsämän-Klaukkalan tien eteläpuolella. Löytöpaikka sijaitsee pellolla joen ja Jokirannan talon välissä.
Vuoden 2006 inventoinnissa tehtiin uusi GPS-mittaus löytöpaikalta, mutta uusia löytöjä ei havaittu.

Koivula (543040004) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta (Klaukkalan kansakoululla) on löytynyt peltorinteestä, jonka maaperä on savimultaa.

Simola (543040005) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltan löytöpaikka on Simolantien ja Lahnuksentien välissä olevalla laajalla pellolla. Esine löytyi notkelmasta noin 90 cm syvyydeltä savimaasta ojaa kaivettaessa.

Kivivuori (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen löytöpaika sijaitsee Lepsämänjoen ja Kuonomäentien välissä, Kuonomäen kohdalla. Löytö on saatu Lepsämänjoen pohjoisrannalla olevalta eteläiseltä peltorinteeltä.

Kuonomäki (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Reikäkiven KM 9595 löytöpaikka sijaitsee Kuonomäentien alla Niemelän talon lähellä. Löytänyt lokakuussa 1932 tilallisenpoika Sulo Salminen Nurmijärven pitäjän Klaukkalan kylän Kuonomäen Mattilan maalta noin 200 metriä talosta Uusipelto– nimisestä kivisavimaasta noin 25 cm syvästä.
KM 9436:1 kourutaltta, löytänyt Hilma Lehtonen Nurmijärven Kuonomäen kulmalta Mattilan talon hakapellosta vuonna 1903 tienoilla 15 cm syvältä uutismaasta. Liittyy todennäköisesti samaan kohteeseen.

Lintumäki (543040008) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven löytöpaikka sijaitsee Metsäkyläntien ja Luhtajoen (ent. Ylisjoki) välissä olevalla jyrkällä rinteellä Lintumäen kohdalla.
Uusi GPS-mittaus inventoinnissa 2006, löytöpaikkaa ei pystytty varmistamaan.

Mattila (543040009) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan KM 3448:2 löytöpaikka sijaitsee Klaukkalan Metsäkylässä Nummelantien ja Kirkkotien välissä olevalla rinteellä. Mattilan talosta on saatu myös vasarakirveen katkelma KM 3448:1. Esineet ovat löytyneet omitan perustuksia kaivettaessa.

Yli-Koskela 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen (1 kpl) löytöpaikka sijaitsee Luhtajoen (ent. Ylisjoen) ja Metsäkyläntien välissä ja Haukankoskesta itään.

Yli-Koskela 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskosten (2 kpl) löytöpaikka sijaitsee Luhtajoen (ent. Ylisjoen) ja Metsäkyläntien välissä olevalla peltorinteellä, aivan Metsäkyläntien vieressä. Löydöt saatiin pellolla olevan pienen puron eteläpuolelta.

Jukola (543040012) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsin (suuri raaka-aine kappale, jossa parissa kohtaa iskun jälkiä) löytöpaikka sijaitsee Valkjärven ja Lepsämäntien välissä olevan pellon kumpareella.

Vanhamylly (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan löytöpaikka sijaitsee Vanhan Myllytien eteläpäässä olevalla pellolla, tien päässä sijaitsevasta talosta n. 100 m koilliseen. Tarkka löytöpaikka on aivan tien vieressä, sen itäpuolella.

Skuru (606040001) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Fyndplatsen för träbelätet NM 3481:1, som påträffades vid schaktningsarbetet för strandbanan år 1897.

Jaakkola (611040005) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2452:37-38 kaksi tasatalttaa - ensimmäisen löytänyt Ison Laukkosken Fredrik Jaakkolasta, toisen Ison Laukkosken Adolf Jaakkolasta

Junna 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2452:39 kourutaltan varsiosa - säilytetty Junnan talossa Ison Laukkosken kylässä

Uusi-Krouvari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2452:42 kourutaltta - säilytetty Ison Laukkosken Uudella Krouvarilla

Åbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 5644:1 kirves - löydetty Ison Laukkosken kylän Åbacka-nimisen talon maalta ojaa kaivaessa v. 1900, n. kyynärän syvyydestä. lp. lähellä Pornaisten jokea. Verif: Juhan Lindström löysi 2 muinaiskalua..... hän löysi Pornaisten Iso-Laukkosken kylän Åbakka nimisen talon maaltaojaa kaivaessa kyynärän syvyydestä v. 1900. Löytöpaikka on ..... savimultamaata ja .... saunan ....

Laurenin pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 5912:3 kirves - löydetty Ison Laukkosken kylän Åbackan kartanon maalta, Laurenin pellosta, 100 m kylän sillasta SW. Verif: tasataltta Pornasin pitäjän Ison Laukkosken kylän Oobakan kartanon maalta Laureenin pellosta. Löytänyt Rikhaart Wilenius suutarimestari, Kylän sillasta SW 100 m.

Verma (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 6035:2 taltta - löydetty Ison Laukkosken Åbackan kartanon Verman pellosta ojaa kaivettaessa 30 cm syvältä, mäen rinteestä, lp. länteen löytöpaikasta Verma-nimiseen asuntoo on 100 --lp:sta Sipoon pitäjän rajaan n. 3 km.

Pornainen Jäppilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; KM 5537 sapeli - verif: ostettu Pornaisten kirkonkylässä Jäppilä nim. talossa Oku- Iisakilta. Huutokaupasta huutanut 29/4 1910 K. Soikkeli (2,-), myynyt ..... rihkamakauppias Mikael Salminen.

Kotojärvi (611040017) (Löytöpaikat)
Historiallinen; KM 6077 ei lunastettu - ostettu toukok. 23 p. v. 1912 vanhanaikainen piippu Pornaisten pitäjän Iso Laukkosken kylässä Kotojärvi-nimisen talon maalta eräältä itsellismieheltä Hindrik Löfgreniltä. Toisella puolen mainittu Hindrik Löfgren ... niin sanotun vanhan piipun viime talvena v. 1912 Pornaisten pitäjän Iso Laukkosken kylässä kanttori ... joka on kuollut ja oli kuollessaan hyvin vanha mies. KM 6077 (ei lunastettu) luuveitsi.

Kupsenkylä (Löytöpaikat)
Historiallinen; KM 3443:12 Kustaa I:n aikainen hopearaha v. 1544 - ostettu Kupsenkylässä asuvan seppä Manuel Hagelinilta, joka ostanut sen Kupsenkylästä, KM 3443:13 hopeasormus

Knaappi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 6083:4 kourutaltta - löydetty Knaapin talon mailta, ostettu leskeltä, joka olettaa, että esine on löydetty peltotöissä Knaapin talon läheisyydestä.

Penttilä (611040028) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 6175:11 reikäkivi - löydetty n. 10 cm syvältä Mustijoen pohjasta saven sisältä Penttilän talon kohdalta. Verif: löytöpaikasta Penttilän taloon n. 30 m, löytöpaikka Penttilästä suoraan länteen, Mäntsälän rajaan n. 1300 m.

Lavi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 6854 tasataltta - löydetty v. 1914 ojaa kaivettaessa Lavin yksinäistalon rakennuksesta n. 1/4 km itään olevasta pellosta, josta kuuluu löydetyn muitakin esineitä (hukassa).

Kivipelto (611040030) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 9092 piisirppi - löyd. Olkasen talon Kivipellosta v. 1929.

Tillinmäki (611040032) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 9499 poikkikirves - löyd. 1931 kauraa niitettäessä Kupsenkylän Lauri Laaksosen omistaman Tillinmäen talon pellosta, Tillinmäki lohkaistu Yli-Vilppulan talosta.

Myllyniitty 2 (611040033) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 10028 kourutaltan terä - löyd. Laukkoskelta Myllyniityltä ½ km päässä on ennen ollut mylly, pärehöylä ja liinöljytehdas, läheltä asuinrakennuksia n. 10 m tuvan nurkasta, vähän takamaita, esine oli 30 cm maanpinnan alapuolella koskemattomassa hietamaassa, n. 50 m:n päässä viemäriojassa nokiraita 50 cm:n - 1 m:n syvyydessä.

Lahan kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; kourutaltta, käyräselkäinen - ilm. aunukselaista viheriäliusketta. Löyd. syks. 1935 Pornaisista Lahan kartanon kvartaalista (pelto) ojaa kaivettaessa. Maist. Eino Nikkilä tuonut kes. 1937 museoon piirrettäväksi. Isännöitsijä O. Kankkosella Pornaisissa. Aiottu lahjoittaa tulevaan Pornaisten museoon.

Aliniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 12034 primitiivinen poikkikirves - löyd. Kylä-Kalkkisten tilalta Laukkosken kylästä Aliniitty -nimiseltä pellolta päärakennuksesta n. 1½ km pohjoiseen ja saman verran Kotojärven rannasta, esine tavattiin maanpinnalta kauraa niitettäessä, maa paikalla savimultaa. Lisäksi primitiivinen taltta ja kirves sekä liippa

Levälampi (611040039) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 28878 reikäkiven teelmä (kuoppanuija), vaaleanruskehtavaa kvartsiittia - Laukkoski Jokimäki Lepola RN:o 24:168,

Koivulehto 1 (611040040) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 15176:1 tasataltta. Löyd. 1960 täytemaan otossa n. 0,5 m syvyydestä kivisestä hiedasta Laukkosken Koivulehdosta,
pohjalainen tasataltta, mustaa sädekiviliusketta. Löytänyt koululainen Irja Rinne toukokuussa 1950 Pornaisten pitäjän Laukkosken kylästä Urho Rinteen kotipihan kiviaidasta.

Rantapelto (611040041) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 15177:1-4 - reikäkivi, reikäaseen katkelma, kaksi talttaa. Löyd. peltotyössä, äestyksessä pinnalta savimultamaasta, verif., talttojen tarkat lp:t ei tiedossa, ovat kuitenkin samalta rantapellolta kuin reikäkivetkin, 2043 12, p=0316, i= 7714, k=15.

Köhmöinpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 15178:1 - taltta. Löyd. 1955 perunannostossa maanpinnasta savihiekasta, verif., n. 15-20 m asuinrakennuksen eteläkulmasta etelään, 2043 12, p=0599, i=7816, k=40, Laukkoski Koivuharju Köhmöinpelto.

Kumpula (611040043) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; KM 16443 yksinkertainen reikäkirves - l. Laukkosken Kumpulasta

Lauharanta (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; KM 23411 luonnonkivi, jonka sivulla kuoppa (kaiverrettu) - l. kynnöksestä, Laukkoski Lauharanta, verif: pellon reuna, v. 1976, 2043 12, x=6701 85, y=576 49, z= n. 25, Rn:o 20:6.

Kivimäki 1 (611040046) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 25626 kivikirves - tarkka löytöpaikka ei tiedossa Halkia Kivimäki - tilan päärakennuksen koordinaatit: pk 2044 10, x= 6713 43, y= 2572 48

Hautausmaa (611040048) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 27138 eteläsuomalainen tasataltta.

Purola (611040049) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 27950 kirves - Laukkoski Purola, l. Kari Kohonen v. 1988 Laukkosken Purolan tilan 23:12 maalta, metsään vasta raivatulta omakotitontilta, verif. 2043 12, x= 6702 20, y= 2578 54, z= 30-35.

Kantola 2 (611040050) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka, peltoa.

Arola SW (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka, peltoa.

Arola NE (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Palanut luu pellosta.

Paala (611040053) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka Mustijoen korkealla rantapellolla.

Tönkkälä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Hioimen löytöpaikka hiesupellolla.

Uutela (611040055) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka pellolla

Pappilanpelto (611040056) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan löytöjä pellolla

Rantala 3 (611040057) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka peltotörmällä.

Mätikistönoja 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on Mätikistönojan varren peltoa.

Mätikistönoja 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka Mätikistönojan varrella.

Ojala (611040060) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka hiekka/hiesupellolla voimalinjan alla.

Niemelä 2 (611040061) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka Korkeamäen etelälaidan pellolla, Niemelän talon lounaispuolella.

Äijälä (611040062) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka Äijälän pelloilla.

Rajala 2 (611040063) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksia, KM 31207

Hepokallio 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos, KM 31208

Kankaanpää (611040065) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos, KM 31209

Niinikoski W (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka Mustijoen rantapellolla, Niinikosken länsirannalla.

Suutarinmäki 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka on Suutarinmäen pohjoislaidalla olevan suuren hiekkakuopan pohjoinen, Pahanaronojan laakson puoleinen leikkaus.

Santamäki (611040068) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos KM 31212.

Koivulehto 2 (611040069) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksia 2 kpl, KM 31213
Kvartsi-iskokset löytyivät vuoden 1998 inventoinnissa saviselta pellolta ojan pohjoisrannalta, vain n. 15-20 m ojasta, alavalta maalta. Löytökohdasta n. 35 m etelään kulkee voimalinja, jota pitkin Pornainen-Nikkilä -tielle on matkaa n. 70 m. On mahdollista, että kvartsit indikoivat asuinpaikkaa - kohde lienee syytä tarkistaa uudestaan. Vuoden 2007 ja 2023 inventoinneissa ei löytynyt mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Ali-Halla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos, KM 31214

Yli-Olkanen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkasen löydöt talon S-puolella (vaaleat piit), tien E-puolella (pikkutaltta), talon täytteistä (kiila/taltta), perunamaasta (liuskekärki)

Niiniranta 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsikaavin peltokumpareelta.

Niiniranta 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Hioin Niinijärven rantapellosta

Kalapelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos savisesta Kotojärven rantapellosta.

Peltomäki 2 (611040076) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka jyrkässä peltorinteessä.

Peltomäki 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka peltonotkelmassa Jokimäen eteläpuolella.

Laita-aho (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kirves löytyi perunannostossa 1999 Laita-aho -nimisen tilan perunapellolla, tilan päärakennuksesta satakunta metriä länsiluoteeseen. Inventoinnissa ei löytöpaikalta löytynyt mitään kiinteään muinaisjäännöksen viittaavaa.

Kivikoski (616040002) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löydöt, yksi kvartsiteelmä, kaksi kvartsiydintä ja kolme kvartsi-iskosta, kerättiin talteen laajalta alueelta Porvoonjoen itäpuoliselta peltoalueelta Pakkalan talon länsipuolelta.

Tuhkamäki 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Porvoonjoen itäpuolisella, peltojen ympäröimällä harjumuodostumalla. Löytöpaikka on Tuhkamäen sorakuopan koillispuolisella peltoalueella. Löydöt: 2 kvartsiteelmää, 1 kvartsiydin, 1 kvartsi-iskos.

Ali-Hyrylä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella ja Ali-Hyrylän länsipuolella olevalla etelään viettävällä pellolla. Mikäli paikalla on ollut esihistoriallinen muinaisjäännös, se on luultavammin tuhoutunut maansiirtotöissä. Löydöt: viisi kvartsi-iskosta.

Kreijula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsipuolisella peltoalueella Kreijulan talon itäpuolella. Pellolla on pieni metsikkö lähellä joen rantaa, löydöt tulivat sen vierestä joen puolelta. Paikalla ei todettu selvää löytökeskittymää.
Löydöt: 1 kvartsiteelmä, 3 kvartsiydintä, 1 kvartsi-iskos

Lappom (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reiällinen kivikirves, löytynyt nummelta Lappomin talon lähistöltä talon luoteis-puolelta. Tieto on peräisin vuodelta 1910. Esine on toimitettu johonkin New Yorkin museoon.

Holmgård Holmankoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta KM 2346:127, löydetty 1865 niittyä raivattaessa Holmgårdin virkatalon maalta. Löytöpaikkaa ei voida enää tarkemmin määrittää, mutta esine voisi olla peräisin mahdollisesti kivikautisen asuinpaikan (701 01 0008) alueelta.

Storby gård (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 2346:126) on löytynyt vuonna 1866 maanpinnalta erään polun varrelta Storbyn kartanon alueelta Itä-Tessjön alueelta. Kyseessä on nykyisin Tesjäen kylään kuuluvan Storbyn kartanon maat, jotka aiemmin ovat olleet nykyisiä paljon laajemmat. Löytöpaikkaa ei voi enää tarkemmin määrittää.

Kvarnby gård (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvarnbyn eli Myllykylän kartanon maalta on löytynyt tasataltta KM 2346:114 ja reiällä varustettu kiviliuske KM 2346:148. Mahdollinen löytöpaikka, miespiha, on tasaista pihamaata.

Skogby (701040022) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves 2346:121 on löytynyt niittyä ojitettaessa Skogbyn rusthollin alueelta.

Fällingsmossen Rauhala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves on löytynyt suoperäiseltä pellolta, joka on laaksona kahden kallion, Tornikallion ja Huuhkajavuoren, välissä, siitä kohtaa, missä pelto kapenee jyrkästi pitkäksi "lahdeksi".

Kuckubäcken Dråmbergs (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen (KM 20194) löytöpaikka on tasaista savipeltoa. Samalta paikalta on aiemmin löytynyt kadoksiin joutunut kiviesine.

Kuckubäcken Stenvall (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 20195) löytyi v. 1970 savipellolta kynnettäessä noin 400 m päässä Kuckubäcken-ojasta. Löytöpaikka sijaitsee ojan pohjoispuolella noin 400 m ojasta metsän läheisyydessä pellolla, savimaalla.

nimeämätön (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 11209) ja kourutaltta (KM 20196) ovat löytyneet ehkä Ruotsinkylästä. Paikkatietoihin liittyy epäselvyyksiä, eikä löytöpaikkoja voi määrittää. Toinen esine saattaa olla löydetty jopa Elimäen puolelta.

Ruukki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 20197) on löytynyt savipellolta 1960-luvun alussa. Kyseisellä entisellä pellolla, joka sijaitsee aivan Ruotsinpyhtään keskustassa, on (1977) kirjasto- ja liikerakennus ja paikka on peitetty asfaltilla.

Kortön (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltat (2346:124-125) ovat kenties löytyneet Kortön-nimiseltä saarelta. Löytöpaikkoja ei voi määrittää.

Jokiniemen kartano (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Saviastian reunapala (KM 15660) on löytynyt Jokiniemen kartanon pellosta. Löytöpaikka sijaitsee Jokiniemen kartanon päärakennuksesta noin 180 m luoteeseen. Päärakennuksen eteläpuoliselta pellolta on tavattu tulisijan jäänteitä 40–50 cm:n syvyydestä (p = 6717 46, i = 3470 41, z = 22,5–25). Alueen tarkastuksessa (1977) ei löytynyt mitään muinaisjäännökseen viittaavaa, mutta asuinpaikan mahdollisuus on silti olemassa.

Bengts (701040036) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (Loviisan museo 611) on löytynyt Bengtsin talon pellosta jostain talon ympäriltä.

Starck (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 14439) on löytynyt Starckin tontilta, joka sijaitsee soraisen mäen pohjoisrinteessä savipeltojen äärellä.

Granvik Långbäcken (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Piikiven kappaleet (KM 20198) on löydetty Granvikin savipellolta.

Mårtens (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen (Lappträskin museo) löytöpaikka on mäenkumpareella sen kaakkoisreunassa, päärakennuksen ja navetan välissä. Mäki on suureksi osaksi kalliota. Samalta alueelta on löytynyt myös toinen poikkiteräinen kivikirves vuonna 1926.

Remus (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssinen ketjunkannatin (KM 17914) on löytynyt puutarhamaasta, josta on tullut esiin myös historiallisen ajan esineitä.

Teutjärvi Koivula (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kivikirveen terä (KM 6306:53) lienee löytynyt Koivulan talon rantapellolta Ruotjoen suun itäpuolelta.

Ruotjoki Pesu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan teräpään katkelma (3866:4) on löytynyt pellonraivauksessa Pesun talon maalta.

Heikkilä (701040045) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 2346:129) on löytynyt entisen Seksmanin talon pellosta.

Honkala (701040046) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 2346:131) on saatu Honkalan talosta. Löytöpaikka on tuntematon.

Salmela (701040047) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piinuolenkärki (KM 11283) on löytynyt Salmelan talon Satajuuri-nimisestä pellosta Tallusjoen rannalta. Alueen pellolt ovat hiekkapitoista savimaata. Löytöpaikkaa ei voi tarkoin määrittää.

Pihlajamäki (753040001) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 31568) on löytynyt kasvihuoneen läheltä. Paikalla ei havaittu vuosien 1999 ja 2002 inventoinneissa merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Löytöpaikka ja sitä ympäröivät pellot tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Kasvihuoneen länsipuolella olevalta pellolta löytyi epämääräinen kvartsinkappale. Alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Gollån (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Roger Holmberg löysi reikäkiven1960-luvun alussa Ovanmalm träsk-järven etelärannassa

Puromaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsiesineen ja -iskoksen KM 22659:1-2 löytöpaikka muinaisen merenlahden rantatörmällä, nykyisellä peltoalueella. Löytöpaikka sijaitsee Karjaan- eli Vanjoen ja Karkkila-Vihti maantien (11201) länsipuolella Alimmaisissa. Inventoinnissa ei havaittu merkkejä asuinpaikasta.

Lehtokari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen (Karkkilan museo 7) löytöpaikka. Esine on löytynyt pellonraivauksessa Karjaanjoen itäpuolella pienen Rapakjoen/Maijanojan luoteistörmältä. Paikka sijaitsee 500 m Helsinki-Pori maantiestä (Vt2) ja huoltamosta etelään Seppäläntien varressa Lehtokarin tilan maalla.

Seppälä 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan (Karkkilan museossa) löytöpaikka sijaitsee pellolla Karjaanjoen itäpuolella pienen Rapakjoen/Maijanojan luoteistörmällä. Paikka on 400 m Helsingin-Porin maantiestä (Vt2) ja ABC-huoltamosta etelään Seppäläntien varressa Seppälän tilan maalla. Ympäristössä on hiekkaisia metsämäkiä ja pienehköjä peltoaukeita ojan rannoilla.
Inventoinnissa ei havaintoa asuinpaikasta.

Seppälä 2 (1000000013) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen löytöpaikka pellolla. Inventoinnissa ei paikalla havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Toivola (1000000047) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen KM 28879 löyöpaikka sijaitsee Porlammin kylän Lipon alueella Myrskylään vievän tien varressa. Paikka on kaakkoon viettävää savipeltoa Liponkallion kaakkoispuolella. Paikalla ei todettu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittavaa.

Mäntysalo 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioimen (KM 22970) löytöpaikka sijaitsee Luhtajoen pohjoisrannalla, melko jyrkässä rinteessä.
Alueelle on tehty vuoden 2022 inventoinnissa runsaasti koekuoppia, mutta kuopista ei löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Lammashaka (1000000054) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Primitiivinen kirves (KM 32341) on löytynyt Klaukkalasta, Gunnarintien luoteispuolella sijaitsevan lammashaan luoteisosasta, ojan läheltä.

Bemböle Fallåker (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsiesine ja -iskokset (KM 25145) on poimittu uuden Turuntien kaakkoispuolen peltorinteestä laajalta alueelta. Löytöpaikka on sijainnut muinaisen kapean lahden jyrkässä rannassa. Löydöt kvartsiesine ja -iskoksia.

Korsbacka-Björkbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsiytimien ja -iskosten (KM 25146) löytöpaikka sijaitsee Kunnarlantien itäpuolella etelään työntyvällä peltoniemekkeellä. Kvartsit on poimittu pellosta noin sadan metrin matkalta. Paikalla ei havaittu selvää löytökeskittymää. Muinainen niemi, jokisuu.

Perusmäentie 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsien (KM 25147) löytöpaikka sijaitsee Niipperin koulusta 900 m länsiluoteeseen, Suopurontien ja Perusmäentien risteyksen koillisenpuoleisella itään viettävällä peltorinteellä. Löydöt on poimittu suppealta alalta pellosta. Muinainen kapea lahti.
Vain yksi löydöistä on selvästi esihistoriallinen.

Horsbäck (1000000123) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskosten (KM 25149) löytöpaikka sijaitsee Röylän koululta 1,2 km itään, etelään viettävällä hiekkaisella peltorinteellä. Kvartsit löytyivät pieneltä alalta aivan tilustien vierestä silttisestä peltomaasta. Muinainen lahti.

Neppers (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskosten (KM 25150) löytöpaikka sijaitsee Röylän koululta 800 m eteläluonaaseen, Röyläntiestä 200-300 m länteen, Ribacken-mäen pohjoisosan peltorinteessä. Kvartsit löytyivät laajalta alalta pellosta, metsäisen harjanteen molemmin puolin. Muinainen lahti.

Gumbölevägen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Gumbölentien ja Engelin puistotien risteyksestä 80 m pohjoiseen, pienellä länteen pistävällä peltoniemekkeellä. Kvartsit (KM 25154) löytyivät pellosta melko kaukaa toisistaan. Asuinpaikka jäänyt Gumbölen tien alle?

Tunfallintie 10 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsien (KM 25163) löytöpaikka sijaitsee Loojärven pohjukasta Mankinjokisuusta 700 m itään, Mankinjoen pohjoispuolisella rinteellä joesta noin 150 m koilliseen. Kvartsit löytyivät Tunfallintien eteläpuoliselta peltorinteeltä. Ei havaintoa asuinpaikasta. Muinainen merenlahti.

Paasikorpi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautiset löydöt, piiesine, kvartsiytimet ja -iskokset (KM 25164), on poimittu laajalta alueelta pellosta. Muinainen merenlahti.

Kytö (1000000581) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kytön talo sijaitsee Kaakkois-Karkkilassa lähellä Vihdin rajaa Ahmoon - Maikkalan tien (11263) varressa. Talo itse sijaitsee mäellä, jota peltolaaksot ympäröivät.
Tasataltan KM 3119:1 löytöpaikkaa ei enää pystytty selvittämään mutta alkeellinen kirves KM 15400 on löytynyt kivisestä pellosta. Löytöpaikan kohdalla oli sähkölinja ja muuntajapylväs. Inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Navamäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty vuonna 1899 Siikalan kylästä Navamäen talon maalta Kuljun suosta ruoppaa vedettäessä pellolle n. 2 m syvyydestä. Paikka sijaitsee nykyään Mäen (ent. Navamäki) talosta 300 m luoteeseen aivan Saavajoen rannassa savisella rantapellolla. Paikalle on rakennettu rantamökki.

Alestalo (1000000583) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoinen vasarakirves on löytynyt Tulimäeltä tieleikkauksessa. Paikka on Karkkilan - Pilpalan maantien (11225) kaakkoispuolella, Saavajoen ja Siikalankosken luoteispuolella. Se on ympäristöään 15 m korkeampi, jyrkähkö koillinen - lounas -suuntainen harjanne. Mäellä kasvaa metsää, inventoinnin aikaan mäki oli lehmien metsälaitumena. Maaperä on hiekkaa. Inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Paloasema (1000000584) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi KM 18830 on löydetty Tuorilan VPK:n paloaseman pohjaa tehtäessä 1961 hiekan ja saven sekaisesta maasta. Löytöpaikalla ei näytä olevan juurikaan alkuperäisenä säilynyttä maaperää. Inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Manni (1000000585) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Mannin talo sijaitsee Järvenpään kylässä Pyhäjärven luoteisrannalla. Talon eteläpuolella on järveen laskevaa rantapeltoa ja kallioinen metsäsaareke, jonka länsireunasta löydöt, reikäkivi (Karkkilan srk) ja kaksi kvartsi-iskosta (KM 22654:1), on saatu. Inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Lapinniemenpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lapinniemi sijaitsee Pyhäjärven etelärannalla. Löytöpaikka on pohjoiseen viettävä jyrkkä peltorinne ja rinteen laki. Kvartsit löytyivät vuoden 1984 inventoinnissa: kynnöspellosta hiekkaisemmalta kohdalta pari kvartsi-iskosta (koordinaatit yllä) ja tien (Vattolantien?) eteläpuolelta piitä ja epämääräistä kvartsia. Inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Koivusyrjä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutalta on löytynyt Siikalan kylän Koivusyrjän tilalta salaojituksessa 1990-luvun alussa. Maaperä paikalla on savihiesua ja löytösyvyys noin 1,2 m. Löytöpaikka sijaitsee Siikalan kylässä Saavajoen itäpuolisen peltoaukean laidalla Pajuojantien ja vanhan ratalinjan itäpuolella, Siikalankoskesta n. 1,5 km itään. Pellossa erottuu hiekkaisia törmiä, erit. 100 m mpy korkeudessa. Inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Sipola (1000000588) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (Karkkilan museossa) on löytänyt vuonna 1951 Sipolan tilan maalta, metsään raivatulta pellolta, Sitinojan ja Ridanojan risteyspaikasta n. 150 m pohjoiseen. Esine oli löydetty peltoa raivattaessa auran viillon syvyydestä (noin 20 cm) hiekkamaasta.
Löytöpaikka sijaitsee Kaakkois-Karkkilassa n. 400 m Vihdin rajasta pohjoiseen lähellä Sitinojan ja Ridanojan yhtymäkohtaa. Paikka on ojien väliin jäävä matala harjanne. Inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Anjala (1000000589) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Anjalan tila sijaitsee Alimmaisissa Etelä-Karkkilassa Karjaanjoen laakson peltoaukean länsireunalla. Joelle on matkaa noin 500 m itään. Vuonna 1956 löydetyn tasataltan katkelman tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa mutta vuoden 2003 inventoinnissa löytyi primitiivinen kirves KM 34219 pellon pinnasta Anjalan talon eteläpuolisen metsäsaarekkeen eteläpuolelta sähkölinjan ja pelto-ojan välistä kaakkoon laskevan rinteen päältä (GPS-mittaus). Inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Myllärinranta (Löytöpaikat)
Varhaismetallikautinen; Tasakantaisen kvartsinuolenkärjen KM 34220 löytöpaikka sijaitsee Onkimaanjärven eteläpäässä, järvestä virtaavan joen suun länsirannalla, noin 100 m jokisuusta luoteeseen. Esine on löytynyt 1980-luvulla rantavedestä mökin edustalta. Maasto on matalaa koilliseen viettävää rinnettä, mökin pihamaata ja rantaa. Rakentamattomilla paikoilla kasvaa kuusikkoa. Maaperä on hiekkainen. Inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Hämjoki W (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka Haarjoen kylässä, Hämjoen laakson Sammatin puoleisen alkujakson länsipuolella, n. 140 m jokea kohti itään laskevan peltorinteen niemimäisellä tasanteella. Joen sivu-uoma, Suomusjärveltä laskeva Sitoonoja, on n. 150 m pohjoiseen. Inventoijan mukaan paikka on sopiva kivikautiselle asuinpaikalle, mutta tarkastusolosuhteet eivät mahdollistaneet tarkempaa havainnointia. Myöskään v:n 2004 Sammatin kuntainventoissa pelto oli pitkällä oraalla, eikä löytöjä havaittu.

Myllypakka (1000001428) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kvartsilöytöpaikka Kirmusjärven koillisosan pohjoisrannalla, korkean peltotörmän päällä järvenrannan puolella. Myllypakan talosta on n. 260 m etelään. Järvenrannassa on löytöpaikan eteläpuolella kesämökki. Tarkastushetkellä pelto oli äestetty, tiivis ja kuiva, joten tarkastusolosuhteet eivät olleet optimaaliset. Löytöinä kaksi kvartsi-iskosta. V:n 2004 kuntainventoinnissa alueella havaittiin luontaisia kvartseja, joita ei talletettu. Paikka vaikuttaa sinänsä sopivalta kivikautisen asuinpaikan sijaksi.

Kasarmialue (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka (kourutaltta KM 15130:1) on puolustusvoimien harjoitusalueella, joka on hakattua aukeaa. Maaperä on pääasiassa hiekkaa ja siihen on tehty paljon erilaisia kaivantoja pääasiassa poteroita. Maasto viettää loivasti etelään kohti merta. Löytöpaikalta pari sataa metriä etelään päin on metsitettyjä entisiä peltoja ja niiden rannan puolella kallioista metsää.
Löytö tehtiin vuonna 1961 kun paikalle kaivettiin taistelukaivantoa noin 70 cm syvyydestä. Alueelle tehtiin 2004 inventoinnin yhteydessä koekuoppia. Lisäksi tarkastettiin paikata joissa hiekkamaa oli näkyvissä paljaana maan pinnalla. Mitään löytöjä ei tullut esiin eikä havaittu merkkejä kultuurimaasta.
Hästhagenin alueella lötyöpaikalta etelään on kallioista metsää, jossa on lukuisia tuliasemien suojaksi tehtyjä eri muotoisia ja kokoisia kivilatomuksia.

Langansböle 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka on Langansbölen tilan pihapiirissä peltoaukean laidassa.
Soikea tuluskivi (KM 14574) löydettiin vuonna 1915 korjattaessa varastokellaria.

Varaväentie 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen katkelma on löytynyt os. Varaväentie 3 sijaitsevan talon likakaivoa kaivettaessa. Tarkastuksessa ei havaittu asuinpaikkaan viittaavia merkkejä.

Malmströmin pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan (KM 3105:1) löytöpaikka Evitskogissa, Lapinkyläntien (mt 1130) itäpuolella, etelään viettävässä peltorinteessä, Sigurdsbergin tilasta 100 m itään.
Kasvillisuuden takia paikkaa ei tutkittu vuoden 1963 eikä 2009 inventoinneissa. Maankäyttö kohteessa on jatkunut ennallaan. Mahdollinen asuinpaikka.

Lövkulla (1000003727) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pyöreäteräisen kirveen kärkikatkelman (KM 3099:8) ja kourutaltan (KM 7421:1) löytöpaikka Tampajanjärven ja Kylmälään vievän tien välissä, järven länsirannalla. Löytöpaikka ehkä tienvieruspelloissa. Vuoden 1963 inventoinnissa ei löytöjä.
Vuoden 2009 inventoinnissa ei havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa. Tien vieressä oleva pelto oli kesannolla eikä havaintoja tehty. Alue pellosta rantaan on piha-alueena.

Stor-Raula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen (KM 3484) löytöpaikka sijaitsee Lappbölen vanhalla kylätontilla. Löydön yhteydessä mainitaan löydetyn myös saviastianpaloja, joita ei otettu talteen. Löytö tehtiin otettaessa multaa vanhan talon kivijalan sisäpuolelta. Mahdollinen hautalöytö. Kasvillisuuden takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.
Asuinpaikaksi hyvin soveltuvasta sijainnista huolimatta kivikauteen viittaavaa aineistoa löytyi vuoden 2009 inventoinnissa vain yksi kvartsi-iskos.

Hästö 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuonna 815 lyödyn arabialaisen hopearahan katkelmat (KM 3570) on löydetty Hästön saaresta kallionkolosta. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Jenny Nummelinin kertomuksen (1898) mukaan rahat löytyivät saaren merenpuoleisesta osasta, läheltä laivalaituria.

Junkars (1000003731) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 3887:1) on löydetty Junkarsin kyläalueelta. Koko kyläalue kalliota lukuun ottamatta alavaa, joten kyseessä ei ole asuinpaikkalöytö.

Björkkulla 2 (1000003732) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen katkelma (KM 3929:1) on löydetty Björkkullan pellosta, Veikkolaan johtavan tien länsipuolelta, noin 800 metriä Malmgårdista luoteeseen. Kasvillisuuden takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa kunnolla.

Sågängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltta (KM 4316:1), taltta (KM 8314) ja kolme hioinkiveä (KM 4316:2-3; 7950:11) ovat löytyneet Västerkullasta, Kolmpersbackenin suupuolesta etelään. Löydöt liittynevät johonkin lähistöllä olevaan asuinpaikkaan. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa

Juvala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 2342:7) on löytynyt Ridasjärven Juvalasta.
Vuoden 2023 inventoinnissa alueelta ei löydetty asuinpaikkaan viittaavia löytöjä. Löytöpaikan ympäristössä maaperä oli paikalla selvästi muuta aluetta karkeampaa hiekkaa ja soraa, mutta rikkoutuneen maan kohdista ei kyetty tekemään löytöjä.

Degerberg (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta KM 4580 on löytynyt Heikkilästä, todennäköisesti Degerberg-nimisen kalliomäen itäpuolella olevasta pellonpohjukasta, varsinaisesta peltoaukeasta länteen. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.
2013 inventointiraportti: Löytöpaikka sijaitsee Degerbergetin kalliomäen kaakkoisreunalla, kaakkoon laskevan niittyalueen yläosassa.
Europaeuksen (1922) tietojen mukaan, Korkkullan rusthollin torpan mailta, Degerbergetin pellolta löytynyt esine on osin hiottu, lyhyt ja nelisivuinen kourutaltta. Löytöpaikka tarkastettiin inventoinnissa 2012, mutta siellä ei tehty uusia havaintoja tai tavattu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Alue on nykyään niitty-
alueen reunaa ja tiheän heinäkasvillisuuden peitossa. Löytöpaikan yläpuolisella metsärinteellä havaittua tasannetta kairattiin ja tarkasteltiin systemaattisesti, mutta sieltäkään ei tehty havaintoja kivikautisesta asuinpaikasta.

Jokela (1000003736) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 3042:5) ja tasataltan kärkikatkelma (KM 3042:6) ovat löytyneet Ridasjärven Jokelasta

Fredrikshem (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen (KM 4727:2) ja poikkitaltan löytöpaikka (KM 4727:1) sijaitsee Lapinkylänjärven pohjoispuolisen harjun etelärinteellä. Vuoden 1963 inventoinnissa, silloin pellolla sijainnutta löytöpaikkaa ei voitu tutkia viljelysten takia.
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin, että alue on nykyisin omakotitalon piha- ja kasvimaata. Rakentaminen ja tieleikkaukset vaikeuttavat rantaterassien havaitsemista. Kohteelle johtavan loivasti alaspäin viettävän Nurmelantien leikkauksista oli paljastunut hiekkaista maata, jossa ei kuitenkaan havaittu merkkejä asuinpaikasta.

Vaivero Paavola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 3126) on löytynyt Vaiveron Paavolasta.

Kusas Stobbängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 4835) löytynyt noin 2 km Överbyn Kusaksen talosta pohjoiseen, poikkikirves (KM 5365) noin 600 m Humaljärven joesta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Lindalin pellot Kvarnbyån itäpuolella tarkastettiin vuoden 2009 inventoinnissa. Hiekkaisempaa savipeltoa oli pohjoisilla ja itäisillä niemekkeillä. Myös kivikautiset saarekkeet korkeudella 20 m mpy inventoitiin. Tarkastuksessa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Palva (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 4055) on löytynyt Ridasjärven Palvasta.

Strandäng (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviaseen kantakatkelman (KM 4887:3) löytöpaikka Västerkullassa Isojärven rantaniityllä. Vuoden 1963 inventoinnissa löytöpaikkaa ei voitu tutkia kasvillisuuden takia. Tuskin asuinpaikka matalan sijainnin (vain 17 m mpy) perusteella.

Koskela 1 (1000003742) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 5644:2) on löytynyt Hyvinkäänkylän Koskelasta.

Lindénsåker (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltta (KM 4905) on löytynyt Västerkullasta, Kauhalan joen itärannalta, Nybacka Hemåkerin asuinpaikasta länteen. Löytö liittynee ko. asuinpaikkaan. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Kallio (1000003744) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 5644:3) on löydetty Hyvinkäänkylän Kalliosta

Furubacka (1000003745) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltan (KM 4945:1), poikkikirveen (KM 16210:1) ja kahden hioimen löytöpaikka. Poikkikirves ja toinen hioimista on löydetty Lapinkylänjärven ja Tampajanjärven yhdistävän puron eteläpuolella sijaitsevalta pieneltä peltokummulta. Taltta on löydetty puron rannalta. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 eikä vuoden 2009 inventoinneissa. Maankäyttö on muuttunut paikoitellen suuresti: alueen peltoja on metsitetty ja ympäristössä on myös paljon uudisrakentamista.

Kittelänkoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 6190:14) ja oikokirves (KM 6190:36A) ovat löytyneet Kittelänkoskelta.

Blomsteråkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löydöt, venekirveen teelmä (KM 6465:2), kivitaltta (KM 8586:3), kiviaseen teelmä (KM 8576:4), kvartsinpala (KM 8576:6) ja hioin (KM 7149:2) ja kovasin (KM 8576:5) on löydetty pellosta Kauhalan tien länsipuolelta, Loo- eli Isojärveen laskevien purojen välistä. Asuinpaikka pellon yläosassa on todennäköinen. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Åvik 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 6564) on löytynyt Hyvinkäänkylän Åvikista noin vuonna 1912.

Hilabäck (1000003749) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta (KM 5074:2) on löytynyt Hilabäckin talon pellolta. Talo sijaitsee mäellä Hilaan vievän tien varrella, noin 3 km Kirkkonummen kirkolta etelään. Ylimmät pellot sijaitsevat noin 15 m mpy. Inventoinnissa ei havaittu kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä.

Ylikittilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen teräkatkelma (KM 7753:1) on löytynyt Isokylän Ylikittilästä vuonna 1920.

Brudberg (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltan (KM 5076) on löytynyt Överbystä, Brudbergin tilalle kuuluvasta pellosta (Hållkärrsåker). Paikalla on etelään viettävä hiekkainen peltorinne, jonka korkeus on noin 20–25 m mpy. Viljelysten takia paikkaa ei tutkittu tarkemmin vuoden 1963 inventoinnissa. Vuoden 2009 inventoinnissa ilmeni, että löytöpaikan rinteelle on rakennettu uudisrakennus. Lähistöllä ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa, vaikka vesistö- ja korkeuskäyrien mukaan kohde on potentiaalinen asuinpaikka.

Kytäjän kartano (1000003752) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 7809:2) on löytynyt Kytäjän kartanon mailta.

Källaråkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviaseen teelmä (KM 5083:2), kiviaseen katkelma (KM 7299:22) ja iskukivi (KM 7908:10) sekä neljä mahdollisesti myöhäistä hioinkiveä (KM 5083:3, 6-8) on löydetty pellolta, joka sijaitsee Kauhalan joen itäpuolella ja Kauhalaan vievän tien eteläpuolella. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Keihäsjoki 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 9290) on löytynyt Keihäsjoelta.

Sollbacka 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Silityskivi (KM 5084:2) on löytynyt Långstrandin Sollbackan talon maalta. Talo sijaitsee noin kilometrin Saltfjärdenistä länsiluoteeseen. Paikalla on eteläkaakkoon viettävä sorainen mäenrinne, jossa on peltoa 5–20 m mpy korkeudella. Inventoinnissa 1963 ei löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Sipilä (1000003756) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 9567) on löytynyt Ridasjärven Sipilästä.

Malmgård (1000003757) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esineet (mm. alkeellisia kirveitä KM 7178:2, 9715:5; alkeellinen tasataltta KM 9801:12 ja kourutaltta KM 10192:13) on löydetty Malmgårdin liepeiltä, sen ylätasanteen rinteeltä, joka talon kohdalla työntyy itää kohden. Useimmat löydöistä keskittyvät talosta noin 200 m koilliseen olevan riihen ympäristöön.
Vuoden 2009 inventoinnissa tarkastettiin laajalti Malmgårdin taloa ympäröiviä peltoja, mutta alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa, vaikka kohteen ympäristö onkin sovelias kivikautiseksi asuinpaikaksi.
Alue on melko tasaista tai loivasti itään viettävää rinnettä. Sen eteläpuolella virtaa Hiirlammesta Kauhalanjokeen laskeva puro, jonka kulkua on paikoin muutettu viljelysten takia. Alempi, noin 40 m mpy korkeudella oleva rantaterassi erottuu maastossa selvästi.

Brömskulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Entisen Brömskullan torpan alueelta on löydetty liuskeveitsi (KM 5100:1), kourutaltta (KM 5513:2) ja poikkikirveen teräkatkelma (KM 8286:1). Vuoden 1963 inventoinnin mukaan asuinpaikka mahdollinen itään viettävällä rinnealueella.
Vuoden 2009 inventoinnissa jo oraalla olevasta pellosta ja pelto-ojan leikkauksesta metsän ja pellon välissä ei havaittu asuinpaikan merkkejä. Metsänpuolelle tehtiin muutama koepisto, joista ei myöskään löydetty merkkejä muinaisjäännöksestä.

Petäjärvi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 5152:2) on löydetty Petäjärven rannalta kylästä länteen.
Löytöpaikka on merkitty 130 metriä Petäjärvestä itään, alue on peltoa. Vuoden 2009 inventoinnin aikaan pellot olivat viljelyksessä ja osa kesannolla tai heinällä, joten havaintojen teko oli mahdotonta. Myöskään Lehtosalo ei voinut v. 1963 tehdä havaintoja viljelysten takia.

Nikkilä (1000003761) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 10989) on löytynyt Hyvinkäänkylän Nikkilästä.

Koljonen (1000003762) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltta (KM 12478) on löytynyt Ahdenkallion Koljosesta.

Ödesåkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Västerkullassa, Isojärven luoteispuoliselle peltoalueelle pohjoisesta pistävän harjun itärinteessä. Poikkitaltta (KM 5249:4), alkeelliset kirveet (KM 7322:6), hioimet (KM 5163:1-2; KM 5714:1) ja reikäkivi (KM 11254) on löydetty pellosta ja sen vieressä olevasta metsästä. Viljelysten takia paikkaa ei tutkittu vuoden 1963 inventoinnissa.
Tunnetaan myös nimellä Kattbastun.

Ali-Mattila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen kirves (KM 13707) on löytynyt Usmin Ali-Mattilasta.

Koskela 2 (1000003765) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 14118) on löytynyt Hyvinkäänkylän Koskelasta.

Vapunniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskeenkappale (KM 14457) on löytynyt Hyvinkäänkylän Vapunniitystä ja toimitettu kokoelmiin 1958. Löytö tehtiin uudispeltoa raivatessa noin 25-30 cm syvyydestä suoperäiseltä metsämaalta, noin 50-60 metriä Vapunniityn talosta koilliseen (?). Maaperä on savimultaa.

Juoppila-åker (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltan (KM 7587:6), silityskiven katkelman (KM 5350:5) ja nelisivuisen käsihioimen kappaleen (KM 7587:7) löytöpaikka sijaitsee pellossa Västerkullan kartanosta kaakkoon, Kauhalanjoen itäpuolella, jyrkähkössä mäenrinteessä. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa. Kohteen pohjoispuolella sijaitsee Turkhaudan asuinpaikka.

Kauhalan talo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esineet (kiviaseen katkelma KM 5372:3, hiottu kivenpala KM 5438:8, kiviaseen katkelma KM 6912:5, käsihioimen kappale KM 7299:23, kirveen kantakatkelma 10557:3, kiviesineen kantakappale 9429:12 ja kivi-iskos 8711:2) on löydetty Kauhalan talon puutarhasta. Asuinpaikka Kauhalan talon lounaispuolella mahdollinen. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Hakamaa (1000003772) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jäkärlä-tyyppin kourutaltta (KM 28796) on löytynyt Usmin Hakamaasta.

Nedanalléåkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen (KM 5545:1) ja kiviaseen katkelmien (KM 7875:3, KM 8881:10) löytöpaikka Västerkullan kartanosta länteen johtavan tien eteläpuolella sijaitsevassa pellossa. Viljelysten takia paikkaa ei tutkittu vuoden 1963 inventoinnissa. Asuinpaikka mahdollinen.
Voi liittyä kohteeseen Västerkulla Kotokya.

Seuraintalo (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kolmen palaneen luun kappaleen (KM 32650) löytöpaikka.

Kotokya (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen kärkikatkelman (KM 5545:2) ja hiointen (KM 5785:2, KM 6506:6, KM 7867:1) löytöpaikka Vesterkullan kartanosta länteen johtavasta tiestä pohjoiseen. Viljelysten takia paikkaa ei tutkittu vuoden 1963 inventoinnissa. Asuinpaikka mahdollinen. Voi liittyä kohteeseen Västerkulla Nedanalléåkern.

Karlsberg 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keihäänkärjen kärkipuoli (KM 13236:3) on löytynyt noin 200 m Evitskogin Karlsbergin talosta pohjoiskoilliseen olevasta, luoteeseen viettävästä mäenrinteestä, pellon ja metsän rajasta. Maaperä on soraa. Vuoden 1963 ja 2009 inventoinneissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Bockkärrsängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellisen kiviaseen katkelman (KM 8881:15) ja hioinkiven kappaleen (KM 5438:10) löytöpaikka, joka sijaitsee noin 300 m Bockträsketistä pohjoiseen kumpareella, jolla on mökki. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu kunnolla tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Hindhår (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 251) löytyi Hindhår gårdin maalta ojaa kaivettaessa. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Knuutila (1000003779) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Reikäkirveen katkelma (KM 2194) on löytynyt Vanhamoisioista Knuutilan torpan pellosta. Kirvestä on käytetty kynttilän jalkana. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Lönnbergin pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lönnbergin pelto sijaitsee Kauhalassa. Alueelta on löytynyt keihäänkärki (KM 8041:1), ja hioimia (KM 5438:5, 5651:1, 5724:2, 8041:2). Aivan lähellä sijaitsevat Koivistosveden- ja Koivistoåkern-nimiset asuinpaikat.
Koordinaattien osoittama paikka sijaitsee pohjoiseen viettävällä rinteellä. Sijainti korkealla, pohjoiseen viettävällä rinteellä ei vaikuta todennäköiseltä kivikautisen asuinpaikan sijainniksi. Vuoden 2009 inventoinnin aikana kohteesta ei löytynyt merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kohteen ympäristöön on rakennettu taloja.

Korsö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan teelmä (KM 2218:134) on löytynyt Kardragin Korsön saarelta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Skärrdas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keihäänkärjen keskikatkelma (KM 8881:12), värttinänpyörän teelmä (KM 8881:11) ja hioimen katkelma (KM 5438:6) ovat löytyneet länteen antavasta rinnepellosta, n. 750 m Kauhalan talosta pohjoiskoilliseen. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Rajo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiointen ja hiointen katkelmien (KM 5225:3, 7950:21, 8711:7) löytöpaikka sijaitsee Vesterkullassa, Niitjoen eteläpuolella, noin 700 m Malmgårdista itään olevalla peltoylänteellä. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa. Paikalta on löydetty myös KM 16275.

Piirlaksgård (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 4948) on löytynyt Piirlahdesta Pirlaksgårdin tilan Nykullasta, pellolta, n. 1 km merenrannasta.

Bastuåker (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Västerkullan kartanon piha-alueen pohjoispuolella sijaitsevasta pellosta löytyneet esineet: poikkitaltta (KM 6702:9), poikkikirves (KM 7875:4), mahdollinen hioinkivi (KM 7875:5), kiviesineen teelmä (KM 8038:7), kaksi kiviaseen katkelmaa (KM 8038:8, 8881:16), kaksi vuorilaji-iskosta (KM 8038:9) ja kaksi hioinkiven kappaletta (KM 5445:4-5).
Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Sigfridsgård (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kivikirvestä (KM 5912:13-14) ja kourutaltta (KM 6083:1) ovat löytyneet Anttilasta Sigfridsgårdin pelloilta. Tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä.

Norrkullan torppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltta (KM 5463:1) on löytynyt Kylmälästä Heparin järven itärannalta, paikalta, joka on ollut Kylmälän lasten uimapaikkana. Kasvillisuuden takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.
Vuoden 2009 inventoinnin aikaan alueella kasvoi tiheä vesakko, havaintojen teko oli mahdotonta.

Slottsbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen (KM 5513:1) löytöpaikka Heikkilässä. Kirves on löytynyt Slottsbackan huvilan pihamaalta, noin 5 m portaista kaakkoon. Inventoinnissa 1963 löytöpaikkaa ei voitu tutkia tarkemmin.
Tiainen ja Rahtola 2016: Tutkimuksen ajankohtana löytöpaikan ympäristö oli kasvillisuuden peittämä ja alueella asuinrakennuksia. Paikalla ei tehty uusia havaintoja.

Hannusas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 6077:5), poikkikirves (KM 6077:6), reikäase (KM 9783:1) ja oikokirves (KM 9783:2) ovat löytyneet Yli-Vekkoskelta Hannusasin tilan mailta. Kourutaltta ja oikokirves ovat Nyäng-nimiseltä pellolta n. 0,5 km talosta, reikäase ja oikokirves Tjärudalin pellosta noin 0,5 km luoteeseen päärakennuksesta.

Örnvik (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 6427) on löytynyt Ylikkeestä, Örnvikin talon pellosta, läheltä Pieni Pernajanlahden rantaa, ojankaivutöissä.

Solbackan pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiointen kappaleet (KM 5560:2; KM 6059:15) löytyivät Västerkullasta etelään viettävästä peltorinteestä. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Lövdal (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esineiden löytöpaikka sijaitsee aivan Kauhalan ja Lapinkylän kylien rajalla, noin kilometrin Kauhalan tiehaarasta pohjoisluoteeseen. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia kuunnolla vuoden 1963 inventoinnissa.
Löydöt: poikkikirveen kärkipuolisko (KM 5568), alkeellinen taltta (KM 8206:9), alkeellinen kirves (KM 8321:14), kourutaltta (KM 8321:15) ym.

Norrkulla (1000003795) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltta (KM 5601:7) on löydetty pellosta noin 150 metriä Norrkullan torpasta itään. Kasvillisuuden takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Eriksgård (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suuren kiertäen hangatun hioinkiven (KM 5642:1) löytöpaikka sijaitsee lähellä Haapajärven rantaa. Kasvillisuuden takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.
Löytöpaikka on noin 0,5 km lounaaseen Eriksgårdin päärakennuksesta, Kurkistonrantaan johtavan tien eteläpuolella, lähellä Haapajärven rantaa. Paikalla on kosteaa, savipitoista rantapeltoa ja hioinkivi on todennäköisesti tuotu tarkoituksella ranta-alueelle tai upotettu vesistöön. Paikalla ei tehty uusia havaintoja.

Evitskog Nybacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiertäen hangatun hioinkiven kappale (KM 6591), joka on löytynyt loivasti kaakkoon viettävältä peltorinteeltä Evitskogista. Noin 500 m etelään on Björkhyddan kivikautinen asuinpaikka. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia kunnolla vuoden 1963 inventoinnissa.

Enmanin palsta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkirveen (KM 5697) löytöpaikka sijaitsee aivan Pulkusin ja Sepänkylän kylien rajalla, noin kilometri Hemträsketin eteläpäästä luoteeseen. Paikalla on kaakkoon loivasti viettävä kumpare. Löytöpaikan läheisyydessä, siitä muutamia kymmeniä metrejä kaakkoon, on nähtävissä venäläisten varustelutöiden jälkiä.
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin, että löytöpaikka sijaitsee nykyisin piha-alueella. Alue on muutenkin rakennettua, joten asuinpaikan toteaminen tai rajaaminen inventoinnin yhteydessä oli mahdotonta. Noin sata metriä koordinaattipisteestä pohjoiseen on venäläisten rakentama ja myöhemmin peitetty betonibunkkeri, parakin kivijalka ja tienpohjaa. Alueella on myös kenttälinnoitteita, mm. juoksuhautoja.

Nordanåkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltta (KM 5914) on löytynyt Oitbackan kartanosta noin 300 m etelään sijaitsevalta pellolta. Löytöpaikka sijaitsee tasaisella, loivasti pohjoiseen viettävällä peltorinteellä tien 1130 eteläpuolella, noin 80 m Kalakoskenpurosta etelään, Terbackenin kukkulasta noin 100 m länteen.
Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 eikä 2009 inventoinneissa.
Maankäyttö kohteella on jatkunut ennallaan.

Oitbacka Pejåkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 5943:2) ja poikkitaltta (KM 6379:4) ovat löytyneet Oitbackan kartanosta noin 400 m kaakkoon etelään viettävältä rinnepellolta. Löytöpaikkaa ei voitu tutkia tarkemmin vuoden 1963 ja 2009 inventoinneissa.

Påvals (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 10982:1) on löytynyt 50-60 m Anttilasta Påvalsin päärakennuksesta pohjoiseen.

Myllhalon niitty (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Seipäiden jäänteiden (KM 5944:57) ja graniittikimpaleen, jonka ympärille oli kiedottu niininarua (KM 5944:56), löytöpaikka. Löytynyt vuonna 1911 maisteri Guy Topeliuksen kaivauksissa. Löytöpaikka on Kauhalan joen itäpuolella, jonkin matkaa Kakarbäckin suusta länteen. Kasvillisuuden takia paikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Haiko (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Soikea tuluskivi (KM 9098) on löytynyt Haikkoosta Dalan huvilan keittiön uunin purkutöissä. Löydön alkuperää ei tiedetä mutta rakennustöissä käytetty hiekka on peräisin noin 0,5 kilometrin päässä sijainneesta hiekkakuopasta, joka on ollut myöhemmin rakennetun Tolkkisten tien kohdalla.
Kahden kallion välinen laakso on ollut hiekkamaata. Siitä on otettu hiekkaa kautta aikojen. Reunamilla on vielä hiekanoton jälkiä. Alueen päällä on nyt Haikkoontie ja kevyenliikenteen väylä ja itäreunalla rakennuksia. Laakson reunamilla maaperä on hiekkaa (mutta kivikkoista) ja sitä on vielä kapealla alalla jäljellä. Metsikön reunamille tehdyissä muutamissa koekuopissa ei ollut mitään esihistoriaan viittaavaa. (Jussila et al. 2020)

Luontokoppeli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuisen poikkitaltan katkelma (KM 5944:59); reikäkiven puolikkaan (KM 7875:1) ja hioimien (KM 5944:58, 7771:9, KM 7875:2) löytöpaikka Västekullassa, niityllä Isojärven rannalla, Kauhalanjoesta etelään. Löytöpaikka sijaitsee matalalla, joten tuskin kyseessä on asuinpaikka.

Poutasuo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pieni poikkitaltta (KM 5969:1) on löytynyt Kylmälästä Heparinjärven koilliskulmauksesta, Poutasuon torpalle aikoinaan kuuluneesta hakamaasta.
Poutasuon hakamaa on nykyään osittain piha-alueena ja osittain peltona. Pintahavaintoja alueella ei voitu tehdä. Maaperä on hiesua. Pellon laidoille tehdyissä koepistoissa ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Sandbacka 2 (1000003806) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan (KM 6004) löytöpaikka sijaitsee lounaaseen viettävällä hiekkaperäisellä rinteellä, noin 750 m Navalan talosta pohjoiseen. Kasvillisuuden takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia kunnolla vuoden 1963 inventoinnissa.
Vuoden 2010 inventoinnissa kävi ilmi, että löytöpaikaksi merkityssä kohdassa on vanha hiekkakuoppa, joka on maisemoitu pihamaaksi. Ympäristön koekuopituksessa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka sijaitsee Veikkolan Haapajärven koillispuolella, Lapinkyläntien länsipuolelta. Paikalla on omakotitalo, jonka lounaispuolella on lähes umpeenkasvanut hiekkakuoppa. Löytö (KM 6004) on aikoinaan tehty Navalan tilan Sandbackan torpan perunamaasta. Muut kiviesineet on löydetty ilmeisesti torpan pelloilta. Timo Jussila koekuopitti hiekkakuopan reunoja inventoinnissa 2010, muttei saanut havaintoja kivikautisesta asuinpaikasta. Löytöpaikasta keskusteltiin tällä kertaa maanomistajan kanssa, mutta hänelläkään ei ollut havaintoja mahdolliseen kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaan. Paikalla ei tehty uusia havaintoja.
Inventointi 2022: Oletettu löytöpaikka on vanhan omakotitalon pihaa eikä siinä aikaisemmissa inventoinneissa mainittu hiekkakuoppa juuri enää maastossa erotu (toisin kuin laserkeilausaineistossa). Paikka on samassa kunnossa kuin aikaisempien inventointien aikaan (Jussila 2010). Tutkimme peltoa löytöpaikan läheisyydessä, mutta emme havainneet mitään. Peltoa tarkasteltiin samoin tuloksin myös löytöpaikalta luoteeseen päin, missä se muuttui hiekkaisemmaksi. Mitä hiekkakuopan paikalla lieneekin esihistoriallisena aikana ollut (jos on ollut mitään), se on tyystin hävinnyt hiekanotossa.

Herrla 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suuren kiertäen hangatun hioinkiven puolikas (KM 6036:1) on löytynyt 200 m pohjoiseen Kalakosken sillasta. Liittyy mahdollisesti Herrlan kivikautiseen asuinpaikkaan.
Vuoden 2009 inventoinnissa havaittiin, että koordinaattitieto ja kohteen kuvaus eivät vastaa toisiaan: vuoden 1963 inventointikertomuksen karttaan merkitty löytöpaikka sijaitsee Herrlantien länsipuolisen pellon tien viereisellä reunalla, matalalla, länteen viettävällä muinaisella rantaterassilla noin 30 m korkeudella. Kohteen sanallisen kuvauksen mukaan kohde taas sijaitsee Kalakoskenpuron suussa keskellä peltoa tasaisessa maastossa.
Vuoden 2009 inventoinnissa kohdetta ei voitu tutkia tarkemmin, sillä pelto oli kesannolla ja Kalakoskenpuron suualue kasvaa pajukkoa.

Kuopila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kapeateräinen kirves (KM 6106:1) on löytynyt Masalasta Kuopilan torpan maalta. Paikka on noin 700 m Vitträskin Kvarnvikenistä kaakkoon ja 1700 m Masalan asemalta pohjoisluoteeseen Vitträskin suuntaan johtavan tien länsipuolella. Kuopilan talo on peltoaukealle pistävässä niemekkeessä. Asuinpaikka mahdollinen tämän niemekkeen etelä- ja itärinteellä. Kasvillisuuden takia aluetta ei voitu tutkia tarkemmin vuoden 1963 inventoinnissa.
Löytöpaikka sijaitsee Vitträskin Kvarnvikistä Masalaan johtavan Hommaksentien eteläreunalla, loivasti eteläkaakkoon viettävässä rinteessä. Löytöpaikka tarkastettiin 2012 inventoinnissa ja pienen mökkivanhuksen todettiin vielä olevan paikallaan. Torpan eteläpuoleiset pellot olivat tarkastushetkellä ummessa. Melko hiljattain kunnostetut Hommaksentien ojaleikkaukset käytiin läpi, mutta niissä ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä tai rakenteita. Paikka soveltuisi hyvin kivikautiseksi asuinpaikaksi mutta sellaisesta ei inventoinnissa tällä kertaa saatu havaintoja.
Inventointi 2023: Löytöpaikan tieto epämääräinen. Alue melko rakennettua pihaa ja muu alue kalliota, kivikkoa tai märkää lehtoa.

Laivurinkatu 16 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 9129) on löydetty Porvoon keskustasta, Laivurinkatu 16 -talon rappusista 2 m pohjoiseen, kovasta, kivensekaisesta hiekkamaasta.
Jussila & al. 2020: Löytöpaikka on täysin rakennettua kaupunkialuetta. Kerrostaloja. Ei mitään tarkastettavaa.

Koivistosved (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen löytöpaikka – mahdollinen hauta Kauhalassa. Löydöt rautaveitsi
(KM 6187:4), keihäänkärki (KM 6358:6), kaksi rautakautisen saviastian palaa (KM 6401:1), pyöreä pronssilevy (KM 15841)

Eknäsin kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioinkiven kappale (KM 9183:2) ja liuskeen katkelma (KM 9183:3) ovat löytyneet Tamminiemestä Eknäsin kartanon mailta. Toisen löytöpaikka on kartanosta Ekbackaan vievän tien vieressä, noin 600 m kartanosta. Toinen esineistä on löytynyt pellosta noin 750 m kartanosta pohjoiseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Koitkärr (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen keihäänkärki (KM 9486:1) on löytynyt Mustijoelta (Svarstå) Koitkärr-nimisestä paikasta tien teossa, kalliolla kasvavan männyn juuresta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Jussila & al. 2020: Löytöpaikka on merkitty Köitön kannakselle, joka on ollut veden alla rautakaudella. Mahtaako se olla löytötiedoissa mainittu "Koitkärr"? Toisaalta sen puolesta puhuu se, että vieressä on Köitön varhaisrautakautinen kalmisto. Kyseessä olisi siis mahdollisesti ve-teen tai rantamutaan hukattu esine.

Ropakko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hirven sääriluusta valmistetun tuuran (KM 6254:1) löytöpaikka Björkkullan kivikautisen asuinpaikan lounaispuolella. Kasvillisuuden takia paikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Nygård (1000003814) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Reikäaseen katkelma (KM 9486:2) on löytynyt Mustijoelta Nygårdin talosta n. 20 m pohjoiseen kahden mäen välistä peltoa kynnettäessä. Löytöpaikka sijaitsee Mustijoen suun tuntumassa, joen länsirannalla Nygårdin talon lähellä. Löytöpaikan korkeus on niin matala, että se mahdollistaa aikaisintaan rautakaudelle menevän ajoituksen. Mahdollisesti kyse on kivikaudella veteen joutuneesta esineestä tai esine on päätynyt löytöpaikalleen jotenkin muuten, kivikautiseen asuinpaikkaan se ei kuitenkaan voi liittyä.

Bergsta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 9506) on löydetty Suomenkylästä Bergstan kartanon mailta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Ristalho (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kahden oikokirveen (KM 6417 ja 7280:1) löytöpaikka Skärrdaksen eteläpuolelta itään pistävän peltokielekkeen länsiosassa. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Niitjoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioimia ja hiointen katkelmia (KM 6419:2, 6497:2, 7867:3) samasta rinteestä, jossa sijaitsee Nygårdin asuinpaikka. Löydöt liittynevät asuinpaikkaan. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Jeppas (1000003819) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 9589) on löytynyt Ylikkeestä Jeppasin talon erään niityn vierestä, metsän rajasta uutta peltoa raivattaessa. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Anttila Ladåker (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Keihäänkärjen katkelman (KM 6465:6) löytöpaikka Anttilan talosta pohjoiseen, länteen viettävässä rinnepellossa. Maaperä hiekkaa. Inventoinnissa 1963 ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Vuoden 2009 inventoinnin aikana pellot olivat kesannolla ja kohdetta ei tarkemmin tutkittu.

Pohjakka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piikkimäiseksi hiottu nelisärmäinen kiviesine (KM 10558:1) on löydetty Vanhamoisiosta Pohjakan talon maalta ojaa syvennettäessä.

Kappalaisen virkatalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pienen hioinkiven kappale (KM 6465:8) on löydetty Finnsbackan kappalaisen virkatalon maalta noin 50 m kirkosta etelään. Paikan alavuudesta (alle 10 m mpy) päätellen irtolöytö.

Koppeli (1000003823) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 10701:2) on löydetty Kerkkoosta Koppelin pellosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Kopun torppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen (KM 6508) löytöpaikka sijaitsee Kurkiston järvestä pohjoisluoteeseen, Eriksgårdista Kylmälään vievän tien varrella, sen eteläpuolella. Kasvillisuuden takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.
Vuoden 2009 inventoinnin aikaan löytöpaikka kasvoi osittain istutuskoivikkoa ja osa siitä oli peltona. Pellolta ei löytynyt mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Lehtosalon mainitsema muuntaja tien eteläpuolella on purettu.

Hoffmanin palsta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven teelmän (KM 6625:2) löytöpaikka. Kasvillisuuden takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 eikä 2009 inventoinneissa.

Hornhattas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Mickelsbölen kylässä. Löytötietojen mukaan alueelta on löydetty reikäkivi (KM10784:1) Hornhattasin tilan pellolta noin 500 metriä talosta itään. Samalta alueelta voivat olla myös kvartsiytimet (KM 26230) (ks. kohde 1000 00 3905 Högbacka).
Inventointiaikaan vuonna 2015 pelto oli kyntämättä ja pintahavaintoja ei tehty. Muinaisjäännösrekisterin löytöpaikan koordinaatit osoittavat Hornhattaksen taloon, eivät löytöpaikkaan.

Nedanträdgårdsåkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen (KM 6625:4), sädekiviliuskeiskoksen (KM 7587:10) ja hioinkiven kappaleen (KM 7694:5) löytöpaikka Vesterkullan kartanon puutarhan alapuolella. Kasvillisuuden takia paikkaa ei tutkittu inventoinnissa v. 1963. Asuinpaikka todennäköisesti jossakin niemekkeen rinteellä.

Metsä-Päärmi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 10806:1) on löytynyt Vanhamoisiosta, Metsä-Päärmin tilan maalta hiekkaa otettaessa. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Färmo-ängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Laaja peltoalue Iso- eli Loojärven länsirannalla Oitbackan kartanosta länsiluoteeseen. Löytöjä on tehty eri osista niittyä. Löydöt: vasarakirveen kärkikatkelma (KM 7268:1), olkapääkirves (KM 8745:4), tasataltta (KM 9767:1), kiviaseen kantakatkelma (KM 8745:5), hioinkivi (KM 7771:1) ja hioinkiven puolikas (KM 7691:9). Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa, mutta todennäköisesti siellä on ainakin yksi asuinpaikka Isojärven rannalla olevan Ryssänlimppu-nimisen mäen eteläreunassa.
Vuoden 2009 inventoinnissa pellosta löytyi kvartsi-iskos noin 20 m koordinaattipisteistä luoteeseen, Ryssänlimppu-nimisen mäen länsipuolelta noin 20 m mpy korkeudelta. Ryssänlimpun länsipuolella metsässä tehtiin kairauksia; maaperä on siellä hyvin savista, kuten myös läheisillä peltoalueilla. Kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä ei havaittu.

Varlax Knutsin tila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen keihäänkärki (KM 10827) on löydetty Emäsalon Varlaxista Knutsin tilan maalta hiekkaa tai ojaa kaivettaessa. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Berghem (1000003831) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 7778), kourutaltta (KM 5546:8) ja kirveenmuotoinen kiviesine (KM 8668) ovat löytyneet Lapinkylänjärven itärannalta Hangon tietä kohden työntyvästä notkelmasta, sen etelään viettävältä rinteeltä. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.
Vuoden 2009 inventoinnissa havaittiin, että löytöpaikka on merkitty Lapinkylän rantatien kaakkoispuolelle sijoittuvassa laaksossa olevaan laakean pellon keskiosaa. Kohteen sijainti ei ole tyypillinen kivikautiselle asuinpaikalle. Kyseisestä paikasta 70 m pohjoiseen oli kuitenkin selkeä muinainen rantaterassi noin 40 m mpy, mutta alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Rinteessä maa on hiekan sekaista savea, ja metsän puolella maasto on paikoitellen kivinen. Havaintojen puutteesta huolimatta aiemmat löydöt ja kivikautiselle asuinpaikalle otollinen sijainti etelään viettävällä terassilla antavat aihetta epäillä kohdetta kivikautiseksi asuinpaikaksi.

Läkatten (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäase (KM 8722:1) on löytynyt Yli-Vekkoskelta Läkatten-nimiseltä paikalta. Läkattenin sijaintia ei tiedetä.
Vuonna 2015 kohteelta noin 120 koilliseen on löytynyt hiotun kiviesineen katkelma (KM 40970, ks. alakohde). Katkelma löytyi sänkipellon pinnasta.

Kalvhagaåker (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Itään viettävällä peltorinteellä sijaitseva poikkitaltan (KM 6625:6), kahden kiviaseen jäännöksen (KM 7852:1; KM 7950:12) ja kahden hioinkiven kappaleen (KM 7950:12-13) löytöpaikka Kauhalanjoen länsipuolella. Pohjoispuolella sijaitsee Björkkullan kivikautinen asuinpaikka, johon löydöt saattavat liittyä. Kasvillisuuden takia paikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Kiialan kartano 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 10959) on löytynyt Kiialasta lehtipuuta kasvavasta kummusta, puun juurelta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Träskkulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen katkelma (KM 13087), hioin ja iskukivi (KM 16211) on löydetty Träskkullan maalta, noin 200 m talosta länteen, tien varrella olevasta hiekkakumpareesta. Vuoden 1963 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin, että löytöpaikka on hiekkainen kumpare peltojen keskellä aivan tien pohjoispuolella. Kumpareesta on otettu aikoinaan hiekkaa, sen reunat ovat nyt jo turvettuneet. Ympäröivät pellot olivat inventointiajankohtana oraalla eikä havaintojen teko ollut mahdollista. Vuoden 1963 inventoinnissa ei ollut löytynyt mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ja on todennäköistä, että mikäli kohteessa on sijainnut asuinpaikka, se on tuhoutunut peltotöissä ja hiekanotossa.

Nikula (1000003836) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 6692) on löytynyt Petäjärven länsipuolelta, entisen Lönnbackan torpan niityltä, joka on Petäjärven ja tien välissä. Vuoden 1963 inventoinnin mukaan mahdollinen asuinpaikka.

Eskilsin talo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen kirves KM 6833 on löytynyt Eskilsin talon pellosta.

Stensbölen kartano (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Soikea tuluskivi (KM 11037) on löytynyt Stensbölen päärakennuksesta 500 m pohjoiseen, pellon ja metsän rajasta, niskaojaa tehtäessä. Paikka on savipitoista entistä merenpohjaa. Tuluskivi on tummanharmaata ja hienorakeista kvartsiittia.

Saukko (1000003839) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Saukon pelto sijaitsee Kauhalassa, Isojärven pohjoispuolella aivan Espoon rajalla. Löydöt oikokirves (KM 6927:3), hioinkivi (KM 6941:1) ja nelisivuinen käsihioin (KM 7304:2) on tehty jyrkästä mäenrinteestä noin 100 m etäisyydellä toisistaan. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Hästhaga-skogen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen (KM 6929:1) ja keihäänkärjen (KM 7909:13) löytöpaikka sijaitsee Västerkullan kartanosta länsiluoteeseen, metsän pohjoispuolella olevalle peltoalueelle vievän tien varrella. Europaeuksen mukaan tien itäpuolella olevan hiekkakuopan rinteestä löytyi kulttuurimaata ja iskoksia. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä paikalla käytiin ohimennen.

Koskela (1000003841) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskekeihäänkärjen katkelma (KM 12070:1) ja oikokirves (KM 12070:2) ovat löytyneet Sikilästä Koskelan mäkituvan perunamaasta. Löytöpaikka sijaitsee Ilolan jokeen idästä tulevan sivupuron varrella, puron pohjoispuolella. Tarkastamaton löytöpaikka.

Hannusbäck (1000003842) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen (KM 12513) löytöpaikka Smedsbyn Säflax-nimisen tilan asuinrakennuksesta noin 150 m koilliseen, tien kaakkoispuolelta. Paikalla on Hannusbäck-nimisen puron rantaan pistävä hiekkainen niemeke, josta osa on niittynä. Niityn pohjoiskulmassa on hiekkakuoppa, jonka puronpuoleisesta reunasta vasarakirves löytyi. Lähialueelta on todennäköisesti löydetty myös suuri, kiertäen hangattu hioinkivi (KM 6971:1).
Inventoinnissa 1963 ei vasarakirveen löytöpaikassa havaittu kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä. Niittyä ei voitu tutkia.
Vuoden 2009 inventoinnin perusteella löytöpaikan koordinaatit osoittivat kesantopellon kulmaan, missä ei enää ollut jälkiä hiekkakuopasta. Pellon viereen on rakennettu talo, mikä on voinut tuhota mahdollisen muinaisjäännöksen. Pellolta löytyi punasavikeramiikkaa ja kuonaa (KM 201004). Kaikki löydöt ovat historialliselta ajalta.

Mattas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 11346:1) on löydetty Yli-Vekkoskelta, Mattasin tilan vastakynnetyltä Bakkärret-nimiseltä pellolta suuren kallion vierestä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Nybacka 2 (1000003844) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kahden poikkitaltan (KM 7020:1-2) ja yhden tasataltan (KM 7950:22) löytöpaikka lähellä Kalljärven eteläkärkeä, sen länsipuolella. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.
Löytöpaikka sijaitsee Veikkolan Kaljärven lounaisrannalla, loivasti itään laskeutuvan peltorinteen päällä. Kiviesineet on löydetty aikoinaan Eriksgårdin tilan Nybackan pellolta, noin 15-20 m etäisyydellä toisistaan. Löytöpaikka on nykyään aidatulla tontilla, joka kasvaa nurmea. Paikka soveltuisi hyvin kivikautiseksi asuin-
paikaksi, mutta tilalle ei päästy sisään tarkastamaan asiaa. Alueella on myös ollut 1780-luvulla torpanpaikka, jonka merkkejä ei kyetty tarkastamaan lukitun aitauksen takia.

Björkudd (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Itäkarjalainen tasataltta (KM 12137) on löydetty Ilolasta Björkuddin talon perustusta kaivettaessa, Björkudd sijaitsee Ilolasta Eriksdaliin vievän tien varrella.

Hannusas 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 12451:1) on löydetty Yli-Vekkoskelta n. 100 m kartanosta pohjoiseen maan pinnalta.

Storängen (1000003847) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pieni oikokirves (KM 7268:2) on löytynyt Oitmäen Storsbackan asuinpaikan vierestä, maantien toiselta puolelta.

Kivelä (1000003848) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Hioinkivi (KM 12521) on löydetty Ilolasta Kivelän tilan puutarhasta, noin 2,5 km Ilolan kylän keskustasta pohjoiseen Sikilään johtavan maantien länsipuolelta.

Soldatstorpåkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltta (KM 7282:1), iskos (KM 7299:35) ja suuri hioinkivi (KM 5569:3) ovat löytyneet pellosta, joka sijaitsee Kauhalan ja Lapinkylän sekä Haapajärven kylien rajapisteestä itään. Vuoden 2009 inventoinnissa ei havaittu kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia löytöjä mutta etenkin pellon luoteiskulmassa havaittiin runsaasti tiilenkappaleita ja palaneita kiviä sekä jonkin verran lasitettua punasavikeramiikkaa ja posliinia, jotka voivat olla peräisin alueella sijainneesta rakennuksesta.
Kohteen ympäristöstä Kauhalan ja Haapajärven kylien välisiltä peltoalueelta, jotka topografisten piirteiden ja rannansiirtymistietojen perusteella ovat muodostaneet pitkän merenlahden, tunnetaan useita muita löytöpaikkoja.

Sannäs (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen katkelma (KM 12527:1) on löydetty Sannäsin ja Munkbyn kartanoiden rajalta, Lillsjöstä n. 300 m länteen. Vasarapuoli, diabaasia, suomalaista tyyppiä.
Löytötieto on ristiriidassa sijainnin kanssa, sillä piste on Lillsjöstä itään. Löytöluettelossa mainitaan, että verifikaatissa on kartta, joten sijainti voitaisiin varmistaa tästä. Lännessä ei kuitenkaan ole peltoja, joten oletettavasti ilmansuunta on kuvauksessa väärä. Esine löytyi auranviilloksesta n. 20 cm syvyydestä.

Eskils (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkirves (Kirkkonummen museo), on löytynyt Stora Lonnoträsketin itäpuolelta, alavalta rantapellolta. Paikka on noin 500 m järvenrannasta, n. 400 m Kylmälän – Evitskogin tiestä ja noin 300 m etelässä olevasta metsänreunasta. Paikalla pelto viettää hyvin loivasti länteen.

Näsudden (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rombinuijan katkelma (KM 13109) on löytynyt Piirlahdesta Näsuddenista meren rannalla olevan huvilan saunan rappuja kaivettaessa. Tarkastamaton löytöpaikka.

Sjökulla (1000003853) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pienen hioinkiven (KM 7349:1) löytöpaikka Lapinkylänjärven itärannalla, Lapinkylän Rantatien päässä olevalla pellolla. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 eikä 2009 inventoinneissa. Löytöpaikan ympäristöön on rakennettu omakotitaloja.

Vadängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkirveen keskikatkelman (KM 7349:10), poikkikirveen (KM 10192:1) ja hioimen kappaleen (KM 10192:2) löytöpaikka sijaitsee Oitmäessä, Isojärven kaakkoispuolella, noin 200 m Framhoparnin asuinpaikasta itään. Paikalla on lounaaseen viettävä peltorinne. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.
Vuoden 2009 inventoinnin yhteydessä kohde tarkastettiin. Kohde sijaitsee Björkgårdin tilasta pohjoiskoilliseen Mankinjoen varrella olevan metsäisen mäen lounaispuolella melko jyrkän rinteen yläosassa, jonka korkeus on noin 20 m mpy. Pintapoiminnassa ei löytynyt muinaisjäännökseen viittaavaa aineistoa.

Pykälistö (1000003856) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 13363:1), kehdonjalaksen muotoinen kuokka (KM 13363:2), poikkikirves (KM 13414:1), kivikirves? (KM 13414:2) ja kvartsi-iskos (KM 13414:3) ovat löytyneet Teissalasta Pykälistön talon pellosta peltotöissä, Pykälistön talosta 600–700 m luoteeseen. Paikalla on ilmeisesti ollut myös tulisijoja. Tarkastamaton löytöpaikka.

Aavaranta 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 7587:8) on löydetty Aavarannan huvilan puutarhatöissä. Paikka on etelään viettävää rinnettä. Kasvillisuuden takia paikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa. Löytöpaikan päälle on sittemmin rakennettu Aavaranta opiston rakennus.
Löytöpaikka sijaitsee Vitträskin järven pohjoisrannalla, Österbyntien eteläpuolella, hotelli Aavarannan asvaltoidulla pihamaalla. Paikka tarkastettiin 2012 inventoinnissa. Arvioidulla löytöpaikalla rinne nousee loivasti kohti pohjoista. Paikka soveltuisi topografian perusteella kivikautiseksi asuinpaikaksi, mutta jos sellainen on paikalla joskus ollut, se on melko suurella todennäköisyydellä tuhoutunut historiallisen ajan viljelytoiminnassa, huvila-asutuksen puutarhatöissä tai viimeistään hotellin rakennustöiden yhteydessä.

Kullbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen katkelma (KM 13389) on löytynyt Hinthaarasta noin 0,5 km Kullbackan talosta koilliseen. Esine löytyi suon keskellä olevaa kumpua pelloksi raivattaessa. Tarkastamaton löytöpaikka.

Nikus (1000003859) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 7905) on löytynyt noin kilometri länteen Tavastfjärdenin ja Saltfjärdenin välisestä salmesta. Paikka on niin alavaa, että kyseessä täytyy olla veteen pudonnut esine. Vuoden 1963 inventoinnissa ei myöskään lähiympäristöstä löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Tjusterbyn sähkölaitos (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkapääkirves (KM 13564) on löytynyt Tjusterbyn sähkölaitoksen perustusta kaivettaessa.
Alue on rakennettua. Lähipelloita ei tullut havaintoja.

Koskenniemi (1000003861) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Virolainen vasarakirves (KM 13700) on löytynyt Kerkkoosta Koskenniemen talosta noin 250 m pohjoiseen maanmuokkaustöissä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Råbacka 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirvestä muistuttavan esineen (KM 8577:2) ja iskoksen (KM 9107:9) ym. löytöpaikka pellossa lähellä Espoon rajaa. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Rånäs (1000003863) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Rombikirves (KM 13916) on löytynyt Virvikistä Rånasin tilalta puutarhatöissä. Tarkastamaton löytöpaikka.
Vuonna 2023 tehdyssä koekaivauksessa rombikirveen löytöpaikalle kaivettiin 8 kpl 50 x 50 cm kokoista koekuoppaa. Tarkoituksena oli selvittää, onko mökkitontiksi kaavoitetulla alueella merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Koekuopista ei löytynyt mitään esihistoriaan viittaavaa, eikä alueella myöskään havaittu mitään esihistorialliseen asuinpaikkaan tai muuhun toimintaan viittaavia rakenteita. Sen sijaan tontilla on laajalti täyttömaata, jota sinne on tuotu mahdollisesti jo paikalla aiemmin olleen tilan rakennusaikana.

Björkbacka (1000003864) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen (KM 8577:4) ja kahden hioinkiven (KM 15840) löytöpaikka sijaitsee Lapinkylänjärven ja Björkbackan talon välisellä pellolla, harjanteen laella, ladon (tieto v. 1963) kohdalta. Vuoden 1963 inventoinnissa ei löytöjä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2009 inventoinnissa. Pelto oli kesannolla, joten näkyvyys oli hyvin huono. Lato on purettu eikä siitä ole jäljellä enää merkkejä maastossa. Peltoharjanteen laella maata on muokattu voimakkaasti. Maaperä on pääasiassa savea, mutta harjanteen pohjoispäässä maa on hiekkaisempaa. Harjanteen pohjoispäässä sijaitsevan metsän reunassa tehtiin maaperäkairauksia, mutta kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia havaintoja ei saatu.

Nietjoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 13926) ja kourutaltta (KM 14081) ovat löytyneet Vanha-Moisiosta Nietjoen tilan maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Lill-Bondas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Kulloon Nybyn länsipuolella, Lillbondaksen tilan läheisyydessä. Muinaisjäännösrekisterin koordinaatit osoittavat tilan kohdalle, löytöjen tarkempi löytöpaikka on tuntematon, todennäköisesti ne on löydetty ympäröivältä pellolta. Inventointiajankohtana vuonna 2015 pellot olivat kyntämättä, joten paikkaa ei päästy paremmin tarkastamaan.

Vasskullabacken (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Alkeellinen tasataltta (KM 8711:6), iskokset (KM 8711:7, 8745:7, 8822:8) ja kovasimen puolikas (KM 8745:6) ovat löytyneet Kauhalan Vasskullabacenin pellosta. Pelto sijaitsee Kauhalan mäen koilliskulmassa, mäen länsirinteessä. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Eknäs Rajapelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Itäkarjalainen kourutaltta (KM 14208) on löytynyt Tamminiemestä Rajalan tilan Rajapelto-nimisestä pellosta kyntötöissä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Drägsbyn kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 14343) on löytynyt Treksilästä Drägsbyn kartanon maalta. Kirves on nelisivuinen ja sädekiviliusketta. Se löytyi vuonna 1958 tietyössä ojaa kaivettaessa savimultamaasta, 300 metriä Drägsbyn ja Tolkkisten tienhaarasta sekä joen sillasta kaupunkiin päin, oikalta puolen tietä.(Merkitty sijainti ei täysin vastaa kuvausta.) Vuoden 1990 inventoinnissa ei paikalla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa - tosin havainto-olosuhteet olivat huonot.
Jussila 2013: muinaisjäännösrekisteriin on merkitty löydön koordinaatiksi paikka joka on mt. 170 kohdalla Treksilänjoen itäpuolella. Kyseessä lienee summittainen löytöpaikan arvio. Löytöpaikaksi merkitty alue – ja koko lähialue - on täysin käsiteltyä ja osin rakennettua (mm. paikoitusalue) maastoa, eikä lähialueella ole kivikautiselle asuinpaikalle soveltuvaa ehjää maastoa.
Jussila 2020: Tie on rakennettu 1930-luvulla, joten voidaan arvella, riippuen kuinka läheltä tietä se on löydetty, että löytö ei olisi ollut alkuperäisellä paikallaan löydettäessä.

Nedergård 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suippohamarainen reikäkirves (KM 10831) on löydetty Kaljärveen laskevan puron varresta, noin puoli kilometriä Nedergårdin talosta lounaaseen. Veteen joutunut esine. Lähellä sijaitsee Nedegårdin kivikautinen asuinpaikka.
Löytöpaikka sijaitsee Veikkolan Kaljärven luoteisrannalla, Alatalontien pienen purosillan eteläpuolella. Paikka on vetistä savipeltoa ja vasarakirves on todennäköisesti ajautunut paikalle ylempänä olevalta asuinpaikalta tai sijoitettu tarkoituksella vesistöön. Löytöpaikalla ei tehty uusia havaintoja.

Solhem (1000003871) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräkatkelma (KM 10984) on löydetty Sällbackan kampakeraamisen asuinpaikan viereiseltä tontilta, noin 150 m asuinpaikalta lounaaseen. Ylänteen reunalla oleva pieni harjanne, jonka rinteet viettävät jyrkemmin kaakkoon ja koilliseen. Pihamaa-aluetta. Esine mainitaan löydetyksi suuren laakahioinkiven päältä. Mahdollinen asuinpaikka.

Kallioniemi (1000003872) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 14749) on löytynyt Kerkkoosta Kallioniemen tilan puutarhasta, n. 100 m Porvoon joen rannasta. Tarkastamaton löytöpaikka.

Råbacka (1000003874) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen katkelma (KM 15209:1), kolme kvartsi-kaavinta (KM 15209:3-5) ja viisi liuske-iskosta (KM 15209:2) ovat löytyneet Saksalasta Råbackan huvilatilan puutarhamaasta.

Blomsterängen/Oxhagen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltan (KM 13242:1) ja hiekkakivilaaan (KM 13242:2) löytöpaikka. Viljelysten takia paikkaa ei tutkittu vuoden 1963 inventoinnissa.

Kiialan kartano 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen katkelma (KM 15245) on löytynyt Kiialan kartanon mailta kallion päältä. Verifikaatin yhteydessä on kartta löytöpaikasta.
Jussila et al. 2020: Alueella mihin koordinaatti merkitty on mm läjitysmaata. Ympäristö katsottiin laajalti, mutta esihistoriaan viittaavaa ei saatu esille - alueella on paikoin hiekkaisia ja vähäkivisempiä aloja, joihin tehtiin koekuoppia.

Skogsgländan (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven (KM 14904) löytöpaikka Evitskogin kylässä lähellä Siuntion rajaa. Esine on löytynyt Walleniuksen kasvihuoneen länsipuolelta savimaasta. Kasvillisuuden takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.
Kohdekuvauksessa mainittujen kasvihuoneiden perustukset olivat jäljellä vuoden 2009 inventoinnin aikana ja osassa näistä oli muokattu maata. Alueella sijaitsevia maakasoja ja avoimia pintoja tarkastettaessa ei havaittu esihistorialliseen asutukseen viittaavia merkkejä.

Forsbacka (1000003878) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Teräväsärmäinen rombikirves (KM 16865) on löytynyt Kortisbackasta Forsbackan talon maalta kaivinkoneella ojasta kaivettua maata levitettäessä.
Pelto oli avoimena paikalla käytäessä ja hyvin havainnoitavissa. Topografia sopiva esihistorialle. Pellossa ei mitään muinaisjäännökseen tai esihistoriaan viittaavaa. (Jussila 2020 (Sepänmaa))

Anttila (1000003879) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 16206) on löytynyt Petäjärven alavalta rantaniityltä, noin 200 m talosta länteen. Ilmeinen joutunut esine.
Vuoden 2009 inventoinnissa ei kosteata rantaniittyä tarkistettu. Kyseessä on todennäköisimmin veteen joutunut esine, kuten yllä mainittiin.

Riudd (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiotun kiviaseen kantakatkelma KM 16208 on löytynyt Backträskin länsirannalta, Riudd-nimisen huvilatilan pellosta. Paikka on kaakkoon viettävällä rinteellä, noin 40 metriä huvilasta järvelle päin.

Anttila hiekkakuoppa (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Nelisivuinen hioin (KM 16866) on löydetty Anttilan kylän hiekkakuopan reunalta Smedsin talon läheltä, noin 1 km Anttilan asemalta pohjoiskoilliseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Sonnimäki (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Hioinkiven kappale (KM 16209) on löydetty Sepänkylän Sonnimäen keinosiemennysaseman pellosta, noin 100 m päärakennuksesta suoraan länteen. Paikalla on loivasti länteen viettävä rinne.
Vuosien 1963 ja 2009 inventoinneissa ei alueelta löytynyt merkkejä muinaisjäännöksestä. Löytöpaikan koordinaateista 70 metriä itäkaakkoon on Sonnimäki 2, venäläisten rakentama betonibunkkeri.

Tarkis (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta (KM 17263) on löydetty Tarkkisista. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Löytäjä on oppilas ja hänen opettajansa on toimittanut esineen Kansallismuseoon. Kyseessä on nelisivuinen kivitaltta, jonka teräosa ja kapeat sivut ovat hyvin hiotut. Kiviaines on harmaata, melko korkearakeista kiveä. Mitat ovat 86 x 47 x 31 mm. Muinaiskalupäiväkirjassa on esineestä piirros.

Ängstorp (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivinuijan teelmä (KM 17809) on löytynyt Hinthaarasta Ängstorpin tilan pellolta ruokamullasta noin 300 m talosta kaakkoon. Tarkastamaton löytöpaikka.

Varjola (1000003885) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoiskirves (KM 18639) on löytynyt Vanhamoision Varjolasta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Bergans (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 16212) on löytynyt Kylmälästä Bergansin talon (entinen Poutasuon torppa) perunamaasta, noin 100 m talosta pohjoiskoilliseen. Bergans sijaitsee Heparinjärven koillispuolella. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin, että alueelle oli rakennettu omakotitaloja ja tie vuoden 1963 inventoinnin jälkeen. Löytöpaikan pohjoispuolella on vielä pieni peltoalue, jota käytetään ilmeisesti hevosten laiduntamiseen. Muutoin alue oli joko rakennettua tai se kasvoi 20-30 vuotiasta metsää, alueella ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Brusas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkiteräinen taltta (KM 19375:1) ja kivikirveen katkelma (KM 19375:2) ovat löytyneet Suomenkylän Brusaksesta puutarhatöissä savensekaisesta hiekasta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Björkebergan (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 19182) löytyi Eviskogin Björkebergan tilan maalta, kyntöpellosta. Löytöpaikka sijaitsee noin 700 m länteen Björkebergan talosta, lähellä Degermossenia, 2–3 m etäisyydellä pienestä joesta.

Kullogård (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Kourutaltan (KM 19668) löytöpaikka sijaitsee Helsingintien ja Nesteentien eteläpuoleisella Skolåkerin pellolla. Pelto oli kyntämättä, joten havaintoja ei tehty. Vuoden 1990 inventoinnissa ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Löytöpaikka ei korkeutensa puolesta voi olla kivikautinen, mahdollisesti kyseessä on kivikaudella veteen joutunut esine tai myöhemmin löytöpaikalleen päätynyt esine.

Karlberg (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kaksi saviastian palaa (KM 19638) on löydetty Juusjärven rannalla sijaitsevan Takapelto-nimisen pellon kumpareelta, kynnöksestä. Löytöpaikalla havaittiin myös palanutta maata ja hiiltä.
Kohde sijaitsee Juusjärven Nyängsvikenin rannalla melko selvästi erottuvalla rantaterassilla. Vuoden 2009 inventoinnissa kumparetta ei voitu tarkastaa, sillä pelto oli tarkastushetkellä kesannolla, kumpareen länsipuolella metsänreunassa ei havaittu asuinpaikkaan viittaavia merkkejä.

Åkernäs 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen teelmä (KM 20855) on löytynyt Evitskogin Åkernäsin tilan peltotöissä savimaasta.

Kvarnby (1000003893) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ruusukvartsi-iskoksen (KM 22176) löytöpaikka sijaitsee Myllykylässä, Enberginkujan länsipuolella. Iskos on löytynyt hiekkakuopasta maan pinnalta. Vuoden 2009 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ympäristö vaikutti kuitenkin kivikautiselle asuinpaikalle otolliselta hiekkamaalta.
2011 inventointi:
Vuoden 2009 inventoinnissa paikalta ei löydetty muinaisjäännökseen viittaavaa. Muinaisjäännösrekisterin mukaan vuonna 1983 lahjoituksena saadun ruusukvartsi-iskoksen (KM 22176) sijainti on merkitty heti Kylänraitti 8:n pohjoispuolelle. Kyseinen löytöpaikka kulkee nimellä Kvarnby. Kohteen koordinaattien antama sijainti ei kuitenkaan täsmää Kvarnbyn kohdekuvauksen kanssa. Kyseessä on todennäköisesti virheelliset koordinaatit. Kohdekuvauksen perusteella löytöpaikka on sijainnut Enbergin kujan länsipuolella. Kyseinen kuja sijaitsee noin 200–400 m kohteen koordinaattien ilmoittamasta paikasta etelään. Kvarnbyn löytöpaikka sijaitsee mahdollisesti heti Enbergin tien pohjoispäässä (mahdollisen löytöpaikan ETRS-TM35FIN –tasokoordinaatit P: 6670526, I: 354459). Ainakin paikalla on sijainnut pienialainen sorakuoppa, joka on nykyisin kasvanut reunoiltaan umpeen ja pohjalle on ajettu kivimursketta.

Hendrisberg (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 24897) on löytynyt Eviskogin Solvikista Hendrisbergin tilan pellosta salaojaa kaivettaessa.

Porkkala (1000003895) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 25254) on löytynyt Porkkalasta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Epoo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsikaavin (KM 19677:1) ja 40 kvartsi-iskosta (KM 19677:2) ovat löytyneet Epoon kylästä pellolta. Tarkastamaton löytöpaikka.

Saunakallio (1000003897) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Itäkarjalainen tasataltta (KM 31512) on löytynyt 1970-luvulla Heparinjärven eteläpuolisilta pelloilta. Tarkat löytötiedot puuttuvat.
Löytöpaikka sijaitsee Vitträskin Kvarnvikistä Masalaan johtavan Hommaksentien varressa, pientaloalueella. Alue on nykyään melko tiiviisti rakennettua ja asvaltoitua taajamaa. Löytöpaikka tarkastettiin 2012 inventoinnissa, mutta ympäristön oli muuttunut kiviesineen löytöajankohdasta melkoisesti. Alueen tuoreet ojaleikkaukset tarkastettiin, mutta niistä ei saatu havaintoja säilyneestä muinaisjäännöksestä.

Ölsten (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 20621) on löytynyt Ölstensistä heinäpellolta.

Mosagård (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 20778) on löytynyt Epoosta Mosagårdin tilalta, talon pohjoispuolella olevaa peltoa kynnettäessä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Marielund (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 21885:1) ja kivikirveen katkelma (KM 21885:2) ovat löytyneet Ilolasta Marielundin tilan pellolta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Kevätkumpu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 22097) löytyi Merituulentien itäpäästä, metsästä, korkeajännitekaapelia maahan kaivettaessa 50 cm syvyydestä. Vuoden 1985 tarkastuksessa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Forslund (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolme tasatalttaa (KM 25625:1-3) ja kivi, jossa on kuoppa (KM 25625:4) ovat löytyneet Boen kylästä Forslundin talon pelloilta kynnöstöiden yhteydessä. Löytöjen etäisyys n. 400 m. Tarkastamaton löytöpaikka.

Kulloon urheilukenttä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Storbengtsintien varressa olevan urheilukentän luoteispuolella. Tien leikkauksesta on, noin 30-40 metriä kentästä, on löytynyt kaksi kvartsi-iskosta vuoden 1990 inventoinnissa. Vuonna 2015 tienleikkauksessa, joka oli melko tuore ja maaperä hyvin esillä, ei havaittu merkkejä asuinpaikasta. Hiekkainen alue loppuu pian tien pohjoispuolella olevaan kallioon. Paikka on maaperän ja topografian puolesta otollinen kivikautiselle asuinpaikalle, mutta todennäköisesti asuinpaikka on melko lailla tuhoutunut tietä tehdessä ja tien eteläpuolisen pellon viljelyksessä. Samalta alueelta on löydetty myös Porvoon museon kokoelmissa oleva kourutaltta.

Högbacka (1000003905) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Alue on lounaaseen viettävä pelto Mickelsbölen kylässä Råbergin eteläpuolella. Kaksi kvartsiydintä (KM 26230) ovat löytyneet Högbackan tilan hiekkapohjaiselta kynnöspellolta, lounaaseen viettävältä rinteeltä. Samalta alueelta voi olla myös reikäkivi KM 10784:1 (ks. kohde 1000 00 3826 Hornhattas) Högbackan talo on löytöpaikan eteläpuolella. Pelto oli kyntämättä inventointiajankohtana, havaintoja ei tehty. Hornhattaksen talosta saatu reikäkivi (ks. Hornhattas, mj. reknro 1000003826) voi liittyä samaan paikkaan. Noin 500 metriä itäkoilliseen on Norråkern-niminen kivikautinen asuinpaikka.

Skaftskärr (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teelmä (KM 27951) on saatu Kansallismuseon kokoelmiin vuonna 1983, kun kirves oli löytynyt Skaftkärrin puron länsipuolelta, pellon reunan viljelypalstalta puutarhatöissä. Teelmän on arvioitu edustavan suomalaista myöhäiskivikautista muotoilua. Sen varsireiän aihio on tehty putkikairaamalla ja itse esineen muoto on saatu aikaan tikkaamalla. Puolivalmiin esineen viimeistelyhionta on kuitenkin jäänyt jostain syystä kesken.
Paikalla on uuden omakotitalon edustalla oleva palstaviljelyalue, joka viettää loivasti itään kohti Skaftkärrin puroa. Koekairauksen perusteella maaperä on savensekaista vanhaa peltomaata, joka on syvemmältä melko vetistä. Inventoinnin perusteella kivikirves on joutunut kivikauden loppujaksoilla matalaan rantaveteen joko tarkoituksella tai sitten se on ajautunut paikalle hieman ylempää, hiekkaisemmalta alueelta. Paikalla tai sen ympäristössä ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Todennäköisesti kyseessä on hukattu tai rantaveteen uhrattu esine.

Kerkkoo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 27952) on löytynyt Kerkkoon keskustasta rivitalotyömaalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Vuorenmäki (1000003909) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen katkelma (KM 28522) on löytynyt Hinthaarasta läheltä Pornaisten rajaa, Hinthaarasta Pornaisiin johtavan tien pohjoispuolelta, noin 10 m tiestä. Löytöpaikka on Vuorenmäen tilan loivasti länteen viettävä savipelto. Vuoden 1994 inventoinnissa ei paikalla havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Holsti 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 30986) on löytynyt Kaarlenkylästä Holstin tilan pellosta ruokamultakerroksesta. Tarkastamaton löytöpaikka.

Kakkuri (1000003911) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 33966) on löytynyt Kerkkoosta Kakkurin tilan pellosta kyntötöiden yhteydessä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Antbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 2452:61) ja oikokirveen teräpuolisko (Sipoon kunnallisen keskikoulun kokoelmissa v. 1971) on löydetty Antbackan talon mailta Martinkylästä. Tasataltan tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Oikokirveen terä on löydetty rakennuksen perustuksia kaivettaessa 1955.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on moreenimäki, jonka laki on melko kallioinen. Alue on lohkottu pikkuruisiksi tonteiksi, joille rakennetaan uusia omakotitaloja. Paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Olisbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 2452:64) on löytynyt Martinkylän Olisbackasta, syvästä hietakuopasta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Olisbackan hiekkakuoppa on sijainnut Talman laskettelumäen lounaispuolella, n. 260 m itäkoilliseen läheiseltä Putkinotkon löytöpaikalta. Hiekkakuoppa on jo maatunut ja heinikkoisen tienpenkan läheisyydessä oli havaittavissa vanhan rakennuksen jäännöksiä. Löytöpaikan länsipuolella sijaitsevalta melko tasaiselta pellolta ei tavattu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Borgby (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 10652) on löydetty Linnanpellon kylän Lövskogsängenistä Kotivallin maalta. Luultavasti kivi on joutunut sinne soran mukana. Sora on tuotu noin kilometrin päässä löytöpaikasta sijaitsevasta kuopasta. Vuoden 1971 inventoinnissa tarkastettiin sekä löytöpaikka että sorakuoppa. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei löydetty.
Sorakuoppa tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Kohde sijaitsee Pornaistentien ja Brantaksentien risteyksessä. Bussipysäkin takana on osin umpeenkasvanut, suuri sorakuoppa, jota käytetään nykyään tilapäisenä jätealueena. Melko jyrkkään rinteeseen kaivetun sorakuopan läheisyydessä maaperä on hienoa hiekkaa. Alue laskee jyrkästi lounaaseen Lisumossenin suohon. Sorakuopan avoimet reunat ja Brantaksentien ojaleikkaukset tarkastettiin, mutta alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Talma (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 13294) löytyi vuonna 1953 perunannostotöissä n. 150 m Talman asemalta itään olevalta pellolta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei pellossa havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Kohde sijaitsee läheistä Skogsängsbackenin löytöpaikkaa matalammalla, junaradan läheisyydessä. Alue on nykyään nurmipeitteisen puutarhamaan reunaa. Paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Putkinotko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Primitiivinen poikkikirves (KM 14871) on löytynyt Martinkylän Putkinotkon tontilta. Tontti sijaitsee verrattain tasaisen peltomaan keskellä virtaavan ojan rannalla. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löytöpaikalta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Kivikirves on löytynyt tonttimaalta, joka on nykyään nurmipeitteistä puutarhaa. Löytöpaikan itäpuolella sijaitseva pelto tarkastettiin. Tasaiselta hiesusavipellolta ei löytynyt mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Löytöpaikan pohjoispuolelle, tien viereen, on rakennettu muutamia uusia omakotitaloja.

Albacka (1000003919) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen putkikirves (KM 16435) on löytynyt Martinkylän Albackan talosta 200 m pohjoiseen, metsänreunan ja ojan välillä olevalta saviselta, loivasti kaakkoon viettävältä pellolta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löytöpaikalta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Huom! Kuutiokivi (Ormkulla KM 18515) on löytynyt vain noin 100 m putkikirveen löytöpaikasta länteen.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Itse löytöpaikka on talon puutarhassa, mutta sen etelälounaispuolella oleva pelto oli juuri käännetty. Yläosastaan hiekkaisessa peltorinteessä ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa, lukuunottamatta paria palanutta kiveä. Ne voivat kuitenkin liittyä alueen historiallisen ajan asutukseen. Läheiseltä Ormkullan löytöpaikalta löytyi runsaasti pajatoimintaan viittaavaa historiallisen ajan löytöaineistoa. Pellon luoteispuolella on istutettua kuusimetsää, jonne oli juuri raivattu tienpohjaa. Tie johtaa alueen pohjoispuolella kohoavan Hirvotbergetin eteläreunalla oleville hiekkakuopille ja siitä edelleen Martinkylän asuinalueille.

Mölandet Ormaan tontti (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakirves (KM 18381) on löytynyt Mölandetin saaresta Oramaan tontin polulta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Polku kulkee pohjoiseen loivasti pohjoisluoteeseen laskevassa metsäisessä rinteessä. Polun ympäristössä oli useita tuulenkaatoja, mutta hiekkaisessa, paikoin kivisessä maastossa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Rautakirves voi myös viitata historiallisen ajan asutukseen saarella. (Kirves kuitenkin lukeutuu rautakautiseen Petersenin C-tyyppiin).

Kallbäck (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 19372) on löytynyt Massbyn Kallbäckista, 2 m Lindholmin talosta, maan pinnalta savimullasta. Esine on todennäköisesti peräisin läheiseltä moottoritietyömaalta.
Löytöpaikka sijaitsee Porvoon moottoritien varressa lähellä Kallbäckin teollisuusaluetta. Paikalla ei havaittu 2007 inventoinnissa mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Norrängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suippohamarainen kirves (KM 20244) on löytynyt Pigbyn Petaksen tilalta, Norrängen- nimiseltä paikalta, perunapellolta.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on länteen, kohti Sipoonjokea laskeutuva peltorinne. Pelto oli inventointiajankohtana voikukkaketona, joten pintapoiminta ei onnistunut. Topografialtaan löytöpaikka sijaitsee melko matalalla.

Käsis (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Uurrenuija (KM 22424) on löytynyt Paippisista, Käsis -nimisen tilan mailta peltotöissä. Jussi-Pekka Taavitsaisen tarkastuksessa 1985 paikalla ja sen läheisyydessä ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on peltojen ympäröimä pohjois-eteläsuuntainen mäennyppylä Sipoonjoen lounaisrannalla. Alueelta ei löytynyt mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Skogsängsbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 23184) on löytynyt Martinkylän Skogsängsbackasta peltotöiden yhteydessä.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on hieno, paikoin jyrkästikin lounaaseen viettävä rinne. Alue on puutarhamaan reunaa ja niittyä. Topografialtaan alue soveltuisi hyvin kivikautisen asuinpaikan löytymiseen. Rinne oli inventointiajankohtana kuitenkin kauttaaltaan kasvillisuuden peittämä muutamia kasvimaita ja kukkapenkkejä lukuunottamatta. Paikalta ei löytynyt mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Falkbergsklobbarna 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 24421) on löytynyt Massbyn ja Immersbyn kylien rajalta Falksbergsklobbarna -nimisen kallion eteläkärjestä. Esine löytyi mineraalien etsinnän yhteydessä muinaiselta rantatörmältä, kalliojyrkänteen alaosasta, noin puolen metrin syvyydestä.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa ja se sijaitsee Porvoonväylän pohjoisreunalla, läheisen Vägaträskin rannasta n. 370 m kaakkoon. Paikalla on lounaaseen laskeva kalliojyrkänne, jonka alaosasta geologit ovat löytäneet kiviesineen. Paikalla kaivettiin muutamia koepistoja, mutta niissä ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Inventoinnissa löytöpaikan yläpuolelta löytyi kvartsilouhos, Falkbergsklobbarna 2.

Sandbacka 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 24726) on löytynyt Martinkylän Talmasta Sandbackan tilalta, laskettelurinteen "takaa". Esine löytyi sorakuopan reunaa kulkevan Lökströmintien ojaa kaivettaessa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Lökströmintien ojat olivat kasvillisuuden peitossa, mutta tienristeyksen läheisyydessä on vanha hiekkakuoppa pisteessä pkoo: 6699516, ikoo: 3399961. Kuopan seinämät tarkastettiin, mutta hienossa hiekkamaassa ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Tienristeyksen pohjoispuolella oleva peltorinne vaikuttaa topografialtaan hyvin kivikautiseen asutukseen sopivalta. Pelto oli kuitenkin kesannolla, joten pintapoiminta ei onnistunut. Pellon pohjoispuolella olevaan metsään, Talman laskettelurinteen eteläreunalle, kaivettiin muutamia koepistoja, mutta ne olivat löydöttömiä. Metsän eteläreunalta löytyi kuitenkin vanha rajakiveys Sandbacka 2.

Massby Lövkulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 28107) on löydetty Massbyn Lövkullan tilan kynnetystä pellosta.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on laaja-alainen, koilliseen laskeutuva peltorinne. Rinteen yläosassa, pisteessä pkoo=6687619, ikoo=3405469 löytyi paljon kvartsia. Paikalla on pelloksi raivattu kallioinen moreenikumpu, jossa on ilmeisesti kvartsisuoni. Luontaisten kvartsien lisäksi pellon ylärinteessä oli paljon historiallisen ajan löytöjä, erityisesti lasia, mutta niitä ei otettu talteen. Paikalla ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Hertsby (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Tulusrauta (KM 30285) löytyi saunan kivijalan kunnostustöiden yhteydessä vajaan metrin syvyydestä savisesta maasta.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on omakotitalon pihalla oleva saunarakennus rautatien eteläreunalla. Saviselle pihalle ei kaivettu koekuoppaa. Tulusraudat ovat olleet käytössä rautakaudelta aina 1800-luvulle ja Sipoosta ei vielä tunneta varmuudella rautakauteen ajoittuvia kiinteitä muinaisjäännöksiä, joten löytö ajoittunee historialliseen aikaan.

Näsis (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kvartsi-iskos (KM 30527:1), saviastian kappale (KM 30527:2) ja liitupiipun varren katkelma (KM 30527:3) on poimittu Näsiksen pellosta, talon päärakennuksesta 200 m lounaaseen Sipoonjoen toiselta puolelta. Paikalla on korkea peltokumpare, jonka alarinteestä löydöt ovat.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on jyrkkäpiirteinen Sipoonjoen rantatörmä, joka oli inventointiajankohtana kesannolla, joten pintapoiminta kohteella ei onnistunut. Kumpumaisen peltorinteen alaosasta on löytynyt yksi kvartsi-iskos ja historiallisen ajan saviastian pala sekä liitupiipun katkelma. Topografian perusteella on mahdollista, että muinaisen, pohjoisluoteeseen pistävän niemen kärjessä on kivikautinen asuinpaikka.

Kotimäentie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta (KM 31638) on löytynyt Kotimäentieltä tien pinnalle ajetun soran joukosta.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa, koska sen läheisyydessä on Antbackan kivikautinen löytöpaikka ja Flätbackan asuinpaikka. Paikalla ei kuitenkaan havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ja tien pinnalle ajetun soran alkuperä on selvittämättä.

Kurkis, Kvarnåkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin kolme kilometriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta koilliseen Siuntiojoen uoman länsipuoleisella pellolla. Pelloilta on löytynyt kolme kiviesinettä, kaksi 1800-luvulla ja yksi v. 1984. Vuoden 1984 kivikirveen löytöpaikka on vain 20 m mpy, kyseessä voi olla veteen joutunut esine. Pelloilla ei havaittu merkkejä asuinpaikasta vuoden 1984 inventoinnissa ja vuonna 2014 pellot olivat kyntämättä tarkastuksen aikana. Kohde jäi kuvaamatta.
Aiemmat löydöt: KM1607 Kourutaltta; KM5970:534 Tasataltta; KM22454 Kivikirves

Malmgård (1000003938) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Torppari August Ålberg löysi tasataltan noin vuonna 1902 ”Malmgårdin maihin kuuluvasta ja Malmbölen nimisestä takamaasta, jota nykyään on ruvettu viljelemään. Löytöpaikka on matala ja Flytträskin läheisyydessä Inkoon rajalla". Torppari August Ålberg on aikoinaan asunut Brobacka nimisessä torpassa Malmgårdin pohjoispuolella. Brobacka on myös mainittu löytöpaikkana. Löytö on tullut jostain Flytträsketin läheisiltä pelloilta, kuten em. Brobackan ja myös Tallbackan torpan irtolöydöt. Tarkemmat löytöpaikat ovat tuntemattomia. Alueen pellot olivat inventointiaikaan vuonna 2014 kyntämättä, havaintoja ei siis tehty.
Aiemmat löydöt: KM2346:33 Kourutaltta

Suitian kartano II (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suitian kartanosta saatuja löytöjä on päätynyt tohtori Axel Lillen kokoelmiin 1900-luvun alussa. Löydöt ovat pääosin jo 1800-luvulla löytyneitä Suitian kartanon alueelta. Nykyisin tiedetään, että kartanon kohdalla on sijainnut kivikautinen asuinpaikka, josta on mahdollisesti vielä osia jäljellä. Suitian aluella on tutkittu aiemmin myös Suitia 1 nimistä kivikautista kohdetta (Heikkurinen-Montell 1980), joka tutkimusten jälkeen tuhoutui Suitiantien rakentamisen yhteydessä.
Löydöt: KM2346:34 Kiviesine (?)KM5970:542 Kourutaltan teräkatkelma; KM5970:553 Tasataltta; KM5970:563 Tasataltta; KM25663:1 Kvartsikaavin pohj. seinän vierestä; KM25663:2 Kvartsi-iskos 11 kpl pohj. seinän vierestä; KM25663:3 Palanutta savea pohj. seinän vierestä

Kvarnby gård (1000003940) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin viisi kilometriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta koilliseen Myllykylässä. Kvarnbyn kartanosta on saatu 1800-luvun lopulla kaksi kiviesinettä. KM2346:46 on kuulunut pormestari Juseliuksen kokoelmiin ja KM5970:609 tri Axel Lillen kokoelmaan. Molempien esineiden löytöpaikat ovat tuntemattomia, todennäköisesti kuitenkin kartanon lähimailta.
Aiemmat löydöt: KM2346:46 Tasataltta; KM5970:609 Tasataltta

Kappalaisen pappila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Backan kylässä Flaggbergetin etelärinteessä, Siuntion kirkosta 1,5 km itään. Kivisen tasataltan teräkatkelma on saatu kappalaisen pappilasta ja se on kuulunut pormestari A. Juseliuksen kokoelmiin ja lahjoitettu yliopistolle vuonna 1889. Esineen löytöpaikasta ei ole tietoa.
Aiemmat löydöt: KM2346:48 Tasataltan teräkatkelma

Peijas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 139), tasataltta (KM 140) ja reiällinen nuijakivi (KM 5618:2) ovat löytyneet Hanalan kylästä Peijaksen tilalta. Vasarakirves on löydetty mäessä olleesta hiekkakuopasta, tasataltta on löytynyt maanraivauksessa ja nuijakivi perunakuoppaa kaivettaessa. Ainakin kirves ja nuija ovat Peijaksen tilan päärakennuksesta noin 100 m koilliseen olevasta mäkiä yhdistävästä harjanteesta. Tasataltta voi olla muualtakin.

Gustafsberg (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 141) on löydetty Hanalan kylästä Storgårdin eli Gustafsbergin tilan maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Maastollisesti sopiva kohta voisi olla kumpare, jolla talo sijaitsee. Kasvillisuuden takia paikkaa ei voitu tutkia tarkasti vuoden 1962 inventoinnissa.

Uudenkylän kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 7,5 km pohjoiseen Siuntion kirkosta, aivan Lohjan rajan tuntumassa. Uudenkylän kartanosta on saatu kiviesineitä 1800-luvun lopulla ja 1900 –luvun alkupuolella. Esineiden tarkemmista löytöpaikoista ei ole tietoa. Osa löydöistä voi olla peräisin 600 metriä lounaaseen olevalta Papinnniityn asuinpaikalta. Vuoden 2014 inventoinnissa kohde tarkastettiin, mutta Uudenkylän kartanon paikkeilla olevilta pelloilta ei havaittu merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta.
Löydöt: tasataltta (KM2346:50), kourutaltta (KM5249:6) Sandåkernilta Axendalin torpasta, Siuntion museon (21 F) tasataltta sekä Turun kaupunginmus. Linderin kok. oikokirve (88) sekä poikkikirves (207)

Tallbacka (1000003946) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen (KM 15754) löytöpaikka on Tallbackan päärakennuksesta noin 200 m kaakkoon olevan mökin länsipuolella oleva pelto. Tasataltan (KM 2452:55) vaihtoehtoisia löytöpaikkoja on puolestaan kolme: 200 m Tallbackan päärakennuksesta kaakkoon olevan mökin länsipuoleinen pelto, sen länteen antava mäenrinne tai Mäntylän tienoo Tallbackasta noin 600 m kaakkoon tai Sandbackan koillisreuna Keimolan puolella uuden Hämeenlinnan tien ja Klaukkalan tien risteyksen vieressä.

Harparsin tila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkapääkirves (KM 3326:2) on löytynyt Westersundomista Harparsin tilan mailta. Tarkat löytötiedot puuttuvat, alueella on paljon asuinpaikaksi sopivia hiekkaisia rinnemaita.

Tikkurila rautatien hiekkakuoppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 3769:1) ja reikäkivi (KM 3769:2) ovat löytyneet Tikkurilasta rautatien hiekkakuopasta. Kuoppa sijaitsee noin 250 m Hiekkaharjun asemalta itään. Sen alueelle on myöhemmin rakennettu mm. urheilukenttä. Jos paikalla on ollut asuinpaikka sen jäljet ovat kadonneet hiekanotossa.

Passilan talo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion keskiaikaisesta kirkosta 2,1 km koilliseen Passilantien ja Purnuksentien yhtymäkohdassa. Passilan talosta on saatu kaksi kiviesinettä 1800-luvun lopulla. Ne ovat ilmeisesti löytyneet talon pelloilta. Löydöt liittyvät todennäköisesti noin 30-40 metriä mpy oleviin kivikautisiin asuinpaikkoihin, jotka ovat sijainneet nykyisillä pelloilla. Vuoden 2014 inventoinnissa Passilan talon ympäristön peltoja tarkasteltiin, mutta mitään kivikauteen viittaavaa ei löytynyt.

Djupgrop (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 4065) on löytynyt Tikkurilasta Djupgropin arentitorpan perunamaasta. Paikka on Hyrylän tien varressa sijaitseva etelään antava rinne, jonka maaperä on ylempänä hiekansekaista multaa ja alempana savea. Vuoden 1962 inventoinnissa ei havaintoa kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Storäng (Stubbacka) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 4540) on löytynyt Viinikkalasta Stubbackan talolle kuuluvalta Storäng-nimiseltä niityltä, joka sijaitsee noin 3 km talosta. Nimeä käytetään hyvin laajasta niittyalueesta, joten löytöpaikan tarkka sijainti on epävarma.

Hakunilan kartano 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 4696) on löytynyt puronperkauksessa Hakunilan (Håkansbölen) kartanon päärakennuksen lähettyviltä. Paikka on ilmeisesti kartanon päärakennuksen luoteispuoleinen puronranta. Viljelykset estivät paikan tarkemman tutkimisen vuoden 1962 inventoinnissa.

Linnan kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkirves (KM 5527) ja kourutaltta (KM 7995:4) ovat löytyneet Keimolasta Linnan kartanon mailta. Reikäkirves on löydetty läheltä Vantaanjoen rantaa, etelään antavalta rinteeltä, läheltä kartanoa. Kourutaltan tarkkaa löytöpaikka ei tiedetä, mutta se on todennäköisesti kartanosta pohjoiseen sijaitseva pieni mäki. Vuoden 1962 inventoinnissa löytöpaikkaa ei voitu tutkia tarkemmin.

Hannula (1000003955) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta (KM 5657) on löytynyt Seutulasta Hannula talon mailta, metsään tunkeutuvasta peltokaistasta, noin 1,1 km talosta kaakkoon. Maaperä on hiekkapitoista. Pelto viettää loivasti itään.

Katrineberg (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltat (KM 7256) ja (KM 7327:52) ovat löytyneet Seutulasta Katrinebergin maalta. Kourutaltta (KM 7327:52) on löytynyt kasarmirakennuksen perustustöitä tehtäessä. Kyseessä lienee navetan (v. 1962) rakennuksesta. Toisen taltan tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Alue on uudelleenjärjestetty ja rakennettu. Vuoden 1962 inventoinnissa ei löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Ahoniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 7816) on löytynyt Ripukylästä eli Riipilästä Ahoniitty-nimiseltä pellolta aivan läheltä Vantaanjoen rantaa. Maaperä on savikkoa ja lähteikköä. Paikka on Riipilän alueen itäisimmässä kolkassa, Vantaan joen itäpuolella, kylänrajan ja joen väliin jäävän kielekkeen eteläosassa. Paikalla on useampia omakotitalotontteja. Tarkkaa löytökohtaa ei tiedetä.

Sotunki Grankulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yksinkertainen reikäkirves (KM 7883) on löytynyt pääluettelon mukaan Sotungista Grankullan torpan entisestä pellosta, noin 100 m asuinrakennuksesta pohjoiseen. Todellinen löytöpaikka lienee kuitenkin ollut torpasta pohjoiseen johtavan tien eteläpuolella oleva pieni puronotkoon pistävä kumpare, joka on aikoinaan ollut peltona. Löytöpaikkaa ei voitu tutkia tarkemmin vuoden 1962 inventoinnissa.

Grönkullan kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Grönkullan talosta on löytynyt tasataltan teräkatkelma. Esine on kuulunut pormestari A. Juseliuksen kokoelmaan, joka on lahjoitettu yliopistolle vuonna 1889. Esineen löytöpaikasta ei ole tarkempaa tietoa. Inventoinnissa 2014 tarkastettiin kartanon viereiset pellot noin 25-27 m mpy, mutta niillä ei havaittu löytöjä tai muita merkkejä muinaisjäännöksestä.

Hagalund (1000003961) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 9158) on löytynyt Hanalan kylästä Hagalundin maalta, suon reunasta, noin 150 m talosta länteen. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä, mutta se lienee etelään virtaavan puron itärannan rinteessä. Löytöpaikkaa ei voitu tutkia tarkemmin vuoden 1962 inventoinnissa.

Bymossa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 9326:2) on löytynyt Hämeenkylästä, Bymossan talon hiekkakuopasta. Kuoppa on metsäpellon reunassa, noin 400 m Bymossan talosta koilliseen, mäen pohjoisrinteessä. Paikka on hiekanotossa myllerretty eikä vuoden 1962 inventoinnissa löytynyt merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Tapola (1000003964) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 9732) on löytynyt Seutulasta, 200 metriä Tapolan talosta, Jokipelto-nimiselta paikalta, viemäriä kaivettaessa. Löytöpaikan täsmällinen määrittely ei ole mahdollista. Paikan alavuudesta päätellen kyseessä on irtolöytö. Löytö liittynee kuitenkin Ali-Kistolan ympäristön kivikautiseen asutukseen (Ali-Kistola 1-3).

Kistola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 9753) on löytynyt Ripukylän eli Riipilän Kislen talon hakamaasta, noin 20 m talosta, saven ja mullan sekaisesta maasta, rakennuksen perustusta kaivettaessa. Paikka on etelään pistävän hiekkaisen maaniemekkeen alueella. Vuoden 1962 inventoinnissa ei paikalla havaittu kiinteän muinaisjäännöksen merkkejä. Löytö liittynee Ali-Kistola 1-3 kivikautisiin asuinpaikkoihin.

Kaivola (1000003966) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 9846) on löytynyt Hämeenkylästä, Kaivolasta, noin 60 m talosta kaakkoon, koilliseen antavalta rinteeltä. Paikalla ei vuoden 1962 inventoinnissa havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Lindgrenin huvila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräkatkelma (KM 9945) on löytynyt Tikkurilasta, läheltä Hiekkaharjun asemaa, hiekkanummelta, osoite Viertotie 39. Paikkaa ei voitu tutkia tarkasti vuoden 1962 inventoinnissa.

Vesterbyn kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Tyyskylässä noin kilometrin lounaaseen Siuntion keskiaikaisesta kirkosta Vesterbyn kartanon pelloilla. Kartanosta on saatu sen pelloilta löytyneitä kiviesineitä 1900-luvun alussa. Esineiden tarkemmista löytöpaikoista ei ole tietoa. Peltoja tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.
Löydöt: KM2346:147 Vuolukivirengas; KM5970:568 Kourutaltan katkelma; KM5970:573 Kaksoistaltta; KM5970:583 Oikokirves

Hasala (1000003969) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rautainen keihäänkärki (KM 10337:2) on löytynyt Ali-Keravan kylästä Hasalan tilan päärakennuksen lipputangon luota. Reikäkivi ja kvartsi (KM 10337:1, 3) ovat löytyneet talon pihapellosta.

Grönkulla (1000003970) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltta (KM 10464) on löytynyt Hämeenkylästä Grönkullan tilan perunamaasta, noin 50 m päärakennuksesta itään, kanalan vierestä, sen itäpuolelta. Löytöpaikka on etelään antava, maaperältään hiekkapitoinen rinne. Vuoden 1962 inventoinnissa ei paikalla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Skogsholt (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 11519) ja pohjalainen tasataltta (KM 11775) ovat löytyneet Hämeenkylästä Skoghultin palstalta, pohjoiseen viettävän rinteen alapäästä. Maa on hiekkaperäistä mutta heti rinteen alla savea. Nurmen takia paikkaa ei voitu tutkia vuoden 1962 inventoinnissa. Paikka on nykyään Variston kaupunginosassa.

Antan talo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1885 päätyi Kansallismuseon kokoelmiin kivikirveen teräpuolisko. Esine oli löytynyt ”Karskun kylän Anton talon maalta” ja sen oli lahjoittanut torppari Lindros. Tarkemmasta löytökohdasta ei ole mainintaa.
Antan talo sijaitsee Karskogin kylässä Byträskin koillispuolella. Löytöpaikan koordinaatit osoittavat Antan talon kohdalle. Luultavimmin löytö on läheisiltä pelloilta, korkeudelta noin 40 m mpy. Löytökorkeuden puolesta kirves on mesoliittiselta kivikaudelta. Läheltä ei tunneta muita löytöjä. Pellot olivat kyntämättä tarkastuksen aikaan, joten tarkempia havaintoja ei voinut tehdä.
Karskogin historiallinen kylätontti on osittain Antan talon kohdalla.

Marielund (1000003973) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 11545) on löytynyt Seutulasta, läheltä Marielundin taloa, pienestä hiekkakuopasta, entisen urheilukentän eteläpuolella. Löytöpaikka on nykyisen (1962) hiekkakuopan keskiosan tienoilla ja siten hiekanotossa täysin tuhoutunut.

Kirkonkylä (1000003974) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piistä valmistettu nuolenkärki (KM 11606) on löytynyt Helsingin pitäjän kirkonkylästä Imatran Voiman muuntoaseman perustustöitä tehtäessä. C. F. Meinander tutki paikan löytämättä mitään.

Friherrs (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen teräkatkelma (KM 12046) on löytynyt Hämeenkylän Friherrsistä, osoitteessa Pitkätie 35 olevalta tontilta. Paikalla on pieni kumpare luoteeseen antavalla rinteellä. Maaperä on hiekkapitoista. Vuoden 1962 suppeissa tutkimuksissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Broängsbacken (1000003976) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ks. kohde Broängsbacken 755010001, kyseessä on irtolöydöiksi luetteloidut löydöt kivikautiselta asuinpaikalta ja se tuntumasta.

Keravanjoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta (KM 12522) on löytynyt Rekolasta Keravanjoen etelärannalta, Keravan asemalta 2 km itäkoilliseen. Löytöpaikka on noin 30 m joen rannasta ja löytö on tehty tien reunaa tasoitettaessa. Esineen kulkeutuminen muualta on erittäin todennäköistä.

Seutulan lentokenttä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltta (KM 12765) on löytynyt Seutulan lentokentän alueelta maansiirtotöissä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Mökki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskekeihäänkärki (KM 13100) on löytynyt Ripukylästä eli Riipilästä Mökin talon maalta, saunan ja sähkömuuntajan keskivaiheilta, pellon pinnalta. Paikka on muinaisen merenlahden koilliseen antava rantarinne. Vuoden 1962 inventoinnissa ei löytöpaikkaa voitu tutkia tarkemmin viljelysten vuoksi.

Hämeenkylä Grankulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 13185) on löytynyt Hämeenkylästä, Grankullan tilalta, ojankaivutyön yhteydessä, noin 300 m talosta länteen. Löytöpaikka on talon alapuolella virtaavan puron länsipuolella oleva niitty. Paikalla on pienehkö kumpare. Nurmen takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia tarkemmin vuoden 1962 inventoinnissa.

Hämeenkylän kartano 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 13211:1) ja kivitaltan kappale (KM 13211:2) ovat löytyneet Hämeenkylän kartanon puutarhasta, noin 75-100 m kartanon päärakennuksesta etelään, maan pinnalta. Paikka on lounaaseen antava rinne. Maaperä on hiekansekaista multaa. Kasvillisuuden takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1962 inventoinnin yhteydessä.

Haapasaari (1000003983) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 13719) on löytynyt Seutulasta, noin 200 metriä Haapasaaren talosta pohjoiseen, niityltä. Löytöpaikka on alavaa niittyä. Löytö on saattanut kulkeutua löytöpaikalle kylän hiekkakuopasta.

Hyövilän Alitalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion koilliskolkassa, Kahvimaassa, Yöviläntien läheisyydessä. 1800-luvun lopulla löytyi kolme kiviesinettä Hyövilän Alitalon Haukilammin torpan pellosta. Tarkemmat löytöpaikat ovat tuntemattomia. Haukilammen torppa on sijainnut jotakuinkin muinaisjäännösrekisterin osoittamassa kohdassa. Ympäröivät pellot lasketa itään, ne olivat kyntämättä vuoden 2014 aikana ja havaintoja ei tehty. Osa torpan aikaisista pelloista on metsittynyt.
KM3121:2 Keihäänkärjen katkelma, kiveä; KM3198:1 Kiviaseen katkelma; KM3198:2 Tasataltta;

Kautiala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 13722) on löytynyt Rekolasta Kautialan omakotitalotontilta.

Tammio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 13922) on löytynyt Ripukylästä eli Riipilästä Tammion tilalta. Löytöpaikka on Tammion tilan navettarakennuksen länsisivusta, talon pihamaalla. Paikalla on ollut hiekkakuoppa, jonka alueelle rakennukset on pystytetty. Löytö tehtiin alueen tasoitustöiden yhteydessä.

Tammisto (1000003987) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 14088) on löytynyt Veromiehestä Tammiston tilan juurikasmaasta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Maaston alavuus viittaa irtolöytöön.

Björkkulla (1000003988) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 14341) on löytynyt Sotungista Björkkullan tilalta, noin 400 – 500 m asuinrakennuksesta koilliseen. Löytöpaikka on Horskärr-niminen pelto. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Koski (1000003990) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion pohjoiskulmassa Kahvimaasta koilliseen Koski nimisen talon pellolla. Torppari Tötterman löysi kivisen tasataltan vuonna 1896 pelloltaan. Helena Edgrenin inventointikertomuksessa mainitaan, että löytöpaikka voisi olla noin 150 metriä talosta kaakkoon oleva pelto. Vuoden 1984 inventoinnissa ei havaittu merkkejä asuinpaikasta. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa ja tarkastettiin kynnettyjen peltojen osalta, mitään asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu.
Aiemmat löydöt: KM3198:3 Tasataltta

Kaitosaaren tontti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta (KM 14536) on löytynyt Itä-Hakkilasta Kaitosaaren palstalla, osoite Viertotie 20. Löytöpaikka on itään antavassa rinteessä, sen loivasti viettävässä alaosassa, noin 10 m Viertotieltä ja muutamia metrejä pihatiestä, sen eteläpuolella. Maaperä on savea. Vuoden 1962 inventoinnissa ei paikalla havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Linkulla Alitalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion koillisosassa Kirkkonummen rajan tuntumassa. Vuonna 1900 torppari Viktor Lönn löysi kaksi tasataltan katkelmaa kyntäessään Linkullan torpan peltoa. Helena Edgren löysi kivilaji-iskoksen tarkastaessaan kohdetta inventoinnissa vuonna 1984. Iskos löytyi hiekkakuopasta Linkullan talon pohjoispuolella . Edgren ei löytänyt hiekkakuopasta eikä muualta alueelta muita merkkejä asuinpaikasta. Vuoden 2014 inventoinnissa kohde tarkastettiin. Kohde käytiin läpi hiekkakuoppien ja kynnettyjen peltojen osalta, mutta missään ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Falckisbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suippokantainen poikkikirves (KM 14965) on löytynyt Hakkilasta (nykyisin Jokiniemeä) Falckisbackan tilan maalta, rautatien itäpuolella olevan suuren hiekkakuopan äärestä. Vuoden 1962 inventoinnissa ei löytöpaikkaa tutkittu tarkemmin.

Hakunilan kartano 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 15207) on löytynyt Hakunilan (Håkansbölen) kartanon kasvihuoneista pohjoiseen. Maaperä on hiekansekaista multaa. Viljelykset estivät paikan tarkemman tutkimisen vuoden 1962 inventoinnissa.

Nurmela (1000003995) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 15235:1) on löytynyt Lapinkylästä Nurmelan tilan asuinrakennuksen pohjoispuolelta, pari metriä rakennuksesta. Maaperä on soraa. Paikalta on löytynyt myös hukkaan mennyt reikäkivi. Vuoden 1962 inventoinnissa ei havaittu kiinteän muinaisjäännöksen merkkejä. Paikka on myllääntynyt rakennustöissä.

Lindströmin pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta (KM 15253) on löytynyt Lindstömin palstalta Vaaralasta, osoite Harjutie 7. Palsta on jyrkkärinteisellä mäellä. Maaperä on osaksi kalliota. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vaikuttaa kuitenkin irtolöydöltä.

Nöje (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Itäkarjalainen tasataltta (KM 15753) on löytynyt Hanalan kylästä Nöjen tilalta pellosta, joka sijaitsee noin kilometri talosta länsilounaaseen. Löytöpaikka on muinaisen merenlahden etelän avautuvassa pohjukassa. Viljelysten takia paikkaa ei voitu tutkia tarkemmin vuoden 1962 inventoinnissa.

Brobacka (1000004000) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitse Siuntion keskiaikaisesta kirkosta noin 5 km lounaaseen, Malmin kylässä. Torppari August Ålberg löysi tasataltan KM4525:1 vuonna 1902 ”Malmgårdin maihin kuuluvasta ja Malmbölen nimisestä takamaasta, jota on ruvettu viljelemään. Löytöpaikka on matala ja Flytträskin läheisyydessä Inkoon rajalla” Ålbergin tiedetään asuneen Brobackan torpassa, jonka paikalla nykyinen Brobackan tila jotakuinkin on. Esineen tarkempi löytöpaikka on tuntematon.

Björkholmin torppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta (KM 15755) on löytynyt Keimolasta, entisen Björkholmin torpan maalta. Löytöpaikka sijaitsee itään antavassa mäenrinteessä kansakoulun alapuolella. Vuoden 1962 inventoinnissa löytöpaikkaa ei voitu tutkia tarkemmin kasvillisuuden vuoksi.

Murtobacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 15757) on löytynyt Piispankylästä (Biskopsbölestä) Murtobackan palstan perunamaan kaakkoiskulmauksesta, noin 10 m Seutulaan johtavasta tiestä. Maaperä on hiekkaa. Läheltä, noin 200 m etäisyydeltä, on löytö KM 5894:2.

Tallbackan torppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitse Siuntion keskiaikaisesta kirkosta noin 5 km lounaaseen, Malmin kylässä. Torppari Viktor Högg löysi kivikirveen ja kourutaltan katkelman 1800-1900 –lukujen vaihteessa torppansa maasta Flyträskin läheisyydessä. Esineiden tarkempi löytöpaikka on tuntematon.
Löydöt: KM4525:3 Kivikirves; KM4525:4 Kourutaltan teräkatkelma

Björkbacka (1000004005) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löydetty vuonna 1904 tai 1905 Nybacka nimistä peltoa kynnettäessä. Nybacka on nykyiseltä nimeltään Björkbacka. Se sijaitsee noin kolme kilometriä Siuntion kirkosta luoteeseen. Löytöpaikka on pellolla kalliokohoumien keskellä, jossa kallioiden väliin jäävä laakso on muodostanut suojaisen lahdelman kivikaudella. Löytökorkeus lienee noin 40 metriä mpy, mikä viittaa mesoliittiseen kivikauteen. Tarkastushetkellä pellot olivat kyntämättä, joten havaintoja pelloilla ei voitu tehdä. Tarkasta löytöpaikasta ei ole tietoa, koordinaattipiste osoittaa Björkbackan tilan pihalle. Muita kivikautisia löytöjä ei tunneta kohteen läheisyydestä.

Fattiggården (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 17237) on löytynyt Suutarilasta, Fattiggårdenin tilalta, loivalta savipellolta, kivikkoisen raivaamattoman alueen luota. Paikalla tehdyssä tarkastuksessa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännöksen viittavaa

Byenda (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 18166) on löytynyt Sotungista Byendasta puutarhan muokkaustöissä.

Etelä-Vantaa 5 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolme nuorakeraamisen saviastian kappaletta (KM 19004) löytyivät koeojasta Myyrmäen Jönsaksesta, ns. Palmun talon eteläpuolelta. Koekaivauksissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Uutistila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keihäänkärjen kärkikatkelma (KM 19353) on löytyi peltotöiden yhteydessä Korsosta, noin 40 m Uutistilan talosta.

Kitula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen teelmä (KM 19874) on löytynyt Tikkurilasta Kitulan tilan maalta ojan kaivuun yhteydessä.

Ollas (1000004012) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 6,3 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta luoteeseen Ollaksen talon pellolla. Veneenmuotoinen vasarakirves on löytynyt vuonn 1908 Lönnin pellolta. Pellon tarkemmasta sijainnista ei ole tietoa. Lisäksi Ollaksen tilalta on löytynyt Siuntion kotiseutuyhdistyksen kokoelmissa oleva kourutaltta. Paikalla käytiin vuoden 2014 inventoinnissa. Talon viereisiä peltoja käytiin läpi. Pellot ovat savea, mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei löytynyt.

Hakunilan kartano 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 20239) on löydetty Hakunilasta, Hakunilan kartanon (Håkansböle) maalta.

Lustigkulla (1000004016) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 9,5 km Siuntion rautatieasemalta länteen, Hästbölen kylässä. Rönnholmsbackenin toiselta nimeltä Lustigkullan pelloilta on löytynyt vuonna 1908 tasataltta. Helena Edgren löysi paikalta neljä kvartsi-iskosta vuonna 1984. Paikka on voimakkaasti etelään/lounaaseen viettävä mäki, joka laskeutuu peltojen keskellä olevaan uomaan. Kivikaudella alue on muodostanut suojaisan kallioiden ympäröimän lahdelman. Löytöpaikan korkeus viittaa mesoliittiseen kivikauteen.
Vuoden 2014 inventoinnissa Lustigkukullan pellot olivat kyntämättä, havaintoja ei tehty. Paikalla on sijainnut kivikautinen asuinpaikka, mutta sen säilyneisyydestä ei ole tietoa, todennäköisesti kohde on pahoin vaurioitunut tai tuhoutunut peltoviljelyn seurauksena.
Aiemmat löydöt: KM5433:3 Taltan katkelma; KM22466 Kvartsi-iskos 4 kpl

Pappila (1000004020) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Siuntion pappila sijaitsee 800 metriä Siuntion kirkosta koilliseen joen varressa. Pappilan kautta on päätynyt kokoelmiin useita kiviesineitä, joiden löytötiedoissa yleensä ”löydetty Pappilan pellosta”. Tarkemmat löytötiedot siis puuttuvat. Lähialueilta tunnetaan muutamia muitakin löytöpaikkoja ja asuinpaikkojakin, kuten Purnus-Krejans noin 600 metriä koilliseen, joten löydöt voivat liittyä muihinkin kohteisiin, sillä pappilan peltoja on ollut eri puolilla pitäjää.

Gårdskullan kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kuusi kiviesinettä on mainittu löytyneen Gårdskullan talosta tai Gårdskullan talon pellosta. Tarkemmat löytöpaikat ovat tuntemattomia. Kartanon pellot Kirkkojoen laaksossa ovat korkeudeltaan noin 12,5 – 25 m mpy, joten löydöt ajoittunevat kivikauden lopulle. Pellot olivat kyntämättä ja enimmäkseen karjatilan käytössä vuonna 2024.
Aiemmat löydöt: KM5970:527 Kivikirveen kantakatkelma; KM5970:536 Tasataltta; KM5970:537 Tasataltta; KM5970:571 Oikokirveen katkelma; KM5970:572 Tasataltta; KM5970:575 Oikokirves

Hummers (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 1,7 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta itään, Tjusträskin koillispuolella. Tohtori Axel Lillen kokoelmien kautta Kansallismuseoon on päätynyt kaksi kiviesinettä: poikkikirves ja kourutaltan katkelma. Löydöt on saatu Hummerkilan talosta, tarkempi löytöpaikka tuntematon. Todennäköisesti löydöt ovat talon viereisiltä pelloilta, joilta on myös Rydibäck nimisen löytöpaikan kivikirves ja piisirppi. Vuoden 2014 inventoinnin aikaan pellot olivat kyntämättä ja havaintoja ei niillä tehty, eikä viereisellä metsäalueella ja sen reunassa havaittu merkkejä asuinpaikasta. Pellot laskevat kohti Siuntiojokea löytöpaikkojen todennäköinen korkeus on noin 35 metriä mpy, joten löydöt liittynevät mesoliittiseen kivikauteen.
Aiemmat löydöt: KM5970:538 Poikkikirves; KM5970:578 Kourutaltan katkelma

Harvs (1000004023) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion koillisosassa, Karhujärven eteläosan itärannalla Ollaksen talon mailla. Ollaksen talo sijaitsee Harvsin historiallisen kylätontin kohdalla Brantaksen talon kanssa (ks. edellä Harvs 1000021634, myös kuva). Kourutaltan löytöpaikka on Harfs Ollas hemman eli Ollaksen talo Harvsin kylässä. Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Vuoden 2014 inventoinnissa talon läheiset pellot olivat kyntämättä, joten pelloilla ei tehty havaintoja.
Lisäksi vuonna 1912 on toimitettu kaksi hioinkiven kappaletta, palanutta luuta ja palanutta savea Ollaksen talon maalta läheltä Mossabackan torppaa. Torpan sijainti ei ole selvillä.
Aiemmat löydöt: KM5970:543 Kourutaltta; KM6187:6 Hioinkiven kappale; KM6187:7 Hioinkiven kappale

Pikkalan kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Axel Lillen kokoelmista on saatu Pikkalan kartanon metsästä löytynyt kourutaltta (KM5970:54). Tarkempi löytöpaikka on tuntematon.

Postis (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tri Axel Lillen kokoelmaan kuulunut tasataltta KM 5970:550 on löytynyt Vejansin kylän Postisin tilan pellosta. Tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa. Postisin talo sijaitsee peltojen ympäröimällä mäellä Vejansbäckenin pohjoispuolella ja Virkkalantien eteläpuolella, mutta sen pellot ulottuvat myös tien pohjoispuolelle. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Postista ympäröivät pellot olivat kyntämättä, havaintoja ei tehty. Löytöpaikka on tuntematon.

Ekebergan huvila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ekebergan huvila sijaitsee noin 900 metriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta pohjoiseen, Suitiantien itäpuolella. Talon eteläpuolella kohoaa Krejansbergetin korkea mäki.1800-luvun loppupuolella löytyneen kourutaltan katkelma (KM5970:566) on kuulunut yksityiseen tri Axel Lillen kokoelmaan. Tarkempi löytöajankohta ja –paikka ei ole tiedossa. Alle kilometrin etäisyydellä tunnetaan kolme kivikautista asuinpaikkaa, Suitian kartano, Gestansåkern ja Purnus-Krejans.
Ekebergan huvilan viereiset pellot olivat kyntämättä, joten pintahavaintoja alueella ei tehty.

Kilbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 5,5 km pohjoiseen Siuntion keskiaikaisesta kirkosta Suitiantien ja Göstiksentien tuntumassa olevilla pelloilla. Vuonna 1913 Gustaf Karlsson lunasti kivisen oikokirveen, joka oli löytynyt Kilbackan torpan alueelta ns. Bäckisängenin kohdalta sen länsipuolelta. Klibackan torppa on merkitty 1800-luvun karttoihin ja se sijaitsee samalla paikalla kuin nykyinen Kilbackan tila. Bäckisängeniä ei ole karttoihin merkitty. Löydön koordinaattipiste on merkitty pellolle tilan viereen, mutta tarkkaa löytöpaikkaa ei siis ole selvillä. Todennäköisesti kyseessä on kuitenkin mesoliittiseen kivikauteen kuuluva esine, jos löytökorkeus pitää suurin piirtein paikkansa. Kohteen tarkastus aikana vuonna 2014 pelto oli hevoslaitumena.
Aiemmat löydöt: KM6472:1 Oikokirves

Brännängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suippokantaisen reikäkirveen (KM6501:1) löytöpaikka pellolla Virkkalantien pohjoispuolella ja Vejansbäckenin luoteispuolella Brännängenin pellolta Myransin tilan maalla, lähellä Vejansin Postisin tilan rajaa. Peltoalue viettää itään ja muodostaa osan laajasta viljelymaisemasta Siuntion Kyrkånin yläjuoksulla.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Pellot olivat viljelyksessä eikä pintapoimintaa voinut tehdä. Koordinaattipiste osoittaa Brännängenin pellon keskelle, tarkempaa löytöpaikka ei ole tiedossa. Pelto on noin 25 metriä mpy, korkeuden mukaan löytö ajoittuu neoliittiseen kivikauteen.

Stenkulla-Sandbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kahden kivikautisen esineen löytöpaikka Grotbackan kylässä Lohjan rajan tuntumassa. Oikokirve (KM 6611:19 on tiedon mukaan Stenkullan torpaasta pohjoiseen metsämäestä 1-2 sylen syvydestä. Noin 160 m Stenkullasta pohjoiseen Lappersista Lohjalle vievän paikallistien lounaispuolella olevasta hiekkakuopasta on v. 1954 löydetty veneenmuotoinen vasarakirves (KM 17214) sandbackan tilan maalta. Alueella osittain umpeenkasvaneen hiekkakuopan reunoilla ei havaittu muinaisjäännökseen vittaavaa inventoinnissa v. 1984, mutta molemmat löydöt voivat olla samalta paikalta peräisin.

Västergård Hemåker (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 8,6 km länsilounaaseen Siuntion keskiaikaisesta kirkosta Hästbölessä. Vuonna 1915 Gustaf Karlsson osti Hästbölestä seitsemällä markalla tasataltan (KM6976:2 Tasataltta), jonka Karl Vilenius oli löytänyt kauan aikaa sitten Västergårdin tilan Hemåker –nimiseltä pellolta. Esineen tarkempi löytöpaikka on tuntematon. Edgren on vuoden 1984 inventoinnissa sijoittanut pellon koordinaattien osoittamaan paikkaan. Kohde tarkastetiin vuoden 2014 inventoinnissa. Kohde oli hevosten laitumena, havaintoja ei tehty. Kohde saattaa tosin liittyä Lustigkullan kivikautisiin löytöihin noin 300 metriä länteen..

Forsbacka (1000004032) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin kuusi kilometriä pohjoiseen Siuntion keskiaikaisesta kirkosta, Suitiantien ja Veijolantien risteyksen itäpuolella. Kourutaltta ja hioinlaa’an kappaleita oli löytynyt vuonna 1924 kuokittaessa. Samaan hioinlaakaan kuuluva kappale oli löytynyt vielä vuonna 1936.
Inventointihetkellä pellot olivat kyntämättä, joten havaintoja ei voinut tehdä. Vuoden 1984 inventoinnissa alueelle oli tehty juuri ojia, joiden leikkauksista ei löytynyt mitään asuinpaikkaan viittaavaa. Löytöjen ja korkeutensa perusteella paikalla on sijainnut mesoliittisen kivikauden aikainen asuinpaikka, joka vaikuttaa tuhoutuneen.

Tallmalmsåsen (1000004033) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ks. Tallmalmsåsen, 755010033

Suitian kartano, juurikaspelto (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; KM20509 Painokivi (?)

Nordanån kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin kolme kilometriä Siuntion rautatieasemasta kaakkoon Nordanvikintien eteläpuoleisella pellolla. Poikkiteräinen kivikirves löytyi perunannoston yhteydessä vuonna 1980. Löytöpaikka on vain 2,5-3 metriä mpy, joten se ei liity kivikautiseen asuinpaikkaan, kyseessä lienee aikoinaan veteen pudonnut esine.
Aiemmat löydöt: KM 20980 Poikkiteräinen kivikirves

Purnus-Krejans 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ks. Valovirta

Nedergård (1000004037) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 8,5 km Siuntion keskiaikaisesta kiskosta koilliseen Karhujärven itäpuolella Karhusuontien ja Annilantien risteyksen kaakkoispuolella pellolla. Vuonna 1981 tuli esiin perunannostokoneen nostamana vasarakirveen puolikas, tarkka löytökohta ei ole selvillä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Pelto oli kynnetty ja maaperä on hiekkaa, havainnointimahdollisuudet olivat hyvät, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.
Aiemmat löydöt: KM21203 Vasarakirveen katkelma

Grännäs (1000004038) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Grännäsin tilan pellolla, Grennäsintien, Göksintien ja Siggansin teiden risteyksen pohjoispuolella. R. Styrman löysi taltan teräkatkelman pellosta vuonna 1982. Löytöpaikka oli hiekkamaata, noin 20 metriä vanhan päärakennuksen pohjoispäädystä pohjoiseen.
Vuoden 2014 inventoinnissa pellot olivat kyntämättä, havaintoja ei tehty. Alue on peltoa ja rakennettua, mikäli kyseessä on ollut asuinpaikka se lienee melko lailla tuhoutunut. Ks. myös Grännäs 2, 1000021669.

Bergbo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee noin 600 metriä Karhujärven itäpuolella Harvsintien ja Annilantien risteyksen eteläpuolella pellolla. Vuonna 1983 Kansallismuseon kokoelmiin toimitettiin kivikirves, jonka löytäjä sanoi löytäneensä myös saviastianpaloja, mutta ne olivat kadonneet. Kirves oli löytynyt metsämaata raivattaessa. Löytöpaikan maaperä on hiekkaa ja havainnointimahdollisuudet vuoden inventointiaikana olivat kohtalaiset. Pellolla ei kuitenkaan havaittu löytöjä eikä merkkejä mahdollisesta kivikautisesta asuinpaikasta. Löytöpaikan korkeus on noin 50 m mpy ja sen perusteella ajoittuu mesoliittiseen kivikauteen. Saviastian palat taas viittaavat myöhempään kivikauden vaiheeseen. Mahdollisesti voisi olla kysymys nuorakeramiikasta, jota usein esiintyy vanhempien asuinpaikkojen yhteydessä.
Kohde pidetään edelleen irtolöytöpaikkana, koska merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei havaittu

Rydibäck (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 1,6 km Siuntion keskiaikaisesta kirkosta itään, Tjusträskin koillispuolella. Vuonna 1984 löytyi piisirppi Hummersin talon Rydibäck –nimisestä sokerijuurikaspellosta Kynnarintien länsipuolelta. Kivikautisia löytöjä on saatu aiemmin myös Hummersin talosta. Ne ovat peräisin samoilta pelloilta. Vuoden 2014 inventoinnin aikaan pellot olivat kyntämättä ja havaintoja ei niillä tehty. Pellot laskevat kohti Siuntionjokea löytöpaikan korkeus on vain 10 metriä mpy, joten mikäli kyseessä on merenranta-asuinpaikkaan liittyvä löytö, se on pronssikautinen. Tähän voi liittyä viereisellä mäellä oleva Kohagenin todennäköisesti pronssikautinen hautaröykkiö.

Backa Flaggberget (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Helena Edgrenin inventointiraportissa mainitaan, että ” Martin Coranderin mukaan hauta B:n vieressä aivan kallion reunalla, suurten kivien alla, on "keijukaisten luola", josta hän on löytänyt pienen hiekkakiviesineen, KM 22455. Luolan suuaukko on hänen mukaansa niin pieni, että sinne juuri mahtuu ryömimään, sisällä haudassa taas pitäisi voida seistä lähes suorana ja siellä on hänen mukaansa myös jonkin verran valoa.”
Corander ei itse enää kyennyt kiipeämään kalliolle näyttämään paikkaa vuonna 1984. Inventoijat eivät ole nähneet mitään luolaan viittaavaakaan alueella, sitä ei havaittu myöskään vuonna 2014.
Katso kohde myös kohde Flaggberget.

Munks gård (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin viisi kilometriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länsiluoteeseen Bäcksintien pohjoispuolisella pellolla. Noin 300 metriä Munksin kartanosta koilliseen pellosta on löytynyt kaksi kiviesinettä. Vanhempi on löytynyt jo 1800-luvun puolella ja toinen löytyi 1970-luvulla. Löytökorkeus on noin 25-30 metriä ja esineet ajoittuvat todennäköisesti kivikauden loppupuolelle. Vuoden 2014 inventoinnin aikaan pelto oli kyntämättä, havaintoja ei tehty.

Ängsholmenin kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lohjan rajan tuntumassa sijaitsevan Ängsholmenin kartanon alueelta tunnetaan viisi kiviesinettä, jotka osoittanevat alueella sijaitsevaa kivikautista asuinpaikkaa. Ne eivät ole kaikki samanaikaisia ja ne voivat olla peräisin eri paikoilta, ainakin Grisansin pienen kylän alueelta, mutta mahdollisesti myös viereisten Patursin ja Nackbölen pienialaisten kylien alueilta. Ainakin osan tiedetään löytyneen pellosta. Alueelta on kaksi poikkikirvestä, liuskeveitsi, kourutaltta sekä veneenmuotoinen vasarakirves. Vanhimmat löydöt ovat 1800-luvulta, viimeisin 1980-luvulla talletettu esine voi myös olla Lohjan puolelta.

Påfvals (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 4,5 km Siuntion rautatieasemasta länteen Påvalsin tilan pellolla. Helena Edgren sai inventointimatkallaan vuonna 1984 reikäkiven katkelman ja kaksoistaltan, jotka olivat löytyneet maatöiden yhteydessä noin 100 metriä Påvalsin talosta länteen. Tällöin paikalla ei havaittu mitään tavallisuudesta poikkeavaa. Vuoden 2014 inventoinnin aikaan pellot olivat kyntämättä eikä havaintoja tehty. Löytökorkeus on noin 37,5 metriä ja löydöt ajoittuisivat sen perusteella mesoliittiseen kivikauteen.

Haga (1000004045) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Gårdskullan kartanosta länteen olevan mäen itärinteellä, noin 100 metriä Hagan talosta itän. Vuonna 1984 C.-E. Rehnberg löysi peltomullasta neliskulmaisen kiven, jonka toisella puolella on kaiverrettuna kaksi ristikkäistä viivaa (KM 22460). Esine ei välttämättä ole esihistoriallinen. Vuoden 2014 inventoinnissa pellot olivat kyntämättä ja havaintoja ei tehty. Kohde on tarkastettu myös vuonna 1984, jolloin alueelta ei löytynyt merkkejä muinaisjäännöksestä.

Gestansåkern (1000004046) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ks.kohde Gestansåkern 755010011, kivikautinen asuinpaikka

Fågelviksberget (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka, joka tarkastettu v. 1993. Löydöt KM27994:1-3 (hioinkiven kappale, 3 kpl
kvartsi-iskoksia sekä liippakivi (historiallinen). Sittemminkin alueelta on löytynyt erilaisia liippoja, tuluspiitä sekä epämääräisiä kvartseja, samoilta alueilta pellon pohjoisreunasta. Löytöjen luonne on epäselvä, mutta löytöalue on pääosin liian matalalla kivikautisen asuinpaikan sijaksi. Osoittanevat historiallisen ajan toimintaa paikalla.
Kohde sijaitsee pellolla Fågelvikissa. Löydöt liittyvät historiallisen ajan asutukseen, eivät kivikauteen. Pellot olivat kyntämättä tarkastushetkellä vuonna 2014, joten pintapoimintaa ei tehty

Siuntion kunnan kerhomaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion kuntakeskuksessa, Fanjunkarsissa, Siuntion asemasta 700 metriä etelään. Kohteen eteläpuolitse kulkee Aleksis Kiven tie. Vuonna 2000 löytyi kivinen oikokirves kunnan kerhomaalta maanpinnalta hiekkamaasta. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Paikka on pihamaata, alueella ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Torsgård (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion koillisosassa Övitsbyssä Karhujärven pohjoispäässä. Ilmeisesti Torsgårdin tilan alueelta on löytynyt lähes kolmekymmentä kiviesinettä, jotka luovutettiin Kansallismuseon kokoelmiin löytäjän kuoltua. Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa, mutta havaintomahdollisuudet olivat huonot ja mitään asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu. Kohde on siinä määrin löytörikas, että asuinpaikan säilyneisyys ja laajuus olisi selvitettävä koekaivauksella. Paikka on löytöaineistonsa ja korkeutensa perusteella mesoliittinen ja sijainnut merenrantavaiheessa nykyisen Palojoen suulla.
Löydöt: KM32595:1 Liuskekärki; KM32595:2 Kourutaltta; KM32595:3 Kourutaltta; KM32595:4 Taltta, liusketta; KM32595:5 Taltta, liusketta; KM32595:6 Taltta, liusketta; KM32595:7 Taltan (liusketta) teräkatkelma ;KM32595:8 Taltan (liusketta) katkelma; aKM32595:9 Taltan (liusketta) katkelma; KM32595:10 Taltan (liusketta) katkelma; KM32595:11 Taltta; KM32595:12 Taltta; KM32595:13 Taltta; KM32595:14 Taltta: KM32595:15 Taltan katkelma; KM32595:16 Kivikirves; KM32595:17 Kivikirves; KM32595:18 Kivikirves; KM32595:19 Kivikirveen katkelma; KM32595:20 Kivikirveen teräkatkelma; KM32595:21 Kivikirveen teräkatkelma; KM32595:22 Kivikirveen teräkatkelma; KM32595:23 Kiviesineen katkelma; KM32595:24 Kiviesineen katkelma; KM32595:25 Kiviesine (osin hiottu); KM32595:26 Reikäkivi; KM32595:27 Kehdonjalaksenmuotoinen kuokka tai kirves; KM32595:28 Kvartsi-iskos 3 kpl; KM32595:29 Rautakuonaa 3 kpl

Hiiden kansakoulu 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan katkelma (KM 6613:1). Toimitettu yhdessä Hiiden kansakoulun rautakautisesta röykkiöstä (mjreki 444 01 0043) 1914 löydettyjen rautakautisten löytöjen kanssa. Löydetty röykkiötä ”10 m alempaa”. Röykkiö on sijainnut Karstuntien pohjosireunassa. Kiviesineen löytöpaikkaa ei voi varmuudella paikantaa. Sijaintitiedot on määritelty röykkiön arvioidun sijainnin mukaan alarinteen suuntaan.

Lepokoti 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23134 Hioinkiven kappale

Näppinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23135:1 Kvartsi-iskos 2 kpl
KM23135:2 Pii-iskos

Päivärinta (1000004055) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23139 Kvartsi-iskos

Hiitelä (1000004056) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23144:1 Kvartsi-iskos 3 kpl
KM23144:2 Simpukankuoren palasia

Ojaniitty (1000004057) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23145 Kvartsi-iskos

Mustamäki (1000004058) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23146:1 Kvartsi-iskos
KM23146:2 Palanutta savea
KM23146:3 Kuonan pala

Salmenranta (1000004059) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23151:1 Kvartsi-iskos 5 kpl
KM23151:2 Pii-iskos

Pähkinämäki (1000004060) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23224 Oikokirves

Kalkkivuorenkatu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23225 Tasataltta

Ketonokka (1000004064) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23644:1 Saviastian kappale
KM23644:2 Kvartsiuurrin
KM23644:3 Kvartsi-iskos 16 kpl
KM23644:4 Kvartsi-iskos 10 kpl

Seppälänsalmi (1000004065) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23648 kvartsi-iskos 3 kpl, Helsingin yliopiston arkeologian laitoksen suorittamalta inventointimatkalta Lohjalle, Karjalohjalle ja Karjaalle toukokuussa 1986. Löytöpaikka on Martin talolta Seppälänsaarelle vievän maantien lounaispuolella n. 230 m Martin talosta pohjoisluoteeseen. Löydetyt kolme kvartsi-iskosta olivat hajallaan n. 150m pitkän itä-länsi suuntaisen peltotasanteen päällä. Peltotasanteen ja sen etelään viettävän rinteen tarkastamisesta huolimatta ei muita löytöjä tehty.

Tuusanlahti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23667 Piin pala

Honkaniemi (1000004067) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23668 Kvartsi-iskos

Lövvik (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23669 Kvartsi-iskos 3 kpl

Riihimäki (1000004069) (Löytöpaikat)

Lohjan kaupunki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM23898:1 Poikkikirves
KM23898:2 Oikokirves

Kalliorinne (1000004071) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM24128 Kuoppanuija

Kutsila (1000004072) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM26090:1 Kvartsiesine
KM26090:2 Kvartsiesine
KM26090:3 Kvartsi-iskos 2 kpl

Hakalanlahti (1000004073) (Löytöpaikat)

Haudansalmi (1000004074) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löydetty vuoden 1991 inventoinnissa kvartsi-iskos (KM26920).
Paikka tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Irtolöytöpaikka sijaitsee Vaanilanlahden itärannalla, laidunalueella. Alkuperäisen tutkimuskertomuksen mukaan löytöpaikka on hyvin lähellä rantatörmää. Ranta on hyvin jyrkkä ja tutkimushetkellä löytöpaikka oli aidattu ja laidunkäytössä, joten tarkempia tutkimuksia ei ollut mahdollista tehdä. Paikallinen asukas kertoi, että kyseiselle alueelle on tuotu aikoinaan runsaasti täyttömaata muualta ja pellon pintaa on korotettu, joten irtolöytö saattaa hyvinkin olla peräisin muualta ja kulkeutunut paikalle täyttömaan mukana.

Tokinlahti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM26921 Kvartsi-iskos 2 kpl

Ranta-Seppä (1000004077) (Löytöpaikat)

Uusisilta (1000004078) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jäkärlän-tyypin kivikirveen (KM28077) löytöpaikka sijaitsee Siuntion Kirkkojoen vesistön latva-alueella, Kivikoskenpuron yläjuoksun itärannalla, Lohjalta Lieviöön johtavan paikallistien eteläpuoleisella pellolla. Paikalta löytyi vuoden 2007 inventoinnissa pii-iskos. Muuta mahdolliseen asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu löydön yhteydessä. Alue on melko jyrkkäproofilista kapeaa murtumalaaksoa.

Markunmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM32857 Pienoiskourutaltta

Nikkola (1000004080) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM32859 Vasarakirveen kantakatkelma

Myllyahde (1000004086) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen löytöalue Joenpelto 1 ja 2 asuinpaikoista koilliseen ja pohjoiskoilliseen n. 350-400 m. Paikka on hiekkaisella peltokumpareella, jossa on 1990-luvulla havaittu tallentamaton yksittäinen kvartsi-iskos. V:n 2004 Sammatin kuntainventoinnissa havaittiin alueella vain epämääräisiä kvartseja, joita ei talletettu.

Mustan Matin torppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kahden kivikirveen (KM 5510A:1-2) löytöpaikka. Löydöt ovat peräisin ns. Mustan Matin Elias Lönnrotin isoisän - torpan tuvan alta kellarista sekä torpan perunamaasta. Vanha pereunapelto oli nurmikkona v:n 2004 Sammatin kuntainventoinnin aikaan ja torpasta oli jäljellä enää kivijalka. Nykyään paikka on kesäsiirtolana eikä alueelle ollut mahdollista tehdä koekuopitusta inventoinnin yhteydessä.

Savikko (1000004088) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Valkjärven rannasta n. 20 m päässä vanhan rantatörmän päällä sijaitseva sammatin kuntainventoinnissa v. 2004 löydetty kvartsi-iskosten löytöpaikka. Pelto on hiekan sekaista savea.

Lönnrot-opisto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Elias Lönnrotin koulun eli nykyisen Työtehoseuran Lönnrot-opiston maalta löytyi 1800-luvulla kiviesineitä. Silloisesta rakennuksesta on enää kivijalka jäljellä, mutta alueelle on rakennettu uusi koulurakennus sekä asuntolat 1950-60-luvulla. Alueella mahdollisesti sijainnut kivikautinen asuinpaikka lienee kokonaan tuhoutunut laajoissa pihan- ja tienrakennustöissä, joita on tehty vanhan koulurakennuksen ympäristössä sekä peltojen keskellä olevaa mäkeä rakennettaessa.

Luokola (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautisen rombikirveen löytöpaikka Kirmusjärven länsirannalla Luskalan kylässä pienellä peltoalueella. Sammatin kuntainventoinnissa 2004 tarkastettaessa savinen, hyvin loivasti järveä kohti itään viettävä pelto oli märkä, eikä siinä havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Frideborg B (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde on sijainnut Leppävaarassa Armas Launiksen kadun 5 kohdalla, jossa on nykyisin kerrostaloja. Paikalta on löydetty putkellinen keihäänkärki ja kaksi putkikirvestä. Vuonna 1940 tehdyn koekaivauksen mukaan kyseessä on joko tilapäinen hautapaikka tai kätkö. Paikka on täysin tuhoutunut rakentamisen takia.

Träskby (Järvikylä) Sågars (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Järvikylässä, Sågarsin tilalla, päärakennuksesta 20-30 m luoteeseen. Paikalta on löydetty vasarakirves (KM 17307) kaivettaessa ojaa tonttimaan ja pellon väliin. Tarkastuksessa 2005 löytöpaikan pohjois- ja länsipuoliselta pellolta ei ole löydetty mitään merkkiä muinaisjäännöksestä. Pelto on hiekansekaista multaa.

Lintuvaarantie 22 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde on sijainnut Leppävaarassa, Lintuvaarantien 22 kohdalla. Paikalta on löydetty nuijan teelmä rakennuksen perustaa kaivettaessa. Löytöpaikan ympäristö on mahdollisesti kokonaan tuhoutunut rakentamisen takia.

Kuttulampi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Laaksolahdessa, As.Oy Kuttulaakson (Laaksonpohjantie 11 A ESPOO 73)pihamaalla. Pihamaalle tehdyn kukkamaan kohdalta 15-20 cm syvältä savimaasta on löydetty luu- tai sarviesine. Paikka on n 100 m koilliseen pienestä Kuttulammesta, joka on ennen kuivatusta ulottunut löytöpaikan lähelle. Paikalla on tuotu maata myös muualta.

Veräjäpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Leppävaaran Veräjäpellossa, Leppävaaran koulusta 130 m lounaaseen. Paikalta on löydetty 1951 rautainen nuolenkärki perunapeltoa muokatessa. Löytöpaikka oli vetisen ojan kohta. Alueella on edelleen pieni peltotilkku, jonka eteläpuolella virtaa pieni oja länteen.

Karakallion pelikenttä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karakalliossa pelikentällä (koordinaattien perusteella Karakallionkuja 1), joka sijaitsee Karamäen päiväkodin läheisyydessä (Kalasääksenkuja 4). Paikalta on löydetty Jäkärlän tyypin kourutaltta. Kentän hiekka on tuotu sinne muualta, joten löytöpaikka saattaa olla sekundääri.

Puutarhatie 15 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Viherlaaksossa, Puutarhatie 15:n kohdalla omakotitalotontilla. Paikalta on löydetty vasarakirves 1967. Pihalle oli ajettu soraa maansiirtokoneella, ja esine on joko peräisin ajetusta sorasta tai pihalla tehdyistä maansiirtotöistä. Tarkastuksessa 2005 pihamaa oli kokonaan nurmikkona eikä mitään merkkiä muinaisjäännöksestä tavattu.

Rinnetie 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jupperissa, osoitteessa Rinnetie 1 olevalla omakotitalotontilla. Paikalta on löydetty pohjalainen kirves kaivettaessa kuoppa pensasaidalle. Tarkastuksessa 2005 paikan todettiin olevan muokattu kokonaan pihamaaksi eikä mitään merkkiä muinaisjäännöksestä todettu.

Hevoshaka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pienoisoikokirveen KM 13049 löytöpaikka Karnaisten kylän Setolan maalla olevan Kiperän kesämökin rappusten vieressä, n. 800 m Setolan talosta itään ja n. 6 m Vesvuon pintaa ylempänä. Löytöpaikka on niemennokan komea rantatörmä, jonka päällä tasanteella kesämökki sivurakennuksineen sijaitsee. Paikka on sopiva kivikautisen asuinpaikan kohdaksi, mutta paikalle ei ole tehty koekuopitusta asian selvittämiseksi. Maaperä on ainakin pääosin savea.

Hjulmalmen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nuorakeraamisen saviastian palojen löytöpaikka. Löydöt on tehty Hjulmalmenin hiekanottoalueen eteläreunasta vuonna 1956. Vuoden 1999 inventoinnin yhteydessä paikka tarkastettiin, eikä merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ollut havaittavissa.

Alestalo (1000005086) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Primitiivisen kivikirveen löytöpaikka. Kirves löytyi Alestalon perustusten kaivuun yhteydessä 1970-luvulla, kallion päältä noin 2 m syvyydestä. Inventoinnissa 1999 ei löytöpaikan läheisyydestä havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Kivisillanpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen (KM 7908:12), tasataltan (KM 10192:10) ja hiointen (KM 7758:2; 8822:9) löytöpaikka sijaitsee etelälounaaseen ja etelään antavassa peltorinteessä noin 450 m Västerkullan kartanosta itäkoilliseen. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Råbacka 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 10852:1) on löytynyt joen eteläpuolelta vastapäätä Råbackan kivikautista asuinpaikkaa. Liittynee asuinpaikkaan. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Niitjoki 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen taltta (KM 5913:1) on löytynyt Västerkullan Nygårdin länsipuolella olevan metsäisen mäen eteläpäästä, läheltä jokea. Maa on löytöpaikalla niin alavaa, että löytö on ilmeisestikin irtolöytö.

Kiiala-pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esineiden (mm. kirveitä KM 8532:12, 8576:23, keihäänkärjen katkelma KM 8576:22, iskoksia 8711:14–15) löytöpaikka sijaitsee Västerkullassa, Lapinkyläntien (mt 1131) itäpuolella, noin 300 m Lill-Raulan talosta itäkoilliseen, pellon itään suuntautuvalla ylänteellä.
Kiiala-pellon ja lähellä sijaitsevan Lill-Raulan löytöpaikkojen välissä kulkee peltotie. Lill-Raulan löytöpaikka on tien länsipuolella ja Kiiala-pelto -niminen löytöpaikka tien itäpuolella.
Vuoden 2009 inventoinnin aikana pelto oli kesannolla, joten sitä ei voitu tarkastaa. Pellolla erottuu selkeästi mahdollinen muinainen rantaterassi, noin 40 m mpy. Löytöpaikasta pohjoiseen virtaa Hiirlammesta Kauhalanjokeen laskeva puro, jonka kulkua on paikoin muutettu viljelysten takia.

Malmgård 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Suuri hioinkivi (KM 5895:1) ja hioinkiven palanen (KM 5895:2) on löydetty 700 – 800 m Malmgårdista koilliseen Niitjoen takana olevalta pellolta. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.

Abergin palsta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 7758:3) ja tasataltan teräkappale (KM 9620:17) on löydetty Haapajärven kylästä, Björkkullan pohjoispuolelta. Esineitten löytöpaikka lienee noin 150 metriä maantiestä metsään päin. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa kunnolla.

Herrla 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellisen kirveen (KM 8711:18) ja käsihioimen puolikkaan (8711:19) löytöpaikka metsässä, kukkulalla, noin 40 m Lapinkylän Herrlan navetasta itään. Vuosien 1963 ja 2009 inventoinneissa ei havaittu kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä.

Lill-Raula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan (KM 9940:16) löytöpaikka sijaitsee Lapinkyläntien (mt 1131) itäpuolisella pellolla Lill-Raulan taloa vastapäätä noin 50 m mpy olevalla lounas-koillinen suuntaisella harjanteella. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tarkastaa vuoden 1963 eikä 2009 inventoinneissa.
Lill-Raulan ja lähellä sijaitsevan Kiiala-pellon löytöpaikkojen välissä kulkee peltotie. Lill-Raulan löytöpaikka on tien länsipuolella ja Kiiala-pelto itäpuolella. Löytöpaikasta pohjoiseen virtaa Hiirlammesta Kauhalanjokeen laskeva puro, jonka kulkua on paikoin muutettu viljelysten takia.

Nyby (1000005150) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven (KM 8822:10) löytöpaikka Nybyn talon maalla. Talo sijaitsee noin 300 m Juusjärven pohjoispäästä pohjoiseen. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.
Nybyn talon maihin kuuluvat Juusjärven lasku-uoman jokilaakson pohjoisenpuoleiset, etelään viettävät peltorinteet noin 35 m korkeudessa saattavat olla otollisia kivikautiselle asuinpaikalle. Vuoden 2009 inventoinnissa peltoja ei voitu kuitenkaan tarkastaa viljelysten takia.

Guss (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan teräosa (KM 5562) on löytynyt Luoman Gussin talosta 800 m länsiluoteeseen, länteen viettävästä peltorinteestä, joka on 100–200 m Vitträskiin vievästä tiestä pohjoiseen. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa. Lähellä Björkhällan kivikautinen asuinpaikka.
Löytöpaikka sijaitsee Hvitträskintiestä pohjoiseen risteävän Storlandintien varressa, noin 200 m Björkhällan asuinpaikasta koilliseen hieman korkeammalla rantatasolla. Löytöpaikka tarkastettiin 2012 inventoinnissa, mutta kasvillisuus esti peltoalueen lähemmän tarkastelun. Paikalta ei saatu havaintoja mahdollisesta kivikautisesta asuinpaikasta.

Klåckarsåker (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräkatkelma (Porvoon museo 13) on löytynyt Klockarsin talon pellolta. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Vuoden 1971 inventoinnissa ei mahdollisilta löytöpaikoilta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Avoimina olleet tilaa ympäröivät pellot tarkastettiin, mutta alueella ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Nordebo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta (KM 10773) on löytynyt Martinkylästä Nordebon palstalta. Tarkat löytöpaikkatiedot puuttuvat. Vuoden 1971 inventoinnissa ei mahdollisilta löytöpaikoilta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Kohde sijaitsee metsäisellä mäellä Talman koulun lounaispuolella. Alueella on Rakennuspartio Oy:n aidattu varastoalue. Löytöpaikka on tasoitettua sorakenttää. Alueen kaakkoispuolella, rivitaloyhtiön ja varastoalueen välissä on pieni havupuuvaltainen metsä, johon kaivettiin muutamia koepistoja. Maaperä alueella on hiekkaa, mutta paikalla ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Ollila (1000005189) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keravan kotiseutumuseon kokoelmiin kuuluva soikea reikäkivi on löytynyt Martinkylästä Ollilan tilalta, noin 200 m talosta kaakkoon. Todennäköinen löytöpaikka kuitenkin talon itäpuolella oleva pelto. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löytöpaikalta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Kohde sijaitsee Talman golfkentän länsireunalla. Alue on nykyään tasoitettua, sorapintaista parkkialuetta, jonka etelä- ja lounaisreunalla on muutamia hiekka- ja sorakasoja. Löytöpaikan pohjoispuolella on golfkentän huoltorakennuksia, itäpuolella kulkee tie. Löytöpaikan itäpuolella olevat pellot tarkastettiin inventoinnissa, mutta alueelta ei löytynyt mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Mälars (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräpuoli (KM 2452:62) on löydetty Paippisten Mälarsin eli Meiliksen talon maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1971 inventoinnissa ei mahdollisilta löytöpaikoilta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on pohjoiseen ja luoteeseen, kohti Sipoonjokea laskeutuvia laajoja peltorinteitä. Mälarsin talo on rakennettu muinaisen, pohjoiseen pistävän niemen kärkeen. Paikalla ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa, vaikka topografialtaan se sellaiseksi soveltuisi.

Västerkulla (1000005192) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sipoon kotiseutumuseossa säilytettävä alkeellinen kirves on löytynyt Paippisten Västerkullan tontilta 1930-luvulla. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Västerkullan tila sijaitsee Etelä-Paippisissa laajojen peltoaukeiden ympäröimällä moreenimäellä. Ei ole tiedossa, miltä pellolta löytö on tehty. Sopivia kohtia tarkastettiin inventoinnissa, mutta paikalla ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Paippis Högre folkskola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sipoon kotiseutumuseon kokoelmissa säilytettävä kourutaltta on löytynyt v. 1927 Paippisista "vid högre folkskolan". Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Etelä-Paippisten koulu sijaitsee laajojen peltoaukeiden ympäröimällä moreenimäellä Sipoonjoen mutkassa. Koulun pihapiiri on urheilukenttänä ja nurmena, joten havainnointi oli hankalaa. Topografiansa perusteella alue soveltuisi kivikautiseksi asuinpaikaksi.

Veckanäs (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sipoon kotiseutumuseon kokoelmissa säilytettävä tasataltta on löytynyt Etelä-Paippisista, Haversbackan tilalta. Löytöpaikka, Veckanäsin pelto, sijaitsee Haversbackan talosta n. 200 m luoteeseen. Pelto on pohjoiseen pistävällä Veckanäs -nimisellä niemellä, jossa on tasainen laki, ja jonka reunat putoavat jyrkästi Sipoonjokeen. Vuoden 1971 inventoinnissa ei mahdollisilta löytöpaikoilta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Alue on melko jyrkkäpiirteistä Sipoonjoen ranta-aluetta, jossa joki on muovannut voimakkaasti maisemaa. Löytöpaikka oli inventointiajankohtana laitumena, joten pintapoiminta ei ollut mahdollista. Topografian perusteella alue soveltuisi kivikautiseksi asuinpaikaksi.

Bertas Holman (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen kantaosa (KM 16871) on löytynyt Paippisista, Bertaksen talon Holman- nimiseltä pellolta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löytöpaikkaa voitu tarkastaa viljelysten vuoksi.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on hyvin tasainen savensekainen pelto Sahnin puutarhan kasvihuoneiden ja Sipoonjoen välisessä maastossa. Paikalla ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Pellon pohjoisreunalla on suuri siirtolohkare, Kockosten, joka on rauhoitettu.

Skeppmalm (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sipoon kotiseutumuseossa säilytettävä kivilajikaavin on löytynyt Paippisista, Skeppmalmin laajalta soranottoalueelta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei sorakuoppa-alueen reunoissa havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on laaja-alainen soranottoalue Paippisissa. Hiekkakuoppien reunoja tarkastettiin ja alueen pohjoispuolelle, Sipoonjoen ranta-alueelle kaivettiin muutamia koepistoja, mutta paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Jokikylä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta KM 4191:1 Leppälammin kylästä Åbyn talon riihipellosta löytänyt kyntäessä työmies Selin 12 cm syvyydestä.
Löytöpaikka sijaitsee Nurmijärven luoteisosassa Korvenojan laaksossa, Kotamäen eli Lahdenpohjanmäen pohjoispuolella. Löytöpaikan länsipuolella Karjaa–Hyvinkää junanrata ylittää Korvenojan. Maasto on pohjoiseen viettävää peltorinnettä. Maaperä on savinen.
Vuoden 2006 inventoinnissa paikasta ei saatu lisätietoa.

Ali-Labbart (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviriipus (KM 15521) on löytynyt Lepsämästä Lepsämäjoen länsirannalla olevasta alavasta savipellosta.
Löytöpaikka sijaitsee Lepsämän kylässä, Lepsämänjoen länsirannalla Selintien ja Kössintien välissä, Ali-Labbartin talon eteläpuolella, noin 100 metriä talosta kaakkoon. Löytöpaikan pohjoispuolella idästä Lallinsuosta laskeva oja yhtyy Lepsämänjokeen, myös länsipuolelta jokea tulee pienempi oja. Löytöpaikka on siis kylän kohdalla olevan jokilaakson pohjoispäässä suhteellisen alavalla paikalla noin 40 m mpy törmän alapuolella. Alue on peltoa.

Metsä-Mähkä 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lohkottu raaka-ainekivi KM 9635 on löydetty Lepsämästä, Lepsämäjoen itään viettävältä terassimaiselta rantapellolta 1933.
Löytöpaikka sijaitsee Lepsämän kylässä, Lepsämänjoen länsirannalla, Mikonmäen itäpuolella jokilaakson rinteellä 40 m mpy törmän päällä, Metsä-Mähkän talosta noin 250 metriä kaakkoon. Maasto on peltoa. Samasta pellosta on löydetty myös kivikirveen teelmiä (KM 9485 ja 19798 Metsä-Mähkä 2)

Metsä-Mähkä 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kivikirveen teelmää (KM 9485 ja 19798) on löydetty Lepsämästä, Lepsämäjoen itään viettävältä terassimaiselta rantapellolta.
Löytöpaikka sijaitsee Lepsämän kylässä, Lepsämänjoen länsirannalla, Mikonmäen itäpuolella jokilaakson rinteellä 40 m mpy törmän päällä, Metsä–Mähkän talosta noin 300 metriä kaakkoon. Maasto on peltoa. Samasta pellosta on löydetty myös raaka-ainekivi noin 50 metriä taloon päin kivikirveen teelmästä KM 9485, ks. Metsä-Mähkä 1.

Ruokosuo 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 9436:2 tasataltta, löytänyt 1924 A. Karikko omalta maaltaan Nurmijärven Lepsämän kylän Ruokosuon tilalta hakapellosta noin 200 metriä asunnosta 15–20 cm syvästä savimaasta.
Löytöpaikka sijaitsee Lepsämän kylän lounaispuolella kilometrin Lepsämänjoen ja Härkälänjoen risteyksestä luoteeseen. Pieni oja laskee Ruokosuolta Härkälänjokeen. Paikka on etelään laskevaa peltoa ojan pohjoisreunalla. Maaperä on savea, pellon yläosassa hiekkaisempaa.

Kyyhkylä (1000005216) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 11839 primitiivinen kirves, löytänyt J. G. Melin kesäkuussa 1947 Nurmijärven pitäjän Lepsämän kylän Saksan talon maalta, pellosta. paikka on Lallinsuon reunassa noin 2 km Saksan päärakennuksesta itään. Esine löytyi auran vaosta noin 20 cm syvältä.
Löytöpaikka sijaitsee Lepsämän kylän koillispuolella, Lallinsuon länsilaidalla olevalla matalalla kumpareella. Kumpareelle on rakennettu ilmeisesti löytöajankohdan jälkeen omakotitaloja ja Lallinsuontie. Kumpare muodostaa pitkänomaisen ”niemen” Lallinsuosta Lepsämänjokeen laskevan ojan pohjoispuolelle. Maaperä on savinen.

Rauhala 2 (1000005218) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 19797) on löytynyt Nummenpään kylästä, loivalta peltorinteeltä. Maaperä savea.
Löytöpaikka sijaitsee Nummenpään kylän pohjoisosassa lähellä Korven kylän rajaa. Maasto on suhteellisen korkeaa, Nummenpään hiekkaharjun pohjoispuolella olevan laakson eteläreunaa. Laakso viettää länteen kohti kuivatusta Leppälammesta laskevaa Korvenojaa. Loivan laakson pohjalla kulkee Karjaan ja Hyvinkään välinen rautatie ja Korventie. Oikokirveen löytöpaikka on Rauhalan talosta 200 metriä länsiluoteeseen pellossa Rauhalantien ja junanradan välissä.
Vuoden 2006 inventoinnissa todettiin kivikautisia asuinpaikkalöytöjä tästä löytöpaikasta itään noin 40 metriä Rauhalan asuinrakennuksesta, katso Rauhala 1.

Yli-Juhola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 9093 reikäkivi, löytänyt syyskuun alkupuolella 1929 oppilas Einar Åkman Nurmijärven pitäjän Numlahden kartanon ja Perttulan sekä Uotilan kylien väliseltä maalta, joka on entistä Kuhajärven pohjaa.
Löytöpaikka sijaitsee Uotilan kylässä Kuhajoen pohjoisrannalla, noin 400 metriä koilliseen Lopentien (132) ja Valkjärventien risteyksestä pienellä kumpareella. Jokeen on matkaa noin 50 metriä kaakkoon. Kumpare on ollut kuivatun Kuhajärven saarena, sen eteläkärjessä on pieni avokallio. Järven pohja on nykyisin laaja peltoaukea. Kuhajoki virtaa etelään Valkjärveen. Maaperä on kivetöntä hiesua. Entisen järven rannoilla on useita kivikautisia asuinpaikkoja. Samalle kumpareelle, sen itäreunalle on merkitty kivikautinen asuinpaikka, jolta on löytöinä kvartsia, ks. Kuhaniittu.

Raala Marttila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löytynyt Raalan Marttilasta, Vantaanjoen länsirannan alavalta pellolta. Esine on ollut Suomiehen kansakoulun kokoelmissa ja se oli kulkeutunut Hyvinkään yhteiskoululle, josta se vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä haettiin Kansallismuseon kokoelmiin (KM 36236).
Löytöpaikka sijaitsee Vantaanjoen länsirannalla Raalan Rantakulmassa aivan Nurmijärven pohjoisrajalla, Rantakulmantien ja Suomiehentien risteyksestä 400 metriä pohjoiseen, tien ja joen välissä, Marttilan talon luoteispuolella. Talon eteläpuolella laskee pieni oja jokeen. Maaperä on hietaa.

Raala Nummela (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneen muotoinen vasarakirves on löytynyt Raalan Nummelasta, alavalta savipellolta. Esine on ollut Suomiehen kansakoulun kokoelmissa ja se oli kulkeutunut Hyvinkään yhteiskoululle, josta se vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä haettiin Kansallismuseon kokoelmiin (KM 36237).
Löytöpaikka sijaitsee Suomiehensuon (Hanhisuon) eteläpuolella, Nummelan talosta 300 metriä pohjoiseen. Löytöpaikka on peltolaakson pohjoispäässä lähellä Hämeentietä. Rinteen päällä on kasvihuoneita ja laakson pohjalla virtaa Suomiehensuosta laskeva Nummelanoja. Nummelanoja laskee lopulta etelässä Kyläjokeen. Löytöpaikan itäpuolella hiekkaharjujen muodostama kapeikko erottaa suon pohjoisessa eteläpuolen laajoista tasaisista viljelyaukeista (Nummenniitty).

Pirttimäki (1000005223) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 10185 poikkikirves, löytänyt Sulo Viherluoma 20.5.1934 Nurmijärven pitäjän Raalan kylästä Pirttimäki -nimisen talonsa maalta uutispeltoa raivatessa kynnöksestä pinnalle nousseena. Paikka on ollut metsänä, talosta runsaasti puolisen kilometriä etelään, savimultamaata.
Löytöpaikka sijaitsee Rajamäen taajaman itäpuolella tasaisella Nummenniityn peltoaukealla. Löytöpaikka on jäänyt Helsinki–Hämeenlinna -moottoritien alle. Laakealta tasangolta laskee ojia toisaalta pohjoisessa Kyläjoen latvoille ja etelässä Vantaanjokeen. Löytöpaikan pohjoispuolella on muutamia korkeampia hiekkaisia mäenharjanteita koillis–lounais -suuntaisena ketjuna. Harjanteita myöten kulkee Pirttimäentie–Penttiläntie.

Savimäki (1000005225) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 14136 oikokirves, löytänyt isäntä Olavi Pengerkoski Nurmijärven pitäjän Raalan kylän ns. Suomiehen seudulta Lerbackan talon pellosta. Toimitettu museoon 16.5.1957.
Löytöpaikka sijaitsee Vantaanjoen länsirannalla lähellä Nurmijärven pohjoisrajaa, Suomiehentien ja Rantakulmantien risteyksestä noin 100 metriä etelään. Risteystä on ilmeisesti siirretty hieman länteen ja löytöpaikka on jäänyt Rantakulmantien alle. Vanha tie näyttäisi kulkevan aivan Savimäen talon ohi. Löytöpaikalla pellossa on matala kumpare ja pelto laskee itään kohti Vantaanjokea. Matkaa jokeen on 300 metriä. Kumpare erottuu myös maaperältään. Se on hietaa, ympäristö savea. Pellossa on myös runsaasti pyöreähköjä kiviä, ilmeisesti vanhasta tienpohjasta, joka on raivattu pelloksi.

Suomiehen kansakoulu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen taltta on löytynyt Suomiehen kansakoulun kasvimaasta, lounaaseen viettävältä rinteeltä. Esine on ollut Suomiehen kansakoulun kokoelmissa ja se oli kulkeutunut Hyvinkään yhteiskoululle, josta se vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä haettiin Kansallismuseon kokoelmiin (KM 36238).
Löytöpaikka sijaitsee Nurmijärven pohjoisrajalla, Suomiehensuon itäpuolella, Suomiehen koulun entisessä puutarhassa, koulun lounaispuolella Suomiehen koulutien ja rakennuksen välissä. Tien länsipuolella on suohon laskevaa peltoa. Koulu sijaitsee pienen mäen, Kissankallion eteläreunalla.

Raala Suoranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löytynyt alavalta, tasaiselta pellolta. Esine on ollut Suomiehen kansakoulun kokoelmissa ja se oli kulkeutunut Hyvinkään yhteiskoululle, josta se vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä haettiin Kansallismuseon kokoelmiin (KM 36239).
Löytöpaikka sijaitsee Nurmijärven pohjoisrajalla, Suomiehensuon itäpuolella tasaisella pellolla, Suomiehen koulutien ja suon välissä, Suorannan talosta 150 metriä pohjoisluoteeseen.

Numlahden koski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan (KM 9812) löysi M. Piipari 25.7.1931 Nurmijärven pitäjän Nurmijärvestä Valkjärveen laskevasta joesta, Numlahden koskesta, joenpohjaa syvennettäessä. Esine löytyi noin 50 cm maan sisästä.
Löytöpaikka sijaitsee Numlahdessa Valkjärven pohjoispuolella Numlahden koskessa eli Kuhakoskessa. Kosken yläpuolella on ollut aiemmin järvi (Kuhajärvi), joka on kuivattu. Entisiltä Kuhajärven rannoilta tunnetaan useita asuinpaikkoja ja uusia on löytynyt myös etelämpää Numlahden jokilaakson rinteiltä.

Kytö 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; KM 16341 rautakirves (tyyppi Kivikosken kuvasto 827), löytänyt mv. Niilo Walldén elokuussa 1964 Nurmijärven Palojoen kylästä omistamansa Kytö -nimisen tilan maalta noin 600 metriä tilan rakennuksista kaakkoon, peltotöissä savipellosta.
Löytöpaikka sijaitsee Palojoen kylässä koulusta noin 400 metriä itään Palojoen pohjoisrannalla. Jokeen on matkaa noin 450 metriä. Peltorinne laskee tasaisesti kaakkoon kohti jokea. Maaperä on savea. Toinen samanlainen kirves on löytynyt aivan lähistöltä (KM 9227), Kytö 2.

Kytö 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; KM 9227 rautakirves, löytänyt syksyllä 1921 lohkotilallisen poika Lauri Walldén Nurmijärven Palojoen Kytö -nimisen tilan maalta 0,5 km kaakkoon tilan rakennuksista uutispeltoa raivatessaan.
Löytöpaikka sijaitsee Palojoen kylässä koulusta noin 400 metriä itään Palojoen pohjoisrannalla. Jokeen on matkaa noin 450 metriä. Peltorinne laskee tasaisesti kaakkoon kohti jokea. Maaperä on savea. Toinen samanlainen kirves on löytynyt aivan lähistöltä (KM 16341), Kytö 1.
Paikallista asutushistoriaa tutkiva Martti Saari (os. Haavistontie 115, Palojoki) kertoi, että vuonna 2008 tarkastetusta nykyisin kuusimetsää kasvavasta paikasta olisi löytynyt rautainen kirves 1920-luvun alussa (gps-pisteen koordinaatit: p=6704249, i=3383606, z= 85 m mpy). Saaren opettaja, joka oli kiinnostunut alueen historiasta, näytti tämän paikan kirveen löytöpaikkana 1930-luvulla. Tarkastuksessa paikalla ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Waseniuska tomten (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sipoon kotiseutumuseon kokoelmissa säilytettävä oikokirves (nro 43) on löytynyt Linnanpellon kylästä entiseltä Waseniuksen tontilta. Paikka sijaitsee Jokimäkeen menevän tien luoteispuolella, Vermijärvestä n. 600 m lounaaseen, kaakkoon viettävällä peltorinteellä. Vuoden 1971 inventoinnissa ei paikalla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Tontilla olevaa vanhaa rakennusta käytetään kesämökkinä. Löytöpaikkana mainittu pelto oli umpeenkasvanut. Mökin länsipuolella kohoaa paikoin kallioinen Stenbacka. Sen kaakkoisrinne on hiljattain aukkohakattu. Moreenirinteeseen kaivettiin muutama koepisto, mutta paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Eriksnäs (1000005240) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sipoon kotiseutumuseon kokoelmissa säilytettävä vasarakirveen katkelma ja epämääräinen hioinkivi on löydetty Eriksnäsistä. Tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä.
Eriksnäsin kartanon alueella käytiin 2007 inventoinnissa. Kartanon itäpuolella oleva pelto tarkastettiin matkalla kallioiselle niemelle, mutta paikalla ei tavattu merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta. Pellossa oli kuitenkin paljon historiallisen ajan löytöjä, mm. lasia, kuonaa ja posliinia, mutta niitä ei otettu talteen.

Skvettbacka (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Reikäkivi (KM 11716 - luontainen kivi, johon on tehty reikä) on löydetty Kallbäckistä, Kallbäckintien itäpuolelta etelälounaaseen laskeutuvasta peltorinteestä. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löytöpaikalla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Kohde sijaitsee Söderkullassa, Sibbesborgista n. 500 m koilliseen. Paikalla on pieni lounaaseen laskeutuva peltotilkku välittömästi Kallbäckintien itäreunalla. Pellosta löytyi runsaasti resenttiä löytömateriaalia ja yksi palanut luu, joita ei otettu talteen.

Immersby Sandbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkiteräinen kirves (KM 18519) löytyi perunannoston yhteydessä Immersbyn Sandbackan talosta noin 300 m länsilounaaseen.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on tasaista Immersbybäckenin rantapeltoa, joka sijaitsee hyvin matalalla rantakorkeudella. Kohteen nimen perusteella paikalla on joskus voinut olla hiekkaisempi kumpare, joka lienee tasoittunut ajan kuluessa peltoviljelyn vaikutuksesta. Alueella ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Lill-Finnas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sipoon kotiseutumuseossa säilytettävä vasarakirveen katkelma on löytynyt Boxin Lill-Finnasin tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Lill-Finnasin tila sijaitsee Boxintien eteläpuolella olevalla moreenikumpareella ja sen pellot laskeutuvat lounaaseen kohti Nevas åta. Peitteettömät pellot tarkastettiin inventoinnissa, mutta alueella ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Rönnkulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokives (KM 10627) on löytynyt Kallbäckin Gumbostrandista, n. 200 m Rönnkullan talosta pohjoiseen, kallion alta, hiekkaisesta metsämaasta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Verifikaatin mukaan nelisivuinen oikokirves on löytynyt Gyttjevikenin rannasta tietä tehdessä, Rönnkullan talosta n. 200 m pohjoiseen ja meren rannasta n. 250 m. Maaperä alueella on hiekansekaista metsämaata kallion alapuolella. Tien reunat olivat inventointiajankohtana umpeenkasvaneet, joten havainnointi oli vaikeaa. Alueelta ei löytynyt mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Löytöpaikasta 270 m länteen sijaitsee Kärren mitä ilmeisimmin pronssikaudelle ajoittuva asuinpaikka ja 860 m itään Stenskybergetin pronssikautinen röykkiöalue. Kaikki kohteet sijaitsevat samalla korkeudella, n. 15 m mpy. On mahdollista, että Rönnkullan löytö liittyy alueen pronssikautiseen asutukseen. Tehokkaalla koekuopituksella alueelta saattaisi löytyä merkkejä Råghomsfjärdenin rantojen pronssikautisesta asutuksesta.

Smeds (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräpuoli (KM 2452:63) ja Sipoon kotiseutumuseon kokoelmiin kuuluva kivikirves ja kourutaltta on löydetty Gesterbyn Smedsin tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Smedsin tila sijaitsee Gesterbyntien eteläpuolella melko jyrkkäpiirteisessä, kohti Sipoonjoen Storträsketiin johtavaan sivuhaaraan laskeutuvassa maisemassa. Peitteettömillä pellonosilla ei havaittu inventoinnissa mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Topografialtaan loivemmat peltorinteet soveltuisivat kivikautisen asuinpaikan sijainnille.

Gästerby (1000005247) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen iskukivi (KM 13311) on löytynyt Gesterbystä, Kristinelund -nimiseltä tontilta, puhelinpylvään juuresta. Löytö lienee peräisin kylän sorakuopasta, joka sijaitsee Sandkullan taloa vastapäätä, sen pohjoispuolella. Vuoden 1971 inventoinnissa ei Kristinelundin eikä sorakuopan ympäristöissä havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Löytöpaikkaa ei tarkastettu 2007 inventoinnissa.

Petas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 5970:524) on löytynyt Pigbystä Petaksen tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Petaksen tila sijaitsee Pigbyssä laajojen peltoaukeiden pohjoisreunalla. Topografialtaan peltojen ylärinteet soveltuisivat hyvin asuinpaikan sijainnille, mutta tarkastetuilla pelloilla ei havaittu tälläkään kertaa mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Bergkulla (1000005249) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Almandiini (KM 11706) on löytynyt Metsäkylästä, Gesterbystä Boxbyhyn ja Spjutsundiin vievän tien varresta eroavan, Landboängenille vievän paikallistien oikealla puolella sijaitsevasta Eklundin ja Gustafssonin välisestä pellosta. Vuonna 1947 tehdyssä tarkastuksessa ei löytöpaikalla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Tilat on yhdistetty ja paikalle rakennettu uusi omakotitalo. Gustafssonin talo on purettu, mutta joitain piharakennuksia ja omenatarha ovat vielä jäljellä. Almandiinin löytöpaikkaa oli hieman ennen inventointia käännetty ja tasoitettu koneellisesti pihan rakentamiseksi, joten tarkastusolosuhteet olivat erinomaiset. Hyvin savisesta maasta, talon koillispuolelta löytyi kupariastian jäännöksiä ja hetekan jouset. Löydöt ovat resenttejä. Metsäkulmaksi nimetyn uuden tontin omistajaa informoitiin almandiinin löytöpaikasta. Alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa, vaikka kupariastian jäännösten löytyminen aluksi hieman nostikin inventoijan verenpainetta.

Nikkilän sairaala 1 (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pronssikirves (KM 10046) on löytynyt Nikkilän sairaala-alueelta, mahdollisesti toimisto- ja keittiörakennuksen välisestä rinteestä. Alueella sijaitsee nykyään sairaalan uusklassisista rakennuksista uudistettu Artborgin asuinalue.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Pronssikirveen löytöpaikka sijaitsee Artborgin eteläreunalla, nurmipeitteisellä piha-alueella. Löytöpaikan itäpuolella on Keravan Energian voimalaitos. Inventointiajankohtana rinnettä juuri kuorittiin koneellisesti nurmialueen uusimiseksi. Kaivinkoneen kuljettajan mukaan alueella sijaitsee maanalaisia öljysäiliöitä, jotka on kaivettu paikalle 1970-luvulla. Kuorittu alue tarkastettiin ja siinä havaittiin ainoastaan resenttiä materiaalia. Paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Löfkulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sipoon kotiseutumuseon kokoelmiin kuuluvat oikotaltta ja kivikirves ovat löytyneet soranottopaikalta Herralan Petisbackenista, noin 450 m Löfkullan talosta itäkoilliseen. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla oleva hiekkakuoppa muodostuu useista pienistä kaivannoista. Pääosin umpeenkasvaneiden kuoppien reunat tarkastettiin ja mäelle kaivettiin muutamia koepistoja. Topografialtaan alue soveltuisi kivikautisen asuinpaikan sijoittumiselle. Paikalla ei kuitenkaan havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Tallboskis (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkakirves (KM 18520) on löytynyt Herralasta, Tallboskisin päärakennuksesta 80 m koilliseen, saunan kaakkoispuolelta pellosta. Esine löytyi ojaa kaivettaessa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Kohde sijaitsee Sipoonjoen itärannalla, Rimäki -nimisen kalliolakisen mäen pohjoisreunalla. Maanomistaja näytti tarkan löytöpaikan, joka sijaitsee piha-alueen reunalla, traktoritallin itäkulmalla. Nurmialueen läpi on kaivettu oja, jota kaivaessa kivikirves löytyi. Maalaji alueella on savea. Löytöpaikan ympärillä olevat pellot tarkastettiin inventoinnissa, mutta alueella ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Skogskältas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sipoon kotiseutumuseon kokoelmiin kuuluvat taltta, poikkitaltta ja hioinkivi ovat löytyneet Skogskältasin talon mailta Linnanpellosta. Tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Talon lounaispuolelta, pellon reunassa sijaitsevan ladon kulmalta löytyi epämääräinen kvartsi-iskos. Paikalla ei havaittu muuta kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Viirilä II (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskokset (KM 30726:57) löytyivät Hindsbystä Viirilän hyvin vetisen suoalueen itäreunalta. Lähellä Viirilä I, III ja IV -asuinpaikat ja Viirilä V -löytöpaikka.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Maaperä löytöpaikan läheisyydessä on hiesusavea. Mäen päällä maaperä muuttuu karkeammaksi ja kivisemmäksi. Maaperän ja kasvillisuuden perusteella vaikuttaa siltä, että saarekkeella on joskus ollut pieni pelto. Löytöpaikan läheisyyteen kaivettiin muutamia koepistoja, mutta paikalla ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Viirilä V (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskokset (KM 30726:60) löytyivät Hindsbystä, korkean ja jyrkän kallion alapuolelta, läheltä Viirilän suo-alueen reunaa. Paikan kaakkoispuolella virtaa notkelmassa pieni puro. Maasto on kivikkoista ja paikoin varsin jyrkästi etelään ja kaakkoon viettävää. Löytöpaikka voi liittyä Viirilä IV -nimiseen asuinpaikkaan. Lähellä sijaitsevat Viirilä I ja III -asuinpaikat ja Viirilä II -löytöpaikka.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Kohde sijaitsee aivan suon reunassa ja Gasumin maakaasuputki kulkee sen itäpuolella. Matkaa läheiselle Viirilä IV -asuinpaikalle on 250 m etelään. Inventointiajankohtana, toukokuun lopulla, löytöpaikka oli hyvin vetinen. Muutamat läheiset tuulenkaadot tarkastettiin, mutta niissä ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Löytöpaikka saattaa hyvin liittyä läheiseen asuinpaikkaan.

Ristipakka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioinkivi (KM 34453) on löytynyt Klaukkalasta Ristipakka-nimiseltä tilalta, kivikasasta, johon kivet on kerätty viereiseltä pellolta.
Löytöpaikka sijaitsee Klaukkalan taajaman eteläpuolella Lepsämänjoen itärannalla, Vanhan Myllytien päässä olevalla pellolla. Pelto on pienessä laaksossa, jonka pohjalla laskee oja jokeen. Pellon länsireunalla tien päässä on varastoalue, jonka pellon puoleisessa reunassa kivikasa on ollut. Pellossa on pieni 40 m mpy korkeuskäyrän muodostama etelään suuntautuva niemeke. Maaperä on hiesua. Saman pellon reunasta noin 170 metriä lounaaseen on löytynyt kivitaltta KM 33079, Vanhamylly.
Pelto tarkastettiin vuoden 2006 inventoinnissa, mitään ei löytynyt.

Raala Jukola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 34256) on löytynyt Raalan kylästä, Jukola-nimiseltä tilalta, peltotöiden yhteydessä. Löytöpaikka sijaitsee Vantaanjoen itärannalla Raalan kartanon eteläpuolella, Hynnänkorventien itäpuolisella pellolla. Vuoden 2006 inventoinnissa todettiin, että löytöpaikalle on rakennettu muutama omakotitalo (Hynnänkorventie 493). Pelto on loiva länteen kohti jokea laskeva laakso. Maaperä on hiesua. Jokeen on matkaa noin 500 metriä.

Myllykoski (1000005321) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos (KM 30780) on löytynyt Myllykosken alapuolelta Vantaanjoen varresta. Löytöpaikka sijaitsee joen ylittävästä alimmasta sillasta noin 100 m alajuoksuun päin, kosken länsirannalla olevan jyrkähkön niittyrinteen alaosassa, hiekkakerroksessa, noin 5 m nykyisestä joenrannasta.
Huomioita paikalta vuoden 2006 inventoinnissa: Tarkkaa löytökohtaa oli vaikea paikallistaa, sillä karttamerkin alapuolella olikin vielä yksi silta. Ylinnä lähinnä maantietä on puurakenteinen museosilta ja sen alapuolella vielä kaksi. Alin on itärannalta Kylmäojantieltä tulevan ajouran päässä (parkkipaikka kalastajille). Paikalla kuultiin, että koskea on kunnostettu ja raivattu paljonkin kalastusta ja luontopolkuja varten. Alhaalla joen rannassa ei ollut avointa maastoa tarkastettavaksi, muutenkin löytöpaikka on epätyypillinen jyrkän jokilaakson kapealla pohjalla.

Nybacka (1000005325) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 22810 kivikirves, löytänyt Timo S. Vaskelainen Nybackan tilan maalta savimultapellosta kuvausmatkalla 1985.
Löytöpaikka sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän koillispuolella Hämeenlinnan moottoritien ja Vantaanjoen välissä. Paikka on laaja loivasti kaakkoon jokeen laskeva peltoaukea. Löytöpaikka on tasaisen pellon keskellä. Maaperä on savea. Ylempänä Nybackan talon ja Karhukorven koulun paikkeilla on hieman törmää (65–70 m mpy) ja maaperä on hiekkainen. Vantaanjoen länsiranta on tällä alueella laajalti hyvin tasainen ja aukea.

Jokiniemi (1000005326) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 14417) on löytynyt Nurmijärven Nukarista, Jokiniemen tilan pellosta perunavakoa kynnettäessä. Löytöpaikka sijaitsee 200 m etelään päärakennuksesta. Ilmoituksen mukaan paikalta on löytynyt myös kaksi muuta kiviesinettä, jotka ovat joutuneet hukkaan. Niiden löytöpaikka on jonkin verran taloon päin.
Löytöpaikka sijaitsee Vantaanjoen itärannalla, ilmeisesti Rauhanniementien ja joen välisellä kapealla kaistaleella alavalla paikalla. Tällä kohdin pelto laskee aika tasaisesti jokeen ja 80 m mpy käyrä kulkee kauempana joesta.
Vuoden 2006 inventoinnissa saatiin tietoon, että kasvimaa olisi ollut alavalla rantakaistaleella Rauhanniementien länsipuolella, mutta tarkkaa tietoa löytöpaikasta ei saatu. Ranta oli heinikkona, joten tarkastuksessa ei paljastunut mitään.

Viertola 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 11409 vasarakirves, löytynyt Nurmijärven Lepsämän kylästä Viertolan uudispellosta (Jokiniemenpelto) noin 500 metriä talosta etelään. Löytäjä Maija Wekki. Toimitettu museoon 18.8.1944.
Löytöpaikka sijaitsee Lepsämänjoen ja Härkälänjoen yhtymäkohdassa. Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Jos löytöpaikka on joen itärannalla, se on hyvin lähellä Viertolan asuinpaikkaa (ks. Viertola 1). Maasto on joenrantapeltoa, savimaata.

Peltomäki (1000005328) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 9781) on löytynyt Uotilan Peltomäen pellolta, äestystöissä, noin 300 m talosta etelään, läheltä jokirantaa.
Löytöpaikka sijaitsee Nurmijärven taajaman länsipuolella Luhtajoen pohjoisrannalla, Peltomäen talosta noin 300 metriä etelään. Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Tällä kohdin joki mutkittelee pienten mäkien välissä ja kiertää Peltomäen eteläpuolella etelään suuntautuvan ”niemen” (Haapaniemi).

Jokiranta 2 (1000005329) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkirves (KM 9326:1) on löytynyt Laukkalan (eli Klaukkalan) Kuonomäen kulmalta, Espoon rajalta. Löytöpaikka on Jokirannan talon lähellä sijaitseva uusi (v. 1931) savipelto.
Löytöpaikka sijaitsee Lepsämänjoen pohjoisrannalla Kuonomäen eteläpuolella. Jokirannan talon kohdalla joki tekee mutkan etelään. Maasto on loivasti kaakkoon ja etelään laskevaa peltoa. Talo on kumpareella pellon keskellä. Lähiympäristössä on useita asuinpaikkoja hyvinkin lähekkäin. Ilmeisesti samasta pellosta on löytynyt myös kvartsi-iskoksia, ks. Jokiranta.

Holsti 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Riipushioin (KM 30987) on löytynyt Kaarlenkylästä Holstin tilan pellosta Mäntsälään vievän tien vierestä, sen länsipuolelta. Tarkastamaton löytöpaikka.

Nygrans (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 2452:26) ja reikäkirves (KM 2452:27) ovat löytyneet Anttilasta Nygransin talon mailta.

Hannula (1000005382) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 6175:1) on löytynyt Tuorilasta Hannulan tilan maalta "i Iso åkern".

Rapsåkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Paikalta on löytynyt reikäkivi Brobackan tilan Rapsäkerista. Entinen rapsipelto on nykyisin nurmikkona. Aiemmissa tarkastuksissa paikalla ei ole havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Hämeenkylän kartano 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 5042:3) ja kourutaltta (KM 5042:4) ovat löytyneet Hämeenkylästä, noin 2,9 km Hämeenkylän kartanosta koilliseen, entisen Bergbron torpan pihapellosta. Pellot sijaitsevat mäen etelärinteellä. Maaperä on hiekkapitoista. Viljan takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1962 inventoinnin yhteydessä.

Uotila 2 (1000005433) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi on löytynyt Seutulasta Uotilan navetasta. Todennäköisesti se on tuotu sinne Getbackan puolella olevilta perunamailta. Sopiva löytöpaikka voisi olla myös talosta etelään oleva Vantaanjoen rantarinne. Vuoden 1962 inventoinnissa ei löydetty mitään kiinteään muiniasjäännökseen viittavaa.

Jokivarsi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta (KM 15092) on löytynyt pellosta, läheltä Keravan jokea. Verifikaatiin karttaluonnoksen perusteella löytöpaikka sijaitsee todennäköisesti Sipoossa Myraksessa, ei Vantaan puolella niin kuin pääluettelossa on ilmoitettu.
Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Kohde sijaitsee Sipoon ja Vantaan rajalla, Keravanjoen mutkan eteläpuolella, nykyisen Lahdenväylän penkassa. Läheisen Myraksen kartanon laajan kivikautisen asuinpaikan löytöalue 3 sijaitsee paikasta n. 260 m eteläkaakkoon. Löytö saattaa liittyä läheiseen asuinpaikkavyöhykkeeseen.

Niittytie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Primitiivinen kirves (KM 15865) on löytynyt verifikaatin mukaan os. Niittytie 2, pellosta ojankaivuun yhteydessä. Samasta paikasta on löydetty toinenkin kivikirves (KM 12890). Itä-Hakkilan kadunnimet ovat muuttuneet sitten 1960-luvun: Niittytien nimi on nykyisin Kankurintie. Verifikaatin karttaluonnoksen perusteella löytöpaikka sijaitsee Kankurinkujan ja Kankurintien välissä, teiden itäpäässä.

Kuusitie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskekeihäänkärki on löytynyt pääluettelon mukaan Itä-Hakkilasta os. Kuusitie 4. Itä-Hakkilan kadunnimet ovat muuttuneet sitten 1960-luvun: Kuusitien nimi on nykyisin Loimitie.

Keihäsjoki 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta ja kivikirves (KM 9640) ovat löytyneet vuonna 1933 Keihäsjoelta.

Metsäranta (1000005561) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jäkärlän tyypin oikokirves on löytynyt Vahkojan Metsärannasta.

Karjalainen (1000005563) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen puolikas on löytynyt Vaiveron Karjalaisesta.

Keskitalo (1000005564) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 17362:1) ja taltta (KM 17362:2) ovat löytyneet Hyvinkäänkylästä Keskitalon tilan pellosta, noin 10 m päästä toisistaan.

Tapaninkylä (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Kaksi pronssikirvestä (KM 72) ovat löytyneet vuonna 1885 Tapaninkylästä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä – löytöpaikaksi on mainittu sekä Rasin tontti, että Tapaninkylän kartanon mäki. Rasin tontti on nykyisen (1962) Kirkonkyläntien varrella Immolankujasta kaakkoon olevan mäen luoteispuolella (osoite Immolankuja 3). Tapaninkylän kartanon mäki puolestaan sijaitsee osoitteessa Karhusuontie 61 (p = 6684740, i = 3388373)

Storkens (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltta (KM 142) on löytynyt vuonna 1857 Kollan vanhan rakennuksen perustasta. Vuoden 1962 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Filpus (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta (KM 366) ja kivikirves (KM 367) ovat löytyneet Malmilta Filpuksen talon mailta Långinpuron eli Longinojan eteläpuoleiselta rantatörmältä. Esineiden tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä. Vuoden 1962 inventoinnissa paikkaa ei voitu tutkia viljelysten vuoksi.

Malmi 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 1145) on löytynyt hiekanotossa Helsingin Malmilta. Esineiden tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä, mutta koordinaatti viittaa mahdolliseen löytöpaikkaan, nyttemmin täytettyyn hiekkakuoppaan.

Malmi 2 (1000005678) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Otanuija (KM 7106) on löytynyt Malmilta läheltä Järven torppaa sotilasmaantietä rakennettaessa. Paikka on lähellä suurta valtatietä (= vanha Hämeen valtatie) ja sen oikealla puolella asemalle tultaessa. Löytöpaikaksi on vuoden 1962 inventoinnissa tulkittu alue, joka sijaitsee Latokartanontien ja Pukinmäentien haaran länsipuolella. Paikkaa ei voitu tutkia inventoinnissa viljelysten vuoksi.

Puotinkylän kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 5622:2) on löytynyt Puotinkylän kartanon pellosta noin 50 m merenrannasta. Koska korkeus jää alle 10 metrin, täytyy kyseessä olla veteen joutunut esine.

Johanneksen kenttä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Roomalainen Aleksanteri Severuksen pronssiraha (KM 3905) löytyi syksyllä 1899 uuden kirkon eli Johanneksen kirkon ja Suomalaisen normaalilyseon (Ratakatu 2) välisestä pellosta.

Tuovisen palsta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 5797) on löydetty Huopalahdesta, nykyisestä Etelä-Haagasta, Vanhan Turun maantien ja Kauppalantien kulmauksen tienoilta. Alue on kaupunkimaisesti rakennettu, eikä ollut enää vuoden 1962 inventoinnissa tutkittavissa.

Tuomarinkylän kartano 1 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Painokivi (KM 6038) on löytynyt Tuomarinkylän kartanon mailta, viiden metrin päästä W. Mikanderin asunnosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1962 inventoinnissa ei mahdollista löytöaluetta voitu tutkia tarkemmin viljelysten takia.

Månsas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 6190:8) on löytynyt Oulunkylästä Månsaksen talon maalta noin 90 cm:n syvyydestä. Löytöpaikka on nykyistä Maunulaa. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä, mutta se on saattanut olla nykyisten Suursuontien ja Pirttipolun itäpuolella hiekkaisessa rinteessä

Nallibacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkirves (KM 6190:9) on löytynyt Pukinmäen säterille kuuluneelta Nallibackan niityltä. Niitty on välittömästi Malmin lentokenttäalueen eteläpuolella vain kapean harjanteen siitä erottamana. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Fallet (1000005685) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 6345:3) on löydetty Tuomarinkylän kartanon mailta Torpparinmäeltä Fallet-nimiseltä pellolta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Pellon alavuudesta päätellen kyseessä on irtolöytö.

Tuomarinkylän kartano 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 6360) on löytynyt Tuomarinkylän kartanon läheltä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Svahnin torppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi tasatalttaa (KM 6466) ja (KM 5413) ovat löytyneet Malminkartanon mailta. Toinen taltoista löytyi Svahnin torpan perunapellosta, toinen perunakellarin kaivussa. Torppa on sijainnut Malminkartanon alueitten pohjoiskolkassa Haltialaan johtavan tien pohjoispuolella, Vantaan jokilaaksoon laskevalla rinteellä. Maaperä on hiekkaista. Löytöpaikkaa ei tutkittu tarkemmin vuoden 1962 inventoinnissa koska torpan maat olivat nurmettuneet umpeen.

Bertas (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Hioin (KM 6695) on löydetty Pitäjänmäeltä, Bertas-nimisen talon maalta, läheltä Pitäjänmäen asemaa. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Kaupunginpelto (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Rautainen keihäänkärki (KM 8963) on löytynyt vuonna 1929 Helsingin pitäjästä, Helsingin kaupungin pellosta. Pelto sijaitsi Pukinmäen ja Malmin asemien keskivälillä, rautatien ja Malmille vievän tien länsipuolella lähellä puuseppä Niirasen huvilaa. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Esineen ajoitus on epävarma.

Toivola (1000005690) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoisen vasarakirveen keskiosa (KM 9267:3) on löytynyt Oulunkylästä Toivolan lastenkodin alueelta Metsäpellon takan olevasta hiekkakuopasta. Alueella on linnoitelaitteita. Vuoden 1962 inventoinnissa ei havaittu kiinteän muinaisjäännöksen merkkejä.

Tuomarinkylän kartano 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven kappale (KM 9967) on löytynyt Tuomarinkylän kartanon mailta, Vantaanjoen rannalla olevan pellon pinnalta. Paikan alavuudesta päätellen irtolöytö.

Merimiehenkatu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltta (KM 10098) on löytynyt vuonna 1935 Fredrikinkadun ja Merimiehenkadun kulmassa olevan vanhan kivitalon (osoite Merimiehenkatu 43) korjaustöissä lattiatäytteestä.

Lauttasaarenkatu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 10120) on löytynyt vuonna 1932 romukasasta venäläisten hautuumaa-aidan vierestä ja kourutaltta (KM 11323) on löytynyt 1940-luvulla Ruoholahdesta Lauttasaarenkadun (= Porkkalankatu vuodesta 1970) oikealta puolelta läheltä venäläisten hautuumaata ja Lapinlahden sairaalan aitaa peltoa kuokittaessa. Tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä.

Strömberg (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Korppihakun muotoinen reikäaseen teelmä (KM 11430) on löytynyt Pitäjänmäeltä, Strömbergin tehtaan alueelta. Esine löytyi maantasoitustöissä tehtäessä uudisrakennusta vanhan tehtaan viereen. Vuoden 1962 inventoinnissa ei radan pohjoispuoliselta alueelta löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Alue on täysin rakennettu, eikä paikalla pysty havaitsemaan mitään esihistorialliseen toimintaan viittaavia merkkejä.

Vartiokylän linnavuori 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piistä valmistettu nuolenkäki (KM 11781) on löytynyt muinaislinnan läntiseltä rinteeltä, paikalta, jossa on vanhan painokoneen jäännökset.

Aleksis Kiven katu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Muinaisruuhi eli haapio (KM 12544:1) on löytynyt Aleksis Kiven katu 4-8 tontilta asuinrakennuksen perustustöitä tehtäessä heinäkuussa 1950. Ruuhi oli löydettäessä noin 70 palana. Mäntypuusta tehdyn ruuhen pituus on ollut alun perin noin 7 m. Vain osa siitä saatiin talteen.

Valtion sikatalouskoeasema (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 13045) on löytynyt Puistolasta Valtion sikatalouskoeaseman mäen rinteestä. Paikka on etelään antava rinne, korkeus 18–19 m merenpinnasta. Mäen pohjoisrinteellä on hiekkakuoppa. Kirves on mahdollisesti kulkeutunut kuopasta löytöpaikkaan. Kasvillisuuden takia paikkaa ei voitu tutkia vuoden 1962 inventoinnissa.

Viikin latokartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piisirppi (KM 13232:1) ja piisirpin katkelma (KM 13232:2) ovat löytyneet 1950-luvun alussa Lahden uuden pikatien rakennustöissä, ojankaivussa, tieleikkauksesta noin metrin syvyydestä ruskeasta hiekasta. Esineet löytyivät 1–2 metrin etäisyydeltä toisistaan.

Hernesaarenkatu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tuura (KM 13697) on löytynyt Hernesaarenkatu 17 vastapäätä olevan kallion reunasta 1940-luvulla.

Mäyrätie (1000005700) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 13843) on löytynyt Herttoniemestä, osoitteessa Mäyrätie 2 sijaitsevan talon pihalta täytemaasta. Irtolöytö.

Uudenkaupungintie (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Viikinkiaikainen rautakirves (KM 13845) on löytynyt maanleikkaustöissä Uudenkaupungintien varrelta noin 65 m Ulvilantien risteyksestä.

Malmi 3 (1000005702) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkapääkirves (KM 14296) on löytynyt Malmilta, pellolta, joka sijaitsee hautausmaan ja tiilitehtaan ratojen välissä rautatien itäpuolella. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä

Yläkaskenkuja 14 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkakirves (KM 14459) ja jauhinkivet (KM 13425:1-2) ovat löytyneet Tapaninkylästä osoitteessa Yläkaskenkuja 14 sijaitsevan talon puutarhasta, rakennuksesta kaakkoon. Löytöpaikka on etelään antava rinne, jonka maaperä on hienoa hiekkaa. Ylempänä, runsaan 100 m etäisyydellä samalla mäellä on nuorakeraaminen asuinpaikka (Yläkaskenkuja), johon löydöt saattavat liittyä.

Raidekuja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoisen vasarakirveen teräpuolisko (KM 14687) on löytynyt Puistolasta, osoiteessa Raidekuja 5 olevasta rakennuksesta noin 20 m länteen. Kasvillisuuden takia paikkaa ei voitu tutkia vuoden 1962 inventoinnissa.

Fallkulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkakirves (KM 15192:1) on löytynyt Fallkullan tilan perunapellosta. Paikkaa ei tutkittu vuoden 1962 inventoinnissa viljelysten vuoksi.

Herastuomarintie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 15497) ja hukkaan joutunut kourutaltta ovat löytyneet Torpparinmäestä Herastuomarintien ja Viskaalintien risteyksestä ojaa kaivettaessa. Paikka on hiekkaperäinen pohjoisrinne, vuonna 1962 omakotitalojen piha-aluetta. Vuoden 1962 inventoinnissa ei paikalla havaittu kiinteän muinaisjäännöksen merkkejä.

Hesperia (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivinuija (KM 15520) on löytynyt Hesperiasta Töölönlahden rannalta läheltä Suomen sokeritehdasta Wassbergin Fiskfabrikin lattian täytteestä soran ja hiekan joukosta. Irtolöytö.

Keskusvankila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoinen vasarakirves (KM 16648) on löytynyt Helsingin keskusvankilan alueelta. Esine on luultavasti kulkeutunut alueelle muualta.

Arhipanpolku (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen liusketaltta (KM 17258) on löytynyt Etelä-Kaarelasta Arhipanpolku 6:sta omenapuita istutettaessa. Esine löytyi ruskeasta hiekkakerroksesta.

Malminkartano pallokenttä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 17305) löytyi Malminkartanon jalkapallokentän pohjoisesta maalista n. 30 m pohjoiseen jalkapallopelin aika.

Pitäjänmäki (1000005711) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 20217) on löytynyt Pitäjänmäeltä, Pajamäentien ja Tykistötien välissä olevan leikkikentän kohdalta eroavan polun pinnalta, soramaasta.

Mottitie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Uurrenuija (KM 20237) on löytynyt hiekkakasasta Pitäjänmäen Martista osoitteessa Mottitie 7 sijaitsevan talon pihasta. Hiekka on tuotu paikalle nk. Juslinin hiekkakuopasta (kaivaus Jouko Räty vuonna 1972), joka sijaitsee Vantaalla Hämeenlinnantien itäpuolella ja Vaskivuorentien eteläpuolella

Kannelmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 20548) on löytynyt 1979 Kannelmäestä urheilukentän ja Mätäjoen väliseltä peltoaukealta, kaupungin palstalta peltotöiden yhteydessä.

Kanervatie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivilaji-iskos (KM 23192) on löytynyt Tapaninkylästä nurmikon perustustöitä tehtäessä multavasta savesta. Löytöpaikan osoite on Kanervatie 6. Paikalla havaittiin myös luunpaloja. Tarkastuksessa vuonna 1997 ei kuitenkaan havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa

Santahamina (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen nuolenkärki (KM 23575) on löytynyt vuonna 1965 tai 1966 raskassinkojoukkueen asemaanmenoharjoitusten yhteydessä Santahaminan pohjoisosasta, Lehmäsaarenlahden rantatörmän päältä, Kadettikoulun urheilukentän koillispuolelta. Löytö on diarioitu kansallismuseon kokoelmiin vuonna 1987.
Kadettikoulun itäpuolella olevan asfaltoidun paikoitusalueen ja jyrkästi itään päin laskevan rantatörmän välissä sijaitsee noin 10 metriä leveä asfaltoimaton runsaan kasvillisuuden peittämä alue. Tämä rakentamaton kaistale tulkittiin mahdolliseksi alueeksi, missä jäänteitä irtolöytöön liittyvästä mahdollisesta kiinteästä muinaisjäännöksestä olisi voinut säilyä. Merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei paikalta kuitenkaan havaittu.

Torpparinmäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Raudasta valmistettu mahdollinen nuolenkärki (KM 24735) löytyi vuonna 1989 Torpparinmäen peltojen keskellä kulkevalta hiekkatieltä.
Löytöpaikka sen sen lähiympäristö tarkastettiin 2023 löytöpaikkaa sivuavan kaavahankkeen johdosta. Tarkastuksen suoritti Helsingin kaupunginmuseo. Paikalta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä tai muuta arkeologista kohdetta.

Vartioharju (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Merovingiaikainen putkellinen keihäänkärki (KM 24985) on löytynyt soraisesta rantatörmästä saven ja hiekan rajasta Varjakanvalkama 36:ssa sijaitsevan talon pihaa tasoitettaessa.

Särkiniementie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 31516) on löytynyt Lauttasaaresta osoitteessa Särkiniementie 13 sijaitsevan kerrostalon nurmialueelta. Paikka on vuoteen 1974 asti ollut teollisuustonttina, jota on täytetty rakennusjätteellä. Esine on ilmeisesti kulkeutunut löytöpaikalle täytemaan mukana.

Erkki Melartinin tie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (professori Laitakarin hallussa v. 1962) on löytynyt Pukinmäestä Erkki Melartinin tie 11:ssä sijaitsevalta tontilta vuonna 1912, savimaasta. Paikkaa ei tutkittu tarkemmin vuoden 1962 inventoinnissa, mutta paikan alavuuden perusteella kyseessä on ilmeinen irtolöytö.

Kaarela (1000005724) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Koristeeton saviastianpala (KM 16222) on löytynyt vuonna 1964 Kaarelasta, 200 m Mätäojan itäpuolelta ja 50 m Vanhalta Nurmijärventieltä Jönsasiin johtavan tien pohjoispuolelta, tien varressa olevan hiekkakuopan sivussa olevan mäen länsipuolelta. Löytöpaikka oli hiekkainen länteen viettävä peltorinne. Huom! Veikko Lehtosalon Helsingin pitäjän inventointikertomukseen (1962) liittyvässä kartassa 8 on koordinaatin osoittamalle paikalle tehty kolmio-merkintä – merkintää ei ole selitetty, mutta se täsmää löytöpaikan sanallisen kuvailun kanssa. Löytöpaikka on nykyistä Kaivokselaa.

Gerk 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 520) on mahdollisesti löytynyt Smedsbyn Gjerkin tilalta. Tarkempaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Gerk 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikives (Smedsbyn kansakoulun kokoelmat) on löytynyt Orrbergenistä, joka on Jondalista etelään, Turun moottoritien eteläpuolella. Tarkempaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Kysymyksessä on melko selvä irtolöytö.

Träskändan kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 552) on löytynyt Träskändan kartanon pellosta. Taltan löytöpaikkaa on mahdoton saada selville, mahdollisesti se on jostakin Pitkäjärven Träskändavikenin rantapellosta.

Dalsvik 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoinen vasarakirves (KM 604) on löytynyt Dalsvikin kartanon maalta vuonna 1865. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Kartanon paikalla on nykyisin Laaksonlahden urheilupuisto.

Stensvik (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yksinkertainen reikäkirves (KM 2604) on löytynyt Stensvikistä eli Kivenlahdesta, Espoon lahden rannalla ojaa kaivettaessa. Löytöpaikasta ei ole tarkempia tietoja, mutta kartan Europaeus, Aarne 1922: Fornfynd från Kyrkslätt och Esbo socknar. SMYA XXXII:1, s. 10 mukaan kirves on peräisin Stensvikin kartanosta lounaaseen olevasta niemestä. Löytö on ilmeisesti joutunut aikoinaan mereen.

Smedsvillan (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoinen vasarakirves (KM 5646) on löytynyt Tallgrenin antamien tietojen mukaan hiekkakuopasta, noin 300 m Björnbackan lounaispuolelta ja 400 m Stensin talosta länteen. Vuoden 1962 inventoinnissa ei paikalla havaittu jälkiä hiekkakuopasta eikä asuinpaikasta. Toinen vaihtoehtoinen sijaintipaikka on noin Björnbackan löytöpaikasta noin 800 m. kaakkoon. Vuoden 1962 inventoinnissa ei siltäkään paikalta havaittu jälkiä hiekkakuopasta eikä asuinpaikasta.

Grans (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan kappale (KM 5970:600) on löytynyt Gransista, noin puoli kilometriä Kilon kartanosta koilliseen, Turuntien varresta, nykyisen (1962) seuratalon luota. Asuinpakan merkkejä ei vuoden 1962 inventoinnissa havaittu.

Rosendal (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen puolikas (KM 6172) on löytynyt Myllykylän Pellin talon maalta Rosendalin palstalta. Se sijaitsee Bembölestä Vantaalle vievän tien luoteispuolella, tienhaarasta noin 1 km Vantaalle päin, Pellaksen (Pellin) talosta, joka on lastenkotina (1962), noin 150 m länteen.

Nyby (1000005774) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves (KM 6765) on löytynyt Dåvitsista eli Taavinkylästä Nybyn torpan hiekkakuopasta. Torppa on ollut vanhan Smedsbystä Gräsaan vievän tien länsipuolella pienellä korkealla kalliolla. Noin 100 m talosta koilliseen havaittiin vuoden 1962 inventoinnissa vanhan matalan hiekkakuopan jäännökset. Löytö saattaa olla siitä peräisin. Inventoinnissa ei havaittu asuinpaikan merkkejä.
Vuonna 2020 lähiympäristössä tehdystä koekuopituksesta ei löytynyt mitään varmasti kivikautista, selkeitä löytöjä tai likamaata.

Olinin palsta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piisaha (KM 6927:1) on löytynyt Olinin palstalta, joka sijaitsee mahdollisesti Kauniaista Mankkaalle vievän tien varressa, noin 1,6 km Kauniaisten asemalta kaakkoon. Paikka on melko jyrkästi länteen viettävää rinnettä, maasto on kivikkoista. Vuoden 1962 inventoinnissa ei havaittu asuinpaikan merkkejä.
"Piisaha" lienee itse asiassa piisirppi.

Mäkkylä (1000005776) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta (KM 9155), tasataltta (KM 9256) ja reikäkivi (KM 9594) ovat ilmeisesti löytyneet samoilta seuduilta Espoon Suurhuopalahden kylän Mäkkylän virkatalon maalta. Todennäköinen löytöpaikka on talosta noin 600 m pohjoiseen olevassa tienleikkauksessa. Vuoden 1962 inventoinnissa ei havaittu merkkejä asuinpaikasta.

Juus (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 9234) on löytynyt Vanhankylän Juusin tai Juunin talon maalta. Juusin talo sijaitsee Bembölen tien länsipuolilla, Juunin talo tien itäpuolella, Anfallintien haaran luona. Asuinpaikan merkkejä ei havaittu vuoden 1962 inventoinnissa.

Korpela (1000005778) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen puolikas (KM 9257) on löydetty Espoon pitäjästä Leppävaaran kartanosta lohkaistulta Korpela-nimiseltä palstalta. Vuoden 1962 inventoinnissa ei paikalla havaittu asuinpaikan merkkejä.

Stormbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Soikeateräinen kirves (KM 9288) on löytynyt vuonna 1925 Bembölen kylän Gröndalista, Kavallista erotetun Stormbackan maalta, Sandkulla-nimiseltä pieneltä mäeltä. Asuinpaikan merkkejä ei vuoden 1962 inventoinnissa havaittu.

Mäkkylä 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves (KM 9788) on löytynyt hiekkaa otettaessa Pitäjänmäen Mäkkylän sotilasvirkatalon maalta, 125 m Espooseen vievän maantien pohjoispuolelta. Vuoden 1962 inventoinnissa ei paikalla havaittu asuinpaikan merkkejä.

Ers (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 10096) on löytynyt Vanhakylän Stålen talon jokirannasta, paikalla olevasta jokisillasta noin 50 m ylöspäin kun jokea levennettiin ja kaivettiin syvemmäksi. Kirves on epäilemättä veteen pudonnut.

Dalsvik 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 10231) on löytynyt Dalsvikin kartanon maalta Storträskin ja kartanon väliseltä pellolta, kartanon rakennuksista koilliseen. Vuoden 1962 inventoinnissa ei havaittu asuinpaikan merkkejä.

Gammelgård Björkbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 10330) on löytynyt sorasta, joka on peräisin Gammelgårdin eli Vanhakylän kylän hiekkakuopasta. Verifikaatin karttaluonnoksen mukaan hiekkakuoppa on ollut Björkbackan talosta noin 200 m itäkoilliseen. Paikka on länteen viettävää metsäistä rinnettä. Vuoden 1962 inventoinnin aikaan alue oli osittain jo rakennettu eikä hiekkakuoppaa enää löytynyt.

Kouhi (1000005784) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 10541) on löytynyt Gröndalin Kouhin talon pellosta kyntötöiden yhteydessä.

Edisbo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 11248:1) on löytynyt Kvisbackan eli Kuitinmäen Edisbosta ojan pohjalta kaivettaessa savimaasta noin 80 cm syvältä. Selvä hajalöytö.

Huvilatie (Villavägen) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Primitiivinen kirves (KM 11457:1) on löytynyt Laaksonlahdesta osoitteesta V Huvilatie 10. Paikka on kaakkoon viettävää rinnettä, joka on täynnä omakotitaloja. Alue on myllätty ja rakennettu, mitään asuinpaikan jälkiä ei vuoden 1962 inventoinnissa havaittu.

Mäkkylä 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piikirves (KM 13392) on löytynyt Mäkkylästä saksalaisen sankarihaudan vierestä. Sankarihauta on noin 300 m Leppävaaran asemalta itäkoilliseen, Turuntiestä noin 60 m pohjoiseen, Armas Launiksentien eteläpäässä. Paikalla ei vuoden 1962 inventoinnissa ollut havaittavissa asuinpaikan merkkejä. Kysymyksessä voi olla hyvinkin sekundäärinen löytö.

Lintuvaaran Valtatie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoiskirves (KM 13393) on löytynyt Iso-Huopalahdesta Harakan eli Lintuvaaran Valtatien varrelta Asuntola Oy:n rakennustontilta ojan reunasta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1962 inventoinnissa ei Lintuvaaran asuinalueen läpi pohjois–eteläsuunnassa kulkevan Valtatien varressa havaittu asuinpaikan merkkejä

Irkkula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 13693) on löytynyt viemärinkaivun yhteydessä Myllykylän Petaksesta Irkkulan palstan maalta, 20 m päärakennuksesta itään ja saman verran saunarakennuksesta etelään. Irkkula on Lippajärven länsipään ja Petaksen kautta Träskändaan eli Järvenperään menevän tien välillä, noin 200 m uudelta Turun tieltä. Maasto on alavaa ja tasaista savipeltoa. Vuoden 1962 inventoinnin mukaan paikalla ei ole asuinpaikkaa.

Jondal 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkakirves (KM 14190) on löytynyt Bembölestä Jondalin tilan mailta. Tila sijaitsee Kauniaisten eteläpuolella, päärakennukseen on noin 150 m Kauniaisten eteläisimmästä kulmasta, jossa on nuorakeraaminen löytöpaikka (Kauniainen n:o I). Löytöpaikka on talosta noin 200 m lounaaseen, nykyisen Turun moottoritien kohdalla. Paikka on ollut itään viettävää rinnettä, sen kohdalla on kallioleikkaus. Vuoden 1962 inventoinnissa ei havaittu asuinpaikan merkkejä.

Jondal 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokivikirves (Grankulla samskolanin kokoelmat) on löytynyt Bembölestä Jondalin talon ja Jondal 1 -löytöpaikan väliseltä pellolta. Vuoden 1962 inventoinnissa ei havaittu asuinpaikan merkkejä.

Gobbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 14405) on löytynyt Gammelgårdista eli Vanhakylästä, Juusista 2 km luoteeseen rakennustöissä. Alue on luultavasti lähellä Bodomin, Röylän ja Vanhankylän rajoilla olevaa Gobbackaa. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Jorf (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piikirves (KM 14468) on löytynyt Kvarnbyn kylästä Jorfin tilan maalta. Paikka on Hasselbackasta noin 100 m pohjoiseen ojan varrella. Paikka on metsäistä rinnettä. Irtolöytö.

Söderskog 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piitikari (KM 14586) on löytynyt Söderskogin kartanosta noin 500 m koilliseen olevalta pellolta, pienen ojan eteläpuolelta. Löytöpaikkaa ei vuoden 1962 inventoinnissa voitu tutkia tarkemmin viljelysten vuoksi. Maasto on kuitenkin niin alavaa (12,5 mmpy), että asuinpaikka tuskin tulee kysymykseen.

Nykulla (1000005795) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 14893:2) on löytynyt Kauklahdesta Nykullan tilalta Bisaan johtavan tien ohesta. Löytöpaikka on kallioista maastoa eikä vuoden 1962 inventoinnissa siellä havaittu kiinteän muinaisjäännöksen merkkejä.

Söderskog 2 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kivinen värttinänpyörä (KM 15037) on löytynyt Espoon asemalta Bolarskogiin ja Martinkylään vievän tien (Finnoontie) itäreunasta, noin 400 m Söderskogin talosta eteläkaakkoon. Paikka on pienen koilliseen virtaavan ojan notkelmassa itään viettävällä rinteellä. Asuinpaikan merkkejä ei vuoden 1962 inventoinnissa havaittu.
Kuvaus vastaa Söderskog Eteläisen keskiaikaisen kylätontin paikkaa.

Oittaan kartano (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tuluskivi (KM 15183) on löytynyt Oittaan kartanon mailta.

Kilo leikkikenttä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 15217) on löytynyt Espoon kauppalasta Kilon yleiseltä leikkikentältä. Leikkikenttä on Kilon asemalta noin 300 m luoteeseen. Paikka viettää etelään ja sitä on tasoitettu. Vuoden 1962 inventoinnissa ei havaittu asuinpaikan merkkejä.

Nedergård (1000005799) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoisen vasarakirveen puolikas (KM 15800) on löytynyt Lahnuksen kylästä Nedergårdin talosta kaakkoon, pellosta Röylän tien ja Vihdin tien kulmauksesta, noin 200 m löytäjän rakennuksesta.

Gumböle (1000005801) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen kivikirves (KM 17127) on löytynyt luultavasti Gumböle-nimisen talon maalta, kynnetyn pellon pinnalta. Löytöpaikka sijaitsee 3 km Espoon vanhalta kirkolta länsiluoteeseen ja noin 150 m Dämman-nimisestä järvialtaasta koilliseen.

Luukki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen teräkatkelma (KM 17139) on löytynyt Luukin kartanon pellosta peltotöiden yhteydessä.

Juvan kartano (Jufva gård) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikoteräinen kivikirves (KM 17430) on löytynyt vuonna 1967 Vanhakylästä Juvan kartanon pihapellosta kiviä kerättäessä.

Nupuri 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 16702) on löytynyt vuonna 1965 Nupurista Nupurin tilan pellolta peltotöissä. Paikalle tehdyssä tarkastuksessa kävi ilmi, että löytöpaikka oli myllerretty moottoritien tekemisen yhteydessä, joten mahdollisia asuinpaikan merkkejä ei enää ollut mahdollista havaita.

Margreteberg 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 19854) on löytynyt Margretebergin tilalta Träskändan eli Järvenperän Överbystä ojankaivussa. Löytöpaikka sijaitsee Överbyskolan luota Röylän tielle menevän puistotien länsipuolella, noin 400 m koulusta tielle päin.

Margreteberg 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 19855) on löytynyt Margretebergin tilalta Träskändan eli Järvenperän Överbystä Jofsåker-nimistä peltoa muokattaessa vuonna 1972. Pelto on Röylään menevän tien pohjoispuolella Överbyskolanista pohjoiseen.

Suna (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 20981) on löytynyt 1960-luvulla Suvelasta Sunan pellolta Yläkallionpolun kohdalta noin 100 m etelään.

Margreteberg 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsiesineet (KM 24442) ovat löytyneet Koskelosta (ruotsiksi Skrakaby) Margretebergistä Jofsåkern-nimiseltä peltolohkolta pellon kynnöksestä. Röylään vievän paikallistien koillispuolelta Margretebergin tilalta 600 m pohjoiskoilliseen. Aiemmat löydöt ovat noin 100 m itään (KM 19855) ja 300 m etelään (KM 19854).

Lintuvaarantie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves (KM 24516) on löytynyt Lintuvaarasta Lintuvaarantie 35:ssa sijaitsevan talon pannuhuoneesta. Esineen alkuperää ei tiedetä.

Hovgård (1000005811) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskokset ja palanut savi (KM 25157) ovat löytyneet noin 600 m kaakkoon Röylän koulusta ja 100 m kaakkoon Hovgårdin päärakennuksesta, loivalta peltorinteeltä. Samalta paikalta on mahdollisesti löytynyt oikokirves (KM 8711:29).

Rödskogs skola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kuusi kvartsi-iskosta ja yksi tuluspii (KM 28136:1–2) ovat löytyneet Röylästä, 100 m Rödskogin koulusta itään soraiselta pellolta. Verifikaatissa annetut koordinaatit eivät täsmää löytöpaikan kuvailun kanssa.

Pakankylä 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kahdeksan kvartsi-iskosta ja kaksi tuluspiin palaa (KM 28139) ovat löytyneet Pakankylästä Kaisankoti-nimisen lomapaikan lähellä sijaitsevan mäen pohjoisrinteeltä vuonna 1993.

Jorvi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen taltta (KM 33261) on löytynyt Jorvin sairaalan rakentamisen yhteydessä. Tarkat löytötiedot puuttuvat.

Ingas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen poikkikirves (Bembölen kansakoulun kokoelmat) on löytynyt Kvarnbyn kylästä Ingasin kappalaisen puustellin maalta noin 50 m etelään uudelta Turuntieltä ja noin 200–250 m länteen Petaksen kartanon tienristeyksestä, perunamaasta.

Neppers (1000005818) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (Träskändan kansakoulun kokoelmat) on löytynyt Neppersin talon maalta. Neppersin talo on Pitkäjärven länsirannalla Bembölen ja Vanhankylän välisen tien itäpuolella. Talo on aivan tien varressa pienellä mäellä. Kirves lienee löytynyt tämän mäen itäpuolelta.

Nupuri 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Niukasti hiottu pyöreäteräinen taltta (KM 19645) on löytynyt itäisestä Nupurista peltotöissä savimullasta. Löytöpaikka sijaitsee asuinrakennuksesta (tontti 49 RN:o 1:15) 50 m länteen jyrkän rinteen alapuolella.
Ks. kartta sijainnista yllä. Rekisterin kohde sijaitsee inventointialueen pohjoisosassa. Muinaisjäännösrekisterin koordinaattipiste on asutusalueella. Kuvauksen mukaan taltta on löytynyt peltotöissä. Sijainnista länteen olevalla alueella oli peltoa vielä 1970-luvulla. Alue on sama, jolla sijaitsee Nupuri Gammal öde. Koordinaattipisteen siirtämistä peltoalueelle tulisi harkita, joskin löytöpaikan tarkempi määrittely on mahdotonta.

Lauri (1000005867) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 2040), kirves (KM 2346:93) ja reikäkiven pala (KM 5167) ovat löytyneet Lauri-nimisen talon Riihipellosta. Vuoden 1965 ja 2006 inventoinneissa ei paikalla havaittu kivikautisen asuinpaikan merkkejä.

Johannisberg (1000005868) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 3845) on löytynyt Johannisbergin kartanon läheltä. Löytöpaikkaa ei pystytä paikallistamaan.

Viilipunkka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 3970) on löytynyt Lahelan Tuhkalan tilan Viilipunkka-nimiseltä pellolta. Löytöpaikalla ei havaittu mitään kivikauteen viittaavaa vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä.

Huttula (1000005870) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 5618) ja kovasin (KM 5663:25) ovat löytyneet Kirkonkylästä Huttulan tilalta. Löytökohta on pohjoiseen viettävän rinteen alaosassa multamaisessa savessa. Tarkastuksissa ei ole löydetty kivikautisen asuinpaikan merkkejä.

Rantala (1000005871) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 5715:1) on löytynyt heinäkuussa vuonna 1910 Rusutjärven kylässä, Palojoen länsirannalla sijaitsevan Rantalan asuinrakennuksen rappujen vierestä. Löytötietojen mukaan mahdollinen löytökohta voi olla kaivon luona. Paikalla ei havaittu mitään kivikauteen viittaavaa vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä.

Ojaranta (1000005872) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 7578) on löytynyt 1910-luvulla Fassbergin suosta mutakuopasta, läheltä Sarsalanojaa.

Onnela (1000005873) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikea karjalainen kupurasolki (KM 8216) on löytynyt Kirkonkylästä Tuusulanjärven rannalle vievän puistotien oikealta puolelta, pellolta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1965 inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Knuutila (1000005874) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Venekirves (KM 8932) on löytynyt todennäköisesti entisen Yli-Postin navetan kohdalta. Vuoden 1965 inventoinnin mukaan löytöpaikkaa on tasoitettu ja pengerretty. Vuoden 2006 inventoinnissa ei paikkaa tarkastettu vaan todetaan ettei vuoden 1965 löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Turaniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveet (KM 9804) ja (KM 9850) ovat löytyneet Kaukon tilan Turaniemen pellosta Rusutjärven rannalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1965 inventoinnissa aluetta koekuopitettiin mutta mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu.

Huhtariihi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 10056) on löytynyt Ruotsinkylästä Huhtariihen talon itäkulmasta noin 80 m itään. Löydön yhteydessä oli havaittu runsaasti hiiltä.

Greettaniemen koski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 10200:1) ja kivikirves (KM 10200:2) ovat löytyneet Ruotsinkylästä Tuusulanjoen Greettaniemen koskenpohjasta ruopatusta maasta.

Korkkila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven katkelma (KM 10967:1) on löytynyt savisesta maasta koordinaatin osoittamassa kohdassa sijainneen ladon läheisyydestä. Vuoden 1965 inventoinnissa kohde tarkastettiin, mutta ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Ylämaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 11302) on löytynyt Ylämaan tilan asuinrakennuksen eteläkulmasta noin 45 m etelään kivisestä hiekkapellosta.

Ruskela (1000005880) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen poikkikirves (KM 11713) on löytynyt 1947 Haaviston talon ja Ruskelan koulun väliselle tielle ajetusta sorasta, joka on peräisin joko Ruskelan kylän tai Suopellon talon kuopasta.
Suopellon hiekkakuoppa: p = 6707399, i = 3390716, z = 55

Parrila (1000005881) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta (KM 11835) on löytynyt Rusutjärven kylästä Palojen itärannan rantatörmältä, savimultamaasta.

Tapani (1000005882) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltta (KM 12327) on löytynyt Siippoon kylästä, luoteeseen viettävän jyrkän kuusimetsärinteen alaosasta, savipellon reunasta.

Uunikallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 12806:1) on löytynyt Vanhakylän Uunikallion tilalta savimaasta, Katteluksen asuinrakennuksen eteläkulmasta 10 m etelää.

Ristikytö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 13235) on löytynyt Tuomalan kylästä Ristikydön tilalta, tasaisen saviperäisen Korvenpelto-nimisen pellon keskivaiheilta.

Vanari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasakantainen reikäkirves (KM 14191) on löytynyt 1950-luvulla Vanhakylän Vanarin palstalta, asuinrakennuksesta 25 m itään, kallionkolosta 10 cm:n syvyydestä soran sekaisesta ruostemullasta

Haukkala (1000005887) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkapääkirves (KM 14458) on löytynyt Paijalan kylästä noin 40 m Virtaniemen tilan päärakennuksesta koilliseen hiekkamultaisesta pellosta.

Kivikautinen; Poikkiteräinen tasataltta (KM 14598) on löytynyt Kellokoskelta Koivulan tilalta, matalahkoon moreenikumpareeseen kaivetun sorakuopan pohjalta.

Åbacka (1000005889) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nuorakeraaminen saviastianpala (KM 14879) on löytynyt Ruotsinkylän Myllykylästä hiekkakuopan leikkauksen lounaisreunasta. Vuoden 1965 inventoinnissa ei havaittu merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta.

Rantamo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Siimanpaino (KM 14903) ja kivinen hioin (löytäjän, Jouko Riolan hallussa) ovat löytyneet 50 m pohjoiseen Ruskelan kylässä olevan Rantamon tilan päärakennuksesta, pellolta, jossa maaperä on paikoittaisten hiekkajuonien rikkomaa savea.

Mäntymäki (1000005891) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviaseen teelmä (KM 16902) on löytynyt Tuomalan Suurisuolle päin viettävän hienohiekkaisen pellon pohjoiskulmasta. Vuoden 1965 inventoinnissa ei havaittu merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta.

Saksa 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikoteräinen kivitaltta (KM 14455) on löytynyt Hyökkälän kylästä Saksan virkatalon maalta.

Vähänummi 2 (1000005893) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen tasataltta (KM 16906) on löytynyt 1960-luvun alussa Kellokosken Vähänummen tilalta Kuokkamaa-nimiseltä tasaiselta hiekkapellolta. Löytöpaikasta noin 50 m lounaaseen olevasta sorakuopasta, noin metrin syvyydestä, on havainto nuotion sijasta.

Hongisto (1000005894) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves (KM 16907:1) on mahdollisesti löytynyt Tuomalan kylässä sijaitsevan Hongiston talosta noin 0,5 km itäkoilliseen sijaitsevalta Koukoissaaren pellolta.

Kolmikulma (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pitkä sädekiviliuskeinen kourutaltta (KM 16910) on löytynyt Maantienkylän Kolmikulman tilan Hacklandet-nimisen pellon keskeltä, ojan reunasta.

Jussila 2 (1000005896) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 16911) on löytynyt vuonna 1948 Ruotsinkylän Jussilan tilalta perunannostossa.

Terrilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen poikkikirves (KM 16929) on löytynyt Rusutjärven kylästä uudispellon raivaustöissä. Kirves löytyi noin 100–140 m lounaaseen Terrilän päärakennuksesta, Palojokeen viettävältä rinnepellolta.

Krapi (1000005898) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen kivikirves (KM 18189) on löytynyt Tuusulan kirkonkylästä Krapin tilan Kotopellosta, savimaasta peltokynnöksestä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Linjaniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Uurrenuija (KM 20192) on löytynyt 1978 Vanhakylästä Linjaniityn tilan pellon pohjoislaidasta kivien keruun yhteydessä. Vuoden 2006 inventoinnissa ei havaittu paikalla mitään kivikauteen viittaavaa.

Mäkelä (1000005900) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Riipushioin (KM 24749) on löytynyt vuonna 1976 Lahelasta Mäkelän tilalta, mäeltä, savisen pellon pinnalta. Vuoden 2006 inventoinnissa ei paikalla havaittu mitään kivikauteen viittaavaa.

Kuismala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen tasataltta (Ruotsinkylän kansakoulun kokoelmissa) on löytynyt entiseltä suoalueelta savimultapellosta.

Pihlajamäki (1000005953) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löytynyt Ohkolan kylän Pihlajamäen tilan metsäpellolta, Pihlajamäen tilan päärakennuksesta 200 m lounaaseen. Maaperä on vetistä savimaata. Vuoden 1984 inventoinnissa ei havaittu asuinpaikan merkkejä.

Leppalho (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesine (KM 5644:4) on löytynyt Ohkolan kylän Ala-Ollilan talon maalta Leppalhon niityltä. Vuoden 1984 inventoinnissa ei havaittu asuinpaikan merkkejä.

Arola 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (Mäntsälän kotiseutumuseossa) on löytynyt vuonna 1963 peltotöiden yhteydessä Nummisista, noin 360 m Arolan tilan päärakennuksesta koilliseen, Isojärveen laskevan pienen puron varrelta. Vuoden 1984 inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Kohde tarkastettiin 2019-2020 inventoinnissa. Löytöpaikka sijaitsee pellolla, joka oli tarkastushetkellä kyntämätön, joten lisähavaintoja ei tehty. Ancylusjärven maksimikorkeus Mäntsälässä on löytöpaikan tienoilla, joten löytö liittyy mahdollisesti sen aikaiseen asutukseen. Peltojen keskellä kulkee uoma, jonka koillispuolella olevat pellot olivat kynnöksellä ja niitä tarkasteltiin, kuitenkin tuloksetta. Uusiaron tilan lounaispuolella, Taka-Arolantiestä myös hieman lounaaseen on havaittavissa rantatörmä, joka seuraa osapuilleen 67,5 metrin korkeuskäyrää. Maaperä on tällä kohtaa myös hiekkaisempaa ja vaikuttaisi sopivan paremmin asuinpaikaksi kuin ympäröivät tasaiset savipellot. Tästäkään ei tullut löytöjä vahvistuksena asuinpaikan sijainnille.

Arola 2 (1000005956) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkiteräinen tasataltta (Mäntsälän kotiseutumuseossa) on löytynyt Nummisista vuonna 1964 savipellolta peltotöiden yhteydessä, noin 200 m Arolan tilan päärakennuksesta itään. Vuoden 1984 inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Kohde tarkastettiin 2019-2020 inventoinnissa. Löytöpaikka sijaitsee pellolla, joka oli tarkastushetkellä kyntämätön, joten lisähavaintoja ei tehty. Ancylusjärven maksimikorkeus Mäntsälässä on löytöpaikan tienoilla, joten löytö liittyy mahdollisesti sen aikaiseen asutukseen. Peltojen keskellä kulkee uoma, jonka koillispuolella olevat pellot olivat kynnöksellä ja niitä tarkasteltiin, kuitenkin tuloksetta. Uusiaron tilan lounaispuolella, Taka-Arolantiestä myös hieman lounaaseen on havaittavissa rantatörmä, joka seuraa osapuilleen 67,5 metrin korkeuskäyrää. Maaperä on tällä kohtaa myös hiekkaisempaa ja vaikuttaisi sopivan paremmin asuinpaikaksi kuin ympäröivät tasaiset savipellot. Tästäkään ei tullut löytöjä vahvistuksena asuinpaikan sijainnille.

Juhola (1000005957) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 2452:60) on mahdollisesti löytynyt Herman Onkimaan kylästä Juholan tilan maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Juholan ja Mattilan välisellä pellolla on erotettavissa harjanne, joka on ilmeisesti muinaista rantatörmää, se hahmottuu noin 70 metrin korkeuskäyrän mukaisesti. Löytöpaikat liittynevät Ancylusjärven aikaiseen merenrantavaiheeseen, jolloin nykyisen Isojärven kohdalta laajeni merenlahti pohjoiseen, juuri tälle alueelle. Aluetta käytiin läpi, mutta mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu.

Mattila (1000005958) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (Porvoon museossa) on todennäköisesti löytynyt Herman Onkimaan kylästä Ali-Mattilan tilan maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Juholan ja Mattilan välisellä pellolla on erotettavissa harjanne, joka on ilmeisesti muinaista rantatörmää ja hahmottuu noin 70 metrin korkeuskäyrän mukaisesti. Löytöpaikat liittynevät Ancylusjärven aikaiseen merenrantavaiheeseen, jolloin nykyisen Isojärven kohdalta laajeni merenlahti pohjoiseen, juuri tälle alueelle. Aluetta käytiin läpi, mutta mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu.

Sääksjärvi Anttila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (Porvoon museo) on löytynyt Sääksjärven Anttilan maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2020 inventoinnissa. Peltoja tarkasteltiin Anttilan lähistöllä, mutta mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu. Anttilan talon pohjoispuolella on muinainen rantamuodostuma noin 52,5 metrin korkeudella. Metsän puolella nousi kuitenkin heti kalliot, joten koepistoja ei voitu tehdä.

Sääksjärvi Rauhamaa (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen keihäänkärki (KM 18354) on löytynyt Sääksjärven kylästä, Kukkuranmäki-nimisen soraharjun itäpuolella olevalta peltoaukealta. Vuoden 1984 inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Saviset pellot oli kynnetty ja ne olivat erittäin märät. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei löytöpaikan tuntumassa havaittu.

Aromaa (1000005961) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskerengas (KM 2452:58) on löytynyt Sääksjärven Aromaan tilan pellosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Vuoden 2019-20 inventoinnissa lähistön metsäalueita käytiin läpi koepistoin, mutta merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta ei havaittu. Pellot olivat kyntämättä, joten pintapoimintaa ei voitu tehdä.

Kivelä (1000005962) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 6175:9) on löytynyt Sääksjärveltä Frontin palstalta, joka sijaitsi Sääksjärveltä Askolaan johtavan tien varresta, sen itäpuolelta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Ulriksnäs (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen kirves (Mäntsälän kotiseutumuseo nro 1804) ja reikäkivi (Mäntsälän kotiseutumuseo nro 1805) ovat löytyneet Ohkolan Ulriksnäsin tilan pellosta 1950-luvulla. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Pelto sijaitsee noin 100 m päärakennuksesta eteläkaakkoon. Vuoden 1984 ja 2007 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Sukulan koski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 11738) on löytynyt vuonna 1946 Mustijoen Sukulan kosken perkaustöissä. Vuoden 1984 inventoinnissa ei jokirannalta kosken läheisyydestä havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Lähipellot olivat kyntämättä, joten pintapoimintaa ei tehty. Todennäköisesti kyseessä on kivikaudella jokeen pudonnut esine.

Kirin koski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 3474:2) on löytynyt Mustijoen Kirin kosken perkaustöissä.
Kohde tarkastettiin Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion kylien inventoinnin yhteydessä 7.5.2013. Kirinkoski on ollut Mustijoessa, nykyisen Hirvihaaran golf-kentän kohdalla. Koski on ruopattu ja esineen löytäminenkin liittyy juuri kosken perkaamiseen. Hirvihaaran puolella rantaa on runsaasti raunioituneita taloja ja rakennelmia sekä kaikenlaista rautaesineistöä pitkin metsää. Alueella on toiminut ilmeisesti saha. Itse löytöpaikasta ei voinut tehdä juurikaan havaintoja, sillä joki on ruopattu ja rannoilla on korkeat perkauskasat.

Tuomala (1000005967) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta (KM 5671:1) on löytynyt Soukkion kylästä Tuomalan talon Pitkähännän pellon läpi juoksevasta koskesta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
inventointi 2013:
Kaksoistaltta (KM 5671:1) on löytynyt Soukkion kylästä Tuomalan talon Pitkähännän pellon läpi juoksevasta koskesta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä, mutta Pitkähännän pelloksi on Tuomalan talossa v. 1984 arveltu aluetta, joka sijaitsee noin 250 m talon päärakennuksesta lounaaseen, kahden mäen väliin jäävää peltoa Pellon etelälaidassa kulkee pieni, ruopattu joki.
Kohde tarkastettiin Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion kylien inventoinnin yhteydessä 6.5.2013. Tuomalan talon eteläpuolella olevat pellot olivat auki kynnettyinä, joten ne saatettiin tarkastaa. Kuivalla hiekkapellolla ei kuitenkaan näkynyt mitään. Kävin tarkastamassa myöskin kuivatun Kyynäröjärven rantaa ja tapasin Tuomalan vanhan isännän, jonka mukaan järvi on kuivattu vuosina 1948-1949, jolloin mainittu koski lienee myös perattu.

Jokiniitty (1000005968) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 10643) on löytynyt Soukkion kylästä, Soukkiosta Kaanaalle johtavan tien eteläpuolelta, noin 600 m Kyynäröjärvestä koilliseen, Muistijoen itärannalta. Alue on kosteaa savipeltoa. Vuoden 1984 inventoinnissa ei alueelta löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kourutaltta (KM 10643) on löytynyt Soukkion kylästä, Soukkiosta Kaanaalle johtavan tien eteläpuolelta, noin 600 m Kyynäröjärvestä koilliseen, Muistijoen itärannalta. Samalta paikalta on löytötietojen mukaan löytynyt aiemmin useita muitakin esineitä, mutta ne ovat kadonneet. Alue on kosteaa savipeltoa. Vuoden 1984 inventoinnissa ei alueelta löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohde tarkastettiin Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion kylien inventoinnin yhteydessä 3.5.2013. Löytöpaikka on tasaista joenvarsipeltoa, joka oli inventointiajankohtana ummessa, joten kattavaa tarkastusta ei alueellapystynyt tekemään.

Vanha-Anttila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkakirveen katkelma (KM 5671:4) on löytynyt Soukkion kylästä Anttilan talon maalta pellon ojaa puhdistettaessa. Vasarakirves (KM 2327) on löytynyt läheltä Kyynärönjärveä. Esineiden tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1984 inventoinnissa ei alueelta löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
inventonti 2013:
Olkakirveen katkelma (KM 5671:4) on löytynyt Soukkion kylästä Anttilan talon maalta pellon ojaa puhdistettaessa talosta etelään. Vasarakirves (KM 2327) on löytynyt tilan mailta, pientareelta. Esineiden tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1984 inventoinnissa ei alueelta löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohde tarkastettiin Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion kylien inventoinnin yhteydessä 3.5.2013. Vanha-Anttilan talo on mäellä Mustijoen ja kuivatun Kyynäröjärven välissä. Talon ympärillä olevat alueet ovat tasaista peltoa, jotka olivat tarkastusajankohtana ummessa. Kunnollista alueen tarkastusta ei siten pystytty tämän kohteen osalta tekemään.

Mattila (1000005970) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (Mäntsälän kotiseutumuseo nro 21) on löytynyt Nummisen kylästä Mattilan talon pellosta 1950-luvun puolivälissä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1984 inventoinnissa ei peltoja voitu tarkastaa.
2013 inventoinnissa paikkaa ei myöskään saatu sen enempää tarkastettua, sillä alue on kesämökin pihamaata, eikä siellä näkynyt mitään erityistä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2020 inventoinnissa. Tarkkaa löytöpaikka ei tunneta, mutta löytöpaikka lienee talon lähistöllä olevilla pelloilla, jotka ovat korkeudeltaan 67,5-70 m mpy, joten ne voivat olla Ancylusjärven aikaisia rantoja. Peltoja tarkasteltiin erityisesti löytöpaikaksi merkityn talon pohjoispuolella, jolla hahmottui hieman rantamuodostelmaa mäen rinteen alapuolella ja maa-aines oli hieman karkeampaa kuin savisilla pelloilla. Mitään asuinpaikkaan viittaavaa ei kuitenkaan havaittu.

Peräinmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta (KM 13902) on löytynyt Maitoisen kylästä Metsä-Mäkelän tilalta. Löytöpaikka sijaitsee Maitoisilta Oittiin johtavan tien pohjoispuolella, noin 30 m:n päässä tiestä, pienen hiekkakuopan läheisyydessä, Löytöpaikan eteläpuolella virtaa Mustijokeen laskeva oja. Vuonna 1982 alueelle tehtiin koekuoppia, mutta mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Sorakuopan ympäristö on muokattu ja kasvanut umpeen. Viereinen pelto oli kyntämättä. Löytö ei liittyne varhaisiin merenrantavaiheisiin vaan todennäköisemmin on liikuttu tai asuttu Mustijoen ja sen sivu-uomien alueella.

Rajamäki (1000005972) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (Mäntsälän kotiseutumuseo nro 178) on löytynyt Soukkion kylästä Rajamäen tilan alueelta 1970-luvulla. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Kohde tarkastettiin Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion kylien inventoinnin yhteydessä 3.5.2013. Rajamäen talon ympäristön pellot olivat kaikki inventointihetkellä ummessa eikä niitä voinut tarkastaa.

Kaanaan kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 14362) on löytynyt entisen Kaanaan kartanon alueelta, tilan päärakennuksesta noin 300 m itään, pellolta. Vuoden 1984 inventoinnissa ei paikalla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
inventointi 2013:
Kohde tarkastettiin Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion kylien inventoinnin yhteydessä 3.5.2013. Löytöpaikka on aivan tasaista peltoa maantien vieressä. Löytöpaikasta 250 metriä kaakkoon on Mustijokeen laskeva Kilpioja. Inventointihetkellä alueen pellot olivat ummessa, eikä niiden tarkastaminen siten ollut mielekästä.

Kaunisto (1000005974) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoisen vasarakirveen kantakatkelma ja suippohamaraisen reikäkiven katkelma (Kaanaan peruskoulun ala-asteen kokoelmat) ovat löytyneet Sälinkään kylän Kauniston tilan pellolta, noin 200 m päärakennuksesta luoteeseen. Löytöpaikan itäpuolella noin 100 m päässä on Kilpijärvi ja länsipuolella kohoaa Sysimäki. Vuoden 1984 inventoinnissa ei paikalla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
inventointi 2013:
Kohde tarkastettiin Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion kylien inventoinnin yhteydessä 3.5.2013. Löytöpaikka on Kilpijärven Tuoksenlahteen laskevaa loivasti kumpuilevaa peltoa, joka oli inventointihetkellä kuitenkin ummessa. Alueella kuitenkin kierreltiin ja tehtiin koekuoppia ympäristöön. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Anttila 1 (1000005975) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 9509) on löytynyt Sulkavan kylästä Anttilan tilalta. Löytöpaikka sijaitsee noin 120 m luoteeseen tilan päärakennuksesta, Mustijoen länsirannalla, kivikkoisen mäen kaakkoisreunalla. Löytökohdan maaperä on karkeaa soraa. Aivan löytöpaikan vieressä on vanha hiekkakuoppa. Vuoden 1984 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Anttila 2 (1000005976) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Uurrenuija (KM 18405) löytynyt Sulkavan kylästä Anttilan tilalta. Löytöpaikka sijaitsee noin 150 m luoteeseen tilan päärakennuksesta, Mustijoen itärannalla. Löytökohta on alavaa savipeltoa. Vuoden 1984 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Mikkola 2 (1000005977) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 3535:1) on löytynyt Kaukalammin Mikkolan talon Ruiskunpelto-nimisestä paikasta. Löytöpaikkaa ei pystytty vuoden 1984 inventoinnin yhteydessä selvittämään.
Mikkolan talosta etelään pellolla sijaitsee kivikautinen asuinpaikka (Mikkola). Mahdollisesti tasataltta on peräisin täältä.

Pietilä (1000005978) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 2452:59) löytynyt Kaukalammin Pietilän eli Rauhalan tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Rauhala eli entinen Pietilä sijaitsee Kaukalammin eteläpuolella olevalla kumpareella. Löydöstä ei inventoinnin yhteydessä saatu enempää tietoa.

Lystisaari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen löytöpaikka sijaitsee Sahajärven länsiosassa olevassa Lystisaaressa (eli Luhtisaaressa). Saari on pieni, noin 50 x 25 m, rannoiltaan kivikkoinen, mutta tiheää metsää kasvava alue. Saarelta on löydetty useita kivikautisia esineitä, mm. keramiikkaa, kivikirves ja kynsitaltta. Vuoden 1984 inventoinnissa ja koekaivauksissa ei kuitenkaan löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Saaressa ei käyty vuoden 2016 inventoinnin yhteydessä. Vuonna 1984 paikalla on tehty koekaivaus jossa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Raporttia ei kuitenkaan ole jätetty. Löytöjen kohtuullisen suuri määrä kuitenkin viittaa siihen, että saarella olisi ainakin ollut kivikautinen asuinpaikka.

Taipale (1000005980) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssinen miekankenkäin (KM 13941) on löytynyt Hautjärven kylästä Hunttijärven ja Sahajärven väliin jäävän kallioalueen etelälaidasta, vastaraivatun tien reunasta. Esine on todennäköisesti kulkeutunut paikalle jostain muualta. Vuoden 1984 inventoinnissa ei löytöpaikalta tai sen läheisyydestä löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohteella käytiin vuoden 2016 inventoinnissa, mutta löytöpaikalta ei saatu uutta tietoa.

Rantala (1000005981) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 2452:57) on löytynyt Hautjärven kylästä Taka-Rantalan tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1984 inventoinnissa tarkastettiin tilan päärakennuksen eteläpuoliset pellot. Muinaisjäännöksestä ei havaittu merkkejä.
Kohteella käytiin vuoden 2016 inventoinnissa. Pellot kasvoivat heinää ja nurmea, joten uusia havaintoja ei voitu tehdä.

Maatalousoppilaitos (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen poikkikirves (KM 16282) on löytynyt Saaren kylästä Invalidisäätiön maatalousoppilaitoksen pellolta keväällä 1964. Löytöpaikka sijaitsee maatalousoppilaitoksen päärakennuksesta 1,4 km koilliseen, aivan Helsingin - Lahden tien läheisyydestä, sen itäpuolelta, noin 200 m päässä Hunttijärvestä. Vuoden 1984 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohteella käytiin vuoden 2016 inventoinnissa. Pellolla ei havaittu mitään mainittavaa. Löytöpaikan etelä-puolelta Hunttijärven länsirannalta löytyi vuoden 2016 inventoinnissa kaksi kivikautista asuinpaikkaa.

Kylänpää (1000005983) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Itäkarjalainen tasataltta (Mäntsälän kotiseutumuseo nro 2069) on löytynyt Saaren Kylänpään tilalta, tilan päärakennuksesta noin 150 m itään. Löytöpaikka on peltoa, joka laskee loivasti itään pienelle Hunttijärvestä lähtevälle ojalle päin. Vuoden 1984 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohteella käytiin vuoden 2016 inventoinnissa, mutta siellä ei tehty mitään uusia havaintoja.

Järvipelto (1000005984) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkiteräinen kirves (säilytetään Mäntsälän kunnantalolla) on löytynyt Hautjärven kylän Mäkijärven tilalta, tilan päärakennuksesta 60 m kaakkoon olevalta pellolta. Peltoalue laskee loivasti etelään Hanhijoelle päin. Löytökohdan maaperä on kosteaa savikkoa. Vuoden 1984 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohteella käytiin vuoden 2016 inventoinnissa, ei uusia havaintoja

Kaunisto 2 (1000005986) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen fragmentti (KM 31438) on löydetty vuonna 1999 Kauniston tilan pellolta kyntötöiden jälkeen. Tarkastamaton löytöpaikka.
Kohde tarkastettiin Mäntsälän Sälinkään ja Soukkion inventoinnissa 3.5.2013. Löytöpelto ei ollut tarkastushetkellä avoinna, mutta tarkastin lähiympäristöä ja tein mm. Kauniston talon kaakkoispuolella olevalle niemelle (asukkaiden luvalla) koekuoppia. Tämä alue vaikutti varsin potentiaaliselta kivikautiselle asuinpaikalle. Vasarakirveslöytö viittaa nuorakeraamiseen asuinpaikkaan, joka lienee vielä löydettävissä Kauniston peltolaaksosta.

Grabbens (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen löytöpaikka entisen Tenholan pitäjän Kullan kylän Grabbensin tilan pellossa, noin 180 m pohjois-koilliseen päärakennuksesta. Hiekkaperäisestä pellosta Kockböleträsketin Bastuvikenin länsirannalta on 1900-luvun alkupuolella löytynyt poikkikirves ja kourutaltta. Esineet olivat 12 cm syvyydessä ja 3-4 metrin päässä toisistaan. Vuoden 1994 inventoinnissa pelto oli kynnettynä, mutta selviä merkkejä asuinpaikasta ei havaittu. Vain epämääräinen kvartsikappale havaittiin. Maaperän ja topografian puolesta paikka on sovelias kivikautiseksi asuinpaikaksi.

Saksala, Saksanniemi (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Saksanniemessä on oletettu sijainneen keskiajalla ja historiallisella ajalla markkinapaikka. Pintapoiminnassa pellolta löytyi 1400-luvun Jacoba-kivitavarakannun palanen.

Uusitalo 1 (1000006602) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos, löytynyt pellosta Hangasjoen pohjoisrannalta törmän päältä inventoinnissa 2006.
Löytöpaikka sijaitsee Nummenpään kylän eteläpuolella Hangasjoen pohoisrannalla Perkiönmäen lounaisrinteellä korkean rantatörmän päällä. Tällä kohdin jokilaakso on hyvin selvä, joki kulkee mäkien välistä ja yhtyy löytöpaikan itäpuolella Lepsämänjokeen. Maaperä on hiekkaa.

Uusitalo 2 (1000006603) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos, löytynyt pellosta Palomäen pohjoisrinteeltä Ali-Paakan talosta 300 metriä länteen vuoden 2006 inventoinnissa.
Löytöpaikka sijaitsee Nummenpään kylän eteläpuolella Kohon viljelyaukean lounaisreunalla Palomäen pohjoisrinteellä. Peltoaukean eteläpäästä lähtee Lepsämänjoki. Kohon alueelta tunnetaan muutamia asuinpaikkoja. Palomäen pohjoisrinteellä pellosta erottui hiekkainen ja kivinen törmän laki (noin 55 m mpy), jolta löytyi kynnöspellosta yksi bipolaarisesti lohjennut kvartsi.

Mahonniitynmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos, löytynyt Perttulan kylästä, kapeasta laaksosta Mahonnitynmäen itäpuolelta vuoden 2006 inventoinnissa.
Löytöpaikka sijaitsee Perttulan kylässä Perttulan talosta kilometri etelään itään laskevalla peltorinteellä Mahonniitynmäen itäpuolisessa laaksossa. Maaperä on kivistä hiesua, laakson pohjalla turvemultaa. Pellosta, pienen törmän reunalta, löytyi yksi hieman epämääräinen, mutta kuitenkin bipolaarisesti lohjennut kvartsi-iskos.

Tunturivuori (1000006605) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos, löytynyt Raalan kartanon pohjoispuolelta Vantaanjoen länsirannalta vuoden 2006 inventoinnissa.
Löytöpaikka sijaitsee Vantaanjoen länsirannalla Tunturivuoren eteläkulmalla, Jussilan talosta 300 metriä eteläkaakkoon, kahden törmän välisellä rinteellä. Maasto on itään kohti jokea laskevaa peltoa. Maaperä on vähäkivistä hiesua. Tunturivuoren pohjoispuolella haarainen Papinoja laskee jokeen. Tunturivuori on selkeä pyöreähkö mäki joen ja ojan risteyksessä. Tunturivuoren eteläpuolella selkeän ja jyrkän törmän alta aivan pellon kulmauksesta löytyi pari pientä kvartsi-iskosta. Olkisesta suorakylvöpellosta ei erottunut mitään muuta.

Kivikautinen; Kvartsiydin, Pertti Lilja löytänyt Palojoen kylästä Vantaanjoen länsirannalta tasaiselta pellolta, joen rantatörmän päältä vuonna 2000.
Löytöpaikka tarkastettiin löytäjän opastuksella vuonna 2006. Kyntämättömässä pellossa ei nyt näkynyt mitään muuta.

Syrjä (1000006615) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pertti Lilja toimitti löydöt Museovirastoon 2006 inventoinnin jälkitöiden aikana. Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa. Löydöt ovat yksi kvartsi-iskos ja kaksi piikiven kappaletta, mahdollisesti tuluspiitä. Paikan ajoitus on kivikautinen ja/tai historiallinen.
Löytöpaikka sijaitsee Lepsämän kylän eteläpuolella ja Lepsämänjoen itäpuolella. Paikka on etelään ja kaakkoon viettävää peltoa Syrjän talon länsipuolella noin 200 metriä Lepsämäntien ja Takkulantien risteyksestä eteläkaakkoon.

Aleksis Kiven tie 8 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keravan museon kokoelmissa oleva katkennut tasataltta on löytynyt viherrakentamisen yhteydessä muualta paikalle tuodusta multakasasta. Löytöpaikka on sekundaarinen, eikä sillä ole yhteyttä kiinteään muinaisjäännökseen.

Hakalantie 13 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keravan museon kokoelmissa oleva kiviaseen teelmä on löytynyt Ahjon tielle vievästä ruohikkoisesta rinteestä.
Pisinmäen (245010002) muinaisjäännöskohteen länsipuolella suoritettiin arkeologinen
inventointi syksyllä 2019. Inventointi suoritettiin koekuoppia kaivamalla ja lapiopistoin, koekuopat kohdennettiin topografian perusteella asemakaavasuunnitelmassa olevalle rakennuspaikalle ja sen ympäristöön. Alueelta ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä, joten muinaisjäännöksen rajausta on siirretty idemmäksi.

Hakalantie 15 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven teelmä, nelisivuinen tasataltta ja eteläsuomalainen tasataltta ovat löytyneet asuintontilta.

Katila (1000007208) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivinen oikokirves (KM 36470) on löytynyt Tuusulan Rusutjärven Katilan tilan päärakennuksesta noin 60 metriä etelälounaaseen, Kolistimentien länsipuolelta. Löytöpaikka on nyt heinää kasvavaa peltoa. Löytöpaikalla ei havaittu mitään kivikauteen viittaavaa vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä.

Yliväärnä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 4505) on löytynyt Hulttilan kylän Yliväärnän talon maalla olevan Elimäen torpan pellosta, joka on torpan rakennuksen vieressä.
Löytöpaikan länsipuolella sijaitsee kesämökki, jonka piha-aluetta on pengerretty rajusti. Löytöpaikan sijainniksi on merkitty metsittynyt ja kostea maa-alue mökin pohjoispuolella. Kyseisellä paikalla ei minkään vanhan kartan (isojako, pitäjän- tai senaatinkartan) mukaan sijaitse torppaa tai peltoa. Kohteen sijaintipiste voi mahdollisesti olla väärä. Löytöpaikan pisteestä noin 500 metriä lounaaseen, Rauhalan niemen alueella, on vuoden 1932 uusjakokartan mukaan Yli-Väärän tilan jakomaita ja paikalla on torppia ja peltoalueita. Vuoden 1964 raportissa ei ole karttaa, josta voisi tarkastaa löytöpaikan sijainnin.

Pääkslahti (1000007649) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 5627:1) on löytynyt 1898 Vihdin Pääkslahden (s.o. Vaivaistalon) maalta ojaa kaivettaessa Hiidenveden Mustionselän rantapellolta, aivan läheltä tien viereistä latoa.

Härtsilä (1000007650) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 5792:5) on löytynyt Härtsilän kylästä.

Järvenpää (1000007651) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 7774) on löytynyt Härköilän kylästä Järvenpään talon maata pelloksi raivattaessa. Löytöpaikka sijaitsee eteläisellä rinteellä noin 20 m Kypäräjärven rannasta.
Paikka on aivan selvitysalueen rajalla ja kyseinen alue vaikuttaa käsitellyltä

Irjala (1000007652) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 7809:1) on löytynyt Irjalan kartanon puutarhan kulmasta aidan vierestä ojaa kaivettaessa.

Luhtala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 9196) on löytynyt Sukselan kylästä Luhtalan lohkotilan maalta. Löytöpaikka sijaitsee 5 km kirkolta Otalammelle päin, toista sataa metriä asuinrakennuksesta pohjoiseen, luonnonniitystä raivatulta pellolta.

Koikkala (1000007654) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 9613) on löytynyt metsänleimaustyössä Vihdin Koikkalan kartanon maalta, kartanosta noin 1 km etelään, Hiidenveden pohjoisrannasta, rantahietikolta.

Nokkala (1000007655) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 9881) on löytynyt vuonna 1935 Nokkalasta Vihtijärven rannasta, vesirajasta järvenpohjan kivikkorannasta.

Kaunola (1000007656) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 10127) ja muutamat kvartsi-iskokset ovat löytyneet Jättöilän kylässä Enäjärven rannalla sijaitsevan Kaunolan huvilatilan pihamaata tasoitettaessa vuonna 1935. Löytöpaikka sijaitsee noin 20 m rannasta.

Haimoo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 11398) on löytynyt Haimoon kylästä.
Vuoden 2023 inventointihavainnot:
Rekisterissä mainittu löytötieto viittaa karkeaan paikannukseen. Oletetun löytöpaikan ympäristö Haimoontien eteläpuolella on maaperältään savista, tien pohjoispuolella hiekkamaata. Maasto on suhteellisen jyrkkäpiirteistä. Tuulenkaadoista ja tieleikkauksista ei löytynyt viitteitä kivikautisesta asuinpaikasta.

Selki (1000007658) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suomusjärven kulttuurin poikkikirves (KM 13890) on löytynyt Selin kylästä. Läheltä on myös löydetty kourutaltta (KM 8821:1) ja tasataltta (KM 8821:2)

Ruskeala (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Reikäkirves (KM 15429) on löytynyt Ruskealan kylästä.

Niemenkylä (1000007660) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nuijan teelmä (KM 16346) on löytynyt Niemen kylästä

Murto (1000007661) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen kivikirves (KM 17122) on löytynyt 1940-luvulla Tuohilammenkylässä olevan Murron talon kellarikuoppaa kaivettaessa. Löytöpaikka on hiekkaharjanteella, noin 500 m päässä Tuohilammesta.

Ylimmäinen (1000007662) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoinen kirves (KM 17635) on löytynyt elokuussa 1968 Saima Holmqvistin huvilan alueelta Ylimmäisen järvestä, järven eteläpäästä, noin 20 m matalan veden aikana lasku-uoman kynnyksen läheltä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Haukoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 19360) on löytynyt toukokuussa 1973 Haimoon kansakoulun viereiseltä tontilta, pellon pinnalta.
Vuoden 2023 inventointihavainnot:
Löytöpisteen idän puoleisella pellolla maaperä on kyntökerroksen (30 cm) alla savimaata 50 cm asti. Löytöpisteen lännen puolella olevan pellon ja metsän rajalla maaperä on kyntökerroksen (30 cm) alla hiekkamaata. Tuulenkaadoista, koekuopista eikä pellon ja metsän välisestä leikkauksesta havaittu viitteitä kivikautisesta asuinpaikasta.

Päivälä (1000007664) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsinuolenkärki (KM 20232) on löytynyt Päivälän tilan pellolta.

Kypäri (1000007665) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltan teelmä (KM 21487) on löytynyt Palojärven kylästä Kypärin tilasta erotetun kesämökin palstalta. Esine löytyi Palojärveä ruopattaessa ruoppausmaasta, läheltä rantaa, järven pohjaliejusta. Tarkastamaton löytöpaikka.

Kuorttila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1981 Kuorttilan tilan mailta Olkkalanjoen rantapellolta löytyi kivitaltta (KM 21498). Löytöpaikkatiedoissa on ristiriitaisuuksia pääluettelon koordinaattien ja verifikaatin välillä. Löytöpaikka on oletettavasti Olkkolanjoen ylittävän sillan kupeessa olevalla pellolla joen itärannalla. Pelto oli ummessa kesällä 2012 eikä pintapoimintaa voitu toteuttaa. Lapionpiston perusteella pelto on savea. Merkkejä kulttuurikerroksesta ei havaittu myöskään kairatessa.

Hätösenmäki (1000007667) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Viisi kvartsi-iskosta (KM 22669) on löytynyt Hätösenmäen pellolta Vanjoen itärannalta, vastapäätä joen länsipuolella olevaa Tuomistomäen tilaa.

Rauta-aho (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan kantakatkelma (KM 24962) on löytynyt Vihdin kirkonkylästä Rauta-ahon talon perunapellosta toukokuussa 1989. Tarkastamaton löytöpaikka.

Kypäristö (1000007669) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta (KM 25387) on löytynyt Vihdin Kypäristöstä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Tarkastamaton kohde.

Niemelä (1000007670) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta (KM 27369) on löytynyt peltotöissä Niemenkylästä, Niemelän tilan pellosta. Tarkastamaton löytöpaikka.

Siiri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 29709) on löytynyt Maikkalan kylästä Siirin tilan pellolta. Löytöpaikka sijaitsee talon pohjoispuolella, Vanjärveen laskevan puron pohjoispuolella, noin 15 m purosta. Tarkastamaton löytöpaikka.

Teeressuo (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Pohjoiseen aukeavalta loivalta rinteeltä on löytynyt yksi kvartsi-iskos. Alue oli laikutettu joten havaintomahdollisuudet olivat hyvät, mutta muita merkkejä esihistoriallisesta toiminnasta ei vuoden 2007 inventoinnissa havaittu.

Nikkilän sairaala 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Löytöpaikka sijaitsee Nikkilän kirkonkylässä, Nikkilän sairaalan itäpuolella. Alueella olevan Artborgin asuinalueen itäreunalla kulkevan Jokipuistonkaaren kaakkoispuolella on peltorinne. Loivasti kaakkoon laskeva rinne on yläosastaan hiekansekainen ja sen koillisreunalla on pieni moreenikumpare. Pellon yläosasta, pisteestä pkoo: 6696952, ikoo: 3405471, löytyi rautainen tulusraudan katkelma. Pellossa oli myös runsaasti historiallisen ajan materiaalia, tiiltä, palamatonta luuta, lasia, kuonaa jne. Paikalta ei löytynyt sinnikkäistä etsinnöistä huolimatta mitään rautakautiseen asutukseen tai kalmistoon viittaavaa. On todennäköistä, että tulusrauta liittyy alueen historiallisen ajan asutukseen. Löytöpaikalta n. 420 m lounaaseen on pronssikirveen löytöpaikka Nikkilän sairaala 1.

Hertsby Lövkulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa 2007 kuultiin läheisen Tallboskisin kivikautisen löytöpaikan maanomistajalta, että mäen vastakkaiselta puolelta, Lövkullan talon kasvimaalta, oli joitain vuosia sitten löytynyt kivikirves. Kauttaaltaan hiottu kiviesine on edelleen Tallboskisin maanomistajan hallussa ja sitä ei haluttu luovuttaa Kansallismuseon kokoelmiin. Esine dokumentoitiin valokuvaamalla. Löytöpaikka sijaitsee Hertsbyssä, Riimäki -nimisen moreenimäen kaakkoisreunalla, loivasti kaakkoon laskutuvassa rinteessä. Paikka on nykyään kesäasuntona toimivan vanhan tilan puutarhassa. Alue on nurmipeitteistä rinnettä ja siinä on kasvihuone, kasvimaa ja kukkapenkkejä. Peitteettömät alueet tarkastettiin inventoinnissa, mutta paikalla ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Pihalle ei kuitenkaan kaivettu koepistoja. Topografialtaan paikka soveltuisi erinomaisesti kivikautiselle asuinpaikalle.

Jussas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Nikkilän keskustan pohjoispuolella, Sipoonjoen länsirannalla, Pornaistentien varressa. Paikalta on joskus löytynyt peltotöissä kivikirves. Nykyään alueelle on rakennettu asunto-osakeyhtiö Nikkilän kartano.
Löytöpaikasta kertoi Tallbackan alueen viljelijä Sipoonjoen vastarannalta. Hän oli joskus nuorena löytänyt peltotöissä alueelta kivikirveen, joka oli kuitenkin joutunut hukkaan. Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Alue on loivasti kaakkoon, kohti Sipoonjokea laskeutuvaa rinnettä. Paikalle on rakennettu uusi pientaloalue. Ympäröivät pellot tarkastettiin, mutta alueella ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Topografian perusteella rinne soveltuisi kivikautisen asuinpaikan sijainnille.

Husholm (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen liuskenuolenkärjen teelmä on löytynyt Pohjois-Paippisista, Fredsbackan tilan pohjoispuolella olevasta pellosta, Sipoonjoen pohjoisen haaran, Furunäsbäckenin länsirannalta peltotöissä. Esine on edelleen löytäjän sukulaisten hallussa. Löytöpaikka tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on hyvin tasainen, loivasti lounaaseen laskeutuva peltorinne. Peitteettömillä alueilla ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Löytöpaikalta n. 320 m länteen on laaja hiekanottoalue.
Porvoon museossa 1993 piirretyn kuvan perusteella kyseessä saattaa olla lehdenmuotoisen liuskekärjen teelmä. Kärki on kooltaan n. 76x13x7 mm ja sen poikkileikkaus on rombimainen. Ruodollisen kärjen pinta on hiomaton tai sitten se on hyvin kulunut. Lehdenmuotoiset kärjet ajoittuvat pääosin mesoliittisen ajan alkuun.

Markkinamäki 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kahden kvartsi-iskoksen löytöpaikka. Tarkastuksen yhteydessä paikalle tehdyistä koekuopista ei löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Syrjälä 1 (1000008364) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2203:721 kiviaseen kappale, Kärkölän saarnahuoneen tyköä Syrjän maalta järven rannasta löytty.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Löytöpaikka sijaitsee Pusulan pohjoisosassa Kärkölän kylässä. Syrjälän talo on Kärköläntien varressa lähes kirkkoa vastapäätä. Peruskartasta arvioitiin, että kiviesineen löytöpaikka voisi olla talon kaakkoispuolella Saloveden rannassa. Saloveden korkeus on 117,3 m mpy. Vuoden 2007 inventoinnissa Saloveden rannasta Rantalan maalta löytyi kvartsi-iskos, ks. Rantala. Tämä on Pusulan pohjoisimpia kivikautisia löytöjä.

Seppälä (1000008365) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2203:723 tasataltan katkelma, Herralan kylästä Seppälän talosta pellosta löytty.
KM 2203:724 kourutaltta, Herralan kylästä Seppälän talon torpparin pellosta löytty.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Löytöpaikka sijaitsee Herralan kylässä. Seppälän talo (peruskartassa Seppä) on Hyrkköläntien ja Suorannantien risteyksessä. Talon eteläpuolella virtaa pienessä laaksossa Kouhinoja. Ojan varressa on peltoja. Vuoden 2007 inventoinnisaa talon läheisiä oraspeltoja pintapoimittiin. Mitään esihistoriallista ei näkynyt. Paikka on paljon Etelä-Pusulan varsinaisia peltoaukeita korkeammalla (noin 90 m mpy), mutta pienen Löyttyjärvestä Pusulanjokeen vievän vesireitin varressa.

Kontturi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2203:725 kivikirves Herralan kylästä Konturin talosta pellosta löytty.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Löytöpaikka sijaitsee Herralan kylässä. Kontturin talo on Hyrkköläntien ja Suorannantien risteyksen pohjoispuolella. Talon eteläpuolella virtaa pienessä laaksossa Kouhinoja. Ojan varressa on peltoja. Vuoden 2007 inventoinnissa talon läheisiä oraspeltoja pintapoimittiin. Mitään esihistoriallista ei näkynyt. Paikka on paljon Etelä-Pusulan varsinaisia peltoaukeita korkeammalla (noin 90 m mpy), mutta pienen Löyttyjärvestä Pusulanjokeen vien vesireitin varressa.

Alitalo (1000008367) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2218:65 vasarakirveen katkelma, saatu 23.11 1867 Alitalon rusthollista, jossa se oli muutama vuosi sitä ennen pellosta löydetty.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Löytöpaikka sijaitsee Hauhulan ja Hattulan kylien rajalla Pusulanjoen varressa. Alitalo sijaitsee Hauhulan tien pohjoislaidalla, hieman Vinkiäntiestä itään. Talon eteläpuolella on loivasti kohti jokea laskeva laaja peltorinne, josta löydön voisi arvella olevan peräisin. Vuoden 2007 peltoalueen pintapoiminassa ei löytynyt mitään.

Alenius (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2218:66 kivitaltta, saatu 23.11. 1867 Hirviön (Hirvijoen?) kylästä torppari Aleniukselta.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Aleniuksen talo sijaitsee Hirvijoentien varressa Pikkujoen itärannalla noin 100 metriä joesta itään. Talon sijainnin kertoi Mäen talon isäntä lähistöltä. Kivitaltan löytöpaikasta ei kuitenkaan ole mitään tietoja, sen voi kuitenkin olettaa olevan jostain Hirvijoen kylästä.

Uusitalo (1000008369) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2218:67 tasataltta, saatu 23.11 1867 Mäkkylän kylästä Uudentalon rusthollista, jonka maalta se sanottiin löydetyksi, metsästä kuusen alta.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Uusitalo sijaitsee Koisjärven pohjoisrannalla aivan Pusulan etelärajalla. Koisjärven itäpäähän laskee pieni Koisjärvenoja. Talon ympäristössä on rantapeltoa. Löytö on kuitenkin peräisin jostain muualta ”metsästä”. Läheisessä Horjun talossa kerrottiin, että myös Uusitalo on sijainnut ennen isoajakoa samalla mäellä kuin kylän muut talot nykyisestä paikastaan noin 500 m itään. Uusitalosta 600 metriä koilliseen sijaitsee Raatilan kivikautinen asuinpaikka.

Vesikkala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2218:68 kivikirves, Koisjärven kylän Veskalan rusthollista, missä se oli metsästä löydetty. Toimitettu museoon 29.5.1883.
KM 6588 kourutaltta, löytänyt työmies Gustaf Lantti Koisjärven kylän Veskalan talon maalta. Myyty museolle 19.3.1914.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Vesikkalan talo sijaitsee Koisjärven kylässä Retlahdentien ja Suomelantien risteyksessä. Talon ympäristössä on peltoja Koisjärvenojan laaksossa. Hiidenvesi on vain puolentoista kilometrin päässä idässä.

Lauri (1000008371) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2218:90 kivikirves, saatu Seppälän kylästä ja Laurin talosta. Toimitettu museoon 29.5.1883.
Kivikirveen löytöpaikka on tuntematon. Laurin talo sijaitsee Pusulanjärven kaakkoisrannalla Hirvijoen ja Kaukelantien välissä. Talo sijaitsee korkealla rinteellä ja pellot sen alapuolella jokilaaksossa. Peltorinne laskee lounaaseen. Maaperä on hietaa. Laurin talon koordinaatit, mitattu peruskartasta 6708260/3335260.
Vuoden 2007 inventoinnissa hiekkaisia rantapeltoja pintapoimittiin talon lounaispuolella. Laurin maalla pelto oli olkinen ja siinä näkyi tiiltä yms. historiallisen ajan jätettä. Pienen peltosaarekkeen ja joen välissä olevalta hyvin matalalta kumpareelta löytyi kiilamainen kiviesine KM 36688:1, mutta mitään muuta esihistorialliselta vaikuttavaa siinä ei näkynyt. GPS-mittaus löytöpaikasta 6707982/3335043, z= 47,5. Löytöpaikka on noin 300 metriä Laurin talosta lounaaseen. Pintapoimintaa jatkettiin tästä ylärinteeseen pohjoiseen korkeammalle törmälle, jossa pelto kasvi jo pitkää orasta. Tämä pelto on Markun tilan puolella. Hiekkaisessa peltorinteestä löytyi yksi kvartsi-iskos noin 200 metriä pohjoiseen kiviesineen löytöpaikasta ja hieman korkeammalta rinteestä. GPS-mittaus kvartsin löytökohdasta 6708209/3335061. Jossain tässä Hirvijoen suun itäpuolella on todennäköisesti kivikautinen asuinpaikka, ehkäpä rinteessä, josta kvartsi-iskos löytyi, mutta toistaiseksi se on tarkemmin paikallistamatta ja rajaamatta.

Hirvi (1000008372) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; KM 2726:34 pyöreä kivi, ympyriäiseksi sekä kummaltakin puolelta kupuriaiseksi hiottu kivi, saatu Seppälän kylän Hirven talosta 1889.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Myös esineen esihistoriallisuus on epävarma. Hirven talo sijaitsee Pusulanjärven etelärannalla, Seppälänsalmen itäpuolella. Salmen eteläpäästä Pusulanjoki jatkaa matkaansa etelään. Seppälän kylän itäpuolelle laskee myös Hirvijoki. Seppälänsalmen itäranta on korkean kumpareen muodostama niemi.
Vuonna 2007 inventoinnissa talon luoteispuolisia Seppälänsalmen rantapeltoja pintapoimittiin. Kynnöspellossa näkyväisyys oli hieman huono. Muutama epämääräinen kvartsin kappale nähtiin, niitä ei talletettu (ei GPS-mittausta). Seppälänsalmen vastarannalla löydettiin uusi asuinpaikka, Seppälänsalmi.

Vanha-Sippola 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2726:35 tasataltta, saatu Kaukelan kylän Sippolan talosta 1889.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Vanha-Sippolan talo sijaitsee Kaukelan kylän keskellä Hakulantien ja Maikantien risteyksen pohjoispuolella. Kylä on pohjoiseen kohti Hirvijoen laaksoa ulottuvalla harjanteella Somerontien varressa noin kuusi kilometriä Turuntiestä pohjoiseen. Kylän länsipuolella on notkelma ja eteläpuolella kapea Ruutinlampi.
Vuoden 2007 inventoinnissa talon lähiympäristön peltoja tarkastettaessa löytyi noin 200 metriä talosta pohjoiseen läheltä Somerontietä muokatusta pellosta mahdollisesti esihistoriallinen kiviesine. Kyseessä on pieni pehmeästä liuskeesta tehty talttamainen esine, jossa vain terä on hiottu. GPS-mittaus löytöpaikalta 6705514/3336637, z= 65 m mpy. Somerontien pohjoispuolella näyttäisi olevan varsinainen rantatörmä, mutta tällä alueella pellot olivat niin tiiviillä sängellä tai kesannolla, että mitään havaintoja ei voitu tehdä.
Vanha-Sippolan maalta on löytynyt myös muita kiviesineitä, ks. Vanha-Sippola 2 ja 3. Niiden sijainti on paremmin tiedossa pellon nimen tarkkudella, joten ne on luetteloitu erillisiksi kohteiksi.

Kyöppeli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 3209:3 tasataltta, löytänyt torppari Karl Stigell Hyvilän Kyöppelin talon pellosta. Toimitettu museoon 25.1.1896.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Kyöppelin talo sijaitsee mäenkumpareella peltojen keskellä Alikylässä Pusulanjärven länsirannalla. Kyöppelintie kaartaa talon ohitse.
Vuoden 2007 inventoinnissa tarkastettiin kylämäen ympärillä olevia peltoja, missä niitä oli muokattuna. Lähinnä tarkastettua tuli aivan rantavyöhykkeen jyrkähkö rinne ja kylän eteläpuolinen pelto. Pellossa oli erilaista historiallisen ajan materiaalia, kuten tiiltä ja lasia mutta ei mitään esihistoriallista. Ainoat kvartsilöydöt alueelta olivat mäestä noin kilometrin kaakkoon, ks. Seppälänsalmi.

Jaakkola (1000008375) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 3929:4 kivikirves, löytänyt torppari Elias Ekholm Sepäntorpan pellosta Suomelan kylän Jaakkolan talon maalta. Lunastettu museolle 18.2.1901.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Sepän torppa on sijainnut ilmeisesti Yli-Jaakkolan talosta noin 400 metriä koilliseen. Maasto on Hirvijoen laakson yläjuoksua, laakson eteläreunalla oleva kumpare, jonka päällä torppa on ehkä ollut. Ympäristö on peltoa.
Ari Siiriäinen on merkinnyt Nummen inventointikertomuksen karttaliitteeseen merkin tälle kohtaa nimellä Sepän torppa. Mistä tieto on peräisin, ei ole tietoa. Vuoden 2007 inventoinnissa kyseistä kumparetta ja sen aika jyrkästi puroon laskevia rinteitä pintapoimittiin, mutta mitään ei löytynyt. Suomelan kylässä tarkasteltiin peltoja myös Ali-Jaakkolan ympäristössä ja etelään viettävillä rinteillä Pusulantien pohjoispuolella. Olosuhteet olivat huonot. Pellot olivat kuivia ja juuri kylvetyt.

Kauhala (1000008376) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 4288:1-3 tasa- ja kourutaltat, löytyneet Kaukelan kylän Seppälän talon kivipellosta perunaa kaivaessa. Lunastettu valtion kokoelmiin 12.10.1903.
Seppälän talo on peruskartassa nimellä Kauhala, Kaukelan kylässä. Löytöpaikaksi nimetty Kivipelto on merkitty Ari Siiriäisen Nummen inventointikertomuksen karttaliitteeseen Kaukelan kylän eteläpuolelle Ruutinlammen itärannalle. Muuta tietoa kertomuksessa ei ole. Paikka on länteen viettävää rantapeltoa noin 700 metriä talosta etelään. Vanhassa peruskartassa paikalla on oja, joka nyttemmin on salaojitettu. Lammen korkeus on 66 m mpy. Vuoden 2007 inventoinnissa kuivaa ja kylvettyä peltoa entisen ojan, nykyisen notkelman ympärillä pintapoimittiin, mutta mitään ei löytynyt.

Liukas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 5604:1 reikäkivi, löydetty Ahonpään kylän Liukkaan talon pellosta noin puoli kilometriä talosta länteen (Järvenpellosta?). Lunastettu valtiolle 27.7.1910.
Åbo hist. museum Rätyxe, f. 1858 å Liukas hemman i Pusula kapell.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Liukkaan taloa ei enää ole, mutta Pietilän talossa kerrottiin, että se on sijainnut aivan Pietilän naapurissa Ahonpääntien toisella puolella (pohjoispuolella). Paikalla on nykyisin pieni peltosaareke. Diaarissa mainittu löytöpaikka sijaitsee jossain talon länsipuolella, jossa on yhä peltoja. Puoli kilometriä talosta länteen osuisi ehkä Pusulanjoen länsipuolelle, Lintumäen ja Raakiomäen väliseen Niemilammen rantapeltoon. Maasto Ahonpään kylässä on Tarkeelanjärven eteläpäästä lähtevän Pusulanjoen ”alkupäätä”, pientä laaksoa. Tarkeelanjärven korkeus on 83,8 m mpy ja maaston Ahonpään kylän seutuvilla noin 90 – 95 m mpy.
Vuoden 2007 peltoja pintapoimittiin sopivista rinteistä, mutta mitään ei löytynyt. Monet pellot olivat suorakylvöllä, joten havaintojen teko oli vaikeaa. Ahonpään kylästä tunnetaan muutamia kivikautisia irtolöytöjä, joita ei ole voinut tarkemmin paikallistaa. Tarkeelanjärven pohjoispäästä löydettiin uusi kivikautinen asuinpaikka, Varvari.

Rannanmäkilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 5604:2 hioinkivi, löydetty Karisjärven kylän Harmin talon maalta Rannanmäkelän torpan pellosta tien vierestä. Lunastettu valtion kokoelmiin 27.7.1910. Ajoitus epävarma.
Löytöpaikka sijaitsee Tarkeelanjärven itärannalla Metsäkulman ja Ahonpään kylän välissä. Matkaa Karisjärvelle ja Harmin taloon on noin 2,5 km etelään. Löytöpaikka on mahdollisesti alava lounaaseen laskeva pelto pienessä niemessä Santanummen eteläpuolella, Rannanmäkelän talon vieressä. Tarkeelanjärven korkeus on 83,8 m mpy.
Vuoden 2007 inventoinnin aikaan pelto oli nurmena, joten paikalla ei ollut mitään tarkastettavaa. Tarkeelanjärven rantaa kierreltiin paikan ympäristössä, mutta mitään ei löytynyt. Joissain paikoin maaperä näytti olevan hiekkainen. Kauempaa luoteesta Tarkeelanjärven pohjoisrannalta löydettiin uusi kivikautinen asuinpaikka, Varvari.

Vanha-Sippola 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 6003:1 kivikirves, löytänyt entinen tilallinen Johan Fredrik Nikander Kaukelan kylän Sippolan talon Haapapellolta. Toimitettu museoon 7.2.1912.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Vanha-Sippolan talo sijaitsee Kaukelan kylän keskellä Hakulantien ja Maikantien risteyksen pohjoispuolella. Kylä on pohjoiseen kohti Hirvijoen laaksoa ulottuvalla harjanteella. Myös kylän länsipuolella on notkelma ja eteläpuolella kapea Ruutinlampi.
Vuoden 2007 inventoinnissa löydöstä kyseltiin Vanha-Sippolassa. Talon peltoja on myös kylän eteläpuolella Ruutinlammen rannalla. Myös Kauhalan (Seppälän) Kivipellon löytöpaikka on merkitty Ruutinlammen rannalle Vanha-Sippolan maalle ja aiheutti hieman sekaannusta löytötietoja selvitettäessä. Haapapellon sijainnista ei saatu varmaa tietoa, mutta arveltiin, että sekin voisi olla samalla suunnalla.

Kuippi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 6650:2 poikkikirves, löytänyt Henrik Forström Hyönölän kylän Lintilän talon Nybackan torpan Kuipin pellosta. Lunastettu museoon 25.6.1914.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Kuipin pelto sijaitsee entisen Nummen kunnan puolella, Pusulanjärven länsipuolella noin kahden kilometrin päässä järvestä korkeiden Huiskoon- ja Koiranpäänmäkien pohjoispuolella, Miemolan kylässä. Löytö on kuitenkin kirjattu Lintilän talon mukaan Pusulaan. Pellon rinne viettää länteen, sen itäpuolella kulkee pieni Myllyoja, joka laskee Pusulanjokeen. Maaperä on hietaa. Paikka tarkastettiin vuoden 2007 inventoinnissa, mitään ei löytynyt.

Heikkilä 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 6651:1 kourutaltan katkelma, löydetty Kaukelan Heikkilän Kotopellosta. Lunastettu museoon 26.6.1914.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Heikkilän talo sijaitsee Kaukelan kylän keskellä Hakulantien varressa. Kylä on pohjoiseen kohti Hirvijoen laaksoa ulottuvalla harjanteella Somerontien varressa noin kuusi kilometriä Turuntiestä pohjoiseen. Kylän länsipuolella on notkelma ja eteläpuolella kapea Ruutinlampi. Kotopelto sijaitsee talon länsipuolella. Pelto laskee länteen Hirvijoen laakson eteläreunan ”lahdelmaan”. Maaperä on hiesua.Vuoden 2007 inventoinnin aikaan talosta kerrottiin Kotopellon sijainti, mutta tarkemmin löytöpaikkaa ei tiedetty. Talon länsipuolista peltoa tarkastettiin, mutta se oli muokkaamaton ja olkinen. Mitään ei löytynyt.

Luhtaanmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 7017:1 oikokirves, löytänyt vuonna 1915 Johan Leppänen uutispellosta multamaasta Luhdanmäen torpan Ryränpellosta.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Löytöpaikka sijaitsee Suomelan kylän itäpuolella, Hirvijoen laakson eteläreunalla Luhtaanmäen talosta 100 metriä itäkaakkoon. Maasto on itään laskevaa peltorinnettä. Paikka on Hirvijoen ”latvavesiä”, laakson perukka on tästä hieman itään Ikkalan kylässä. Ympäristössä on useita samantapaisia niemekkeitä ja kumpareita noin 60 m mpy korkeudella aukeassa peltolaaksossa. Ari Siiriäinen on merkinnyt löytöpaikan Nummen 1968 inventointikertomuksen karttaliitteeseen, mutta muuta tietoa siitä ei ole kirjattu. Vuoden 2007 inventoinnin aikaan talosta kerrottiin, että Rydänpelto on talon itäpuolella, jossa on rinteen alla kosteaa maata. Merkki on siis todennäköisesti suunnilleen oikeassa paikassa. Inventoinnin aikaan pelto oli heinällä ja kesannolla, joten mitään havaintoja siitä ei tehty.

Vanha-Sippola 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 7154 tasataltta, löytänyt torppari Karl Sand hietamaasta, joka viettää etelään, Vanhan-Sippolan talon Karpin pellosta. Lunastettu museolle 16.10.1916.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Löytöpaikka sijaitsee Hirvijoen varressa kallioisen Hemminginmäen päässä, jossa Hirvijoki tekee mutkan pohjoisesta länteen, joen pohjoisrannalla. Paikka on alavaa multaista peltoa, joka rajoittuu jyrkkään kalliomäkeen. Aivan pellon reunassa on hieman korkeampaa ja hiekkaisempaa maaperää. Tasainen alanko Hirvijoen laaksossa tällä kohtaa näyttää siltä, että se on ollut suhteellisen vähän aikaa sitten vielä vesijättömaana tai jopa järvenä.
Löytöpaikka on merkitty Ari Siiriäisen 1968 Nummen inventointikertomuksen karttaliitteeseen, mutta siitä ei ole muuta tietoa. Vuoden 2007 inventoinnin aikaan Sippolan talossa ei muistettu missä Karpin pelto on sijainnut, mutta koska läheisen joen ylittävän sillan nimi on Karpin silta, voisi Karpin peltokin olla näillä paikkeilla. Pellon pintapoiminnassa ei löytynyt mitään ja paikka onkin hyvin tasainen ja alava, ei törmiä. Hemminginmäen kalliossa näkyi kvartsisuonia ja pellossa olikin jonkin verran luontaisesti lohkeillutta kvartsia. Louhimisen merkkejä ei näyttänyt olevan. Hemminginmäen pohjoispuolelta löytyi hieman korkeamman rantatörmän päältä uusi asuinpaikka, Isoniittu.

Mölkkäri (1000008384) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 9627 vasarakirveen katkelma, löytänyt talon poika Niilo Mölkkäri Hyrkkölän kylän Mölkkärin talon Mäkipellosta noin 200 metriä talosta. Lunastettu museon kokoelmiin 9.2.1933.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Löytöpaikka sijaitsee Hyrkkölän kylän keskellä, Hyrkköläntien ja Arimaantien risteyksen länsipuolella ja Pyölinojan pohjoispuolella. Mäkipelto sijaitsee Mölkkärin talon pohjoispuolella jyrkässä länteen laskevassa rinteessä. Maaperä on hiekkaa, kuten muuallakin Pyölinojan varressa. Hyrkkölän kylän pienet pellot sijaitsevat Arimaa-järven ja Heinästenjärven välissä ja ne rajoittuvat pohjoisessa koko kunnan poikki kulkevaan itä-länsi –suuntaiseen murroslaakson jyrkänteeseen. Pyölinoja laskee Arimaahan.
Vuoden 2007 inventoinnin aikaan löytöä ei enää muistettu talossa, mutta Kotopellon kerrottiin olevan talon pohjoispuolella mäen länteen laskevassa rinteessä. Pelto oli oraalla ja kuiva, hiekkainen ja kivinen. Siinä näkyi runsaasti historiallisen ajan roskaa, kuten tiiltä, mutta ei sellaista palanutta savea, jonka olisi voinut ajatella olevan peräisin vasarakirvesajalta. Tilanne oli samanlainen muuallakin Pyölinojan varressa olevilla pelloilla. Hyrkkölästä ei ole muita esihistoriallisia löytöjä.

Hämeenpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 10838 poikkitaltta, löytänyt Urho Heinivuori toukokuussa 1933 Hirvijoen kylän Mäen talon Hämeenpelto –nimisestä savikkopellosta peltotyössä, 40 cm syvästä.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Löytöpaikka sijaitsee Hirvijoen kylän luoteispuolella Kuurtionmäen ja Mulkianmäen välisessä laaksossa. Laakson pohjalla Rausjärvenoja laskee Kuurtionmäen länsipuolitse etelään kohti Pusulanjokea. Laakson pohjoispäässä on Raduksen kylä. Maasto on kapea peltolaakso, jonka etelä- ja pohjoispäässä on korkeammat kumpareet.Vuoden 2007 inventoinnissa löytöpaikkaa kyseltiin Mäen talosta, joka sijaitsee Hirvijoen kylässä, Hirvijoen laaksossa. Hämeenpelto on Mäen talosta noin 1,6 km luoteeseen, mutta tarkempaa tietoa löydöstä ei ollut. Hämeenpelto (peruskartassa Hämeenniittu) on pääosin aika alavaa ja savista maata. Sen reunoilla on kuitenkin hieman korkeammat törmät, joita pintapoimittiin. Ainoana mahdollisena esihistoriallisen havaintona oli yksi palaneen luun siru, joka löytyi laakson eteläosassa olevan ladon itäpuolisesta rinteestä (ei talletettu). Koska kivitaltan tarkka löytökohta ei ole tiedossa, on tämä löytökohta ilmoitettu kohteen koordinaateiksi. Muuten kivetön kynnetty pelto vaikutti ”puhtaalta”, siinä ei ollut mitään historiallisen ajan materiaalia.

Mäntykangas (1000008386) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 13954 oikokirves, löytänyt Antti Kallio 1946 Vörlön kylästä, Mäntykankaan talon maalta ns. Pajapellosta. Esine oli maanpinnalla pellossa.
Tarkka löytöpaikka on tuntematon. Löytöpaikka sijaitsee Vörlön kylässä Suomelantien ja Maikantien risteyksen eteläpuolella Mäntykankaan talon pihapiirissä. Maasto on peltolaakson perukka, joka rajautuu pohjoisessa Nummi -nimiseen hiekkakankaaseen. Maaperä Mäntykankaan talon ympäristössä onkin kivetöntä hiekkaa. Vuoden 2007 inventoinnin aikaan talossa muisteltiin kiviesineen löytyneen aivan talon pihapiiristä. Nyt vanhan talon viereen oli jo rakennettu uusi ja useita suuria autohalleja. Rakennustöissä ei kuulemma ollut näkynyt mitään erityistä. Talon länsi- ja eteläpuolisia hiekkaisia peltoja pintapoimittiin. Niistä ei löytynyt mitään. Ne ovatkin aika korkealla, lähes 70 m mpy.

Rauhaniemi (1000008387) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 15120 oikokirves, löydetty heinäkuussa 1959 Karisjärven kylästä mv. Antti Seppäsen omistamalta Rauhanniemen tilalta. Löytöpaikka on asuinrakennuksesta 25 m itään, 35 m päässä tiestä. Kivikirves löytyi peltotöitä tehdessä pintamullasta.
Löytöpaikka sijaitsee Karisjärvestä 1,4 km länteen, Pusulanjoen eteläpuolella, jokilaakson etelärinteellä, Rauhaniemen talon itäpuolella. Maasto on jyrkähkösti pohjoiseen laskevaa peltorinnettä tai talon pihapiiriä. Maaperä on hiesua. Vuoden 2007 inventoinnissa todettiin, että löytöpaikasta on käsivarainen karttaluonnos verifikaatissa, mutta sitä on vaikea saada täsmäämään, ilmeisesti ilmoitetut etäisyydet ovat liian pieniä. 25 metriä talosta itään on vielä pihamaata, ei peltoa. Talon ja pellon välissä on syvä notko, joka on merkitty karttaluonnokseenkin. Löytöpaikka on merkitty notkon itäpuolelle peltoon, jolloin se on noin 80 metrin päässä talosta. Talolla oli uusi omistaja, joka ei tiennyt asiasta mitään. Talon pihapiirissä olevia kasvimaita ja ympäröiviä peltoja pintapoimittiin, mutta avointa maanpintaa oli hyvin vähän. Pellot olivat kesannolla. GPS-mittaus otettiin karttaluonnoksen mukaan arvioidusta löytöpaikasta 6715165/3335519.

Heikkilä 2 (1000008388) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 28793 kivikirves, löytänyt Arvi Uusitalo 1990 omistamansa Heikkilän tilan maalta Hirvijoen ylittävästä sillasta noin 60 m luoteeseen, pellosta Hirvijoen rannalta, noin 10 metriä joesta.
Löytöpaikka sijaitsee Heikkilän talosta 700 metriä koilliseen aivan Hirvijoen etelärannalla, kapeikon ylittävästä sillasta (Ylisilta) 60 metriä luoteeseen. Joki oli ruopattu muutamia vuosia aikaisemmin ja löytö voi olla noussut joestakin. Maasto on laajaa ja aukeaa Hirvijoen laaksoa, jossa tällä kohtaa on kahden ”niemen” muodostama kapeikko. Itäpuolella on alava tasanko, joka vaikutta siltä, että se on ollut suhteellisen vähän aikaa sitten vesijättönä tai jopa järvenä. Maaperä on hiesua. Vuden 2007 inventoinnissa löytöpaikka, pohjoiseen joen rantaan työntyvä harjanne tai ”niemi”, oli kylvettynä ja sitä pintapoimittiin. Pellossa ei näkynyt mitään esihistoriallista. Joen eteläpuoliset rantatörmät olivat pääosin kesannolla tai muuten muokkaamatta (suorakylvöä?). Tästä löytöpaikasta 500 metriä itään Hemminginmäen päästä pellosta on mahdollisesti toinen kiviesinelöytö, Vanha-Sippola 3.

Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka sijaitsee Kärkölän kylässä Saloveden pohjoisrannalla Rantalan talosta 30 metriä länteen pienen peltotilkun länsireunassa. Matkaa järven rantaan on noin 15 metriä. Rantalan pihan läpi kulkee Sammaltie. Saloveden korkeus on 117, 3 m mpy. Maasto on pienen lahden pohjukassa etelään loivasti viettävä rinne. Maaperä on hiekkainen ja kivinen.
Vuoden 2007 inventoinnissa Saloveden pohjoisrantaa tarkastettiin, koska arveltiin, että Kärkölän Syrjälästä löytynyt kiviaseen kappale voisi olla jostain näiltä seutuvilta. Rantalan talon pienestä rantapellosta (perunamaasta) löytyi yksi hyvälaatuinen kvartsin kappale. Pellossa oli muuten kiveä, mutta ei kvartsia. Paikalla voisi olla kivikautinen asuinpaikka, koska kylästä on kivikautisia irtolöytöjäkin, mutta muuta ei yhden iskoksen lisäksi onnistuttu löytämään.

Höysi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka sijaitsee Hirvijoen ja Pikkujoen haaran pohjoispuolella Tervahaudanmäen harjanteen eteläpäässä, kaakkoon viettävän peltorinteen yläosassa, jokien haarasta 240 metriä pohjoiseen. Tervahaudanmäki muodostaa etelään suuntautuvan harjanteen Hirvijoen länsirannalla, joka laskee terassimaisesti jokien haaraan. Maaperä on hiesua.
Ari Siiriäinen on merkinnyt paikan Nummen 1968 inventointikertomuksen karttaliitteeseen ilman mitään selityksiä. Sen arveltiin merkitsevän kivikautista löytöpaikkaa, vaikkakaan sitä ei ollut mainittu muutaman Pusulan kohteen joukossa. Vuoden 2007 inventoinnin aikaan pelto oli valitettavasti muokkaamatta, suurimmaksi osin pitkällä heinällä. Pellon itäreunan metsäkaistaleen eteläpäässä oli pieni ala kyntämätöntä peltorinnettä, johon oli levitetty lantaa. Pellon pinnan moskan joukosta löytyi yksi kvartsi-iskos. Maasto olisi asuinpaikaksikin sopiva, etenkin alempana ”niemen” kärjessä, mutta muuta ei paikalta voitu heinän joukosta löytää. Paikasta 300 metriä etelään, joen toisella puolen on runsaslöytöinen Hirvihuhdan asuinpaikka.

Alanko (1000008393) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka sijaitsee Hirvijoen laakson perukassa, laakson pohjoisrinteessä Ikkalan kylän eteläpuolella, Ylitalon talosta 200 metriä kaakkoon. Pusulantien ja pellon välissä on jyrkkä metsäinen rinne. Löytöpaikka on matalalla törmällä pellon pohjoisreunalla. Maaperä on kivetöntä hiesupeltoa ja rinne laskee loivasti etelään.
Vuoden 2007 inventoinnissa loivalta peltotörmältä jyrkän metsäisen rinteen alta löytyi kuivasta kylvetystä maasta yksi selkeä kvartsikaavin. Paikalle palattiin vielä myöhemmin sateen jälkeen, mutta mitään muuta ei pellon pinnalta vieläkään löytynyt. 60 m mpy korkeuskäyrä kulkee aivan pellon ylälaitaa. Ehkä paikalla voisi olla asuinpaikka, mahdollisesti pääosin hieman ylempänä metsässä. Hieman lännempänä joen laaksosta Suomelan kylästä tunnetaan kivikautisia irtolöytöjä.

Alppila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsilöytöpaikka sijaitsee Hirvijoen laakson perukassa, laakson pohjoisrinteessä Ikkalan kylän eteläpuolella, Uusikylän talosta 140 m länteen, aivan Ikkalantien varressa olevan ladon vieressä (eteläpuolella). Maaperä on hienoa hiekkaa. Rinne laskee etelään.
Uusikylän kohdalla Ikkalantien eteläpuolella on pitkä, tasaisesti etelään laskeva hiekkainen peltorinne. Vuoden 2007 inventoinnissa tien varressa olevan ladon kohdalta löytyi kuivasta kylvetystä pellosta yksi pieni kvartsi-iskos. Löytöpaikka on suhteellisen korkealla, yli 60 m mpy. Ikkalan kylän ympäristöstä ei vielä tunneta varmoja kivikautisia asuinpaikkoja, ainoastaan irtolöytöjä.

Pahnakallion luola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pahnakallio sijaitsee noin 250 m lounaaseen Vantaanjoen varresta Hyvinkään kaupungin eteläpuolella. Pahnakallio on varsin jyrkkäpiirteinen avokallio. Kalliossa on erotettavissa joitakin tulkinnanvaraisia antropomorfisia muotoja. Metsäisen suoalueen laidassa kohoavan graniittisen kallion lounaissivussa avautuu kapean luolan suuaukko.
Luola koostuu jääkauden aikana syntyneestä lippaluolasta ja rakokiviluolasta. Lippaluola on kooltaan 2–3 x 10 x 1–5 m ja rakoluola noin 9 x 0,6–1,5 x 1,5–2 m. Rakoluola on hieman L-kirjaimen muotoinen ja koostuu laajemmasta etukamarista sekä luolan kapeasta peräosasta.
Keväällä 2004 rakoluolan laajimmasta osasta löytyi todennäköisesti rautakauden lopun tai varhaiseen historialliseen aikaan ajoittuva keramiikka-astian reunapala. Pala on sittemmin joutunut hukkaan. Luolan edustalta on löydetty myös ilmeisesti historiallisen ajan keramiikkaa.
Luolan "etukamarin" seinillä on joitakin hiilellä piirrettyjä kuvioita, jotka on tietoisesti sijoitettu kallioseinän tasaisempaan kohtaan. Kuvamotiivit tuntuvat jossain määrin jäsennetyiltä. Piirrosten iästä on vaikea esittää arvioita mutta ne eivät ole vastapiirrettyjä, koska kuvien päälle on muodostunut ohut piioksidikalvo.
Noin 20 m luolan suulta luoteeseen kallion toiselle puolelle johtavan polun laidasta löydettiin vuoden 2004 tarkastuskäynnillä tyypillisen kampakeramiikan aikainen piikärjen kantakatkelma.

Keravanjoen suu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yhden kvartsi- ja yhden kivilaji-iskoksen löytöpaikka sijaitsee Järvisuon soidensuojelualueen kaakkoispuolella noin 50 m Keravanjoesta länteen olevan pellon laidassa, pienen mäennyppylän koillispäässä. Mäen koillisosa on kaivettu pois hiekanotossa. Löytöpaikan koillis- ja itäpuolella maasto laskee loivasti Keravanjoen rantaan. Pellossa löytöpaikalta eteläkaakkoon on havaittavissa heikko rantatörmä. Maaperä on löytöpaikalla hiekkaa, pellolla löytöpaikan eteläpuolella hiekan- ja savensekaista peltomultaa ja koillispuolella pelloksi kuivattua turvesuota.

Esplanaden (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Esplanadenin päässä sijaitsevan talon puutarhasta on löytynyt nuoremmalle rautakaudelle
ajoittuva keihäänkärki vuonna 1958 0,3-0,4 m syvyydestä. Keihäänkärki on nykyään
Hangon museossa, mihin se on jäänyt löytämisensä jälkeen. Alue on sijainnut rautakaudella
Hangon niemen lounaiskärjessä matalalla hiekkaisella harjulla, joka on jatkunut kohti nykyistä Tulluddenia hiekkasärkkänä. Nykyään kohde sijaitsee suljetun teollisuusalueen ja sinne johtavan rautatien tuntumassa. Löytöpaikka on todennäköisesti tuhoutunut maankäytön ja talon laajennuksen johdosta, mutta pihan, Esplanadenin ja sen poikkikadun välissä on säilynyt metsäinen kolmio. Alueelle kaivettiin koekuoppia, koska se oli mahdollisesti säilynyt ilman uudempaa maankäytön vaikutusta. Paikan maannos olikin säilynyt ja koostui hyvin hienosta vaaleankeltaisesta hiekasta. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei kuitenkaan löytynyt.

Hansbacka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee pellon pohjoisosassa, loivasti etelään viettävässä rinteessä, n. 40 x
200 m alueella, tilan päärakennuksesta itään. Pellosta on löytynyt historiallisen ajan (max. 200 vuotta vanhaa) materiaalin lisäksi vasarakirveen katkelma. Löytäjä näytti vuonna 2002 vasarakirveen inventointiryhmälle, mutta ei antanut mitään tietoja siitä tai itsestään.

Syrjälä (1000010139) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkiteräinen piikirves (KM 12658) on löytynyt Vakkolan kylästä Syrjälän talon pellosta läheltä lähdettä. Löytöpaikka sijaitsee Syrjälän päärakennuksesta noin 200 m itään, jokseenkin tasaisella pellolla.

Koivisto (1000010625) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Huuvarissa sijaitsevan Koiviston maalta on löydetty paljon kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, kivikirveitä, talttoja, reikäkiven puolisko, hioimia, saviastianpala, piinpala jne. Enemmistö löydöistä viittaa siihen, että talosta noin 400–500 m etelään ja eteläkaakkoon olisi kivikautinen asuinpaikka, josta on käytetty peltona nimitystä Heikkilän pelto. Vuoden 1971 inventoinnissa em. peltoalueella ei kuitenkaan havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Todennäköisesti jossakin alueella on asuinpaikka, jota ei vielä ole onnistuttu paikallistamaan.
Tämän löytöpaikan lisäksi reikäkiven puolisko (KM 9656) on löytynyt Koiviston talosta 150 m länsiluoteeseen. Paikka on itään viettävää savista peltoa, eikä sielläkään havaittu vuoden 1971 inventoinnissa asuinpaikan merkkejä. KM 9501:1–3 on löydetty Koiviston talon pihamaalta, vanhojen rakennuksien perustuksista.

Lehtelä (1000010626) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lehtelän talo sijaitsee Huuvarissa, Askolan kirkosta noin 8,8 km itäkaakkoon ja Ilolanjoesta 400 m luoteeseen. Piinuolenkärki (KM 14334) on löytynyt päärakennuksesta noin 180 m eteläkaakkoon miltei tasaiselta, Ilolanjokeen viettävältä pellolta, eikä Lehtelän tunnetulta kivikautiselta asuinpaikalta, niin kuin museon löytötiedoissa mainitaan. Löytöpaikka on samaa rinnettä Lehtelän Riihipellon kivikautisen asuinpaikan kanssa.

Lehtelä 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lehtelän talo sijaitsee Huuvarissa, Askolan kirkosta noin 8,8 km itäkaakkoon ja Ilolanjoesta 400 m luoteeseen. Taltan (KM 10032) löytöpaikka on päärakennuksesta noin 100 m pohjoiskoilliseen, Ilolanjokeen viettävällä peltoaukealla. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Lehtelä 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Lehtelän talo sijaitsee Huuvarissa, Askolan kirkosta noin 8,8 km itäkaakkoon ja Ilolanjoesta 400 m luoteeseen. Hioimen (KM 9183:1) löytöpaikka on talon päärakennuksesta noin 280 m koilliseen, loivasti Ilolanjokeen laskevalla savipellolla.
Hioinkivi on mainittu hukkaanjoutuneena löytönä A. Europaeuksen Askolan Honkaniemen kaivauskertomuksessa vuodelta 1927, mutta löytyi uudelleen myöhemmin. Löytökohta on merkitty kartalle 1 (topografinen kartta) Askolan Honkaniemen kaivauskertomuksessa vuodelta 1927.

Lähteenaho (1000010629) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lähteenahon tila sijaitsee Huuvarissa, Askolan kirkosta noin 9 km itäkaakkoon. Kourutaltta on löytynyt noin 300 m pohjoisluoteeseen Lähteenahon päärakennuksesta, jokseenkin tasaiselta pellolta, noin 450 m Ilolanjoen luoteispuolella. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Anttilan Ketolan palsta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Anttilan Ketolan palsta sijaitsee Huuuvarissa, Tiiläänjärven kaakkoispäästä noin 2,3 km kaakkoon. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä, se on määritelty löytöpaikan löytötiedoissa mainitun nimen perusteella. Vuoden 1971 inventoinnissa ei pellolta löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Kaunisto (1000010631) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kauniston talo sijaitsee Huuvarissa, noin 1,3 km Tiiläänjärven itäpäästä kaakkoon. Reikäaseen puolikkaan ja reijällisen kiviesineen kappaleen (KM 18268 ja KM 18633:1) löytöpaikka on päärakennuksesta noin 120 m koilliseen. Se on kaakkoon viettävä tasainen peltorinne. Pellolla ei vuoden 1971 inventoinnissa havaittu kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia merkkejä.

Hiiksi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiiksin tila sijaitsee Huuvarissa, Tiiläänjärven itäpäästä noin kilometri eteläkaakkoon. Askolan kotiseutumuseossa säilytetään poikkiteräistä kirvestä, jonka löytötiedoiksi mainitaan Huuvari Hiiksi. Tarkastamaton löytöpaikka.

Vähätalo (1000010633) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vähätalo sijaitsee Juornaankylässä, Tiiläänjärven itäpäästä noin 2,1 km itäkoilliseen. Reijällisen kiviaseen löytöpaikasta ja -ajasta ei ole tarkempaa tietoa.

Kylä-Kinnari (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kylä-Kinnarin talo sijaitsee Juornaankylässä, Tiiläänjärven itäpäästä noin 4 km pohjoiskoilliseen. Tarkkaa Askolan kotiseutumuseon kokoelmiin kuuluvan hioimen löytöpaikkaa ei tiedetä.

Kuoppamäki (1000010635) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Juornaankylän Paavolan talo sijaitsee Askolan kirkosta noin 10 km koilliseen. Reikäkiven (KM 10692) löytöpaikka on Paavolan päärakennuksesta noin 104 m lounaaseen, Kuoppamäen länsilaidalla. Paikka on riihen edustalla ja se on lounaaseen viettävää savirinnettä. Vuoden 1971 inventoinnissa ei paikalla havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Metsola (1000010636) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Metsolan talo sijaitsee Juornaankylässä, Askolan kirkosta noin 10,5 km koilliseen. Kvartsiesineiden ja -iskosten (KM 12947:1-7) tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1971 inventoinnissa tarkastettiin talon ympäristön peltoja, mutta mitään mainittavaa ei löytynyt.

Mättähistö (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Mättähistön tila sijaitsee Karttiassa, Korttialta Tarkkiin menevän maantien pohjoispuolella. Reikäkiven (KM 18629) löytöpaikka sijaitsee Mättähistön päärakennuksesta noin 380 m etelään, talon pihaan tulevan tien itäpuolella. Esine löytyi tien metsänpuoleisen ojan kaivussa, kaivinkoneen syrjäänheittämästä savesta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei paikalla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Torpinjoki (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Askolan kotiseutumuseon kokoelmissa olevan kirveen löytöpaikka sijaitsee Korttian kylässä, Torpinjoen lounaisrannalla. Paikka on alavaa savipeltoa, jossa ei vuoden 1971 inventoinnissa havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Uusikartano (1000010639) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Uusikartano sijaitsee Korttiassa, Pukkilan maantien itäpuolella. Reijällinen kuokka ja tasataltta (KM 2636; 1–2) ovat löytyneet Uudenkartanon maalta, tarkempi paikanmääritys puuttuu.

Pyykkö (1000010640) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolmen kvartsi-iskoksen (KM 1275) löytöpaikka on Tiilään kylässä, Kaukjärven luoteispäässä oleva savipelto. Paikalla on useita kesämökkejä. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Greijula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 2452:9) on J.E. Tuomaalan keräelmä vuodelta 1885. Esineen tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Greijulan maita ollut kylälläkin ja löytö on hyvin voitu tehdä siellä. Talo muutettiin isonjaon yhteydessä nykyiselle paikalle.

Haukkasten kallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Haukkasten kallio sijaitsee Monninkylässä, Greijulan talosta noin 500 m länsiluoteeseen. Kvartsien (ei otettu talteen) löytöpaikka on kahden kallion välissä olevasta solassa, sen huipulla, mistä rinne laskee sekä kaakkoon että luoteeseen ja nousee koilliseen ja lounaaseen. Maaperä paikalla oli hiekkamaata. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Luhtala (1000010643) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Luhtalan talo sijaitsee Monninkylässä, noin 6,7 km Askolan kirkosta länsilounaaseen. Oikokirveen (KM 9703:1) löytöpaikka on tasainen pelto, talosta noin 40 m pohjoiseen, eikä noin 100 m niin kuin löytötiedoissa on mainittu. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Vähä-Tynni Piha (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vähä-Tynnin talo sijaitsee Monninkylässä, Askolan kirkosta noin 6,6 km länsilounaaseen. Saviastianpalat ja kvartsikaavin (KM 14908) on löydetty talon pihamaalta päärakennuksen ja navetan väliltä.

Vähä-Tynni (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytötiedon mukaan kivikirves (KM 10054:1) on löytynyt Monninkylästä, 800 m Almin (Vähä-Tynnin ent. omistaja) asunnosta länteen, Porvoon jokeen yhtyvän pienen joen rannalla, jossa on "semmoinen pankka palanutta maata" ja josta kuonanäyte (KM 10054:2) on. Löytöpaikka lienee Vähä-Tynnistä noin 800 m länsiluoteeseen oleva joenrantapelto, jossa rinne laskee jyrkästi länteen, siellä virtaavaan jokeen. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Ollinsalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ollinsalon tila sijaitsee Monninkylässä, Askolan kirkosta noin 7,6 km länteen ja kourutaltta (KM 12632) on löytynyt noin 140 m luoteeseen päärakennuksesta riihen luota, riihen "suorakulman" sisäpuolelta. Paikalla oli vuoden 1971 inventoinnin aikaan tunkio. Inventoinnissa ei riihen ympärillä olevilta pelloilla havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Marttila (1000010647) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytötiedoissa mainitaan, että kaksoiskirves (KM 12656) on löytynyt vuonna 1940 Askolan Marttilan talon pellosta. Oikea löytöpaikka on kuitenkin pihamaa rakennuksien kohdalla. Piha on tasoitettu.

Marttila Joenrantapelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskekeihäänkärjen, kvartsi-iskoksen ja kivitaltan (KM 12958) löytöpaikka on Nietosssa, Marttilan talosta 100–150 m etelälounaaseen oleva tasainen joenrantapelto, joen länsipuolella. Paikalla tai sen läheisyydessä saattaa hyvin olla kivikautinen asuinpaikka, mutta siitä ei pystytty vuoden 1971 inventoinnissa paikallistamaan.

Pykälistö (1000010649) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tuomalan talo sijaitsee Monninkylässä, Askolan kirkosta noin 6 km lounaaseen. Kolme kvartsi-iskosta (KM 11628) ovat löytyneet Tuomalan talon Pykälistönojaa reunustavalta pellolta. Tarkempaa löytöpaikkaa ei ole tiedossa.

Uusipelto (1000010651) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Reikäkiven teelmän (KM 18263) löytöpaikka sijaitsee Askolan kirkosta noin 5,8 km lounaaseen ja Uotiloiden asuinrakennuksesta noin 100 m pohjoiseen. Paikka on tasaista peltoa, jossa ei vuoden 1971 inventoinnissa ollut havaittavissa minkäänlaisia merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta.

Tyynelä (1000010652) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tyynelän talo sijaitsee Monninkylässä, Askolan kirkosta noin 4,5 km lounaaseen, Vakkolasta Monninkylään vievän tien pohjoispuolella. Kivitaltta (KM 12644) on mahdollisesti löytynyt talosta noin 200–300 m pohjoiseen pellolta. Inventoinneissa ei pelloilla ole havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Kolokorpi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolokorpi sijaitsee Nietoossa, Askolan kirkosta noin 3,5 km etelään ja Porvoonjoesta noin 1 km itään. Alue on osin tasaista kanervaa kasvavaa männikköä ja hiekkamaata, paikoin rämeikköä. Saviastianpalojen ja hioimen (KM 13163) löytötiedoissa mainitaan niiden löytyneen Kolokorven hiekkakuopasta. Kolokorven tienvarsilla ja männikössä oli useita hiekkakuoppia. Ei tiedetä, mistä hiekkakuopasta saviastianpalat ovat löytyneet. Vuoden 1971 inventoinnissa ei hiekkakuoppien reunoissa havaittu merkkejä kiinteistä muinaisjäännöksistä.

Hakkari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkarin talo sijaitsee Monninkylässä, Askolan kirkosta noin 6,1 km länsilounaaseen, Monninkylästä Luhtiin menevän tien pohjoispuolella. Tasataltan ja kvartsiesineen (KM 2455 ja 13132) tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Tasataltan arveltiin voivan olla myös kylältä, jossa talo oli ennen isojakoa.

Lavi (1000010655) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lavin talo sijaitsee Monninkylässä, Askolan kirkosta noin 5,3 km lounaaseen, ja Vähäjoesta noin 100 m länteen. Lavista on löydetty monia kivikautisia esineitä: kourutaltta, tasataltta, poikkikirves ja kvartsi-iskoksia (KM 10123, 12657:1–3). Vaikuttaa siltä, että jossain näillä paikkeilla olisi kivikautinen asuinpaikka. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Yrjölä Vähämäen niitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yrjölän talo sijaitsee Nietoossa, noin 2,6 km Askolan kirkosta etelään. Kourutaltta (KM 6435) on tuotu museoon 1913 ja sen löytötiedoissa sanotaan sen löytyneen Yrjölän talon Vähämäen niitystä. Vähämäen niityn sijaintia ei tiedetä.

Katissuo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Katissuo sijaitsee Monninkylässä, Askolan kirkosta noin 3 km lounaaseen, Vahijärvestä noin 500 m kaakkoon. Alueelta on löydetty selvästi kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, mutta löytöpaikkaa ei ole voitu paikallistaa.

Isomäki Metsäpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan (KM 15270:1) löytöpaikka sijaitsee Monninkylässä, Askolan kirkosta noin 2,3 km lounaaseen ja Isomäen päärakennuksesta 380 m luoteeseen. Löytöpaikka on tasaista savista peltoa. Paikalla ei havaittu vuoden 1971 inventoinnissa mitään kiinteään muiniasjäännökseen viittaavaa. Pelto on raivattu vuonna 1933 metsästä.

Konnu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Konnun talo sijaitsee Monninkylässä, Askolan kirkosta 5,4 km länsilounaaseen. Kourutalttojen (KM 9213:1, 9584:1) löytöpaikka on päärakennuksesta noin 200 m koilliseen, paikalla, jossa nykyään on Porvoon ja Mäntsälän välinen maantie. Vuoden 1971 inventoinnissa ei paikalla havaittu kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia merkkejä. Pelto oli tosin heinällä, joten havaintojen teko oli verraten vaikeaa. Sivulta kolotun kiviesineen (KM 18575) löytöpaikkaa ei tiedetä.

Siltala (1000010661) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Siltalan talo sijaitsee Askolan kirkosta noin 5 km länsilounaaseen, Vahijärvestä noin 1 km luoteeseen, Monninkylästä Mäntsälään vievän vanhan maantien itäpuolella. Kirveen KM 6456 löytötiedoissa sanotaan, että se on Siltalan talon pellosta, jossa ennen kerrotaan olleen kaksi yhdensuuntaista vallitusta ja josta on löytöinä tavattu ennemmin kaksoistaltta, pronssirengas, 3 keihäänkärkeä, rautainen viskari ja kultainen korvarengas. Verfikaatissa on lisäksi karttapiirros. Siltalan talossa ei näiden perusteella kuitenkaan osattu paikallistaa löytöpaikkaa.
Käsihioimen kappaleet KM 11618:46 ja alkeelliset kirveet ja taltat (Porvoon Museo) ovat löytyneet Siltalan mailta. Tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä.

Sirola Kotokorpi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sirolan Kotokorpi sijaitsee Vahijärvellä, Askolan kirkosta noin 4,8 km länsiluoteeseen, Suonpäänojan länsipuolella. Kourutaltan (KM 9588:1) löytöpaikka on luoteeseen viettävää savista peltoa, ladosta noin 20 m luoteeseen. Paikalla ei havaittu vuoden 1971 inventoinnissa mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kvartsi-iskosten KM 11623 löytöpaikka lienee verrattain lähellä kourutaltan löytöpaikkaa.

Vakkola Kivimäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivimäki sijaitsee Vakkolassa, noin 2,2 km Askolan kirkosta lounaaseen ja Vakkolan koskesta noin 400 m lounaaseen. Kaitataltta ja käyräselkäinen kourutaltta (KM 12161:1–2) ovat löytyneet luultavasti noin 300 m luoteeseen Ryssänkallion takaiselta pellolta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Kalliola Salovaara (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kalliola sijaitsee Askolan kirkosta noin 2 km lounaaseen ja Vakkolan koskesta noin 200 m niin ikään lounaaseen. Se on verrattain pieni tontti, jonka maalta kiviesineen teelmä (KM 12269) löytyi. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Iso-Pitkänen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Iso-Pitkäsen talo sijaitsee Vakkolassa, Askolan kirkosta noin 1,6 km lounaaseen. Alkeellisen kirveen (KM 13137) löytötiedoissa mainitaan, että se on löytynyt Askolan Vakkolan Kauko Peltolan pellolta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Metsä-Peltola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Metsä-Peltolan tila sijaitsee Askolan kirkosta 1,4 km eteläkaakkoon. Ydinkirves, kiviaseen torso ja kuuden kvartsi-iskoksen (KM 12699:1, 2, KM 12951) tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1971 ja 2008 inventoinneissa ei talon ympäristön pelloilla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Pappila (1000010669) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Askolan pappila sijaitsee kirkosta noin 600 m etelään, Vakkolaan vievän maantien itäpuolella. Paikka on ympäristöstään nousevaa soraharjannetta. Löydöksiä (KM 12122:4, 18595) on tehty Pappilan pihasta ja puutarhasta. Ristinuija on löytynyt päärakennuksesta noin 50 m. pohjoiseen.

Taka-Linna (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taka-Linnan talo sijaitsee Nalkkilassa, Askolan kirkosta noin 450 m länteen. Kivipallon ja pienen kvartsisen iskukiven (KM 12275) löytöpaikka on aitankulmalla päärakennuksesta noin 20 m länteen. Talon pelloilta kuulemma silloin tällöin löytyy kvartseja, mutta mitään eritystä kvartsipaikkaa ei pystytty osoittamaan. Inventoinneissa Taka-Linnan pelloilta ei ole löytynyt mitään esihistoriallista, mutta on hyvin mahdollista että Etu-Linnan Kotopellon asuinpaikka jatkuu Taka-Linnan maille ja että löydöt olisivat sieltä.

Haiti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 2452:15) on löytynyt vuonna 1885, eikä löytötiedoissa mainita muuta kuin että esine on Haitin talon maalta.

Kivistömäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan (KM 12952) löytöpaikka sijaitsee Askolan kirkosta noin 900 m pohjoisluoteeseen, Nalkkilaan vievän tien länsipuolella, Helmisen asuinrakennuksesta noin 20 m etelään. Inventoinneissa ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Varjoranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Varjorannan tila sijaitsee Vahijärvellä, Askolan kirkosta noin 5,3 km länsiluoteeseen ja Monninkylästä Mäntsälään vievästä vanhasta maantiestä noin 500 m koilliseen. Kourutaltta (KM 12633) oli joutunut talon pihamaalle hiekkakuorman mukana, joka on ajettu sinne joltain hiekkakuopalta Siltalan yläpuolelta.

Simola Leveänsuonpelto (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Leveänsuonpelto sijaitsee Vahijärven kylässä, Askolan kirkosta noin 4,6 km länsiluoteeseen, heti Raitaharjun talon eteläpuolella. Lappuluettelossa on maininta, että nelisivuinen hioin (KM 11624) on löytynyt Siltalan Leveänsuonpellolta. Lapussa sanotaan edelleen, että löytökohta on merkitty Luhon kaivauskertomukseen liittyvään karttaan ja että maaperä on savihiekkaa, rinne viettää itään. Luhon kaivauskertomusta ei ole. Siltalan talon väki osoitti vuoden 1971 inventoinnin aikana Leveänsuonpellon sijainnin. Siinä rinne viettää lounaaseen, joten on vaikea sanoa onko kyseessä sama pelto, josta esine on löytynyt. Tätä peltoa kierrellessä ei vuoden 1971 inventoinnissa havaittu mitään mainittavaa. Pelto on myöhemmin siirtynyt Siltalalta Simolan talon omistukseen.

Vanha-Ollila Isoniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vanha-Ollilan talo sijaitsee Puharonkimaassa, Askolan kirkosta noin 4,6 km luoteeseen ja Isoniemenpelto talosta noin 200 m koilliseen, Riitaniitunojan ja Onkimaalta Riitaniitulle vievän maantien välissä. Kivikirves on löytynyt 240 m koilliseen päärakennuksesta, loivasti lounaaseen, kohti ojaa, viettävältä pellolta. Samoilta paikkeilta löytyi vuoden 1971 inventoinnissa kvartsi-iskos. Paikka ei kuitenkaan millään tavoin herättänyt vaikutelmaa kivikautisesta asuinpaikasta.

Peltomaa Puhdenpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Puhdenpelto sijaitsee Puharonkimaassa, Askolan kirkosta noin 4,4 km luoteeseen, heti Onkimaalta Riitaniitulle vievän maantien itäpuolella, Vanha-Ollilan talosta noin 350 m itään. Löytötiedoissa mainitaan, että kvartsit on löydetty Askolan Onkimaan kylän Puhdenpellolta, alemmalta löytövyöhykkeeltä. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Puharonkimaa Aropelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Aropelto sijaitsee Puharonkimaassa, Askolan kirkosta noin 4 km luoteeseen, Piurujoesta noin 200 m itään, ja Onkimaan Hannulan talosta noin 200 m lounaaseen. Kivikirves (KM 18603) löytyi vuonna 1970 Aropellon ojasta, savimaasta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Alastupa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Onkimaan kansakoulu, entinen Alastuvan tontti sijaitsee Puharonkimaassa, Askolan kirkosta noin 3,25 km luoteeseen. Reikäkiven (KM 12643) löytöpaikkaa ei tiedetä. Askolan kotiseutumuseossa oleva kourutaltta lienee sama, joka Askolassa on varustettu tiedoin: Askola Puharonkimaa Alastuvan ent. tontti (nyk. kansakoulun alapuolella). Löydetty joskus 1920-luvulla. Löytöpaikka on kansakoulusta etelään Piurunjokeen viettävä pelto. Pelto oli vuoden 1971 inventoinnin aikana viljeltynä, joten sitä ei voitu tutkia tarkemmin.

Puharonkimaa (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Tuluspiin, kvartsikaapimen kappaleen ja kuuden kvartsi-iskoksen (KM 12784:1–3) löytötiedoissa mainitaan, että ne ovat löytyneet Askolan Puharonkimaan joen varrelta, noin 300 m Porvoonjoesta Onkimaanjokea ylöspäin. Vuoden 1971 inventoinnin aikana pellot olivat viljeltyinä, eivätkä havaintomahdollisuudet siten olleet hyvät.

Paavola (1000010684) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsikaavin ja -iskokset (KM 12791: 1, 2) ovat löytyneet Askolan Puharonkimaan kylästä, Paalan talon ruismaalta. Löytöpaikka on Porvoonjoen rantapeltoa, 2,7 km luoteeseen Askolan kirkosta, kaakkoon kohti jokea viettävää peltorinnettä. Paikka oli vuoden 1971 inventoinnin aikana viljeltynä, eikä sen reunoja kierrellessä havaittu mitään mainittavaa. Samalla peltorinteellä, Uus-Ollilan ja Heikkilän mailla, on Koskipellon kivikautinen asuinpaikka.

Tukkinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tukkisen talo sijaitsee Puharonkimaalla, Askolan kirkosta noin 3,2 km pohjoisluoteeseen, Monninkylä–Mäntsälä maantien länsipuolella. Tasataltta (KM 6863) löytyi vuonna 1914 talon perunamaasta. Perunamaan tarkkaa sijaintia ei tiedetä, mutta se lienee ollut jossain pihapiirissä. Löytö saattaa liittyä tien toisella puolella olevaan Puharonkimaan kivikautiseen asuinpaikkaan. Vuoden 1971 inventoinnissa ei talon puutarhamailla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Yrjölä (1000010686) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yrjölän talo sijaitsee Puharonkimaalla, Askolan kirkosta noin 4,1 km pohjoiseen, Porvoonjoen länsipuolella olevalla mäenharjanteella. Yrjölän tilalta on löydetty paljon kivikautisesta asutuksesta kertovia esineitä, mutta niiden tarkkaa löytöpaikkaa ei saatu vuoden 1971 inventoinnin yhteydessä määriteltyä. Kiviesine, kvartsikaavin, 28 kvartsi-iskosta ja kivilaji-iskos ovat löytyneet Askolan Onkimaalta Paavo Yrjölän kesannolta 1952. Kiviliuska ja nelisivuinen käsihioin (KM 18611:3–5) ovat Yrjölän talosta, tarkempia löytöpaikkoja ei muistettu. Poikkiteräinen kirves (KM 18611:6) on merkitty löydetyksi Yrjölän Kyynärjärvenniityltä. Sen sijaintia ei tiedetä. Askolan kotiseutumuseossa olevien kiviaseen ja kivitaltan tarkkaa löytöpaikkaa ei myöskään tiedetä.

Yrjölä Ilmari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ilmarinkoski sijaitsee Puharonkimaassa, Askolan kirkosta noin 4,4 km pohjoiseen, löytöpaikka lienee Porvoonjoen länsirannalla. Löytötiedoissa mainitaan vain, että esine on löytynyt Ilmarin kosken rannalta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Keskisuo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen (KM 13003) löytöpaikka sijaitsee Puharonkimaassa, Askolan kirkosta noin 4,6 km luoteeseen ja Keskisuon päärakennuksesta noin 250 m kaakkoon, miltei tasaisella pellolla, jossa vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään mainittavaa.

Yli-Järvelä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Järvelän talo sijaitsee Nalkkilassa, Askolan kirkolta noin 1,5 km pohjoiseen, kirkolta Nalkkilaan vievän maantien itäpuolella. Koututaltan (KM 2452:21) tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Talon maita on melko laajalla alueella ja sen alueelle on kivikautisia asuinpaikkojakin.

Niemi (1000010691) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltta (KM 18614) on löytynyt Nalkkilasta, Rokin talon Niemen palstalta. Niemen palsta sijaitsee Askolan kirkosta noin 1,7 km luoteeseen, kirkolta Nalkkilaan vievän maantien pohjoispuolella. Taltta on löytynyt aivan palstan eteläpäästä, metsän reunasta, pieneltä peltotilkulta. Paikalla ei ole toistaiseksi havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittavaa.

Ojala Kannisto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan katkelman löytöpaikka sijaitsee Nalkkilassa, Askolan kirkosta noin 700 m pohjoiseen ja Ojalan talosta noin 200 m etelään, kirkolta Nalkkilaan vievän maantien itäpuolella. Löytöpaikka on tasaista peltoa, töyry, joka viettää loivasti sekä pohjoiseen että etelään. Löytöpaikka oli vuoden 1972 inventoinnin aikana viljeltynä eikä paikkaa voitu tutkia tarkemmin.

Lemonmylly (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esineiden KM 12795:1–6 (kivilaji-iskennäinen, hiontakiven kappale, käyttöjälkinen kvartsiydin, kvartsisäleydinesine, yhdeksän kvartsi-iskosta) löytötiedoissa mainitaan, että ne ovat löytyneet Nalkkilasta, Lemonmylly nimiseltä mäeltä, Taka-Piskulan Ruoksmaalta noin 200 m suunnilleen pohjoiskoilliseen. Esineiden löytäjä ei muistanut tehneensä kyseessä olevia löytöjä, mutta arveli niiden olevan peräisin Ojalan Riihiahosta, josta hän on löytänyt mm. kvartseja, mutta joista Kansallismuseossa ei ole tietoa.
Lemonmylly, kivi, joka on pienempien kivien päällä, on vain noin 40 m Riihiahon länsipäästä länteen. Riihiaho on etelään viettävää peltorinnettä Askolan kirkosta noin 4,2 km pohjoiseen ja Ojalan talosta noin 200 m pohjoiseen. Pelto oli vuoden 1971 inventoinnin aikana viljeltynä, enkä aluetta siten voitu tarkastaa. Peltoalueen reunoilta ei havaittu mitään mainittavaa.

Koivisto Ojaniitunmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ojaniittu sijaitsee Huuvarissa, Askolan kirkosta noin 7,2 km kaakkoon, Kylänpäänjärven eteläpuolella. Ojaniitunmäki on metsäsaareke pellon keskellä. Saviastianpala, piin pala ja hioin (KM 12289) on löydetty mäen kaakkoissivusta, suunnilleen sen keskivaiheilta, pellon laidasta, ojassa olevan suuren kiven kohdalta. Paikka on alavaa savimultapeltoa. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Hannula (1000010695) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Särkijärven Hannulan talo sijaitsee Askolan kirkosta noin 6,4 km kaakkoon, Särkijärveltä Porvooseen menevän maantien länsipuolella. Kaksi kivikirvestä (KM 18621) on löytynyt Hannulan talon maalta, mutta tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Vakkängi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vakkängi eli Vakkenki sijaitsee Särkijärvellä, Askolan kirkosta noin 5,1 km kaakkoon ja Koiviston talosta noin 100 m kaakkoon Popolanojan molemmin puolin. Se on tasaista savista peltoa. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Löydöt kvartseja (KM 12270).

Kuusisto (1000010697) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kuusiston talo sijaitsee Särkijärvestä, Askolan kirkosta runsaat 5 km kaakkoon. Hioin on löytynyt talosta noin 400 m luoteeseen. Paikka on verrattain lähellä Jumfferin kivikautista asuinpaikkaa, tasaista peltoa, joka luoteeseen mennessä kohoaa jonkin verran. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Vallila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta (KM 18622) on löytynyt Särkijärveltä, Vallilan talon pellosta kyntäessä. Löytöpaikka on miltei tasaista peltoa. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Rintala (1000010699) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rintalan talo sijaitsee Askolan kirkosta noin 4,5 km kaakkoon. Kaksi tasatalttaa, viisi kvartsia ja siera (KM 13149:1–4) ovat löytyneet Särkijärven kylästä Rintalan ylemmältä vyöhykkeeltä, mahdollisesti talosta noin 300 m itään olevalta pellolta. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Multala (1000010700) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Multalan pelto sijaitsee Vakkolassa, Askolan kirkosta noin 3,2 km kaakkoon, Metsä-Pitkäsen talosta noin 450 m itäkoilliseen. Poikkikirves (KM 18624) on löytynyt länteen viettävältä peltorinteeltä. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Latoniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Latoniitty sijaitsee Vakkolassa, Askolan kirkosta noin 3 km kaakkoon. Kahden kvartsi-iskoksen (KM 12052) löytöpaikka on Latoniityn läpi virtaavan Popolanojan itäpuolella, melko tasaisella savipellolla. Vuoden 1971 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Latoniitty Salatti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsinen iskukivi (KM 12272) on löytynyt Vakkolan Latoniityn Salatti-nimiseltä pellonosasta, Askolan kirkosta noin 3,5 km kaakkoon. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Kuusela (1000010703) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kuuselan talo sijaitsee Vakkolassa, Askolan kirkosta noin 3 km itäkaakkoon. Tuuran katkelman (KM 12941) tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Krävi (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Krävin pelto sijaitsee Huuvarissa, miltei heti Tiiläänjärven eteläpuolella, Anttilan talosta noin 750 m luoteeseen. Tarkkaa hioimen kappaleiden (KM 10414:16, 17) löytöpaikkaa ei tiedetä. Krävin rakennukset on purettu jo aikoja sitten. Rakennustenpaikkojen eteläpuolen pellossa ei vuoden 1971 inventoinnissa havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Norrookeri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Norrookeri sijaitsee Huuvarissa, Askolan kirkosta noin 6,2 km itään, Anttilan talosta noin 500 m lounaaseen. Kvartsiesineet, pii-iikos ja saviastianpala (KM 13160:1-9) ovat löytyneet Norrookerin pellosta. Tarkkaa löytökohtaa ei tiedetä. Vuoden 1971 inventoinnissa tutkittiin Norrookerin pelto melko tarkkaan, mutta kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia merkkejä ei havaittu.

Peltola Huhtaniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peltolan tila sijaitsee Askolan kirkosta noin 2,1 km itään. Tasataltan löytöpaikka on päärakennuksesta noin 60 m länsilounaaseen, lounaaseen viettävässä jyrkähkössä rinteessä, joka vuoden 1971 inventoinnin aikana on puutarhamaana.

Vanha-Talo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vanha-Talo sijaitsee Tiiläässä, Askolan kirkosta noin 3 km koilliseen, Tiilään maantien kaakkoispuolella. Kourutaltan teräkatkelma on löytynyt vuonna 1933 Vanha-Talon maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Tiilään koulutila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piistä valmistettu poikkikirves (KM 13566) on löytynyt vuonna 1940 Askolan pitäjän Tiilään kylästä, Tiilään kartanosta erotetulta palstalta, vastapäätä Tiilään kansakoulua, maantien toisella puolella; kirves löytyi perunanotossa. Samalta pellolta on löydetty mustakivinen pitkä kivikirves. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Pelloille on vuonna 1971 istutettu koivuja.

Slotti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Slottin talo sijaitsee Huuvarissa, Tiiläänjärvestä noin 800 m pohjoiseen ja iskukiven, kvartsikaapimien, kvartsi-, iskosten ym. (KM 12954:1-7) löytöpaikka on talosta noin 200 m lounaaseen, Tiiläänojan idänpuoleisella rantapellolla, joka viettää jokeen. Pellon keskipaikkeilla on töyry, josta löydökset on poimittu. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Slotti Kassilanpelto (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Kassilanpelto sijaitsee Huuvarissa, Tiiläänjärven pohjoisrannalla, Slottin talosta noin 600 m kaakkoon. Paikka, josta kvartsit (KM 12744:1-3) ovat löytyneet, on järveen viettävää peltorinnettä. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Vainio (1000010711) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vainion tila sijaitsee Huuvarissa, Askolan kirkosta noin 7,3 km koilliseen, Vähä-Huuvarista pohjoiseen Koukjärven suuntaan menevän kylätien itäpuolella. Kivikirves löytyi peltotöissä savisessa pellossa olevan töyrään päältä, talosta noin 70 m kaakkoon. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Jokimaa (1000010712) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jokimaan tila sijaitsee Tiiläässä, Askolan kirkosta noin 6,7 km koilliseen, Tiiläästä Pukkilan Huhtiin vievän maantien itäpuolella: Kivikirves (KM 11728) on löytynyt talosta noin 50 m pohjoiskoilliseen, savisesta pellosta, joka viettää verraten jyrkästi itään kohti pellon alapuolella virtaavaa ojaa. C. F. Meinander on käynyt paikalla, eikä huomannut siellä kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Kun taloa rakennettiin tuli esiin hiiltä, tulikuoppa ja keramiikan kappaleita.

Koivumäki (1000010713) (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Koivumäen tila sijaitsee Särkijärvellä, Askolan kirkosta noin 6,2 km koilliseen, Tiiläästä Pukkilan Huhtiin vievän maantien pohjoispuolella. Kvartsien ja tuluspiin (KM 12746) löytöpaikka on talosta noin 200 m itään, loivasti lounaaseen viettävä kalliosta alkava pelto. Ne ovat löytyneet ojasta läheltä kalliota. Vuoden 1971 inventoinnissa ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Katronträsk (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kaltronträskin luoteispuolella jyrkkäreunaisella, luode–kaakkosuuntaisella niemekkeellä, joka laskee lammen ranna suopohjaiseen metsään. Kasvillisuus paikalla on sekametsää, maaperä runsaskivistä moreenia.
Tien varressa olevasta hiekkakuopasta suoraan etelään, kivikkoisen niemekkeen kärjestä, löytyi tuulenkaadosta yksittäinen kvartsi-iskos.

Viirilä 6 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kallioalueen pohjoispuolella olevalla niemekkeellä, jossa ei ole selkeätä rantamuodostelmaa. Alueen maaperä on hiekkaa ja kasvillisuus mäntyvaltaista sekametsää. Yksittäinen kvartsi-iskos löytyi paikalle tehdystä koepistosta. Kulttuurikerrosta ei paikalla ollut havaittavissa.
Huom! Inventointikertomuksessa kohteesta käytetään nimeä Viirilä 7

Malminkartano 7 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka sijaitsee Malminkartanon kartanon ja Helsingin yliopiston kurssikeskuksenalueella, noin 50 m kartanosta lounaaseen. Löytöpaikka on loivalla länteen aukeavalla terassilla. Iskoksen lisäksi ei löydetty muita esihistoriallisia löytöjä maanpinnan tarkastamisesta ja koepistoista huolimatta.

Ulvilantie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsikaapimen fragmentin ja kvartsi-sikosten (ei otettu talteen) löytöpaikka sijaitsee Ulvilantien ja Huopalahdentien välisessä puistikossa, Talin urheilupuiston tennishallien eteläpuolella ja heti keilahallin länsipuolella. Löytöpaikka sijaitsee noin 20 m mpy olevalla pienialaisella, noin 25 x 10 m laajuisella terassilla ja sen alapuolisella erodoituneella törmällä. Terassi on muodostunut pienialaiselle hienon hiekan alueelle muuten kivisemmän ja kallioisen mäen pohjoislaidalla.
Terassin pohjoislaidalle on kasattu paikalta kaivetusta hiekasta ilmeisesti lumilautailijoiden käyttämä hyppyri. Löydöt tulivat hyppyrin kaivetun maan yhteydestä ja hyppyrin alapuoliselta, lumilautailun vahvasti kuluttamalta törmältä. Kohteella, samoin kuin sen lähiympäristössä, on myös jälkiä pienimuotoisesta hiekanotosta umpeenkasvaneiden hiekkakuoppien muodossa. Kohde onkin mahdollisesti täysin tuhoutunut, tai ainakin siitä on säilynyt koskemattomana äärimmäisen pieni alue aivan lumilautahyppyrin ympäristössä.

Vols 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tien pientareelta Österbyntien pohjoispuolelta, noin 200 m Volsintien risteyksestä pohjoiskoilliseen on löytynyt kaksi keramiikan reunapalaa (KM 35478). Löytöpaikka on ison kiven juuressa metsätyömaalle menevän liittymän itäpuolella aivan ojan vieressä.

Övergård (1000011662) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löydetty Sillbölen kylän Övergårdin tilalta peltotöissä 1980-luvun puolivälissä.
Paikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Typpö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löytynyt Vahijärven kylästä, Typön tilalta, peltotöissä 1960-luvulla. Tarkastamaton löytöpaikka

Korttia monitoimitalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta, mahdollinen kiviesine ja hiotun kiviesineen kappale ovat löytyneet Korttian monitoimitalon viereiseltä pellolta. Tarkastamaton kohde.

Arola (1000011783) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioinkivi on löytynyt Vakkolan Arolan tilan Latoniittu-nimiseltä alueelta vuonna 1970 ruokamullasta. Tarkastamaton kohde.

Hölklöt 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hölklötin kylässä, Västankärrin talosta 550 m lounaaseen, kaakkoon laskevalla peltoalueella.
Maaperä on hiekansekaista. Noin 10x10 m alueelta on löydetty kolme kvartsi-iskosta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.
Paikasta 200 m koilliseen on toinen kvartsien löytöpaikka, Hölklöt 2.

Hölklöt 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on Hölklötin kylässä, Västankärrin talosta 400 m lounaaseen, kaakkoon laskevalla peltoalueella.
Paikalta on kaksi kvartsi-iskosta noin 5 m etäisyydellä toisistaan. Maaperä alueella on hiekkaa. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kalvhagaudden (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves on löydetty Lindön kartanon ja Bromarviin johtavan tien väliseltä alueelta.

Åsbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Inventointi 1981: Paikka sijaitsee 1,8 km linnuntietä lounaaseen Karjaan rautatieasemalta Äsbackan tilan päärakennuksesta noin 20 m kaakkoon olevan perunamaan lounaispäässä. Perunamaa viettää loivasti kaakkoon, ympäristö pihamaata, jossa omenapuita ja viinimarjapensaita. Noin 40 m päässä kaakossa Hanko- Karjaa-rautatie. Paikalta on löytynyt KM 20709, käyttöjälkinen kiviesine. Inventoinnissa ei havaittu mitään maanpäällisiä merkkejä muinaisjäännöksestä.
Kohde on nykyisin pihamaa-alueella, osittain aidatulla alueella. Aluetta ei tarkastettu. Myös ympäristö on tiheään rakennettua, pääasiassa teollisuusaluetta. Aiemman inventoinnin perusteella kohteessa ei ole havaittu muinaisjäännöstä.

Kalmennummenmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kalmennummenmäki on peltojen ympäröimä metsäsaareke (peruskartalla Kolmennummi) Lohjanjärven ja siitä kuroutuneen Paskatinsuon välissä. Maajoen inventointikertomuksen mukaan mäki on n. 100x150 m laajuinen lehti- ja havumetsää kasvava matala hiekkaharjanne. Ennen kansalaissotaa oli mäeltä hiedanajossa löytynyt saviastianpaloja ja liesikiviä. Maajoki ei kuitenkaan paikkaa tarkastaessaan v. 1937 löytänyt paikalla olevien monien hiekkakuoppien reunoilta mitään. Kalmennummenmäkeä pidetään paikkakunnalla lisäksi vanhana hautapaikkana, mihin paikan nimikin viittaa On mahdollista, että lyseolainen Veikko Kuittiselta v. 1915 lunastettu tasataltan katkelma KM 6932 olisi juuri Kalmennummenmäen hiekkakuopista peräisin. Löytötietojen mukaan tämä on Pitkälahden (Lanviikin l. Långvikin) kylän Tavian tilalta tietä korjattaessa löytynyt hiekkakasasta, joka oli tuotu Lohjanjärven "Saarenmaan saaresta".
Aluetta tarkastettiin inventoinnissa kahteenkin otteeseen, 6.10. ja 13.10. 1997. Mäen länsipäässä on tien eteläpuolella, pienen kallionyppylän itäpuolella, suhteellisen pieni sorakuoppa mäenrinteessä (n. 35x20 m), jonka länsileikkauksessa havaittiin palaneelta vaikuttaneita kiviä, muttei löytöjä. Kuoppa on jo pitkälle metsittynyt, mutta tehty kuitenkin vasta pääosin 1950-60-luvulla, joten ei voi olla muistitietojen mukainen löytöpaikka. Sen eteläpuolella olevassa pellossa ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Pelto laskee kohti sen alareunasta alkavaa Paskatinsuota, vielä 1800-luvulla Lohjanjärven lahtea. Kalmennummenmäen itäpäässä asuvan maanomistajan Eero Heljävaaran mukaan esitetty löytöpaikka, sorakuoppa, on tien pohjoispuolella mäen länsipäässä, peruskartalle merkityn kalliopaljastuman eteläpuolella. Sorakuoppa on edellistä suurempi, umpeen kasvanut, eikä löytöjä ollut havaittavissa. Maajoen kivikautiseksi asuinpaikaksi esittämä löytöpaikka on vahvistettavissa ainoastaan koekaivauksin, mikäli mahdollinen asuinpaikka ei ole kokonaisuudessaan tuhoutunut soranotossa. Kohdetta ei siten ole otettu kiinteiden muinaisjäännösten joukkoon. Kalmennummenmäen itäpään pellossa, mäen halkovan tien kaakkoispuolella n. 10 m tienmutkasta havaittiin ainoastaan yksi isompi kvartsikimpale, ehkä raaka-ainekappale. Kvartsia ei otettu talteen. Sen löytöpaikka oli nurmella olevaa peltorinnettä ja sorakuopan arvioidusta löytöpaikasta n. 300 m ESE.

Sikaniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee loivasti länteen viettävällä pellolla n. 200 m Pensaaren talosta WNW. löytöinä tulleet neljä kvartsi-iskosta olivat hajallaan laajalla alueella, eikä sikanimen löytöpaikkaa voi luokitella kivikautiseksi asuinpaikaksi ilman lisätutkimuksia.

Pensaari (444000002) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; löytöpaikka sijaitsee Pensaarella, n. 100 m kaakkoon Vohloisten kylän Pensaaren talosta. löytöinä tulleet neljä kvartsi-iskosta poimittiin loivasti etelään viettävältä pellolta. Maaperä saviperäistä. Kvartsit olivat hajallaan alueella pellon itäreunassa.

Purnus-Krejans (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion keskiaikaisesta kirkosta 2,2 km koilliseen Purnuksen tilalla. Lukuisat tilan alueelta löytyneet kiviesineet viittaavat asuinpaikan tai useampien asuinpaikkojen olemassaoloon. Tarkat löytöpaikat eivät ole selvillä.
Noin 200 metriä Purnuksen tilasta pohjoiseen tunnetaan myös irtolöytöpaikka Purnus-Krejans 2 ja Valovirta –niminen kivikautinen asuinpaikka. Näiden alueiden topografia on ihanteellinen kivikautista asuinpaikkaa ajatellen, paikka on etelään päin oleva rinne Siuntionjoen varrella 25-25 m mpy. On mahdollista, että osa Purnuksen löydöistäkin on kyseiseltä alueelta.

Hafverkulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin viisi kilometriä Siuntion keskiaikaisesta kirkosta länsiluoteeseen, 1,3 km Munksin kartanosta pohjoiskoilliseen. Paikalle johtaa Bäcksintieltä Störbyn tilan kohdalta erkaneva peltotie.
Hafverkulla on vuoden 1984 inventointikertomuksessa olevan tiedon mukaan koordinaattien esittämällä paikalla. Tieto oli saatu paikalliselta isännältä. Esineet on saatu aikoinaan Hafverkullan talosta. Historiallisten karttojen mukaan paikalla ei ole ollut taloa eikä kyseisen nimistä taloa ole merkitty ainakaan aivan lähiympäristöön. Esineiden löytöpaikka ei siis ole varmuudella tiedossa. Sinänsä länteen pistävä niemeke, joka on kivikauden loppupuolella ollut merenrantaa, vaikuttaisi topografisesti sopivalta asuinpaikaksi. Pellot olivat kyntämättä tarkastushetkellä vuonna 2014 ja havaintoja ei tehty
Aiemmat löydöt: KM 5970:546, kourutaltta, KM 5970:622 reikäkirves sekä Antellin kokoelmaan kuuluva reikäkirves 622.

Nykulla (1000008109) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Talman laskettelurinteen itäpuolella, junaradan eteläpuolella sijaitsevalla peltorinteellä. Alueella on muinainen kaakkoon, kohti Tomtbäckenin puroa, pistävä niemi. Rantaterassin reuna kulkee 30 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Peltorinteen yläosa on hiekansekaista, alempana maaperä muuttuu saviseksi. Muinaisen niemen kärjestä löytyi yksi kvartsi-iskos ja ylempää, läheltä metsäisen mäen reunaa, epämääräinen kvartsin kappale. Paikalla ei havaittu muuta erityistä. On mahdollista, että niemellä sijaitsee osin peltoviljelyn tuhoama kivikautinen asuinpaikka. Kohteesta n. 320 m koilliseen sijaitsee kivikautinen löytöpaikka Pihlajamäki.

Vahijärvi Hassa (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Uhrikivi on löytynyt päärakennuksesta noin 40 metriä pohjoiseen aittaa purettaessa ja sen lahjoitti Askolan kotiseutumuseoon Erkki Leino. Talon pihapiiristä ei ole löytynyt muuta vastaavanlaista.

Busö Busö 6 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Irtolöytöpaikka sijaitsee Busön saarella, matalasta kalliokukkulasta suoraan pohjoiseen. Paikalta on löydetty hevosenpäänmuotoinen kalkkikivikimpale, jota tiettävästi säilytetään Åbo Akademissa. Siitä, onko kivi ihmiskätten muovaama vai ei, ei ole varmuutta.

Saarenmäki (1000012634) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Luhdinojan laaksossa, Saarenmäen talosta 270 metriä länsiluoteeseen laakson reunalla olevalla peltotöyräällä. Saarenmäen emännän kertoman mukaan hänen miehensä on löytänyt tältä paikalta kiviesineen pellolle johtavan tien töyryltä ja toimittanut esineen Askolan kotiseutumuseoon. Löytöpaikkaa olisi joku asiantuntija käynyt katsomassakin. Kuvauksesta päätellen löytöpaikka on likimain koordinaatein merkityllä kohdalla. Pellon maaperä on hiesua.

Gästans Gästans (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Irtolöytöpaikka sijaitsee Gästans-nimisen saaren koillisosasta, saman nimisen tilan päärakennuksesta noi 15 metriä etelälounaaseen. Paikalta on löydetty hioinkivi (KM 15887). Vuoden 1998 inventoinnin yhteydessä löytöpaikalle kaivettiin muutamia koekuoppia, jotka olivat löydöttömiä, lukuunottamatta muutamia resenttejä löytöjä.

Hyypiönmäki 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kohon peltoaukean eteläpuolella, Nummenpäästä 2 km kaakkoon. Paikallisen Nummenpään asutushistoriaa tutkineen Juhani Markuksen mukaan löytyi Hyypiönmäen länsipuolella olevan ladon läheltä puroa perattaessa 1980-luvulla puinen ruuhi, joka upotettiin uudestaan saviseen jokipenkkaan. Paikkaa ei tarkistettu inventoinnin yhteydessä.

Lillängen (1000013635) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 17895) löytyi peltotöissä Vanhakylän Jönsaksen tilan Lillängen-nimiseltä pellolta vuonna 1969. Lillängen on tasaista peltomaata noin 1,5 km Forsbyvikenistä luoteeseen. Paikalla ei havaittu vuoden 1969 inventoinnissa mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa

Pellas (1000013637) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 2989:1) on löytynyt 1800-luvulla Pellasrusthollin maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Trölpakka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltat (KM 8966:1–2) ovat löytyneet Gislomin Östergårdin tilan Trölpakka-nimiseltä pellolta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Lassas (1000013639) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tjusterbyn kartanossa säilytetään kolmea kiviesinettä (mm. oikokirves), jotka kaikki ovat löytyneet Lassaksen torpan alueelta. Torppa sijaitsi aikoinaan noin 2,7 km Tjusterbyn kartanosta luoteeseen, Isnäsin johtavan tien länsipuolella, noin 600 m siitä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Löytöjen lukumäärä viittaisi asuinpaikkaan jossakin koordinaatin ilmaiseman kohdan läheisyydessä, mutta mitään sellaiseen viittaavaa ei havaittu vuoden 1969 inventoinnissa. Inventoinnin aikana Lassaksen pellot olivat viljelyksessä, joten havaintojen teko oli vaikeaa.

Brinkbacken (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisen oikokirveen teräosa ja ajoitukseltaan epäselvä kartion muotoinen survin on löydetty vuonna 1966 Koskenkylän Sandkullan talon kaakkoispuolella olevasta kotipuutarhasta. Maalaji on hienohkoa hiekkaa ja soraa. Paikalla ei havaittu vuoden 1969 inventoinnissa mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Silverkärret (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Keisari Neron (54–68) aikainen kupariraha on löytynyt Silverkärretistä, suohon kaivetusta ojasta.
Muinaiskalupäiväkirjan ja löytäjän piirtämän kartan mukaan kolikon löytöpaikka ei olisi 1960-luvulla osoitettu ja inventoijan tarkastama kohde vaan etelämpänä nykyisellä pihamaalla, aikaisemmin peltona ollut alue. Löytäjän ilmoittama sijainti on merkitty alakohteena.

Lehtoranta (1000013642) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 13735) on löytynyt Gislarbölestä Lehtorannan tilalta. Löytöpaikka on tasaista peltoa Lehtorannan päärakennuksesta noin 60 m koilliseen. Paikalla ei havaittu vuoden 1969 inventoinnissa mitään kivikautiseen asuinpaikkaa viittaavaa. Lehtorannan lähistöltä tunnetaan useita hiilimiiluja.

Hemmings (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 17896:1) löytyi Koskenkylän Hemmingsistä saunan viemärin kaivutöissä vuonna 1964. Esine oli 1,30 m syvyydessä hiekkamaassa.

Wickströmsgärda (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 17990:1) on löytynyt Wickströmgärdasta. Paikka on hiekkaista metsämaata Koskenkylän Spöckbackenin itäpuolella, noin 800 m Hammarforsenista kaakkoon. Tarkkaa löytökohtaa ei tiedetä. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Nygård 1 (1000013646) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 17991:1) löytyi vuonna 1937 Tetomin kylän Nygårdin tilan maalta, aivan tilan navetan luoteiskulmasta ojaa kaivettaessa. Paikka on loivasti itään, etelään ja länteen viettävällä rinteellä. Maaperä on hiekkapitoista, viljeltyä maata. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Nygård 2 (1000013647) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen katkelma (KM 17992:1) on löytynyt Tetomista, Nygårdin talon pellolta 1940-luvun lopussa. Löytöpaikka on avointa peltoa, noin 200 m Nygårdin talosta lounaaseen ja 650 m Hammarträsketin pohjoispäästä pohjoiseen. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Björkbacka (1000013648) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (17900:1) on löytynyt Riken Björkbackan talon perunamaasta, noin 80 m tilan päärakennuksesta itään. Paikka on rinteessä, joka viettää kohti Koskenkylän jokeen laskevaa ojaa. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Rås (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 17901) on löytynyt Veckarbystä Råsin tilan pellosta äestystöiden yhteydessä. Löytöpaikka sijaitsee Råsin tilan päärakennuksesta noin 600 m lounaaseen, alavalla savipellolla.

Tetom (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (ykisityisessä kokoelmassa) on löytynyt Tetomin kartanon eteläpuolella olevalta peltoalueelta. Paikka on 700–800 m Malmgårdin Koskenkylän joen koskessa olevasta myllystä etelään, hienokseltaan hiekkaista, lounaaseen ja länteen viettävää rinnettä. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Skomars (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioin (KM 5041:4) on löytynyt 1900-luvun alussa Skomarsin torpan pellosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Skräddars (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Varsireikäase (KM 9545:1) ja oikokirveen teräosa (KM 5041:9) ovat löytyneet Pernajan Skräddarsista. Tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä.

Malmgård 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löytynyt vuonna 1941 Malmgårdin Koskenkylän joessa olevasta myllystä 300 m luoteeseen. Paikka on hienokseltaan hiekkaista, etelään ja lounaaseen viettävää rinnettä. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Malmgård 2 (1000013655) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Katkelmallinen vasarakirves (KM 5041:5) on löytynyt 1905 Malmgårdin myllyn pohjoispuolella olevasta, Liljendaliin ja Myrskylään johtavien teiden risteyksen väliin jäävästä perunapellosta. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Broås (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikotaltta (KM 5041:7) on löytynyt Broåsin torpan perunapellosta. Paikalla rinne viettää loivasti kaakkoon. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Veckarby övre (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oiko- ja poikkikirves (KM 9545:2–3) ovat löytyneet pellolta Malmgårdin kartanon puiston ja Råsin tilan väliltä, Malmgårdin kartanosta 150–200 m lounaaseen, hiekkaisesta etelään viettävästä rinteestä. Poikkitaltta (KM 17902:1) on löytynyt luultavasti samoilta paikoilta.
On varsin mahdollista, että jossakin lähistöllä on kivikautinen asuinpaikka, vaikka vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Malmgård 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltat (KM 2346:29–30) ovat löytyneet Malmgårdin säteritilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Pesus (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 5041:10) on löytynyt Pesusin pellosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Blomdal (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (Malmgårdin kartanossa) on löytynyt 1932 Blomdalin pellosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Paikka on koilliseen viettävää rinnettä. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Kivikautinen; Kourutaltta on löytynyt vuonna 1932 Malmgårdin päärakennuksesta 2,7 km koilliseen ja Rumpilan kylästä noin 1,2 km lounaaseen olevalta laajalta peltoaukealta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Hammarbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta ja kirves (KM 6087:1–2) ovat löytyneet vuonna 1870 Hammarbackan kartanoon kuuluvasta pellosta Koskenkylästä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Lurens (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikotaltta (KM 5047:3) on löytynyt vuonna 1884 Lurensin Nyåkern-nimiseltä pellolta. Löytöpaikka oli suuren kiven kupeessa noin 140 m länteen Lurensin navetasta. Tarkkaa löytöpaikka ei ole enää tiedossa. Vuoden 1969 inventoinnissa ei löytötietojen osoittamalla pellolla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Hardom (1000013666) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Loviisan museon kokoelmissa oleva vasarakirveen katkelma on löytynyt vuonna 1906 perunamaasta. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Ängislandet (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 5031:1) on löytynyt Ängislandet-nimisestä pellosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Bärgsängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikotaltta (KM 5041:2) on löytynyt Hardomista Svennasin tilan Bärgsängen-nimisestä pellosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Yrjas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 3803) on löytynyt rautatien teossa kivisestä ja epätasaisesta metsämaasta Hardomin kylästä, Yrjas-nimisen talon maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Tutkärret (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkitaltta (KM 17999:1) on löytynyt Tavastbystä Meicosin tilaan kuuluvalta Tutkärret-nimiseltä metsien ympäröimältä peltopalstalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1969 inventoinnissa alueella ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Strömslandet 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 19703) on löytynyt peltotöiden yhteydessä Sarvilahden Strömslandetin tilan saunapellolta, noin 25 askelta etelään saunasta.
Tarkastamaton löytöpaikka.

Strömslandet 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Ajoittamaton hioin (KM 22840) on löytynyt Strömslandetin tilan pellolta peltotöiden yhteydessä.
Tarkastamaton löytöpaikka.

Iso-Tattari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 29100) on löytynyt Koukjärveltä noin vuonna 1957 entiselle peltoalueelle rakennetun talon perustuksia kaivettaessa. Tontti on lohkottu Iso-Tattarin tilasta.

Isotalo (1000014470) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 31567) on löytynyt 1990-luvun lopussa Kylmäsuolta, Koirasuon pohjoispuolella sijatsevalta Isotalon tilalta metsänraivauksen yhteydessä.

Envalds (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan katkelma (KM 3707) on löytynyt Grefnäsin eli Kreivilän kylästä Envallin rustitilan pellosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Klemets (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan teelmä (KM 6175:5) on löytynyt 1906 Klemettilän (Klemets) tilan puutarhasta Hallilan kylästä. Vuoden 1999 inventoinnissa ei löytöpaikkaa kyetty paikantamaan.

Takala (1000014473) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 11801) on löytynyt Kankilan kylän Takalan talon maalta kuivuneen puron pohjalta, noin 500 m tilan päärakennuksesta etelään. Vuoden 1999 inventoinnissa ei löytöpaikkaa kyetty paikantamaan.

Puntarmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkirves (Myrskylän museo) on löytynyt vuonna 1972 hiekkakuormasta, joka oli peräisin Myrskylän, Pukkilan ja Askolan kuntien rajalla sijaitsevasta hiekkakuopasta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Suurin hiekkakuoppa sijaitsee Askolan puolella, Myrskylän puolella olevat hiekanottopaikat ovat pienempiä. Vuoden 1999 inventoinnissa ei hiekkakuoppien reunoilta löydetty mitään kiintään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Kylmbacken (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan (KM 6407:7) löytöpaikka sijaitsee mäellä, jonka kahden puolen tiet erkanevat neljään eri suuntaan. Löytötiedoista ei ilmene, miltä rinteeltä löytö on tehty. Viljelysten takia löytöpaikkaa ei voitu tutkia vuoden 1963 inventoinnissa.
Kohde on hiekkaisella mäenkumpareella Tampajan tilan ja tien itäpuolella, Tampaja-järvestä parisataa metriä länteen. Tien itäpuolinen kumpareen osa on koverrettu hiekanotossa. Mäen rinteillä olevat pellot tarkastettiin, mutta niissä ei ollut merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta. Löytöpaikan koordinaatit korjattiin mäen kohdalle, aiemmat olivat liian pohjoisessa. Tarkka löytöpaikka ei siis ole selvillä.

Riipilä Stenkulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskosten löytöpaikka peltokumpareella. Paikka on sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi.

Hevossuo (1000014875) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka Kukuljärvestä noin 350 m etelälounaaseen Hevossuon reunassa. Paikalla myös mahdollinen asumuspainanne. Tarkastamaton kohde.

Petjärvi 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Palaneen saven ja kuonan löytöpaikka.

Riissuo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan löytöpaikka. Esine löytyi pellon pinnasta peltotöiden yhteydessä. Tarkastamaton kohde.

Vitträskin ranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskosten löytöpaikka sijaitsee noin 80 m Rauhalantien ja Aavarannantien risteyksestä länteen. Kolme iskosta (KM 38144) löytyi maan pinnalta, lyhtypylvään ja lenkkipolun väliseltä alueelta, missä polku tekee jyrkän mutkan etelään päin. Paikalla ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Terassinlaki on noin 35 m mpy ja se laskee loivasti. Lenkkipolun mutkassa pintamaannos on sekoittunut ilmeisesti tien rakentamisen vuoksi. Maaperä on hiekkaa.
Löytöpaikka sijaitsee Vitträskin järven pohjoisrannalla, Rauhalantien ja Aavarannantien risteyksessä. Paikalla on valaistu lenkkipolku, jonka lyhtypylvään juuresta on löytynyt kvartsia inventoinnissa 2009. Löytöpaikka tarkastettiin 2012 inventoinnissa ja vaikuttaisi siltä, että kyseessä voi olla lenkkipolulle tuotu sepelikvartsi. Sitä löytyi muutamia paloja juuri lyhtypylvään läheisyydessä. Löytöpaikalla ei tehty uusia havaintoja.

Tallbackabergen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskosten (KM 38142) löytöpaikka sijaitsee Tallbackabergetin eteläpuolella, Myllykyläntien leikkauksessa, jyrkästi viettävän rinteen pohjoispuolella, kohdalla, jossa on pienialainen tasaisempi niemeke.

Storkärr (1000015240) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskosten (KM 38140) löytöpaikka sijaitsee kuivalla mäntykankaalla, noin 500 metriä Ingelsintieltä johtavaa pikkutietä etelään. Maaperä on hienoa kivetöntä hiekkamaata. Tuulenkaadosta aivan pienen metsätien varrelta, sen länsipuoleiselta heikolta rantaterassilta löydettiin yksi kvartsi-iskos. Tuulenkaato ei kuitenkaan ollut alkuperäisellä paikallaan. Kaksi pienempää kvartsi-iskosta saatiin metsätien vastakkaiselta puolelta hiekkakuopan leikkauksesta noin 20 m tuulenkaadosta pohjoiseen. Kohde on kivikautisille asuinpaikoille tyypillinen mutta paikalle tehdyissä koepistoissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Skåla åker 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen (KM 38139) löytöpaikka sijaitsee Skola åkerin pellon eteläreunasta, noin 20 metriä Rapakärriin johtavalta Leivosbölentieltä länteen ja 15 metriä metsän reunasta pohjoiseen, länsilounas-itäkoillissuuntaisen sähkövoimalinjan alapuolelta. Pelto viettää loivasti pohjoiseen, pellon eteläpuoleisessa metsässä maasto kohoaa jyrkästi. Löytöpaikan korkeus on noin 35 m mpy. Kvartsilöytö ei muinaisjäännösrekisterin Skåla åkerin kivikautisen asuinpaikan kuvauksen perusteella liity aiemmin tunnettuihin kohteisiin, vaan vaikuttaa sijaintinsa puolesta erilliseltä irtolöydöltä.

Näsåkern (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Tammirinteestä 200 m koilliseen heti Näsentien itäpuolella niemessä, jossa on peltoa. Pellon pintapoiminnassa saatiin historiallisen ajan keramiikkaa ja epämääräinen rautaesine (KM 201009:1–2).

Nåtabacken (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-kaapimen (KM 38135) löytöpaikka sijaitsee Hemgårdintien varressa olevan Hemgårdin tilan navetan lounaisnurkasta, kivijalan läheltä. Maaperä on savista ja rikkoutunutta. Alue sijaitsee terassilla, noin 20 m mpy, josta maa laskee kaakkoon Humaljärven rantaan päin. Rannan ja terassin välinen alue on viljelyksessä. Alueelta löytyi kaapimen lisäksi kvartsi-iskos, rautakuonaa (KM 201008) sekä historiallisen ajan keramiikkaa, joka jätettiin paikoilleen. Navetan takana maasto nousee loivasti Nåtabackenille. Kasvillisuutena on pihanurmea ja pientä pensaistoa.

Klosterfält (Löytöpaikat)
Historiallinen; Tammirinteen kiinteistön koillispuolelta, 50 m etäisyydellä talosta alkavalta Klosterfält-nimiseltä pellolta löytyi vuoden 2009 inventoinnin yhteydessä tehdyssä pintapoiminnassa kvartsia, posliinia ja palanutta savea (KM 38133 ja KM 201006:1–7). Myös talon pihamaalta on löytynyt erilaista historiallisen ajan esineistöä.
Maastossa erottuu rannansiirtymisen seurauksena syntyneitä muinaisrantoja. Muinainen merenlahti hahmottuu yhä selvänä notkelmana; kohteelta löydetty kvartsi-iskos voi olla merkki alueella sijainneesta kivikautisesta asuinpaikasta.

Hvitträskin sauna (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hvitträskin huvilan saunarakennuksen välittömässä läheisyydessä. Saunarakennus on jyrkän rinteen alapuolella järveä kiertävällä terassilla. Järven ja jyrkänteen välille jää noin 100 m leveä kaistale loivasti viettävää maata, jolta vuoden 2009 inventoinnissa löydettiin kolme kvartsi-iskosta ja kvartsiittia (KM 38135:1–2). Alue on maaperältään hiekkaista ja kasvaa mäntyä.
Kohde sijaitsee Vitträskin järven itärannalla, Hvitträskin huvilan länsipuolella. Maasto laskeutuu jyrkästi huvilalta länteen kohti rantasaunaa ja järvenrantaa. Löytöpaikka tarkastettiin 2012 inventoinnissa ja paikalla havaittiin karkeaa irtomaata, jonka joukossa on runsaasti kvartsi- ja kvartsiittisepeliä. On mahdollista,
että löydöt liittyvät täytemaakerrokseen. Paikalla ei tehty uusia havaintoja.

Fredrikshem 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-ydin (KM 38128) ja todennäköisesti nykyiseen asutukseen liittyvää historiallisen ajan keramiikkaa on löytynyt omakotitalon kasvimaasta, Lapinkylänjärven pohjoispäässä olevan harjun etelään viettävältä rinteeltä. Maaperä on hiekkaa.
Kohteen ja lähellä sijaitsevan Fredrikshemin löytöpaikan välissä kulkevan Nurmelantien leikkauksessa ei havaittu merkkejä asuinpaikasta. Alueella on omakotitaloja.

Brudberget 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos (KM 38127) on löytynyt Brudbergetin peltoalueen pohjoispäästä, noin 50 m Meikon luonnonsuojelualueesta etelään ja noin 350 m Brudbergetin huipulta pohjoiseen, lähes umpeenkasvaneesta maaleikkauksesta. Maaperä on kivistä hiekkamoreenia, jonka taustalla on kallio. Ympäristössä kasvaa sekametsää.

Telegrafberget (1000015248) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikean tuluskiven löytöpaikka sijaitsee Porkkalan Telegrafbergetin alapuolella, noin 70 metriä länteen Omsatuntien ja Tullandintien risteyksestä. Koordinaatit sijaitsevat kaakkoon viettävällä mäellä. Alueella kasvaa tiheää kuusimetsää, jota rikkoo muutama kallioaukeama. Alueen läpi kulkee pieni puro, jonka lähdettä ei kuitenkaan onnistuttu paikantamaan. Kohteen inventoinnissa 2012 ei havaittu löytöjä tai rakenteita tai mitään, minkä perusteella kohde olisi kiinteä muinaisjäännös. Inventoinnin mukaan paikannusta ei voi pitää täysin luotettavana.

Sandbackan pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskekärjen katkelman (KM 38136) löytöpaikka sijaitsee Evitskogissa Bakträskin ja tien 1130 pohjoispuolella olevan Sandbackan talon pellolla. Löytö on tehty ilmeisesti 1950-luvulla. Alueen pellot ovat mäen laelta melkein yksinomaan hiekkaa tai hiesua ja Aktmossenin suuntaan jatkuvat pellot ovat hiekansekaista peltomultaa. Tämän peltoalueen keskivaiheella sijaitseva noin 40 m mpy nouseva kukkula on pääosin hiekkaa. Alueella on voinut sijaintinsa puolesta voinut olla kivikautinen asuinpaikka, mutta havainnointiajankohtana sitä ei voitu todeta.

Björkebergan 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen (KM 38126) löytöpaikka sijaitsee Björkebergan tilan päärakennuksesta 50 m etelään, etelään suuntautuvalta loivalla hiesupeltorinteellä. Intensiivisistä etsinnöistä huolimatta vuoden 2009 inventoinnissa ei löytynyt useampia iskoksia.
On mahdollista, että alkuperäinen kohde on sijainnut nykyisen päärakennuksen alla, missä on kivikautiselle asuinpaikalle otollisempi tasainen alue terassin päällä.

Kivikautinen; Taltan ja hioimen löytöpaikka Kerkkoon Rantalan tilan pellolla. Tarkastamaton kohde.

Krogars (1000015255) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssinen rannerengas (KM 38061) on löytynyt Porvoo Saksalasta Krogarsin tilan pellosta, ruokamullasta. Tarkastamaton kohde.

Breidablick (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Huhtikuussa 2010 Martin Grunwald löysi metallinilmaisimella kaksi rautakautista solkea KM 38245), pyöreän kupurasoljen ja hevosenkenkäsoljen tutkiessaan maastoa viime sodanaikaisen kuopan lähistöllä. Maaperä paikalla on karkeaa hiekkaa, mutta siinä ei ole todettu merkkejä noesta tai kivistä.
Löytöpaikka on metsäistä hiekkakangasta, noin 300 m päässä meren rannasta. Paikalla on lukuisia merkkejä toisen maailmansodan aikaisesta toiminnasta.

Jarlsberg (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkiteränen kirves on löytynyt 1950-luvun lopussa Jarlsbergin tilan puutarhasta, ruokamullasta.

Asematie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löytynyt 1980-luvun puolivälissä Asematie 3:n pihamaalta, hiekasta maan pinnalta, noin 10 m talosta lounaaseen

Liidenoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 10116 on löytynyt maanraivauksen yhteydessä Pukkilan kirkonkylän Liidenojan talon Murronmäestä, talosta noin 100 m länteen ja Torpinjokeen laskevasta Liidenojasta noin 300 m pohjoiseen.

Ali-Hannu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 13800 on löytynyt Kirkonkylästä Ali-Hannun tilan maalta, noin 150 askelta Porvoon joesta. Tarkkaa löytökohta ei tiedetä.

Kreijula 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioin KM 20993 on löytynyt vuonna 1980 Kreijulan tilan pellosta, peltotöissä.

Naarkosken kaatopaikka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltta KM 27920 on löytynyt Naarkosken kaatopaikalta täytesoran ja jätteen rajakohdasta, pintamaasta. Luultavasti maa-aines on tuotu löytöpaikasta vajaat 9 km luoteeseen sijainneesta sorakuopasta, ks. pääluettelo.

Yli-Hyrylä 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi on löytynyt Yli-Hyrylän tilalta 1990 toukotöissä pellon ruokamultakerroksesta.

Trumpetas (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautisen kulkusen KM 38370 löytöpaikka pellolla, lähellä Mariendahlin lasiruukkia.

Malminkartano Kårböle folkskola 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piikärjen KM 38382 löytöpaikka viljelypalstalla.

Palkkisilta 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkapääkirves (KM 9609) on löytynyt Kytäjärveltä Palkkisillan tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä

Miilumäki (1000016857) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 15897 on löytynyt Porlammin Miilumäen tilan pellolta, jyrkän ja vetisen Liponkallion lounaisrinteen alta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Porlammin kartanon kansakoulu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 11019:5 on löytynyt Porlammin kartanon kansakoululta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1968 inventoinnissa ei koulun luoteispuolella olevilta pelloilta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Porlammin kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviaseen teelmä KM 11019:3 on löytynyt Porlammin kartanon mailta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Harsbölen koski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 10931:1 on löytynyt Harsbölen kylän kosken perkaustöiden yhteydessä. Koski on muokattu kokonaan ja siinä olleet kivet on siirretty syrjään kosken reunoille. Vuoden 1968 inventoinnissa ei paikalla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Jordas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Loviisan museon kokoelmissa oleva suiponsoikea reikäase (603) on löytynyt Lapinkylässä sijaitsevan Jordaksen tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Aluetta ei voitu tutkia vuoden 1968 inventoinnissa, koska pelto oli viljelyksessä.

Bondfors (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta KM 10931:2 on löytynyt Pekinkylän Taasianjoen koskien perkaustöiden yhteydessä 1930-luvulla. Vuoden 1968 inventoinnin aikana joen vesi oli alhaalla ja kasvillisuus rehevää. Koskesta peratut kivet oli ladottu joen reunoille. Inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Jossas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiilamainen kiviesine KM 15478 on löytynyt Pekinkylästä kapean tasaisen pellon keskellä sijaitsevalta sillalta. Silta sijaitsee Taasianjoesta noin 200 metriä itään. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Nykulla (1000016864) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta KM 17751:1 on löytynyt Heikinkylästä, Heikinkylä-Pekinkylä tien eteläpuolelta, joko rinteestä tai pellolta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Hindersbyn kansakoulu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioin KM 9091:1 on löytynyt Heikinkylän vanhan kansakoulun pohjoispuolella sijaitsevalta pellolta kyntötöiden yhteydessä. Tarkkaa löytökohtaa ei tiedetä.

Malmgård (1000016866) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta KM 9091:3 on löytynyt Pekinkylässä sijaitsevan Malmgårdin tilan keittiöpuutarhasta.

Nideråker (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Mahdollinen värttinänpyörä KM 9932:5 on löytynyt Heikinkylän Jordaksen tilan pellolta. Löytöaluetta ei voitu tutkia vuoden 1968 inventoinnissa, koska pelto oli viljelyksessä.

Leutola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta KM 11271 on löytynyt Porlammin kylästä Leutolan tilan pellolta. Löytöaluetta ei voitu tutkia vuoden 1968 inventoinnissa, koska pelto oli viljelyksessä.

Kuikkala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta KM 11019:2 on löytynyt Porlmammin kylässä sijaitsevalta Kuikkalan tilalta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Seikkala (1000016870) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves KM 17749:1 on löytynyt Porlammin kylässä sijaitsevan Seikkalan tilan saviselta pellolta kyntötöiden yhteydessä. Löytöaluetta ei voitu tutkia vuoden 1968 inventoinnissa, koska pelto oli viljelyksessä.

Masskulla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Heikinkylän (ru. Hindersby) Masskullan tilalta on löytynyt vuonna 1982 peltotöiden yhteydessä useita kiviesineitä: kaksi talttaa, kivikirves ja kiviesineen katkelma. Tarkastamaton löytöpaikka.

Yösuo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves KM 23193 on löytynyt Porlammilta, Yösuo-nimisen tilan peltoa äestettäessä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Ala-Sihvola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi KM 25419 on löytynyt Kimonkylästä Ala-Sihvolan tilalta kuivurin perustusta kaivettaessa 1989. Tarkastamaton löytöpaikka.

Brusas (1000016930) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves KM 27026 on löytynyt Pekinkylästä (ru. Bäckby) Brusasin tilalta peltotöiden yhteydessä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Nystuga (1000016931) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta KM 29384 on löytynyt Vasarankylästä, Nystugan tilalta, Lapinjärven pohjoisrannalta. Löytöpaikka on etelään viettävässä rinteessä terassin päällä, noin 300 m järven rannasta pohjoiseen, tilan päärakennuksesta 17 m itään. Taltta löytyi 1973 puutarhatöiden yhteydessä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Hampaala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ns. alkeellinen kirves KM 29385 on löytynyt Lapinjärven kirkonkylältä, Hampaalan tilalta, Lapinjärven rannasta 200 m kaakkoon. Löytöpaikka on luonteeseen viettävässä rinteessä 9 m päärakennuksesta luoteeseen. Esine löytyi kuusiaitaa istutettaessa aikaisemmin peltona olleelta pihamaalta toukokuussa 1982. Tarkastamaton löytöpaikka.

Bergåkra (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta KM 29386 on löytynyt Lapinjärven kirkonkylältä, Bergåkran tilalta, noin 40 m päärakennuksesta itään, perunamaan teon yhteydessä kallion päällä olevasta pellosta. Tarkastamaton löytöpaikka.

Silfvastas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta KM 29387 löytyi 1970-luvulla, kaatuneen puun juurakon alta, kivisestä hiekasta. Löytöpaikka sijaitsee Vasarankylässä, Lapinjärven pohjoisrannasta 120 m pohjoiseen, etelään viettävässä rinteessä, Gamlaberget-nimisen kallion alapuolella. Tarkastamaton löytöpaikka.

Ahlnäs (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tuura KM 29391 on löytynyt Ingermanninkylästä, Lapinjärven rannasta 500 m luoteeseen ja Ahlnäsin tilan päärakennuksesta 230 m koilliseen. Löytöpaikka on entistä järvenpohjaa, taltan löytöhetkellä, 1970-luvun lopussa, alue oli juuri ojitettu suopelto. Tarkastamaton löytöpaikka.

Näset (1000016936) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta KM 32872 on löytynyt Pukarosta, Taasjoen pohjoispuolella sijaitsevalta Näset-nimiseltä peltoalueelta, peltotieltä kiviä nostettaessa. Tarkastamaton löytöpaikka.

Köldgårdan (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta KM 9787:4 on löydetty Ingermanninkylästä Finbackan tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Grans (1000016922) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta KM 9477:2 ja kirveen teräosa KM 8730:3 ovat löytyneet Lindkoskelta Gransin tilalta. Tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä. Aluetta ei voitu tutkia vuoden 1968 inventoinnissa, koska pellot olivat viljelyksessä.

Storängen (1000016903) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta KM 8820:1 on löydetty Kirkonkylän Storängenistä tasaiselta pellolta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Storängen 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta KM 17758:1 on löytynyt Kirkonkylän Storängenin peltotasangolta maan muokkauksen yhteydessä. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Kristineberg (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi KM 4054:1 on löytynyt Rutumin kylän Kristinebergin tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Flykärret (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesine KM 17753:1 on löytynyt Rutumin kylän Ramskullan tilan päärakennuksesta noin 600 m itään sijaitsevalta Flykärret-nimiseltä metsäniityltä. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Ramskärret (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 10506:2 on löytynyt Rutumin kylän Ramskullan tilan saviselta pellolta, joka sijaitsee noin 150 metriä talosta luoteeseen. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Sjökulla (1000016876) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reiällinen kivi KM 3532:2 on löydetty Ingermanninkylässä sijaitsevalta Sjökulla-nimiseltä tilalta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Höusänget (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi KM 9787:2 on löydetty Ingermanninkylästä Silverbron tilan pellolta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Lillträsket (1000016878) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kvartsi-iskosta KM 17760 on löytynyt Vasarankylästä, Lapinjärven ja Lillträsketin välissä sijaitsevalla harjulla olleen tuhoutuneen kivilatomuksen luota. Inventoinnin yhteydessä paikalle tehtiin muutamia koekuoppia. Humuskerroksen paksuus oli noin 10–20 cm, jonka jälkeen esiin tuli hienoa hiekkaa.

Käldas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Venekirveen teräpuoli KM 9787:5 on löytynyt Ingermanninkylästä Käldasin tilan pellolta. Vuoden 1968 inventoinnin aikana pelto oli heinässä ja tarkistus ei ollut tyydyttävä.

Hästpörskärret (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 11084:2 on löydetty Pekinkylästä Nybondasin tilan pellolta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Murabacken (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta KM 17752:1 on löydetty Pekinkylästä Norrmarkin tilalla metsänreunassa sijaitsevalta loivalta peltorinteeltä. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Norrmark (1000016882) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkirveen teelmä KM 8764: 1 on löytynyt Pekinkylästä Norrmarkin tilalta, hiekkaiselta harjulta, jonka läpi kulkee taloon vievä tie. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Svennäs (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta KM 9091:2 on löytynyt Heikinkylästä Svennäsin tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Nyängs (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oiko- tai poikkikirves KM 17754:1 on löytynyt Pekinkylästä Lindkosken lakkautetulta kansakoululta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Korsmalm (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 11084:1 on löytynyt Ingermanninkylästä, Korsmalmin Backåkerin pellosta noin 300 metrin päästä rakennustonttia ja 100 metriä maantiestä etelään.

Långäng (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 10747:3 on löytynyt Kirkonkylästä Mariebergin tilalta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Nytorp (1000016887) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lapinjärven Kirkonkylän suomenkielisessä kansakoulussa säilytettävä reikäkivi on löytynyt Kirkonkylän Nytorpin tilalta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Nytorp 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 10747:4 on löytynyt Kirkonkylästä Nytorpin tilan pellolta. Vuoden 1968 inventoinnin aikana pelto oli viljelyksessä, eikä alueella havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Klabbasängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves KM 9280:1 on löytynyt Kirkonkylän Mattas-nimiseltä tilalta.

Mossagårdan (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 9787:3 on löytynyt Kirkonkylän Sibbes-nimisen tilan metsittymään jätetyn pellon kulmasta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Råkärrsberget (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta KM 11373:5 ja kourutaltta KM 17755:1 ovat löytyneet Kirkonkylän Mattasin tilan Råkärrsberget-nimiseltä pellosta jyrkästi nousevaan rinteeseen kaivetusta perunakuopasta. Vuoden 1968 inventoinnin yhteydessä todettiin, että kyseistä perunakuoppaa ei enää ollut olemassa. Paikalle kaivettiin muutamia koekuoppia, joista kävi ilmi, että humusmaata oli noin 5 cm paksuudella ja sen alta esiin tuli hienoa hiekkaa. Myös läheisten ketunpesien suuakkoja tarkasteltiin, eikä alueella havaittu olevan mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Råkärrsbergetiltä on tarkemmin tuntemattomasta paikasta löytynyt myös nelisivuinen oikokirves 1980-luvulla (KM46207:1).

Georgas (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Saviastianpala KM 10506:9 ja poltetun saven palat KM 10506:10 ovat löytyneet Kirkonkylän Georgas-nimisellä tilalla sijainneelta kivikasalta. Vuoden 1968 inventoinnissa todettiin alueella olevan omakotiasutusta, eikä mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa kivikasaa ollut enää havaittavissa.

Hagalund II (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta KM 10506:8 on löytynyt Kirkonkylästä Hagalund II -nimisen tilan pellolta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Stengårds (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta KM 11084:3 on löytynyt Kirkonkylän Stenbackan tilalta. Vuoden 1968 inventoinnissa todettiin, että paikalla on nykyisin omakotitalo, jonka piha alue on tasattu. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei alueella havaittu.

Tallbackan hiekkakuoppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hävinnyt kourutaltta on löytynyt Tallbackan hiekkakuopalta, joka on sijainnut keskellä Kirkonkylää. Vuoden 1968 inventoinnissa kaatopaikkana pidetty kuoppa tutkittiin kauttaaltaan, eikä siinä havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Sibbes (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves KM 8758 on löytynyt Kirkonkylästä Sibbesin tilalta. Vuoden 1968 inventoinnissa arvioitiin mahdolliseksi löytöpaikaksi päärakennuksen länsipuolella sijaitseva pelto. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei paikalla havaittu.

Markus (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kehdonjalaksen muotoinen poikkikirves KM 8967:33 on löytynyt Kirkonkylästä Markuksen tilalta. Alue on alavaa savimaata. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Solgård (1000016898) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves KM 8953 on löytynyt Kirkonkylästä Solgårdin tilalta. Alue on alavaa savimaata. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Pappila (1000016899) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Riipuskovasin KM 10506:3 ja poikkitaltta KM 10506:5 ovat löytyneet Kirkonkylän Pappilan mailta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä, joten vuoden 1968 inventointi jäi tuloksettomaksi.

Nygård (1000016900) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi KM 10257:3 ja löytäjän hallussa oleva reikäkivi ovat löytyneet Vasarankylästä Nygårdin tilalta. Löytöpaikka oli koilliseen viettävä rinne, jonka maaperä on hiekansekaista multamaata.

Kvarnbacken Norrby (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 10747:1, kaksi hiointa KM 10747:2 sekä Loviisan museossa säilytettävä vasarakirves 604 ovat löytyneet Vasarankylästä Kvarnbackenista. Paikalla on jyrkkä soramäki, jonka lounais- ja itälaidalta on ajettu hiekkaa ja mäen ympäristö ja laki on tiiviisti asuttua. Vuoden 1968 inventoinnissa todettiin, että mahdolliset kiinteään muinaisjäännökseen viittaavat jäljet ovat hävinneet soranajossa.

Lillhängbergsviken (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1934 tehdyissä koekaivauksissa alueelta löytyi neljä kvartsi-iskosta ja yksi liuskekivi-iskos KM 9932:6, seitsemän kvartsi- iskosta ja yksi kvartsi kaavin KM 9932:7, kvartsi-iskos ja noin 14 luunsirua KM 9932:8 sekä neljä kvartsi- iskosta ja yksi kvartsi kaavin KM 9932:9. Vuoden 1968 inventoinnissa ei esineiden löytöpaikkaa enää löydetty.
Högbergetiä on sanottu myös Hängbergetiksi.

Mickos (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkirveen teelmä KM 9477:4 on löytynyt Lindkosken tasangon keskellä olevasta asutus tiivistymästä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Lindkosklandet (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tuuran teräosa KM 9280:2 on löytynyt Vasarankylästä metsänreunasta Taasianjoen itäpuolelta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Meyers (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsin kappale KM 9445:5 ja reikäkivi KM 17759:1 ovat löytyneet Vasarankylän Meyers tilan perunamaasta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Mossagärdan (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan teräpuoli KM 11590:1 ja kivikirvestä muistuttava mahdollisesti väärennetty esine KM 16933 ovat löytyneet Lindkosken Katajala tilan savisesta pellosta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Skomars (1000016910) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan kärkikappale KM 17762:1 on löytynyt Vasarankylästä Taasianjoen itärannalta peltotöiden yhteydessä 1950-luvun lopulla. Tasaista savista peltoa oleva löytöpaikka sijaitsee noin 400 m länteen Malmin kivikautisesta asuinpaikasta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Engård (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta KM 8730:2 on löytynyt Lindkosken laajan tasangon keskellä olevasta savisesta ojanreunasta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Lappängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 10620:1 on löydetty Vasarankylästä Lapinniityn etelälaidan saviselta pellolta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Brännliden (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves KM 9932:1 on löytynyt Vasarankylästä Skomarsin tilan alavalta, saviselta pellolta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Brotaollas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkirveen puolikas KM 10506:4 on löytynyt Vasarankylästä Taasianjoen eteläpuolelta tasaiselta saviselta pellolta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Furmo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves KM 5421:1 on löytynyt Pukaron kylästä Rantapellon tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Granholmen (1000016916) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 9116 on löytynyt Pukaron kylästä Knuts-nimisen tilan savisen pellon metsänreunasta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Lillåkern (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta KM 8820:2 on löytynyt Vasarankylästä Bilbackan tilan Lillåkern-nimiseltä pellolta. Vuoden 1968 inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Jossas (1000016917) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves KM 10620:2 on löytynyt Pukaron kylästä Jussilan tilan päärakennuksesta 50 metriä itään päin ja noin 30 cm syvyydeltä. Vuoden 1968 inventoinnissa havaittiin, että alueelle on rakennettu sikala ja alue on möyhitty.

Timmersmalmen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lapinkylän Timmersmalmenin metsämaastosta on löytynyt kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta KM 9544:5-6. Löytöpaikka sijaitsee laajojen soiden laidalla. Löytötiedoissa mainitaan Långbromosseniin pistäytyvä alue lähellä Lönnrosin tupaa. Tupa on sittemmin hävitetty. Vuoden 1968 inventoinnin yhteydessä Timmersmalmenin eteläpuolelle tehtiin muutamia sattumanvaraisia koekuoppia. Koekuopista kävi ilmi, että humuskerroksen paksuus oli 5 cm, jonka alla oli hienoa hiekkaa. Hiekan seassa oli harvakseltaan nyrkin kokoisia kiviä. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei alueella ollut havaittavissa.

Björkkärret (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves KM 9445:6 on löytynyt Lapinkylän Björkkärretistä, joka on savinen pelto. Vuoden 1968 inventoinnin aikana pelto oli viljelyksessä, mutta mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei alueelta havaittu.

Nyströms (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappträsk Kyrkby Folkskolanin kokoelmissa säilytettävä kourutaltta on löytynyt Heikinkylästä Nyströmsin tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Djupmossen (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Hioin KM 10747:5 on löytynyt Lindkoskelta Metsälän tilan pellolta. Löytöaluetta ei voitu tutkia vuoden 1968 inventoinnissa, koska pelto oli viljelyksessä.

Metsälä (1000016923) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan KM 17763:1 löytötiedot ovat epäselvät: maanomistajan ilmoittama löytöpaikka sijaitsee Lindkoskellä Metsälän tilalla, pellon reunassa. Vuoden 1968 inventoinnissa ei ko. kohdasta löytynyt mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Löytötiedoissa esineen löytöpaikaksi on kuitenkin ilmoitettu Antaksen talon maa. Aluetta ei voitu tutkia vuoden 1968 inventoinnissa, koska pellot olivat viljelyksessä.

Åsberga (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta KM 9350 on löytynyt Lindkosken Åsbergan tilan pellosta. Aluetta ei voitu tutkia vuoden 1968 inventoinnissa, koska pellot olivat viljelyksessä.

Jokela (1000016925) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lahden museon kokoelmissa oleva tasataltta on löytynyt Kimonkylästä Jokelan tilalta, pellosta. Aluetta ei voitu tutkia vuoden 1968 inventoinnissa, koska pellot olivat viljelyksessä.

Tuomala (1000016926) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Hioin ja lappakivi KM 11019: 4 ja 6 ovat löytyneet Kimonkylästä Tuomalan tilalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Torparbacksvägen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 8730:4 on löytynyt Ingermanninkylästä Torparbacsvägen-nimisen Sjökullan kartanon takamaille johtavan tien varrelta savisesta maaperästä. Vuoden 1968 inventoinnissa ei löytöpaikkaa enää varmuudella pystytty paikallistamaan.

Trångberget (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsinlöytöpaikka. Tarkatamaton kohde.

Malmkärret (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsin ja palaneen luun löytöpaikka. Tarkastamaton kohde.

Yttre Hällkallan (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon vesialueella avomerellä Suur-Pellingistä etelään ja Kalbådagrundin majakasta koilliseen, Yttre Hällkallanin matalikon luona.
Paikalla on ollut 1960-luvulle asti laivasta peräisin olevia tykkejä ja tykinkuulia. Vanhoja tykkejä nostettiin paikalta luvatta ja vietiin Ruotsiin myytäväksi 1967. Museoviraston edeltäjä Muinaistieteellinen toimikunta järjesti paikalle tarkistuskäynnin, jonka tekivät sukeltajat Ora Patoharju, Ilpo V. Salmi ja Raimo Likitalo 1967. Paikalla havaittiin neljä rautatykkiä (pituus noin 2,5 metriä) sekä useita paikkoja, joista tykkejä oli selvästi viety pois. Neljä jäljellä ollutta tykkiä nostettiin Merivoimien avulla 1968 (kaapelialus Putsaari) ja vietiin Kirkkonummen Upinniemen laivastoaseman "vedenalaiseen varastoon".
Suomen merimuseon johtaja Christoffer H. Ericsson arveli Helsingin Sanomien artikkelissa 19.11.1967, että tykit saattoivat olla peräisin venäläisestä 1700-luvun linjalaivasta, joka olisi joutunut keventämään lastiaan päästäkseen irti karilta.

Parkkisaarien kölipuu (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Porvoon saaristo, Söderskär
Kölipuu tai pohjalauta rannalla rantavedessä

Storträsket (1048) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Porvoossa Storträsketin etelärannan tuntumassa.
Yksipuinen ruuhi noin metrin syvyydessä lähellä rantaa. Ruuhi on ollut kivillä täytetty. Pituus on noin 5 metriä, leveys noin 70 cm. Rakennusmateriaali on oletettu männyksi.

Långholmen (1055) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Porvoon Emäsalon itäpuolella, Vessölandetin lounaispuolella olevan Långholmenin luoteisosan edessä noin 20 metriä rantaviivasta.
Yksipuinen ruuhi, jonka pituus on 313 cm, leveys 36 cm ja korkeus n. 10-40 cm. Rakenteeltaan koverrettu tukki, ei irtoesineitä, kohteen tylpempi pääty on kohti rantaa. Ruuhen paikka merkittiin ja se nostettiin ylös ja kuljetettiin Helsingin Hylkysaareen Suomen merimuseoon jatkotoimenpiteitä varten. Ruuhen sisäpuolella ja sisäsivuissa puuaines on hiiltynyttä, hiiltyneen kerroksen läpi on useissa kohdin iskunjälkiä, joten sitä on työstetty joko polttamisen yhteydessä tai sen jälkeen. Esineessä poisruostuneen raudan jälkiä etupäädyn ulkopuolisessa pinnassa

Rödhällin tykinkuulat (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Rödhällan koillispuolella Svartholmasta kaakkoon.
valurautaisia tykinkuulia löytöpaikalla n. 10kpl
kuula painaa 8435g ja sen halkaisija on n. 14.6cm ja ympärysmitta 46cm (krustikerros poistettuna)
Tykinkuulat hyväkuntoisia

Svartholmin ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Loviisan kaupungin Svartholmenin linnoitussaaren länsipuoli
Nelisakarainen ankkuri, varppiankkurityyppinen, löydettiin pahoin kiven alle juuttuneena. Neliharavainen, takoraudasta valmistettu, rauta-aines pahoin syöpynyttä.
Korkeus 140cm, haarojen leveys 102cm ja renkaan halkaisija 23cm.
Renkaan rautalenkin halkaisija 2.5cm, köysipunossosan halkaisija on 7cm ja ankkuriköyden halkaisija 5.5cm. Varsiosan korkeus 104cm, halkaisija ylhällä 4.8cm ja alhalla 7cm. Alaosan korkeus on 26cm ja halkaisija 11.6cm. Haaran pituus on 66cm, halkaisija alussa 6.5cm ja kouran tyvessä 4.4cm: Kouran korkeus 15.5cm ja leveys 14.3cm.

Nuuksio Orajärvi 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Nuuksion alueella Orajärven kaakkoisrannalla järven pohjassa.
Lautaruuhi. Neljä lautaa kummallakin sivulla, seitsemän kaariparia, kaksi pohjalautaa ja kahdeksan poikittaista sidospuuta. Keula ja perä ovat tasaiset. Kaariparit on kiinnitetty pohjalautoihin sekä kuhunkin sivulautaan puuvaarnoilla. Sivulaudat on kiinnitetty toisiinsa limittäin myös puuvaarnoilla 15 cm:n välein. Poikittaiset sidospuut on kiinnitetty pohjalautoihin neljällä puuvaarnalla. Ruuhen pituus on 460 cm. Leveys leveimmältä kohdaltaan on n. 12 cm ja keulakaaren kohdalta 80 cm. Päätylautojen yläreunan leveys on 40 cm. Pohjan leveys ruuhen keskellä on 50 cm ja molempiin päihin mentäessä se kapenee tasaisesti siten, että päissä sen leveys on 30 cm. Sivulautojen leveys on 18-20 cm ja paksuus 1,0 - 1,2 cm. Kaarien leveys on 45 cm ja paksuus 4 cm. Kaarien valinnassa on käytetty hyväksi luonnonkaarevia puiden osia. Pohjan sidospuiden leveys on 6 cm ja korkeus 4 cm, kukin sidospuu ulottuu 6 cm:n päähän ruuhen alareunoista. Tyhjennystapin reikä on pohjassa 80 cm:m etäisyydellä perästä. Istuinlaudan koko on 70 x 20 x 3 cm. Ruuhen keulaosassa pohjalautojen yläpintaan on terävällä puukolla viilletty ristikkäisiä viiltoja. Kauttaaltaan ruuhessa on näkyvissä erittäin siisti työn jälki. Ruuhi on jonkin verran lahonnut, ja sen vuoksi sen oikean sivun laudat ovat irronneet kaarista. Oikean sivun seitsemästä kaaresta on kiinni vielä neljä kaarta. Vasemman sivun laudat ja kaaret ovat edelleen paikallaan. Tasakeulalevy on irtoamaisillaan, ja peräpeili on irronnut kokonaan. Ruuhen pohjalla on kellanruskean esineen jäännöksiä, jotka ovat osittain murusina. Jäljellä olevien palojen perusteella kysymyksessä saattaisi olla poltettu saviastia.
Ruuhi ilmoitettiin Museovirastolle 1996. Harrastajameriarkeologi Heikki Koistinen dokumentoi ruuhta 2002.

Sorvalampi (1173) (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Sijaintipaikka on Espoossa Velskolan Pitkäjärven itäpuolella olevan Sorvalampi -lammen pohjoisosassa.
Ruuhen hylky, jonka pituus on 3,25 metriä ja leveys noin 38 cm. Puulaji on mäntyä tai kuusta. Ruuhi on hyvin laakea ja laitojen korkeus on vain 4 cm. On mahdollista, että on ollut tarkoituksena tehdä haapio liittämällä laitalaudat sivuihin. Ruuhen sisällä on kiviä.
Ruuhi löytyi vuonna 1996 (Postin Sukelluskerho). Ruuhesta on otettu C-14 ajoitusnäyte, joka analysoitiin Uppsalan yliopiston laboratoriossa. Analyysin mukaan ruuhi ajoittuu keskiaikaan (1100-1300-luvulle).
Ruuhi löytyi vuonna 1996 (Postin Sukelluskerho). Ruuhesta otettu C-14 ajoitusnäyte, joka on analysoitu Uppsalan yliopiston laboratoriossa (775+-65; kalibroimaton eli 1950-(775+-65)=1130-1260; kalibroitu aika 1169-1389 jKr.)

Kaitalampi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Ruuhi on nostettu ja siirretty Espoon museon kokoelmiin.
Löytöpaikka on Espoon Kaitalammen pohjoispäässä.
Yhdestä rungosta koverrettu ruuhi joka löytyessään oli nostettu rannalle pystyasentoon keula ylöspäin, ruuhi on harvinaisen hyväkuntoinen, vaikka sen perä on hajonnut, pituus n. 4.14m, suurin leveys n. 51.5cm ja paksuus keulasta mitattuna n. 20cm, säilyneen keulan ulko- ja sisäpuolella sekä sisäpohjassa siellä täällänäkyvissä kirveen jälkiä, runko on muodoltaan varsin laakea, mutta on mahdollista, että se on kuivuessaan auennut. Pohja ulkopuolelta alkanut jo hieman halkeilla, sisäpuolella pohjassa näkyvissä polttamisen jälkiä ja veistojälkiä.

Rönnskärin kello (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Sijaintipaikan on kerrottu olevan Porkkalanniemestä etelään Rönnskärin ja Salmön välissä. Paikka on ilmeisesti aluevalvontalain mukaisella suoja-alueella.
Laivakello, josta on kerrottu seuraavaa (Paavo Nieminen): Laivakellon korkeus on noin 30 cm, samoin halkaisija. Kellosta on vain yksi varma havainto, tekijänä Mauri Lehtinen, joka oli ensimmäistä kertaa mukana hylynetsintäsukelluksella. Kelloa ei valitettavasti tarkasteltu tarkemmin, eikä kelloa ole löydetty uudelleen. Sijainti oli Salmö 3- hylystä (=Rönnskärin tykkihylky nro 1195) pohjoiseen olevan itäviitan Rönnskärin puolella noin 10 metrin etäisyydellä, syvyys 12 metriä. Kerrotaan, että miina olisi räjäytetty melko lähellä kelloa Rönnskärin suuntaan ja tämä on saattanut siirtää kellon tai peittää sen.

Ormholmarna (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Tykit sijaitsevat Porkkalan Kyrkogårdsön eteläpuolella, Ormholmarnan pohjoispuolella.
Kolme tykkiä. Yhteen tykkiin liittyy lavetti. Löytö ilmoitettiin Museovirastolle 1972. Sukellusseura H2O mittasi tykkejä 1990. Yksi tykeistä on kokonaan näkyvissä pohjan pinnalla ja sen pituus on kolme metriä. Kaksi tykkiä on osittain pohjaan painuneina. Niiden näkyvissä olevat osat ovat pituudeltaan noin 1,8 metriä ja 1,5 metriä.

Siikajärvi 1 (1213) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kirkkonummen koillisosassa lähellä Espoon rajaa Siikajärven eteläpäässä, Mäkitörmäntien ja Pikkaraistentien välisellä alueella.
Ruuhen osa. Löytö on nostettu vedestä dokumentointia varten v. 2000. Esine vaikuttaa kaksipuisen ruuhen puolikkaalta (pitkittäissuuntaan). Esine on yhdestä puusta veistetty, pohja on tasainen, samoin laita. Pohjan ja laidan välinen kulma on noin 90 astetta. Keula ja perä ovat selvästi muotoiltuja ja tunnistettavia. Esineen löytövaiheessa keulasta oli irronnut kappale. Esineen pituus ilman palaa on 5,20 metriä, ja kun irronnut pala astettiin paikoilleen (halkeamiskohta oli selkeä ja tuore), esineen pituus kasvoi n. kuudella sentillä. Pohjassa oli ruuhen peränpuoleisessa osassa kaksi puutappia, joilla kaari/ruuhen puolikkaat yhteen liittävä puukappale on ollut kiinnitetty. Myös ruuhen perän yläpinnalla havaittiin puutapin jäänne.
Ruuhi löydettiin elokuussa 2000, kun rantaa siivottiin ja uutta laituria rakennettiin. Löytäjä kuivattaa ruuhen hitaasti muoviin käärittynä ja yrittää saada sen sijoitetuksi Rakennustyöväenliiton työvälinemuseoon.

Torrören (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä itäkaakkoon Järvö -saaren itäpuolella olevien Torrörenin pikkusaarten välisellä alueella.
Hajonneen puuhylyn irrallisia osia, jotka ovat peräisin sekä isommasta aluksesta että limisaumaveneestä. Osat on löydetty 1981. Alueella havaittiin mm. "irrallisia parruja", "veneen keulaosa" ja "V-muotosia osia". Alueella sukellettiin myös 1996 ja samanlaisia osia havaittiin. 2007 alueella tehtiin harrastajaryhmän toimesta kaiuttamista löytämättä kiinteää hylkyä tai isompaa hylyn osaa.
Alueella sukellettiin 3.5.2020. Noin 7,5 metrin syvyydessä havaittiin yksi isompi 30-40 cm:n vahvuinen ja 4-5 metriä pitkä palkki. Noin 5,5 metrin syvyydessä (rannempana) on limisaumaisen aluksen kaari ja kokkapuu tai peräranka.

Lergrund 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Kirkkonummen saaristossa Järvön saaresta itään Lergrundin eteläpuolella n. 300 m rannasta.
Kyseessä on täysin hajonnut ja laajalle levinnyt puuhylky; tammisia hylynosia ja kuparinauloja laajalla alueella. Lergrundin ympäristössä on havaittu laudan osia, kuparinauloja, levyn palasia ym. tavaraa, joka viittaa alueella tapahtuneeseen haaksirikkoon. Ilmeisesti alueella ei ole varsinaista hylkyä; sellaista ei havaittu 2016, kun Metsähallitus viistokaikuluotasi vesialuetta.

Lergrund 1 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Kirkkonummen saaristossa Järvöstä itään Lergrundin länsipäästä suoraan etelään ja pohjoiseen.
Lergrundin ympäristöstä on löytynyt tammihylyn tukevia osia, ja samasta paikasta pohjoiseen 13 metrissä lisää. Hylyn yleiskunto muistuttaa lähinnä hirsikasaa. Rauta- ja kuparinauloja on löydetty läheltä hylkyä.
Lergrundin ympäristöstä on löytynyt aikojen kuluessa tavaraa, joka viittaa haaksirikkoon. Varsinaista hylkyä alueella ei ilmeisesti ole säilynyt; sellaista ei havaittu 2016, kun Metsähallitus viistokaikuluotasi aluetta.

Lergrundin ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Lergrundin rannasta etelään n. 300m
Rosenius 1964: noin 300m Lergrundin rannasta etelään 5m syvyydellä hyvin säilynyt ankkuri, pituus n. 1.5m rautatukkinen, jossa n. 50m kettinkiä

Rönnbusken (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Porkkalanniemen itäpuolella Rönnbusken -saaresta koilliseen, pienemmän Rönnbuskkobben -saaren länsipuolella.
Kesäkuun 2. päivänä 1968 uutisoitiin sekä Helsingin Sanomissa että Hufvudstadsbladetissa, että helsinkiläinen sukellusseura Merikissat (tai Vesikissat) on löytänyt paikalta 10 isoa laivatykkiä ja viisi pientä reelinkitykkiä. Kaksi reelinkitykeistä nostettiin Merimuseon Christoffer Ericssonin paikalla ollessa ja toimitettiin Kansallismuseoon. Ericsson arvioi tykkien olevan peräisin 1700-luvulta. Kaikkien tykkien kerrottiin olleen yhdessä rykelmässä. Ympäristössä ei ollut nähtävissä laivanhylkyä. Löydön kerrottiin tehdyn alun perin 1966 syksyllä.
Toisen tiedon mukaan paikalla oli 11 kpl rautatykkejä, joiden pituus oli n. 3 metriä, sekä tykkien alla 5-8 reelinkitykkiä eli nikhakaa. Osa tykeistä nostettiin 15.9.1970. Museoviraston toimintakertomuksessa 1970 kerrottiin, että Merivoimien sukeltajakoulu on meriarkeologian toimiston pyynnöstä nostanut rautatykkejä Porkkalan Espskäristä ja tykit on sijoitettu Upinniemeen ns. vedenalaiseen varastoon.
Tykkipaikalla sukellettiin 2018 ja paikannettiin viisi isoa tykkiä, joista yksi oli kivien alla. Lisäksi havaittiin yksi nikhaka. Tykkien kerrotaan olevan aivan luodon rannassa kallion juuressa 5-6 metrin syvyydessä. Tykit ovat muinaismuistolain tarkoittamia muinaisesineitä.

Itä-Villinki Harjaluoto (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Itä-Villingin itäkärjen lähellä, Harjaluoto -nimisestä saaresta itään. Paikan sijaintitieto on epätarkka.
Alueella tarttui kalastajan verkkoon ankkuri vuonna 1999. Veden syvyys löytöpaikalla on noin 9 - 10 metriä.
Ankkuri on Museoviraston Suomen merimuseon esinekokoelmassa numerolla 02899.

Hila (1269) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Porkkalan Hilan Haukipäässä oleva kesämökkiranta, kallion kupeella betonilaiturin vieressä, sen länsipuolella.
Puuhylyn osia, jotka tulleet esille rannan perkaamisen yhteydessä; lähinnä kaaria ja kylkilautoja, jotka nostettu ylös vedestä. Löytöpaikalla ei ole hylyn köliä tai muuta koossa olevaa rakennetta. Harry Alopaeus teki tarkistussukelluksen löytöpaikalle 1980.

Vårdön ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Vårdön kaakkoispuoli
Rautainen ankkuri, joka hajonnut kolmeen osaan ja jonka pituus runsas metri

Katajaluodon ankkuri (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Helsingin edustalla Katajaluodon pohjoiskärjessä.
Rautainen ankkurinosa. Ankkurin valinosaa ei ollut enää jäljellä. Esine sijoitettiin takaisin veteen. Ankkuri löytyi elokuussa 1999 laiturityön yhteydessä. Esinettä ei otettu Suomen merimuseon kokoelmiin.

Särkänsalmen ankkuri (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Helsingin edustalla Särkänsalmen eteläosassa Länsi-Mustan lounaispuolella.
Iso nelimetrinen rauta-ankkuri, joka löytöajankohtana 1974 oli pystyssä pohjassa siten, että toinen koura oli painunut pohjaan. Ankkurissa oli kiinni pienempi ankkuri, jonka avulla isoa ankkuria oli ehkä yritetty nostaa. Ankkurissa oli löytäjän muistin mukaan kiinni kettinkiä. 10 metrin etäisyydellä ankkurista oli puinen ploki, jonka löytäjä nosti ylös 1974. Ploki on löytäjän hallussa. Ankkuri nostettiin 1977 ja se sijoitettiin Katajanokan terminaalin edustalle.
Ankkurin valimessa on venäjänkielinen teksti (Suom. Alfred Kolehmainen 9.9.1989): "Tehty uudella tavalla - painon ollessa 220 puntaa ja läpimitta on 29 verkaa valettiin mestari A.F. Mjatintsin ja V. Zaravaevon sekä Vastarlamovin läsnäollessa. Majuri V. Romanovin, vanhimman mestarin Smotitennin johdolla Sadaevin valimossa Podporussijassa 25 huhtikuuta vuonna 1838. Admiraliteetin komission tuesta".
Suomenlinnan ympäristön vedenalaista kulttuuriperintöä kartoittaneen Museoviraston Minna Koivikon mukaan ankkuri saattaa olla peräisin venäläisestä Hesekiel -luokan sotalaivasta, jonka nimi myös oli Hesekiel ja joka ankkuroitiin väyläesteeksi keskelle salmea Krimin sodan aikana 1850-luvulla.
Ankkuri on Museoviraston Suomen merimuseon kokoelmissa numerolla 01877:1. Ankkuri sijoitettiin Helsingin Katajanokalle laivaterminaalin pihaan.

MP 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tvärminnessä Brännskärin länsipuolella.
Miinanraivaaja MP 1:n tuhoutumispaikka. Paikalla ei näy viistokaikuluotaamalla varsinaista hylkyä, mutta merenpohjassa havaittiin 2020 ammuksia. Suomenlahden hylkysukeltajat ry yritti paikantaa kohdetta kesällä 2007 hylkyä löytämättä. Vene hajosi todennäköisesti pieniksi paloiksi räjähdyksessä ja hylyn osia on levinnyt kenties laajalle alueelle ja ajelehtinut kauemmas ympäristöön.
MP 1 oli 48 jalkaa pitkä puurunkoinen raivaajamoottorivene. Sen oli valmistanut Andree & Rosenqvist - veistämö Turussa 1908. Alus jäi Helsinkiin 1918. Miinanetsintälaivue otti sen käyttöön 1919. Alus ajoi 5.7.1919 Tvärminnessä Aspharun pohjoispuolella ja Hästön länsipuolella olevan miinakentän miinaan, räjähti ja upposi. Räjähdyksessä aluksen kahdeksan hengen miehistöstä kaksi kuoli ja kolme haavoittui. Menehtyneille on pystytetty muistomerkki Hästö Busön saarelle.

Susisaaren tykki (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Helsingin Suomenlinnan vesialueella Susisaaren länsirannalla noin 30 metriä kaakkoon Susisaaren hylystä (mj-rekisterin kohde 1292).
Paikalla on rautaisen kanuunan putki ja hajonnut lavetti. Tykin putki on noin 2.5 metriä pitkä. Se makaa kovalla pohjalla kivenlohkareiden seassa. Puinen lavetti on hajonnut tykin välittömään läheisyyteen. Ympäristössä on muutamia pohjaan kiinni ruostuneita muotonsa menettäneitä tykinkuulia.
Kohdetta dokumentoitiin syksyllä 2009 tutkimussukelluskurssilaisten työnäytteenä. Työstä on raportti Museoviraston arkistossa Suomenlinnan vedenalaisinventointiraportin (Minna Leino 2012) yhteydessä. Kuvat on luetteloitu Museoviraston kuvanumerolle MA200909:58-89.

Halsholmenin kolmijalkapata (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Halsholmenin luoteispuolella
Halsholmenin rannan läheisyydestä löytynyt sukellustutkimuksissa 1999-2000 (Baltic Sea Explorers) irtolöytöjä: keramiikanpaloja, ehjä sisältä lasitettu kolmijalkapata, liitupiipun pesäosa, lasipulloja sekä eläinten luita..

Tostholm (1434) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Barösundin salmen eteläpuolella Tostholm -saaren länsirannalla lahdessa, jota paikalliset ovat kutsuneet Tegelbruksvikeniksi. Suullisen perinteen mukaan paikalla on aikoinaan tehty tiiliä.
Paikalla on 1970-luvun alussa havaittu puurunkoisen aluksen osia rantavedessä ja kaislikossa. Joitakin hylyn osia mitattiin ja piirrettiin 1972 Aqua Anca rf -seuran kenttätöissä (piirrokset ovat Museoviraston arkistossa). Hylyn osien ympäristössä havaittiin muutaman metrin säteellä tiiliä. Löytöpaikalla tehtiin viistokaikuluotausta ja sukellusetsintää Inkoon sisäsaariston vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2012 (ARK-sukellus). Hylyn osia ei ollut enää löydettävissä, mutta punatiilikeskittymä havaittiin. Inventoinnin yhteydessä läheisen kesämökin omistaja kertoi, että alueella tehtiin venelaiturin luona ruoppauksia vuoden 2005 tienoilla, eikä tuolloin tullut esiin mitään hylkymateriaaliin viittaavaa.
Tostholm -saaressa on tehty arkeologisia kaivauksia (R. Holthoer) , joissa on löytynyt muun muassa liitupiippuja, saviastioita ja joitakin kolikoita (ainakin vuodelta 1634 ja 1700-luvulta, ks. HBL 21.7.1974).

Segelskär 7 (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Raaseporin ulkosaaristossa Segelskärin ympäristössä, Storlandet -saaren pohjoispuolella.
Kovalta kalliopohjalta löytynyt jumpru. Jumpru on halkaisijaltaan 30 cm, ympärysmitaltaan 92 cm ja paksuudeltaan 10-15 cm. Siinä on kolme tyypillistä köysiaukkoa, jotka ovat kuluneet halkaisijaltaan noin 10 cm kokoisiksi. Puuaines on tammea. Esine on Museoviraston Suomen merimuseon kokoelmissa numerolla SMM062001:1. Esineen löytäjä on sukeltanut paikalla myöhemmin ja nähnyt lähistöllä hylystä peräisin olevaa puutavaraa, yksittäisiä lautoja ja rungon osia. Jumpru ei siis välttämättä ole pelkkä irtolöytö, vaan se on mahdollisesti peräisin muinaisjäännöksestä.

Porssjö (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Pohjasta koilliseen Porssjö -järven kapean keskiosan tuntumassa.
Ruuhi, jonka pituus on 4,87 m ja leveys 70 cm. Ruuhi on tehty kahdesta osasta, jotka on liitetty toisiinsa "puuliitoksin". Osien välissä on havaittu rivettä tiivisteenä.
Ruuhi on löytynyt 23.7.1987, ja sen ovat tarkastaneet Museoviraston Eero Naskali ja Juhani Grönhagen saman vuoden marraskuussa. Ruuhi on siirretty löytöpaikaltaan ja deponoitu Östnylands Allmogebåtsföreningenille. Vuonna 2000 ruuhi oli edelleen yhdistyksen hallussa (hieman rapistuneena).

Katajanokka pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Helsingin keskustassa Katajanokan länsiosan pohjoisrannalla.
Tasapohjaisen lautaruuhen pohja- ja sivulautoja, joiden puulaji on arvioitu männyksi. Rakenneosat tulivat esiin ruoppauksessa ja poistettiin löytöpaikaltaan. Osien nykyinen olinpaikka ei ole tiedossa.
Löytöpaikkaa kartoitettiin vedenalaisinventoinnissa 2014, eikä paikalla havaittu rakenneosia.

Väärä-Mustan ruuhi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Nuuksion Vähä Mustajärvessä (Nuuksiossa on Väärä-Mustajärvi ei Vähä Mustajärveä) n. 5-6m ranasta, matalammalla puolella
Yhdestä puusta veistetyn ruuhen kappale joko peräosasta tai keulasta, sekä tästä n. 5-6m päässä osa ruuhen kylkeä

Lilla Tregren 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Pohjan kirkolta noin 8 km pohjoiseen Lilla Tregren -lammen eteläosassa.
Yksipuinen ruuhi, joka on arviolta noin 5 metriä pitkä. Ruuhi löytyi 1992.

Lilla Tregren 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Pohjan kirkolta noin 8 km pohjoiseen, Lilla Tregren -lammen eteläosassa.
Yksipuinen ruuhi, joka havaittiin lammen pohjassa 1990-luvulla.

Lomsjö (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Pohjanpitäjänlahden itäpuolella olevan Lomsjön kaakkoisrannalla.
Yksipuisen ruuhen hylky, joka oli löytöaikana 1970-luvulla nähtävissä pinnalta käsin. Ruuhen pituus on noin 4 metriä ja leveys 60 m. Laitojen korkeus on noin 30 cm.
Ruuhen löysi kunnallisneuvos Lars Nyberg Karjaalta. Hylyn kävivät tarkistamassa Museoviraston Risto Halme ja Chr. Ericsson 8.11.1974. Kauppalalle annettiin lupa menetellä parhaaksi katsomallaan tavalla ruuhen suhteen.

Mäkijärvi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Mäntsälän keskustasta koilliseen Hautjärven kylässä Mäkijärven pohjoisosan länsireunassa.
Yksipuinen ruuhi, joka on säilynyt kokonaisena ja alkuperäisen muotoisena. Ruuhen pituus on 3.20 metriä ja leveys 50 cm. Materiaalin löydön ilmoittaja arvioi männyksi. Mittaamisen jälkeen ruuhi on upotettu uudelleen Mäkijärven pohjoisrannalle. Löytö on ilmoitettu Museovirastolle 1984.

Hanhioja 1 (2047) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Mäntsälän keskustasta koilliseen Hautjärvenkylässä Hanhilammen ja Sahajärven eli Hautjärven välillä olevassa Hanhiojassa.
Yksipuinen ruuhi, joka löytyi ojanperkauksen yhteydessä ja siirrettiin pois löytöpaikaltaan. Ruuhta säilytetään Mäntsälän museossa. Löytö ilmoitettiin Museovirastolle 1984.

Hanhioja 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Mäntsälän keskustasta koilliseen Hautjärvenkylässä Hanhilammen ja Sahajärven eli Hautjärven välillä olevassa Hanhiojassa.
Yksipuinen ruuhi, joka on löydetty ojanperkauksen yhteydessä ja siirretty pois alkuperäiseltä löytöpaikaltaan. Löytö ilmoitettiin Museovirastolle 1984.

Hanhioja 3 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Mäntsälän keskustasta koilliseen Hautjärvenkylässä Hanhilammen ja Sahajärven eli Hautjärven välillä olevassa Hanhiojassa.
Yksipuinen ruuhi, joka löydettiin ojanperkauksen yhteydessä ja siirrettiin pois löytöpaikaltaan. Löydöstä ilmoitettiin Museovirastolle 1984.

Hanhioja 4 (Alusten hylyt)
Yksipuinen ruuhi, joka löydettiin ojanperkauksen yhteydessä ja siirrettiin pois alkuperäiseltä löytöpaikaltaan. Löytö ilmoitettiin Museovirastolle 1984.

Vaaksinjärvi 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sjaintipaikka on Nurmijärven Röykässä Vaaksinjärvessä.
Vaaksinjärvessä on useita yksipuisia ruuhia ja ehkä myös veneiden hylkyjä, joista on saatu tietoja eri aikoina. Sijaintiedot ovat epäselviä. Ruuhen 2054 sijainti perustuu tietoon 1980-luvulla tehdystä sukelluksesta. Ruuhia tiedetään myös siirretyn pois alkuperäisiltä paikoiltaan ja poltetun juhannuskokossa.
Vaaksinjärvessä on havaittu muun muassa ruuhi, joka on 5 - 6 metriä pitkä ja jonka pohja on 30 cm leveä. Ruuhesta on jäljellä pohja, toinen kylki ja pääty. Löytäjä on vetänyt ruuhen alkuperäisiltä paikalta lähemmäs rantaa laiturin viereen.
Vanhin ilmoitus ruuhista on tehty 1982. Vuonna 2010 on saatu uusi ilmoitus, jossa puhutaan kolmesta soutuveneen hylystä, jotka sijaitsevat noin 20 metrin päässä toisistaan 3 - 5 metrin syvyydessä. Kyseessä voivat olla samat kohteet kuin hieman epäselvässä vuonna 1982 tehdyssä ilmoituksessa.
Vuonna 2000 saadun tiedon mukaan Vaaksinjärvestä on 1920-luvulla löydetty yksipuinen ruuhi, joka poltettiin juhannuskokossa 1930-luvulla. Ilmoittaja on lähettänyt Museovirastolle valokuvan, johon on kirjoitettu: "Tytöt ovat löytäneet vanhan ruuhen Vahasjärven pohjasta, valokuva otettu vuonna 1925".

Vaaksinjärvi 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sjaintipaikka on Nurmijärven Röykässä Vaaksinjärvessä.
Vaaksinjärvessä on useita yksipuisia ruuhia ja ehkä myös veneiden hylkyjä, joista on saatu tietoja eri aikoina. Sijaintiedot ovat epäselviä. Ruuhia tiedetään myös siirretyn pois alkuperäisiltä paikoiltaan ja poltetun juhannuskokossa.
Vaaksinjärvessä on havaittu muun muassa ruuhi, joka on 5 - 6 metriä pitkä ja jonka pohja on 30 cm leveä. Ruuhesta on jäljellä pohja, toinen kylki ja pääty. Löytäjä on vetänyt ruuhen alkuperäisiltä paikalta lähemmäs rantaa laiturin viereen.
Vanhin ilmoitus ruuhista on tehty 1982. Ainakin yksi ruuhista on havaittu 1980-luvulla tehdyllä sukelluksella. Vuonna 2010 on saatu ilmoitus, jossa puhutaan kolmesta soutuveneen hylystä, jotka sijaitsevat noin 20 metrin päässä toisistaan 3 - 5 metrin syvyydessä. Kyseessä voivat olla samat kohteet kuin hieman epäselvässä vuonna 1982 tehdyssä ilmoituksessa.
Vuonna 2000 saadun tiedon mukaan Vaaksinjärvestä on 1920-luvulla löydetty yksipuinen ruuhi, joka poltettiin juhannuskokossa 1930-luvulla. Ilmoittaja on lähettänyt Museovirastolle valokuvan, johon on kirjoitettu: "Tytöt ovat löytäneet vanhan ruuhen Vahasjärven pohjasta, valokuva otettu vuonna 1925".

Vaaksinjärvi 3 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sjaintipaikka on Nurmijärven Röykässä Vaaksinjärvessä.
Vaaksinjärvessä on useita yksipuisia ruuhia ja ehkä myös veneiden hylkyjä, joista on saatu tietoja eri aikoina. Sijaintiedot ovat epäselviä. Ruuhia tiedetään myös siirretyn pois alkuperäisiltä paikoiltaan ja poltetun juhannuskokossa.
Vaaksinjärvessä on havaittu muun muassa ruuhi, joka on 5 - 6 metriä pitkä ja jonka pohja on 30 cm leveä. Ruuhesta on jäljellä pohja, toinen kylki ja pääty. Löytäjä on vetänyt ruuhen alkuperäisiltä paikalta lähemmäs rantaa laiturin viereen. Toisen ruuhen on kerrottu olevan "huonokuntoinen".
Vanhin ilmoitus ruuhista on tehty 1982. Ainakin yksi ruuhista on havaittu 1980-luvulla sukeltamisen yhteydessä. Vuonna 2010 on saatu ilmoitus, jossa puhutaan kolmesta soutuveneen hylystä, jotka sijaitsevat noin 20 metrin päässä toisistaan 3 - 5 metrin syvyydessä. Kyseessä voivat olla samat kohteet kuin hieman epäselvässä vuonna 1982 tehdyssä ilmoituksessa.
Vuonna 2000 saadun tiedon mukaan Vaaksinjärvestä on 1920-luvulla löydetty yksipuinen ruuhi, joka poltettiin juhannuskokossa 1930-luvulla. Ilmoittaja on lähettänyt Museovirastolle valokuvan, johon on kirjoitettu: "Tytöt ovat löytäneet vanhan ruuhen Vahasjärven pohjasta, valokuva otettu vuonna 1925".

Länsi-Mustasaaren ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Länsi-Mustasaaren sillan kohdalta
Neljäpiikkinen ankkuri (dragi).
Ankkuria ei etsitty Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin aikana 2007-2010. Se ei erotu monikeilainaineistossa.
Ankkuria ei havaittu 2019 tehdyssä viistokaikuluotauksessa, todennäköisesti se ei ole enää paikallaan.

Pikku Mustasaaren ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Pikku Mustasaaren itärannalla
Ankkuri.
Ankkurista ei ole enempää tietoa, eikä sitä yritetty etsiä Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010. Se ei erotu monikeilainmateriaalissa.

Pikku Mustasaaren löytöalue (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Pikku Mustasaaren (Bastion Stiernroosin) pohjoispuolella
Runsaasti irtotavaraa, lautoja, astioita ym. Ei selkeitä hylynkappaleita.
Löytöalueella ei sukellettu Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa 2007-2010. Kaukokartoitusmateriaalissa alueella erottuu mm. puun kappaleita.

Pikku Mustasaaren kuormarattaat (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Pienen Mustasaaren Bastion Strömbergin edustalla vesirajasta n. 12m itään
Yksiakseliset hevosen kuormarattaat.
Kuormarattaita ei löydetty sukeltamalla eikä robottikameralla Suomenlinnan vedenalaisen inventoinnin yhteydessä 2007-2010. Lähempänä Pikku Mustasaaren rantaa alueella oli runsaasti täyttömaata, jossa oli mm. tiilirakennuksen osia ja irrallisia tiiliä. Alueelta on videokuvaa arkistoitu numerolla MA200909:51.

Länsi-Mustasaaren hylkypuualue (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Särkän salmen eteläosassa, itäisen purjehdusesteen hirsiarkun lounaispuolella on merenpohjassa hylkytavaraa noin 100 metrin kaistaleella, joka kohoaa jopa kaksi metriä pohjan yläpuolelle. Peräisin ilmeisesti eri hylyistä. Hylkytavara voi olla peräisin Helsingfors Dykning AB:n vuonna 1862 raivaamista aluksista.
Aluetta on ruopattu vuonna 1990-luvulla ja ruoppausraja näkyy selvästi monikeilainmateriaalissa. Ruopatut puuosat vietiin Verkkosaareen, jossa niitä dokumentoitiin tarkemmin.
Alueella ei tehty tarkastussukellusta Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010. Monikeilainmateriaalissa alueella erottuu enää vähänlaisesti irrallista puuta.

Kustaanmiekan kupariastiat (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Kustaanmiekan länsirannalla
Kupariastiat

Kustaanmiekan reki (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Kustaanmiekan länsirannalla
Reki

Hamnsundetin varppausankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Kuninkaansaaren ja Santahaminan välisessä Hamnsundetissa (eli Haminansalmessa), esteen reimarimerkin vieressä, Kuninkaansaaren puolella
Neljäsakarainen dragi-ankkuri on naara tyyppinen, ja siinä on n. 1m varsi ja n. 45 cm lavat

Hamnsundetin ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Kuninkaansaaren ja Santahaminan välisessä Hamnsundetissa (eli Haminansalmessa), Kuninkaansaaren puolella
Amiraalityyppinen ankkuri rautatukilla, jonka lapojen kaari on loiva kuin keinutuolin jalas, sen pituus on alle 2 metriä, sen tukin molemmat päät ovat suoria, päissä ei ole pallukoita tai mutkia, se on huonokuntoisen näköinen ja siitä lähtee ketjua

Sandön ankkuri (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Pernajan saaristossa, Sandön pohjoiskärjestä suoraan etelään Valkon satamassa.
Rautainen puutukkiankkuri, joka on murtunut kolmeen osaan. Puinen tukki on kulunut, mutta vielä sangen kovaa puuta. Rautaosa on ruostekuplien peittämä ja pinnat korrodoituneet.
Ankkuri löytyi 19.8.1996, löytäjä on lahjoittanut sen Loviisan Merenkulkumuseolle.

Loviisanlahti Valko (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Valkossa Loviisan sataman edustalla. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.
Paikalta on 1991 nostettu rautainen ankkuri, jossa on puutukki. Ankkuri on sijoitettu Loviisan museoon.

Boistösundet (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Lehtisaaren ja Boistön välisessä salmessa n. 80 metrin etäisyydellä Lehtisaaren rannasta.
Puualuksen runkokaari, jonka pituus on 2,30 metriä. Ei ole tietoa mistä hylystä osa on peräisin. Kaari löytyi vanhan kaapelin kohdalta.

Stennäsuddenin ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Stennäsuddenin rannalla
Puutukilla varustettu rautainen ankkuri, rautaa rungoltaan ja lavaltaan, ankkurin toinen lapa puuttui, ja toinen irtosi noston jälkeen

Vasikkasaaren kolmijalkapata (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Vasikkasaaren kaakkoispuolella
Kulunut savinen kolmijalkapata, joka lunastettu Kansallismuseon kokoelmiin

Länsi-Tontun partamiehenkannu (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Helsingin edustalla Länsi-Tontun luoteispuolella melko lähellä luodon rantaa.
Kyseessä on irtolöytö. Ns. partamiehenkannu on Kansallismuseon kokoelmissa numerolla KM 80071. Sen korkeus on 22,5 cm, suun poikkileikkaus 4,2 cm, keskiosan poikkileikkaus 14,5 cm ja pohjaosan poikkileikkaus 9,6 cm. Arkeologi Torsten Edgren on ajoittanut astian 1600-luvulle.

Susisaaren tykki 2 (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Suomenlinnan susisaari
Kolme tykinlavettia ja kaksi tuliputkea.

Äransgrundin tykit (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Äransgrund- matalikon luona.
Alueella on havaittu 1970-luvun alussa ainakin yhdeksän tykkiä.
Ruotsalainen linjalaiva Äran törmäsi tuntemattomaan kariin 1788. Alus saatiin kuitenkin irrotettua karilta, ja tuossa yhteydessä alusta saatettiin keventää pudottamalla painavaa tavaraa mereen. Kari merkittiin onnettomuuden jälkeen viitalla ja karia ruvettiin kutsumaan Ärans grundiksi.
Mahdollisten tykkien paikkaa ei voitu havaita 2018 tehdyssä viistokaikuluotauksessa. Tykkien sijaintipaikan havaitseminen vaatii tarkempaa selvitystä.

Bändarn 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla lähellä Bändarn -saarta, Svartbådanin pohjoispuolella.
Paikalla on hiekkapohjaan hautautunut tykki, joka on näkyvissä ainoastaan peräosastaan (noin 1 metrin verran). Materiaaliltaan tykki on mahdollisesti pronssia. Siinä on nähtävissä koristekuviointia. Tykki löytyi 1997.

Rysäkari 3 (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Helsingin läntisellä vesialueella Rysäkarin länsipuolella, noin 10 metrin etäisyydellä rannasta.
Kyseessä on tukkiankkuri, joka löytyi sukeltajakurssin koulutukseen liittyneessä etsintäharjoituksessa 1996. Ankkurin läheltä ei löytynyt hylkyä tai hylyn osaa.

Rysäkari 4 (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Helsingin läntisellä vesialueella Rysäkarin koillispuolella, noin kymmenen metrin etäisyydellä rantaviivasta.
Kyseessä on tukkiankkuri, joka löytyi sukeltajakurssin koulutukseen liittyvän etsintäharjoituksen yhteydessä syyskuussa 1996. Ankkurin ympäristössä ei havaittu hylkyä tai hylyn osaa.

Kuninkaanportin kärrynpyörä (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Kustaanmiekan Kuninkaanportin edustalla
Puinen kärryn- tai lavetinpyörä, jossa on tallella metallinen keskiö, puinen kehä sekä noin puolet puisista pinnoista. Pyörässä on runsaasti kasvustoa, kehä on krustin peitossa.
Kärrynpyörä on siirretty Kustaanmiekan eteläisimpään makeavesialtaaseen Kuninkaanportin kunnostustyön yhteydessä.

Tirgrunden ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Tirgrundin pohjoispuolella, n. 20m rannasta
Rautainen ankkuri

Ormholmarnan ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Ormholmanran pohjoispuolella
Rautainen ankkuri

Storhällenin ankkuri (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kirkkonummi Storhällan, rannasta n. 20m länteen
Nelihaarainen ankkuri

Ytterlandetin ankkuripeli (Löytöpaikat)
Historiallinen; Ytterlandetin eteläpuolella
Ankkuripeli (3mx60cm), tukki ja kettinkiä,ploki

Sundharunin plootu (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sundharun majakan läheisyydessä oleva n. 100m pitkä avokallioinen ulkokari
Plooturaha, joka on lyöty Fredrik I:n aikana (todennäköisesti 1720-luvulla). Plootu on siinä määrin kulunut, ettei sen lunastamiseen julkisiin kokoelmiin ole aihetta (Pekka Sarvas)

Meijerfelt 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Meijerfeltin luodosta länteen, merimerkin ja luodon puolivälissä. Paikkatieto on epätarkka.
Paikalta löytyi 1995 venäläisen valtioaluksen keula- tai peräkoriste, jonka aiheena on kaksipäinen Kotka. Esine lunastettiin sen löytäneeltä sukeltajalta Museoviraston Suomen merimuseon kokoelmiin, jossa se on numerolla 01495.
Esineen taustasta Pietarin keskusmerisotamuseo arveli vuonna 1996, että esine voi liittyä helmi-maaliskuun 1917 tapahtumiin. Tuolloin vallankumouksen yhteydessä matruusit ampuivat alas vaakunakoristeita laivoista, koska ne olivat tsaarinajan symboleita. Hangossa oli noina aikoina lukuisia venäläisiä aluksia. Ensimmäisen maailmansodan aikana 1914-1918 Hangon satama oli pysyvästi venäläisalusten satamana, ja sitä käytettiin myös monien laivaston alusten väliaikaisena sijaintipaikkana.

Gustavsvärn itäranta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Hangon saaristossa Tulliniemen eteläkärjestä noin 2 km kaakkoon Gustavsvärnin itärannalla.
Tykinkuula, joka löytyi 1990-luvulla. Saaren historian seurauksena saaren ympäristöstä on löytynyt tykinkuulia myös länsirannalta.

Granbuskenin ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Granbuskenista lounaaseen
Ankkuri

Norra Andalskärin ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Norra Andalskär
Viisisakarainen rautaankkuri, jonka pituus n. 1.5m ja joka on erittäin hauraassa kunnossa

Tallholmen (2212) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintoipaikka on Raaseporin vesialueen länsiosassa Tallholmen-saaren länsirannalla, noin 2-3 metriä rannasta (jyrkkä ranta, n.100 metriä saaren pohjoiskärjestä etelään, pienen lahdelman eteläreunalla).
Laivan höyrypannu, jonka pituus on noin 2 etriä, halkaisija noin 1.5 meriä, höyrykupu noin 70 cm.
On esitetty oletus, että höyrypannu voisi liittyä 1908 haaksirikkoutuneeseen höyrylaiva Bengtskärin hylkyyn.

Gustavsvärn länsiranta 1 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon saaristossa Tulliniemen eteläkärjestä noin 1,8 km kaakkoon Gustavsvärnin länsirannalla.
Rautainen tykki louhikossa. Vain perä on näkyvissä kivien välistä. Tykin pituus on mahdollisesti 3 - 4 metriä ja halkaisija 50-80 cm. Tykki havaittiin 1980-luvulla.

Gustavsvärn länsiranta 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Hangon saaristossa Tulliniemen eteläkärjestä noin 1,8 km kaakkoon Gustavsvärnin länsirannalla.
Kivilouheen ympäröimä rautainen tykki, joka on 3 -4 metriä pitkä ja halkaisijaltaan 50-80 cm. Tykki havaittiin 1980-luvulla.

Notstrandin ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Padvan länsirannalla, n. 100-150 Padvan länsirannasta
Rautainen puutukkiankkuri, puomi n. 210cm, ankkurin korkeus 160-170cm

Tullisaaren ankkurit (Löytöpaikat)
Historiallinen; Tullisaaresta itään sijaitsevasta pienemmästä saaresta n. 35 m itään, linjaus Tulliniemen radiomaston kanssa, suunta 10 astetta (kompassilla) pohjoiskoilliseen.
Kaksi ankkuria. Suuremman ankkurin tukin pituus n 200 cm, lapojen etäisyys toisistaan 150 cm, varren korkeus 150 cm. Pienemmän ankkurin tukin pituus, varren pituus ja lapojen etäisyys kaikki n. 100 cm.

Måsskärin kupariharkot (Löytöpaikat)
Historiallinen; Måsskärin ja Svanglarna-saarten välisessä salmessa. Harkot nostettiin ja luovutettiin Museovirastolle.
Kaksi kupariharkkoa ja pronssiharkko, noin 30 cm pitkiä, kulmissa venäjänkielinen leima ja vuosiluku 1846.

Pellingin verkkoankkuri (Löytöpaikat)
Historiallinen; Ankkuri löytynyt Porvoon Emäsalosta läheltä Pellinkiä, Edesuddenin lähellä olevan luodon edustalta.
Puinen verkkoankkuri, valmistettu havupuun juurakosta. Esine Suomen merimuseon kokoelmissa numero 102002:1.

Hamari itäpuoli (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Porvoon sisäsaaristossa Hamarin itäpuolella noin 3,5 metrin syvyydessä.
Löytö on puinen kartionmuotoinen esine, jonka leveässä päässä on nuppi. Esineeseen on kaiverrettu nimikirjaimet E.B. Esineen pituus on 68 cm, suurin leveys 30 cm ja pienin leveys 7,5 cm, nupin halkaisija 14 cm. Käyttötarkoitus on epäselvä.
Esine löytyi v. 2000 ruoppauksen yhteydessä. Esine on Satakunnan museossa.

Tullsundet (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Vähä-Pellingistä pohjoiseen Tullsundetissa Tullandetin saaren pohjoispuolelta noin 15 metriä rannasta 1,8 metrin syvyydessä.
Paikalta on löytynyt viisisakarainen rautainen varppausankkuri, josta yksi sakara on katkennut. Ankkuri on tehty takoraudasta, mikä viittaa korkeaan ikään, mahdollisesti valmistettu viimeistään 1800-luvulla. Ankkuri on nostettu löytöpaikaltaan ja se on löytäjän hallussa.

Ruuhijärvi 2 (2275) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Ruuhi sijaitsee n. 100 m Vihdin Ruuhijärven Pikkusaaresta koilliseen, lähellä järven pohjoisrantaa, n. 10 m päässä rannasta n. 70 cm syvyydessä.
Ruuhi on yksipuinen, laakeapohjainen mäntyruuhi, joka on haljennut pitkittäissuunnassa kahtia. Ruuhen peräosa on vaurioitunut. Nykyinen pituus on 360 cm, leveys yhteensä 72 cm ja sisälaidan korkeus 18-20 cm. Laitojen paksuus on 2-3 cm, pohjan paksuus 4 cm. Koverrus alkaa 16 cm päästä ruuhen keulasta.

Kortalhonlahti (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Lohjan Lehmijärven pohjoisosan länsirannalla noin 10 km Lohjan keskustasta pohjoiskoilliseen Kortalhonlahdessa matalassa rantavedessä (syvyys n. 1 m).
Ruuhen tai haapion pohjaosa, joka on osittain peittyneenä mutaan. Pituus on 460 cm, jäljellä oleva leveys max 44 cm, poikkileikkauksen syvyys 5-10 cm. Molemmat kyljet puuttuvat. Puuaines on hyvin vettynyttä ja sienimäistä. Kohteelle on tehty tarkastuskäynti 6.8.2003 (Museovirasto, K.Virtanen ja P.Paanasalo), jolloin arvioitiin ruuhen olleen uponneena yli sadan vuoden ajan.

Kuivasaari eteläpuoli (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Helsingin edustalla Kuivasaaresta noin 0,7 km etelään Kuivasaaren matalikolla puolustusvoimien suoja-alueella.
Löytöpaikalla on kaksi rautatykkiä putkensuut vastakkain. Tykit ovat matalikon kallion juurella osittain hiekkaan hautautuneina. Lisäksi löytöpaikalla on tykinkuulia noin 25 metriä säteeltään olevalla kolmiomaisella alueella matalikon pohjois- ja koillispuolella. Kuulien joukossa on suuri määrä pyöreitä ja neliönmuotoisia isompia tykinkuulia sekä pieniä pyöreitä nikhaan kuulia. Pikkukuulakasan vieressä on osittain pohjaan hautautunutta puutavaraa. Matalikon etelä-länsipuolella rinne putoaa yli 30 m syvyyteen. Museoviraston Pekka Paanasalo ja Rami Kokko tekivät tarkastussukelluksen löytöpaikalla 2002. Tykeistä tehtiin luonnospiirrokset (Museoviraston arkisto).

Karilasandin veneenosat (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Veneen lautoja löydetty n.10 m päässä nykyisestä rantaviivasta n. 20-30 cm syvyiseen mutaan hautautuneina. Veden syvyys on n. 0,5 m. Tontin katuosoite on Mannerintie 9.
Veneen lautoja.

Plankgrundetin ankkurit (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Kaksi ankkuria Salmön itäpuolella Plankgrundetin alueella 7 m syvyydessä n. 0,6 km Salmön itäkärjestä itään.
Kaksi ankkuria, joista isompi on ehjä, pienemmästä tukki irronnut.

Särkän peräsin (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Helsingin edustalla Suomenlinnan ympäristössä Särkän lähellä, Särkän aallonmurtajan eteläpuolen läjitysalueella.
Laivan peräsin, joka on 462 cm pitkä ja 107 cm leveä leveimmältä kohdaltaan. Ikä on yli 100 vuotta. Selvää hylkykohdetta ei havaittu, peräsin oli ainoa selvä aluksen osa.
Peräsin havaittiin väylätyömaan läjitysalueen inventoinnissa 2002.

Pitkäjärvi (2299) (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Ruuhi löytyi Nummen Pitkäjärvestä sen itärannalta lahdesta läheltä Paskasaarta. Se sijaitsi kaislikossa n. 2 m syvän kaislikkoon ruopatun reitin varrella.
Koverrettu yksipuinen ruuhi, josta toinen kylki on haljennut koko matkalta pois. Toisessa päässä on vielä jäljellä päätyä, toinen pää on kokonaan poissa. Jäljellä olevan kappaleen pituus on 513 cm ja leveys keskimäärin 22 cm. Reunan paksuus on 8 cm. Puussa on nähtävissä veistojälkiä. Ruuhen sisällä on näkyvissä sik-sak -kuviota. Ruuhen löytäneiden henkilöiden mukaan löytöalueelta on löytynyt myös vanhoja kalastusvälineiden osia kuten tuoheen kääritty verkon painokivi ja rysien vanteita. Tarkastuskäynnillä pohjasta löytyi kaksi puunpalaa, joiden kuulumisesta ruuheen ei voi olla varma. Ruuhi on siirretty alkuperäiseltä löytöpaikaltaan matalaan rantaan.

Meijerfelt 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Tulliniemen itäpuolella Länsisataman edustalla Meijerfeltin luodon pohjoisrannassa 6,5 - 10 metrin syvyydessä.
Sijaintipaikalla on useita isokokoisia puisia tykkilavetteja. Aiemmin oli tiedossa seitsemän lavettia, mutta 2011 tehdyssä inventoinnissa havaittiin yhdeksän lavettia. Lavettien pituus on noin kaksi metriä ja korkeus yhden metrin. Pyörien halkaisija on noin 70 cm. Lavetit sijaitsevat yhdessä rykelmässä lukuun ottamatta läntisintä, joka on muutaman metrin päässä muista. Laveteista hiekkarinnettä alaspäin on myös kaksi tykinputkea.
Lavetit liittyvät kiinteään muinaisjäännökseen Meijerfeltsklippan (kohde 1000002052). Arkistolähteiden perusteella tiedetään, että lavetit ovat joutuneet mereen luodolla sijainneen linnakkeen räjäyttämisen yhteydessä 27.8.1854. Meressä on ilmeisesti myös tykinputkia.

Meerlammen ruuhi 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Nostettu Espoon Meerlammesta.
Kuperapohjainen yksipuinen ruuhi, josta on jäljellä vain keulaosan oikea puolikas, jonka pituus on 138 cm ja suurin leveys 37 cm. Sisäpohjassa on n. 4 cm levyisiä kirveen tms. metalliteräisen työkalun jälkiä. Materiaali on mäntyä.
Yksityishenkilö oli tehnyt ruuhesta ilmoituksen v. 1973. Ruuhi on ollut nostettuna Meerlammesta mahdollisesti jo useita kymmeniä vuosia, ainakin ennen 1960-lukua. Ruuhi on jätetty ilmoittajan haltuun.

Meerlammen ruuhi 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Ruuhi löytynyt Meerlammen pohjoisosasta, noin metrin syvyisestä vedestä mudan alta.
Osa ruuhesta nousi ylös ruoppaustöissä. Todennäköisesti ruuhen vasemmanpuoleinen keulaosan laita, pituus 184 cm, syvyys 30-31 cm, laidan paksuus 2-3,5 cm. Osassa on kaksi päällekäistä reikää 3 ja 19 cm yläreunan alapuolella, 80 cm päässä keulasta, joka on lohjennut. Ruuhi on ollut tasapohjainen, pohjaa on jäljellä osittain n. 3 cm leveydeltä, ja sen paksuus on 3-3,5 cm. Ruuhen löytänyt Veli Panttila sanoi ruuhen olleen alun perin 4-5 m pitkä ja 70 cm leveä.

Nuuksio Pitkäjärvi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Ruuhen nostopaikka on Nuuksion Pitkäjärven Sikalahti, noin 100 metriä Sikalahteen laskevan puron suusta länsiluoteeseen.
Yksipuisen ruuhen keulakappale, joka on nostettu pois löytöpaikaltaan 1960-luvulla. Pituus on 277 cm ja suurin leveys (keulassa) 40 cm. Puuaines on mahdollisesti mäntyä. Laitaa on jäljellä vain vasemmalla puolella, laidan paksuus 3-3,5 cm. Pohjan paksuus on 5-2,5 cm. Jäljellä olevassa laidassa on kaksi päällekkäistä reikää 100 cm:n etäisyydellä keulasta. Ylempi reikä on 5 cm, alempi 12,5 cm laidan yläreunasta. Ruuhessa on todennäköisesti ollut siipipuu (kylkiäispuu) tai siipipuut. Puussa on näkyvissä noin 140 vuosilustoa. Ruuhen haltijan mukaan ruuhen alkuperäinen pituus oli 565 cm, mutta se on säilytyksessä pahasti hajonnut.
Ruuhi on löytynyt jo noin 100 vuotta sitten, ja se on ollut 1960-luvulta alkaen yksityishenkilön hallussa. Ruuhesta Museovirastolle ilmoittanut henkilö oli saanut tiedon ruuhesta Espoon museolta.
Yksipuisia ruuhia on käytetty esihistorialliselta ajalta saakka 1900-luvun alkuun. Tietoa yksipuisista ruuhista on mm. T.I.Itkosen tekemässä tutkimuksessa Suomen ruuhet (julkaistu 1940-luvun alussa).

Ruuhijärven ruuhi 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Espoon Ruuhijärven itäosassa olevan lahden pohjoisosassa.
Yksipuisen, mäntypuisen ruuhen keulaosa, jonka pituus on 320 cm ja suurin leveys 34 cm. Pohjan paksuus on 8 - 1,5 cm.
Ruuhen on löytänyt yksityishenkilö 1990-luvun lopulla, jolloin siitä lähetettiin tietoa Espoon kaupunginmuseolle. Ruuhi löytyi hieman eri paikasta uudestaan v. 2001, jolloin meriarkeologian harrastaja kävi tarkastamassa sen.
Yksipuisia ruuhia on käytetty esihistorialliselta ajalta saakka 1900-luvun alkuun.

Vuohilampi 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Espoon länsiosassa Turunväylän pohjoispuolella Kolmirannassa Vuohilammen lounaispäässä.
Kahteen osaan hajonnut yksipuinen ruuhi, josta puuttuvat molemmat laidat ja osa keulaa. Molemmat päät ovat hyvin säilyneet ja niissä on näkyvissä työstön jälkiä. Puumateriaali on kuitenkin osittain pehmennyt huonoon kuntoon.
Ruuhi oli löytynyt rannan perkauksen yhteydessä ja nostettu rannalle. Museoviraston Suomen merimuseon tutkija Kalle Virtanen ja työmestari Pekka Paanasalo kävivät tarkastamassa kohteen 23.6.2003 ja siirsivät sen takaisin rantaveteen upoksiin. Paikallinen Kolmirantaseura suunnitteli kohteen dendrokronologista ajoittamista. Lähistöllä on pronssikautisia hautaröykkiöitä. Ruuhi arvioitiin yli sata vuotta vanhaksi.

Pikku Majaslampi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Espoon Pikku Majaslammessa 1 - 1,5 metrin syvyydessä.
Yksipuisen, mäntyisen, kuperapohjaisen ruuhen keulaosa, jonka pituus on 150 cm ja suurin leveys 57 cm. Laitojen yläosat ovat hajonneet. Sisäkorkeus on 18 cm. Keulaosassa on havaittavissa teräaseen jälkiä. Ruuhi löytyi vuonna 2000. Ruuhi on siirretty pois alkuperäisestä löytöpaikastaan ja on löytäjän hallussa. Ruuhessa on nopean kuivumisen aiheuttamaa halkeilua.

Sorlampi 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Espoon Sorlammen lounaiskärjessä sijaitsevan puron suusta 16 m pohjoiseen, 6 metriä rannasta vajaan 2 metrin syvyydessä.
Kaksipuinen ruuhi, jonka pituus on 540 cm ja suurin leveys 67 cm. Laitojen sisäkorkeus 15-17 cm, mutta niiden yläreuna on luultavasi lahonnut pois. Pohjan paksuus vaihtelee 5-6 cm ja laitojen paksuus on alaosasta 2-3 cm, yläosasta 1 cm. Ruuhen puolikkaat on kiinnitetty toisiinsa kolmella 40x8x6 cm puisella poikkipienalla, jotka on kiinnitetty pohjaan puuvaarnoilla. Ruuhen perä on lahonnut ja särkynyt, sen kappaleet ovat mudassa ruuhen peräpäässä. Sisäpohjassa on näkyvissä kirveen jälkiä.

Sorlampi 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Espoon Sorlammen itärannalla olevan nuotiopaikan kohdalla n. 4 metrin päässä rannasta.
Lautarakenteinen ruuhi, jossa on kaksi pohjalautaa ja kummallakin puolella kolme sivulautaa. Ruuhessa on viisi kaariparia ja kuusi poikittaista sidospuuta. Keula ja perä ovat tasaiset. Kaarien kiinnityksessä on käytetty puuvaarnoja. Ruuhen pituus on 400 cm ja suurin leveys keskellä 110 cm. Ruuhi on melko lahonnut ja laudat ovat pehmeät, mutta ruuhi on kuitenkin yhtenä kappaleena.

Porkkalan merivartioaseman irtolöydöt (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Esineet olivat löytyneet merivatioaseman päälaiturin rakennustyön yhteydessä.
Punasaviastian (kolmijalkapata?) kahva ja valkoisesta kivestä valmistetun ristin fragmentteja.

Gallträsk (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Gallträsk -lampi, Kavallintien varrella olevan tontin rantavesi.
Yksipuinen ruuhi, joka on nostettu pois alkuperäiseltä löytöpaikaltaan ilmeisesti 1980-luvulla tehtyjen rakennustöiden yhteydessä ja on löytäjän hallussa.

Lepsämänjoki (2444) (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Ruuhen osa on löytynyt Klaukkalan Lepsämänjoesta, pienestä koskesta vanhan myllyn paikan kohdalta.
Yksipuisen (?) ruuhen kappale, joko keula- tai peräpää, pituus noin 1 metri. Materiaali mahd. havupuuta (paikallisen arkeologian harrastajan Pertti Liljan arvio). Ruuhen osa on siirretty pois löytöpaikaltaan löytämisen yhteydessä 2003.

Hannulanlahti (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Vihdin Enäjärven itärannalla Hannulanlahdessa.
Yksipuisen ruuhen keula- tai peräpään pohjaosa, josta laidat ovat lohjenneet pois.
Ruuhen kappale nostettiin pohjasta ruoppauksen yhteydessä kesällä 2003. Pohjan savea oli poistettu ruoppauksessa noin metrin paksuinen kerros. Löytö jäi löytäjän haltuun.

Mustikkamaan painolastipaikka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin sisäsaaristossa Mustikkamaan länsipäässä Isoisänniemen rannassa.
Purjelaivojen painolastin jättöalue, jolta löytyy Suomen geologialle vieraita kiviä: piikiveä, sedimenttistä kalkkikiveä, saviliusketta ja laavakiveä sekä tiiltä, lasia, keramiikkaa ja kivihiiltä. Alue on vanhan kivilaiturin lounaispuolella vesirajassa ja siitä muutamia metrejä ylöspäin (jatkuen mahdollisesti ulkoilutien alle). Alueen laajuus on noin 2-10 metriä x 100 metriä. Mahdollisesti Saksasta, Tanskasta ja Englannista purjelaivojen painolastina 1600-1700 -luvuilla tullutta materiaalia.

Iso Simijärven ruuhi (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Iso Simijärven pohjoisrannan lahdessa metrin syvyisessä vedessä.
Yksipuinen ruuhi, jonka pituus on 4 -5 metriä. Ruuhi on siirretty paikalle tuntemattomasta paikasta joitakin vuosia takaperin sukeltajien toimesta.

Högskärin ankkuri (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Hangon edustalla Högskärin eteläkärjestä itään.
Calypso ry:n sukeltajat tekivät etsintäsukelluksia Hangossa kesällä 2005 paikantaakseen Meriarkeologian yksikön arkistossa olevan epäselvän 1970-luvun hylkytiedon Högskärin läheltä. Hylkyä ei löytynyt, mutta ankkuri havaittiin.

Ön itäranta (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Hankoniemestä pohjoiseen Bromarvsfjärdenin eteläosassa Padvalandetin Ön -niemen itärannalla.
Noin 70 cm pitkä maihin ajelehtinut puinen aluksen rakenneosa; polvi. Rakenneosa löytyi kesämökin rannasta 2006 ja jäi löytäjän haltuun.

Stora Rävaskärin ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Ankkuri on Bästöstä kaakkoon, Stora Rävaskärin ja Lilla Rävaskärin välisessä salmessa, salmen keskellä olevan karin eteläpuolella.
Keskeltä katkennut tukkiankkuri, tukki katkennut molemmista päistä, nykyinen tukin pituus noin 70 cm, renkaassa on kiinni köyden jäänteitä. Rautainen varsi on halkaisijaltaan noin 5 cm.

Katajaluodon astialöytö (Löytöpaikat)
Historiallinen; Astian osa löytyi Helsingin Kataluodon läheltä, Katajaluodon pohjoiskärjen itäkoillispuolelta.
Valkoisen posliinikulhon pohjaosa Nikolai II:lle valmistetun Standard-jahdin astiastosta.

Grisselholmen (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Pellingin eteläpuolella, Julönin länsipuolella olevan Grisselholmenin eteläkärjen edustalla.
Paikalta on löytynyt puurunkoisen aluksen köli, jonka oletetaan olevan tammea. Paikalliset asukkaat ovat nostaneet kölin vedestä.

Länsi-Tonttu pohjoispuoli (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Länsi-Tonttu-nimisen luodon pohjoispuolella.
Kovalla kallio- ja sorapohjalla kivenlohkareiden juurella on ollut ruotsalaisia kupariplootuja sekä kolikkorahoja 1600-luvulta. Plootuja on ollut kahdessa keskittymässä noin kahden metrin etäisyydellä toisistaan. Plootujen ympärillä metalliin kiinnittyneenä on havaittavissa tekstiiliä, luultavasti säkin jäännökset. Plootujen sijaintipaikan vieressä hiekkaan hautautuneena on puisen astian, mahdollisesti kirstun, jäännökset. Kolikkorahoja on ollut sekä plootuihin tarttuneina että pohjasorassa irrallaan.
Paikalta löytyi kaksi plootua ensimmäisen kerran 1977. Löytäjä vei plootut Kansallismuseon Rahakammioon ja toinen niistä lunastettiin Kansallismuseon kokoelmiin. Kuluneiden plootujen arvioitiin olevan vuoden 1709 asetuksen mukaan lyötyjä kahden taalerin rahoja. Vuonna 2005 paikalta löytyi jälleen kaksi plootua, jotka löytäjä vei Rahakammioon tunnistettaviksi ja lunastettaviksi. Toinen niistä on yhden taalerin raha vuodelta 1675 tai 1676. Toinen on kahden taalerin raha vuodelta 1675.
Vuonna 2009 Museoviraston meriarkeologian yksikkö yhteistyökumppaneineen nosti paikalta lisää 1600-luvun jälkipuolen plootuja ja kolikkorahoja. Paikalla havaittiin myös puisen laatikon osia. Joidenkin rahojen ympärillä oli tekstiilin jäänteitä. Konservoinnin jälkeen esineet liitettiin Suomen merimuseon kokoelmiin numerolla SMM182009.

Hauensuolen salmi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Hauensuoleksi kutsuttua kapeaa salmea Tullholmenin ja Kobbenin saarten välissä (niminä käytetty myös Stora ja Lilla Tullholmen) on käytetty luonnonsatamana.
Salmesta on vedenalaisarkeologisissa kaivauksissa löytynyt pääasiassa liitupiippuja ja piipun paloja, keramiikkaa ja lasia. Muita pienempiä löytöryhmiä ovat tiilenpalat, kuona, hioinkivet, lyijylevyä, kalkkikiveä. Löydöt on ajoitettu 1500-1800-luvuille.

Mustikkamaan pullolöytö (Löytöpaikat)
Historiallinen; Mustikkamaan luoteisrannalla, Sompasaaren ja Mustikkamaan välillä.
Vihreä n. 28 cm korkea lasipullo, jossa on jäljellä korkki. Pullo on tehty muotissa, koska siinä on saumajäljet. Ajoittunee 1800-luvun lopulle. Pullon löytöpaikalta merestä löytyi myös veneen kaaren kappale. Keväällä 2010 tehdyssä viistokaikuluotauksessa ja kaapelikamerakuvauksessa löytöpaikalla havaittiin irtonaista puutavaraa.

Östergårdsharun 2 (Löytöpaikat)
Ei määritelty;

Itäinen Pihlajasaari 3 (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Hernesaaresta etelään Itäisen Pihlajasaaren itäpuolella noin 150 metrin etäisyydellä saaren rannasta 9 metrin syvyydessä.
Kyseessä on kaksi rautaista ankkuria, jotka Suomenlahden laivaston sukeltajat löysivät tehdessään myrkkytynnyreiden nostoon liittyvää etsintää 1996. Ainakin toisen ankkurin päällä oli löydettäessä paljon paksua kaapelia. Molemmat ankkurit olivat painuneet osittain pohjamutaan.
Raivaajasukeltajakurssi nosti ankkurit 1997. Ne on sijoitettu Kirkkonummen Upinniemeen Suomenlahden meripuolustusalueen tukikohtaan. Museoviraston konservaattori Pekka Lindfors arvioi marraskuussa 1997, että ankkurit saattavat olla sodanaikaisia.

Linnan kartano 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltan löytöpaikka Vantaanjoen eteläpuolella rantapellolla. Tarkastamaton kohde.

Kobbholmen (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Barösundin eteläpuolella, Barösundin lossipaikalta lounaaseen, Kobbholmenin ja Persholmarnan välisessä salmessa.
Suullisen tiedon mukaan salmessa on puurunkoisen aluksen hylky, josta nostettiin 1980-luvulla muutamia laitalankkuja rannalle. Kun Vårt Maritima Arv -tutkimusryhmä teki alueella inventointia 2002, ryhmään kuuluneet Henrik Jansson ja Jaakko Latikka löysivät Kobbholmenin pohjoisrannalta kolme limisaumaisen aluksen kylkilautaa ja niiden osia. Osat ovat mahdollisesti 1980-luvulla nostetut osat.
Paikalla tehtiin etsintää kaapelivideokameran avulla 9.9.2012 Inkoon sisäsaariston vedenalaisinventoinnin (ARK-sukellus) yhteydessä. Noin 20 x 10 metrin kokoiselta ja 1 - 1,5 metrin syvyiseltä etsintäalueelta ei havaittu muinaisjäännöksiin viittaavia kohteita.

Vahermanjärvi itäranta (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Karkkilan keskustasta länsiluoteeseen Vahermanjärven pohjoisosan itärannalla lahdessa, jossa on hiekkapohja. Löytöpaikka on noin 30 metriä rannasta, jossa veden syvyys on noin kaksi metriä.
Kyseessä on yksipuisen ruuhen osa, jonka pituus on 240 cm ja leveys 37 cm. Ruuhesta on jäljellä peräosa ja pohjaa. Keulaosa puuttuu, samoin kyljet. Ruuhen alkuperäisen leveyden on arveltu olleen noin 65 cm. Ruuhi löytyi elokuussa 2006, kun kalaverkkoja vahingoittanutta uponnutta puunrunkoa naarattiin pois järvenpohjasta. Ruuhi oli tarttuneena puun oksiin. Ruuhen sisäpuolella oli puupalanen, jota löytäjä oletti ruuhessa olleeksi istuimeksi.
Löytäjä suunnitteli ruuhta sijoitettavaksi Nummi-Pusulan kotiseutumuseoon.

Hylkan (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Porkkalanniemen länsipuolella Hylkefjärdenillä Hylkan -nimisen saaren pohjoisrannan rantakivikossa.
Paikalta löydettiin 2001 kaksi valkoista posliiniesineen katkelmaa ja metalliesineen katkelma, joka on mahdollisesti miekan tupen osa. Rantavedessä havaittiin 0,40 metriä pitkä puinen rakenneosa, jossa on kiinni rautaisia tappeja. Tapeissa on neliömäinen kanta. Ei ole tietoa liittyvätkö kivikossa ja rantavedessä olevat löydöt toisiinsa.

Kolsarby (1000019608) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lehtosalon (1963:75) mukaan reikäkirves on löytynyt noin 200 m Kolsarbyn talosta länteen. Kirves on löytynyt etelään viettävän pellon yläreunasta noin 15–17 m mpy korkeudelta. Kyseessä suoraselkäinen reikäkirves ilman varsiputkea, joka on ollut jo v. 1963 lahjoitettuna Kirkkonummen museolle.
Vuoden 2011 inventoitaessa pellot ja niityt olivat kiinni, eikä metsän puolelle tehdyistä koekuopista löydetty mitään esihistorialliseen asutukseen viittaavaa. Kirveen on löytänyt nykyisen tilan omistajan isoisä.

Långskär (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kolsarbyn kivikauden lopun asuinpaikasta 500 pohjoiseen. Långskär-nimisen peltoalueen pohjoisreunalla kallioisten mäkien välissä on sijainnut pieni muinainen lahdelma (noin 20 m mpy), jonka keskellä on ollut pieni kallioinen niemeke. Tämän kallioisen niemekkeen takana sijaitsee hiekkainen kumpare, jolta löydettiin yhdestä koepistosta yksi kvartsi-iskos. Paikalle tehtiin useita koepistoja, mutta paikalta ei havaittu muita merkkejä ihmistoiminnasta.
Maaperä on paikalla hienoa kivetöntä hiekkaa. Paikalla kasvaa nykyisin kuusivaltaista sekametsää.

Skatanniemi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Itä-Helsingissä Vuosaaren Uutelan edustalla Skatanniemen eteläkärjen luona noin kolmen metrin syvyydessä kivisellä ja lohkareisella pohjalla.
Paikalta löytyi keväällä 2012 keraamisen lautasen ja vadin kappaleita sekä kulmikas lasipullo, jossa on ollut kierrekorkki. Keramiikkaesineiden kappaleissa on englantilaisen Davenport -tehtaan leima sekä I.W. & Co Middlesbro -leima.

Susisaaren löytöalue (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa. Pienellä alueella Susisaaren uimarannan eteläpuolella on tykinputken osia, reki ja potkukelkka.

Nahkiaispolku (Löytöpaikat)
Historiallinen; Koekuopa¨sta löytynyt rautaesine on kiilamainen ja sen pituus on 6,2 cm ja se on leveimmillään 2 cm. Kiilan toisella leveällä sivulla on nelikulmainen syvennys. Esineen paino on 28g. Paikalla ei havaittu mitään selkeästi kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Nuottalahti (1000021089) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nuottalahden löytöpaikka on suojaisa niemenkärki lahden pohjukassa, lähellä Poikkipuoliaisen eteläpäätyä. Länsiluoteeseen osoittavan niemenkärjen koko on n. 25 x 40 m. Sen nokassa on sauna ja kesämökki. Paikalta otettiin talteen kaksi mökin pihalta, noin 4 m etäisyydeltä mökistä ja 10 m rannasta, löytynyttä kvartsi-iskosta.
Löytöpaikka tarkastettiin inventoinnin yhteydessä. Alue oli säilynyt pääpiirteissään muuttumattomana aikaisempaan inventointiin nähden. Mökin pihapiiri oli nurmikenttää, eikä alueelta tehty lisähavaintoja.

Kustaanmiekan peräsin (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Pienen aluksen puinen peräsin, joka löydettiin talvella 2012.

Högskär länsipuoli (Löytöpaikat)
Tuntematon ajoitus; Löytöpaikka on Hankoniemen kärjen eteläpuolella Högskär -saaren eteläosan länsirannassa.
Paikalla on kaksi ankkuria, jotka ovat muutaman metrin päässä toisistaan. Suuremman ankkurin tukki on 1,9 metriä ja valin 1,7 metriä pitkä. Ankkurin renkaan halkaisija on 26 cm. Tukin leveys on 15 cm. Toinen ankkurin haaroista ei ole näkyvissä, vaan se on mahdollisesti uponneena pohjamutaan.
Pienempi ja huonokuntoisempi ankkureista on noin 50 cm pitkä.

Österviken 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Tvärminnessä Österviken -lahden eteläosassa korkean kalliorannan alapuolella Sjö-Björkskär -saaresta länteen.
Paikalla on asutukseen ja muuhun ihmistoimintaan viittaavia irtolöytöjä, joita on noin 20 metrin levyisellä kallion reunaa seurailevalla vyöhykkeellä. Löydöt alkavat matalasta rantavedestä ja jatkuvat noin 2,5 metrin syvyyteen asti. Löytöihin kuuluu tiilenkappaleita, ikkunalasia, kaksi ruskeaa lasipulloa, käsiteltyjä puutukkeja sekä korvallisen punasavikulhon pohjaosa, jonka sisäpinta on bolus-koristeltu (ks. kuva inventointiraportissa s. 10). Punasavikulho ajoittuu mahdollisesti 1700 - luvulle.

Tenan (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Lapinjärven kirkonkylästä noin 6,3 km lounaaseen ja Hopjärvestä itäkoilliseen olevan pienen Tenan -lammen itärannalla rantavedessä.
Kahdesta puusta tehty ruuhi, jonka puuaines on todennäköisesti mäntyä. Pituus on 540 cm ja leveys keskikohdalta 65 cm. Leveys perässä on 58 cm. Kahden puun sauma kulkee keskellä ruuhta pitkittäisuunnassa. Laidat ovat noin 25 cm korkeat. Ruuhi on hajonnut keulasta; keulapala on ollut irtonaisena vedessä ruuhen lähellä. Ruuhen keulaosa osoittaa rantaan päin.
Ruuhi löytyi heinäkuussa 2010. Museoviraston Arkeologiset kenttäpalvelut teki tarkistuskäynnin kohteelle 18.7.2012 (tarkastusraportti on muinaisjäännösten hankerekisterissä, valokuvia on Museoviraston muskettijärjestelmässä numerolla MA201215).

Andersby Mjåkärret (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee n. 850 metriä Hopjärven itärannasta, Mjåkärretin peltoalueella. Kvartsi-iskokset löytyivät vieressä olevan harjanteen läheisyydestä, hiekanottopaikalta.

Tavaberget (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka sijaitsee Vähä Ahvenkosken lahden länsirannalla olevan mäen länsireunalla. Paikalta on löytynyt metallinilmaisimella rataskannus (KM 40015: 1).
Irtolöytöpaikka vaatii lisäselvitystä: löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Tallbacka (1000023809) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Hannu Martikainen on löytänyt teräaseen ponnen KM 40047 keväällä 2014 metallinetsimellä pellosta noin 25 cm syvyydestä, kuntopolun vierestä. Löytöpaikalta noin 210 metriä lounaaseen on myös löytynyt kaksi pronssiesineen kappaletta (KM 40585: 1-2). Löytöpaikka sijaitsee 4,4 km Porvoon kirkosta kaakkoon Kaupunginselän itäpuolella, Tarkkisen kylän kuntoradan itäpuolisessa pellossa nimeltä Skaftkärr. Löytöpaikan länsipuolella on useita historiallisen ajan kivirakenteita, lähinnä Soldatsäng 1000022761 rakennuksen pohja 640 metriä luoteeseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Eestiluoto 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Sipoon ulkosaaristossa Eestiluodon itäpuolella rinteessä 7-8 metrin syvyydessä.
Paikalla on tykki, jonka pituus on noin kolme metriä. Tykin suuaukko, joka on syvemmällä kuin tykin perä, osoittaa itään. Tykinputken keskivaiheilla on olkatapit ja kädensijat. Tykin pinta on eliöstön peitossa. Tykin ympärillä on narua tai köyttä ikään kuin tykkiä olisi joskus oltu siirtämässä.
Tykki löytyi syksyllä 2014 harrastussukelluksen yhteydessä. Löydön ilmoittaja lähetti 2019 Museovirastolle tarkennetun tiedon sijaintipaikasta. Tykkipaikalla sukellettiin myös 2021 ja tarkistettu sijainti ilmoitettiin Museovirastolle.

Peikkomäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piikärki (KM 24722) on löytynyt Pikku-Pellingin Sundön Peikkomäestä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Piikärki (KM 24722) on löydetty Sundön Peikkomäestä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä, eikä saarella ole Peikkomäki-nimistä paikkaa. Esine on piitikari tai –sirppi ja ajoittunee myöhäiskivikaudelle tai pronssikaudelle.

Loviisanlahti Laivasilta 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Loviisanlahden länsiosassa Laivasillan edustalla 2,0 metrin väylän tuntumassa.
Venesataman ja väylän ruoppauksessa syksyllä 2014 tuli esiin rauta-ankkuri, jonka kynsien väli on noin 2,1 metriä, kokonaispituus noin 3,8 metriä ja renkaan läpimitta noin 65 cm. Ankkurissa ei ole tukkia. Ankkurinhaarat ovat suorat. Toinen kourista on jossain vaiheessa korjattu kiinnittämällä se haaraan rautavanteen avulla. Renkaassa on kiinni kettinkiä.
Ankkuri nostettiin vedestä ja sijoitettaneen Loviisan merenkulkumuseoon. Ankkurin ikää on vaikea arvioida. Se saattaa olla peräisin 1800-luvulta.
Löytöpaikan lähistöllä väylän itäpuolella tuli 1992 ruoppauksessa esiin puurunkoisen aluksen hylky, jonka osia ajoitettiin dendrokronologisella menetelmällä 1800-luvulle.

Johannisberg 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Marko Vesala on löytänyt KM 40124 pronssisen rannerenkaan 15.5.2014 metallinpaljastimella pellosta Johannisbergin vanhainkodilta 380 metriä lounaaseen, läheltä pellolla kulkevaa ojaa. Löytöpaikka sijaitsee 1,4 km Porvoon tuomiokirkolta lounaaseen, joen länsipuolella, Johannisbergin ja moottoritien välisessä peltolaaksossa. Löytösyvyys oli 20 cm. Kunnalliskodin rautakautinen muinaisjäännös 612010024 sijaitsee löytöpaikasta 630 metriä itäkoilliseen ja Johannisbergin kartano 1000008279 540 metriä koilliseen.
Jussila 2020: Paikka alavaa ja kosteaa vanhaa peltoa - sen reunamaa jossa mm. iso oja.
Veteen hukattu?

Pappilanvieruspelto (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Ilkka Penttinen on löytänyt hopeisen dirhemin kappaleen KM 40135 huhtikuussa 2014 metallinetsimellä pellosta Siuntion pappilan kaakkoispuolelta. Dirhemi on abbasideilta ja lyöty ennen vuotta 833. Löytöpaikka sijaitsee Siuntion kirkosta 910 metriä itäkoilliseen Siuntionjoen itärannalla, Kirkkojoen haarasta noin 90 metriä itään ja pappilasta 150 metriä kaakkoon. Löytökohta oli ojan vieressä, löytösyvyys 10 cm. Lähin rautakautinen tunnettu muinaisjäännös on uhrikivi Berghem 755010005 noin 400 metriä koilliseen. Läheisillä mäillä on pronssikautisia röykkiöhautoja.
Alakohteena on läheisyydestä löytynyt kuutiokivi (Ilppari ILM 18834).

Kukuljärvi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hannu Kanerva on löytänyt poikkitaltan KM 40137 22.5.1997 ojan ylityksen yhteydessä Loviisan (ent. Ruotsinpyhtään) Ahvenkosken Kukuljärven luoteispuolisesta metsästä. Löytösyvyys oli 30-50 cm. Löytöpaikka sijaitsee Ruotsinpyhtään kirkosta 2,5 km lounaaseen ja Kukuljärven rannasta 300 metriä luoteeseen. Löytöpaikan ohi kulkee Rauhalantien ja Laspellontien yhdistävä metsätie. Löytöpaikan länsipuolisen Hevossuon eteläpäästä tunnetaan kivikautinen irtolöytöpaikka 1000014875 ja koillispuolelta mahdollinen asuinpaikka Brannin luola 701000001.

Rita (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Hannu Martikainen on löytänyt pienen kappaleen sulanutta metallia ja pyöreän esineen katkelman (pronssia?) Porvoon Ritan tilan maalta metallinetsinnässä vuonna 2014. Sulanut kappale löytyi Ritan talon länsipuolelta, pellon reunasta noin 40 metriä talosta. Esineen katkelman (nuppi tai punnus?) löytöpaikka sijaitsee tästä 220 metriä itäkaakkoon. Löytöpaikka on peltoa Lillträsketin luoteispuolella. Esineitä ei talletettu kokoelmiin (verifikaatti ja valokuvat). Tarkastamaton löytöpaikka. p=6697765, i=428812, z=25 m mpy sulanut kappale, p=6697706, i=429024, z= 20 m mpy esineen katkelma.

Räckhals (Löytöpaikat)
Historiallinen; Ilkka Vuorinen on löytänyt historiallisen ajan hiomakiven (ei talletettu kokoelmiin, kuva ja verifikaatti) Vantaan Hiekkaharjusta, Räckhalsin tilalta, koiran kanssa ulkoillessaan kesällä 2014. Löytöpaikka sijaitsee pellossa Hiekkaharjun asemasta kilometrin pohjoiseen, junanradan ja Rekolanojan länsipuolella. Esine oli näkyvissä maan pinnalla. Lähin tunnettu muinaisjäännös on historiallisen ajan kylänpaikka Räckhalsböle (Rekola) 100001737 noin 400 metriä pohjoiseen.

Hevossaari 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Jouni Jäppinen on löytänyt rautaisen veitsen terän KM 40210 Loviisan Hevossaaresta vuonna 2012 (Rautakymi-projekti). Löytöpaikka sijaitsee Loviisan kirkosta noin 19,5 km koilliseen, Tammijärven Hevossaaren lounaisrannalla. Puunkaadon yhteydessä oli paljastunut keramiikkaa (löytäjän hallussa?). Veitsi löytyi ison siirtolohkareen itäreunan edustalta, paikalla oli nuotionpohja ja punertavaa keramiikkaa. Kohde Hevossaari 1000023784 sijaitsee tästä löytöpaikasta 350 metriä luoteeseen. Tarkastamaton löytöpaikka, mahdollisesti asuinpaikka.

Hevossaari 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Rune Nygård on löytänyt esineet KM 40174:1-4 (rautainen putkikirves ja kaksi tulilapiota, pronssinen riipus) kesällä 2014 metallinetsinnässä Loviisan Hevossaaresta. Löytöpaikka sijaitsee Loviisan kirkosta noin 19,9 km koilliseen, Tammijärven Hevossaaren luoteisrannalla. Riipus löytyi metsämaasta soraharjun pinnalta ja rautaesineet noin 40 metrin päästä entiseltä rannalta hiekkamaasta. Putkikirves ja tulilapiot löytyivät soraharjusta kätkömäisesti yhtenä nippuna, kirves alimmaisena noin 20 cm syvyydestä. Kohde Hevossaari 1000023784 sijaitsee tästä löytöpaikasta noin 270 metriä etelään. Riipuksen löytöpaikan koordinaatti p=6714046, i=473533, z=20. Lisäksi tästä löytöpaikasta noin 80 metriä pohjoiseen löytyi suuri noin 17 cm pitkä avain (löytäjän hallussa). Tarkastamaton löytöpaikka.

Forsåkern (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Ruotsinpyhtään kirkosta 2,6 km pohjoiskoilliseen, Suomenkylänkosken länsirannalla, noin 610 metriä Elimäentien ja Koskentien risteyksestä itäkaakkoon, Koskitien eteläpuolella.
Rune Nygård on löytänyt Hevosenkenkäsoljen (KM 40175) keväällä 2014 metallinetsinnässä Loviisan Ruotsinpyhtäältä Forsåkerinista. Löytöpaikalta noin 180 metriä itään on löytynyt kesällä 2015 metallinetsinnässä nuolenkärki (KM 41033, ks. alakohde).
Paikka on metsittynyttä peltoa ja maaperä on savea. Esine löytyi kiven vierestä ojan lähettyviltä noin 15 cm syvyydestä. Lähistöltä tunnetaan kivikautisia asuinpaikkoja. Tarkastamaton löytöpaikka.

Pukinmäen rantapuisto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kolmiosaisen metallisen ikonin keskiosa, joka ajoittuu 1700-1800-luvuille. Ikonin kuva-aiheessa on Tihvinän Jumalanäiti ja ylhäällä Kristus kaikkivaltias. Esine on löytynyt metallinetsinnässä 16.8.2014 Pukinmäen rantapuistosta Vantaanjoen itärannalta. Löytöpaikka sijaitsee Pukinmäen asemalta 1,1 km luoteeseen, Pukinmäenkaaren länsipuolella, entisen urheilukentän ja tien välissä, noin 40 metriä tiestä joen suuntaan. Paikka on vanhaa peltoa. Lähin tunnettu kohde on Tukikohta XII:6 (Pukinmäki) 1000013596 löytöpaikasta 190 metriä itään. Esinettä ei talletettu kokoelmiin (verifikaatti ja valokuva).

Rita 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Ari Tuominen on löytänyt tulusraudan KM 40220 metallinetsinnässä Porvoon Ritan tilalta. Löytöpaikka sijaitsee Porvoon tuomiokirkosta 3,3 km koilliseen, pellossa Lillträsketin luoteisrannalla. Löytöpaikan ja Lillträsketin välistä kulkee Humlebergintie. Lähempää Ritan taloa on löytynyt muita historiallisen ajan metalliesineitä, löytöpaikka Rita 1000024400. Löytökohdilla on välimatkaa noin 390 metriä.

Staffas (1000024602) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Veckjärven länsirannalla, Staffaksen talosta 170 metriä kaakkoon olevalla peltoalueella. Talon eteläpuolitse kulkee Staffaksentie. Paikalta on löytynyt vuonna 2014 metallinetsinnän yhteydessä mm. kukkohanan katkelma (KM 40221) sekä raha (Kaarle XI, 1683), hakasolki ja tuluspii (KM 40536: 1-4). Paikalta on tehty myös muita historiallisen ajan löytöjä, joita ei ole talletettu kokoelmiin.
Lähin tunnettu kohde on Veckjärven historiallisen ajan kylänpaikka (1000022321) noin 210 metriä luoteeseen.

Helleberg (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kim Kallio on löytänyt punnuksen KM 40290:1 vuonna 2013 metallinilmaisimella Porvoon Treksilästä kohdasta, jossa moottoritie ja vanha tie ylittävät Mustijoen. Löytöpaikka sijaitsee 6,5 km Porvoon tuomiokirkosta lounaaseen Mustijoen pohjoisrannalla. Joen länsi- ja pohjoispuolella moottoritien välissä on metsitetty pelto. Punnus on löytynyt alueen itäpuolelta olevalta aukiolta noin 10 cm syvyydestä. Muuta merkittävää ei löytynyt. Lähin tunnettu muinaisjäännös on Munkbyn kartanon paikka 1000008295 noin 300 metriä pohjoiseen, teiden pohjoispuolella.
Jussila 2020 (Roiha ja Sepänmaa):
Tiheää istutettua kuusikkoa. Paikka vaikuttaa maaperältään myllätyltä ja sekoitetulta, ilmeisesti osin täytemaata tms. maansiirtoa. Alueella on myös modernia rojua. Vaikuttaisi siltä, että löytö ei ole ollut alkuperäisellä paikalla.

Fallåker 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Antti Hirvinen on löytänyt esineet KM 40304:1-4 kesällä ja 23.10.2014 metallinilmaisimella Espoon Fallåkerin pellosta. Löytöpaikka sijaitsee Fallåkerin asuinalueen itäpuolisessa pellossa Glimsån länsirannalla, Espoon kirkosta 1,7 km koilliseen. Pellon länsireunalla kulkee kävelytie. Esineet ovat löytyneet kahdesta erillisestä löytöalueesta. Läntisempi löytöalue on entistä peltoa asuinalueiden välissä. Tontille on rakennettu päiväkoti (Fallåkerinrinne 2). Löydöt tehtiin savisista rakennusmaakasoista (KM 40304:1-2 veitsen päätynuppi ja kirjanhela). Paikalla näkyi myös pajakuonaa. Itäisempi löytöalue on pellossa kävelytien ja joen välissä, noin 120-180 metriä Fallåkerinrinteen päästä pohjoiskoilliseen. Löydöt olivat KM 40304:3-4 kullattu pyöreä nappi tai riipus ja koristeltu liitupiipun varsi. Löytöalue on noin 70 metrin pituinen, napin löytöpaikka on sen eteläpää. Löytöalue jatkuu siitä pohjoiseen korkeuskäyrien suuntaisesti. Tällä alueella on havaittu muitakin esineitä kuten kolikoita, solkia, nappeja ja musketin kuulia (ei kokoelmissa). Löytöalueilla on välimatkaa noin 100 metriä. Koordinaattitiedot on arvioitu verifikaatin liitteenä olevista ilmakuvista, sijainti on suuntaa-antava. Alueelta on myös kivikautisia löytöjä (ylempää rinteestä?) Bemböle Fallåker 1000000120.

Lommila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Antti Hirvinen on löytänyt rahan KM 40306 keväällä 2014 metallinilmaisimella Espoon Lommilasta Kirkkojärven laaksosta, Ikean itäpuolisesta pellosta. Raha on Kristian II/Kustaa Vaasa klippinki vuosilta 1518-1522. Löytöpaikka sijaitsee Espoon kirkosta 1,2 km koilliseen, Kirkkojärven luoteispuolella ja Glomsån lounaisrannalla, joen ja Ikean parkkipaikan välissä. Lommilan historiallinen kylänpaikka sijaitsee joen toisella puolella noin 300 metriä pohjoisluoteeseen Lommila (Glomsby) Gloms 1000001835. Tarkastamaton löytöpaikka.

Nygrannas (1000024867) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Antti Hirvinen on löytänyt veitsen pään ja kirjanhelan KM 40307:1-2 keväällä 2014 metallinilmaisimella Espoon Suurpellosta Nygrannasin tilan maalta. Löytöpaikka sijaitsee Olarin kirkosta 2,3 km luoteeseen, Kehä II:n länsipuolella, Henttaankaaren ja Likusterikadun välissä. Paikka on savista peltoa. Lähin kiinteä muinaisjäännös on historiallisen ajan kylänpaikka Taavinkylä (Dåvitsby) 1000001825 noin 200 metriä pohjoiskoilliseen. Kylän rajaus jatkuu myös Kehä II:n länsipuolelle. Tarkastamaton löytöpaikka.
Lukupuron ja Kilon väylän väliseltä peltoalueelta, Liukustenkadun päästä noin 90 metriä koilliseen on löytynyt 28.8.2015 metallinetsinnässä pronssinen ketjunkantaja KM 40981. Löytäjän mukaan pellolta on löytynyt myös sininen lasihelmi.

Fannsby Olars (Vanttila) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Antti Hirvinen on löytänyt kukkohanan KM 40308:1 keväällä 2013 metallinilmaisimella Espoon Vanttilasta Olarsin tilan pellosta. Löytöpaikka sijaitsee noin 500 metriä Kauklahden juna-asemasta itään, Espoonjoen etelärannalla, pellossa joen ja Olarsbergetin välissä. Historiallisen ajan kylänpaikka Fannsby/Källbolstad (Vanttila) 1000001828 sijaitsee noin 200 metriä löytöpaikasta itään. Rantapellosta on löytynyt muitakin kukkohanoja lähempää kylän rajausta (KM 39518:1-4). Tarkastamaton löytöpaikka, joka saattaa olla Fannsbyn kylän vanhin tonttimaa. Vuoden 1758 kartan mukaan toinen joen ylittävistä silloista on sijainnut löytöpaikan vieressä.

Staffas 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Hannu Martikainen on löytänyt mahdollisen neulakodan ja lasihelmen KM 40328:1-2 metallinetsinnässä (2014?) Porvoon Veckjärven kylästä Staffaksen tilan pellosta. Löytöpaikka sijaitsee Porvoon tuomiokirkosta 4,1 km itäkoilliseen, Lillträsketin ja Veckjärven välisellä kannaksella olevalla pellolla, Staffaksen talosta 300 metriä koilliseen. Neulakodan ja lasihelmen löytökohdilla on välimatkaa 160 metriä. Staffaksen tilalta on myös muita esinelöytöjä, ks. Staffas 1000024602.

Sjundbyn kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sjundbyn kartanosta on saatu kivikautisia esineitä, jotka ovat löytyneet 1800-luvulla. Esineiden tarkemmat löytöpaikat ovat tuntemattomia. Ne ovat ilmeisesti löytyneet kartanon pelloilta, joita on ollut laajalla alueella.
Löydöt: KM2346:62 Poikkikirves; KM5970:582 Kivikirveen kantakatkelma; KM5970:608 Kaksoistaltta

Tila 2:12/4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin viisi kilometriä Siuntion kirkosta pohjoiskoilliseen, Myllykylässä. Vuonna 1992 löytyi omakotitalon työmaalta kivitaltta, joka toimitettiin Museovirastoon. Paikka tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Se sijaitsee kalloisella mäntykankaalla Myllykylän Kvarnbybergenillä, löytöpaikka on noin 72 m mpy. Löytäjän mukaan paikalla ei näkynyt muuta erikoista löytöhetkellä. Nykyisin alue on yksityistä pihamaata, kivikautisesta asuinpaikasta ei havaittu merkkejä. Löytö on poikkeuksellisen korkealla ja ei todennäköisesti kuulu asuinpaikkaan.

Hagabacka (1000004003) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kuivatun Flytträsketin koilispuolella, noin kuusi kilometriä Siuntion rautatieasemasta länsiluoteeseen. Paikalla on sijainnut Hagabackan torppa, hieman länteen missä nykyisin on Hagabackan tila. Hagabackan torppari Fredrik Viktor Bäckström löysi tasataltan, ilmeisesti pelloltaan, ja esine päätyi Kansallismuseon kokoelmiin vuonna 1905.
Hagabackan torppa on sijainnut nykyisen Grennäsintien varressa, kohdalla missä tie laskee metsästä pellon reunaan ja kääntyy jyrkästi itään. Löytö voi olla peräisin mistä tahansa Torpåkern nimellä kulkevalta pellolta. Pellolla ei havaintoja tehty, koska se oli kyntämättä vuoden 2014 tarkastuksen aikana. Metsän reunaa ja ojaleikkauksia ym. rikkoutuneen maan alueita käytin läpi noin kilometrin Bölefältenin ja Mattaksen välillä, koska alue vaikutti hiekkaisen maaperänsä takia potentiaaliselta kivikautista asuinpaikkaa ajatellen. Mitään merkkejä asuinpaikoista ei kuitenkaan havaittu. On mahdollista, että ne ovat sijainneet nykyisillä peltoaukeilla. Flyträsketin alueelta on muitakin kivikauden löytöjä, mm. Tallbackan torppa ja Brobacka.
Aiempi löytöpaikan koordinaatti mj-rekisterissä osoitti metsään Hagabackan tilan kohdalla Grennäsin tiestä pohjoiseen. Koordinaatti korjattiin osoittaman Hagabackan torpan sijaintia, löytöpaikasta ei siis ole tarkkaa tietoa.
Aiemmat löydöt: KM4525:2 Tasataltta

Stenbacka (1000003996) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Siuntion koillisosassa, aivan Kirkkonummen rajalla hieman Karhusuontien pohjoispuolella. Ilmeisesti jo 1800-luvun puolella löytyi Stenbackan torpan pellosta kaksi kiviesinettä. Esineiden tarkemmat löytöpaikat eivät ole selvillä. Vuoden 2012 inventoinnin aikana alueen pellot olivat kyntämättä, havaintoja ei tehty.
Löydöt: KM3915:8 Tasataltta; KM3915:9 Tasataltan katkelma

Moukarintien puisto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves (KM 13751) on löytynyt leikkikentän itäreunalta.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Löytöpaikka sijaitsee leikkikentän ja omakotitaloalueen väliin jäävän pienen metsäisen kukkulan itäreunalla. Oletetun löytöpaikan kohdalta rinne nousee loivasti länteen noin 40 m matkan, kukkulan länsipuolen alaosa laskeutuu omakotitalojen puutarhoihin. Leikkikentän ja omakotitalojen väliin jäävä alue on säilynyt pintapuolisesti suhteellisen koskemattomana ja alueelle tehtyjen muutaman lapionpiston perusteella maaperä on hiekkaa/ moreenia. Tarkastuksen perusteella on mahdollista että paikalla on säilynyt mahdollisia asuinpaikkakerrostumia ja kohteella tulisi suorittaa lisätutkimuksia maaperän ja topografian perusteella. Toisaalta on mahdollista että kirves on kulkeutunut paikalle leikkikentän perustamistöiden yhteydessä.

Päivärinne (1000006623) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen poikkikirves (KM 14342) on löytynyt 20 m Päivärinteen asuinrakennuksesta lounaaseen savipellosta.
Vuoden 2014 inventointi: Kirveen löytöpaikan viereen on rakennettu omakotitalo ja savipelto on muutettu nurmikentäksi. Löytöpaikka sijaitsee nykyisen soisen jättömaan vieressä joka on aikaisemmin ollut ojitettua peltoa. Vuonna 2014 suoalueella on aloitettu Niinikankaan asuinalueen rakennus. Esihistoriallisena aikana löytöpaikka on sijainnut joko kuroutuneen järven tai merenlahden etelärannalla. Löytöpaikan pohjoispuoli noin 41 m mpy korkeudella on säilynyt mahdollisesti koskemattomana puistoalueena, lukuun ottamatta heti löytöpaikan pohjoispuolella olevan jo puretun kiinteistön aluetta.

Vihtatie 14 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Haljennut nelisivuinen oikokirves (KM 9852) on löytynyt Koivikon savipatterista, joka oli kaivettu rakennuksen perustasta.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Kirveen arvioitu löytöpaikka sijaitsee nykyään omakotitalon puutarhassa jyrkkärinteisen puron reunalla ja ympäristö löytöpaikan ympärillä on puistoa. Alueella on pääsääntöisesti vanhoja omakotitaloja sekä puistoalueita. Korkeuden perusteella alueella on mahdollisesti ollut esihistoriallista toimintaa ja muokkaamattomilta alueilta tästä on saattanut säilyä jälkiä, mutta ilman tarkempia tutkimuksia tätä on tietenkin mahdotonta varmistaa.

Kaskelantie 171 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keravan museon kokoelmissa oleva litteä reikäkivi löytyi pihatöiden yhteydessä vuonna 1971.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Löytöpaikan tarkka sijainti on epävarma, tarkistuskäynnin yhteydessä kohteen koordinaatteja siirrettiin noin 50 m etelään Kaskelantien itäpuolelle missä maasto vastaa paremmin reikäkiven löytöpaikan kuvausta, Niemisen (s. 53) raportin mukaan Jänisvuoren alueelta on löytynyt myös kivinen taltta. Koska Kaskelan aluetta ei ehditty inventoimaan kunnolla 1997–2003 inventoinnissa ja vuoden 2013 tarkistuskäyntien keskittyessä tunnettujen kohteiden tarkastamiseen, ei aluetta ole kunnolla inventoitu.
Vuonna 2023 alueella on tehty maastotarkastus, jossa ei löydetty viitteitä kivikautisesta asuinpaikasta. Alue on metsää ja siellä sijaitsee moderni rakennus, sekä vanha holvikattoinen maakellari.

Tränuholmen 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon saaristossa Hankoniemen pohjoispuolen Tränuholmen -saaren itäkärjen etelärannalla rantavedessä.
Paikalla havaittiin 2014 tehdyn Riilahden taistelupaikan selvittämiseen liittyneen vedenalaisinventoinnin (Subreering Ammattisukellustyöt Oy) yhteydessä pohjassa olevien puiden keskittymä. Rantamaastossa havaittiin inventointiin kuuluneen metallinilmaisinkartoituksen avulla rautanauloja, jotka tulkittiin laivanauloiksi. Perimätiedon mukaan Tränuholmenilla toimi lyhytaikaisesti venäläisten väliaikainen korjaustelakka Riilahden taistelun aikoihin (Hyvönen Väino A. 1987: Hankoniemen taistelu 1714. Teoksessa Hankoniemi 1700-luvulla - ruotsalainen etuvartio tsaarin varjossa. Hanko).
Asemakaavoitushankkeen takia alue tarkkuusinventoitiin 2015. Kiinteitä ajoitettavia rakenteita ei havaittu. Alueella on tukkeja ja hirsiä, joista osa on ihmisen työstämiä, osa työstämättömiä. Myös joitakin lautoja havaittiin. Puissa ei erotettu naulanjälkiä, salvoksia tai liitoksia.
Puukeskittymästä ulapan suuntaan havaittiin vanhahko lasipullo, joka muistuttaa 1800-luvun alkupuolen sinettipulloa. Ns. Senaatin kartastoon on vuoden 1872 mittauksen perusteella merkitty ankkurointipaikka suunnilleen havaittujen puiden kohdalle. 2015 kenttätyöhavaintojen perusteella ei voida tietää liittyvätkö veden pohjassa olevat puut ankkurointipaikkaan tai väliaikaisen telakan toimintaan.

Näsudden (1000027314) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Näsetin edustan lahdesta Raaseporin Älgö-saaren koillispuolelta on rantamudasta löytynyt puinen ankkuri. Noin 50 cm:n pituinen ankkuri koostuu kahdesta osasta, Y:n muotoisesta luonnonpuusta sekä siihen liitetystä kaaresta. Ankkurin yläosassa on reikä köyttä tai kettinkiä varten.

Fjällbacka 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Fjällbackan eteläpuolella, Kirkkojoen pohjois- ja Suitianjoen länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt metallinetsinnän yhteydessä merovingiaikainen tasavartinen solki (KM 40617). Soljen löytösyvyys kyntöpellossa oli noin 25 cm.
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Länsi-Tonttu eteläpuoli (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Helsingin ulkosaaristossa Länsi-Tonttu -luodon länsiosan eteläpuolella 4 - 6 metrin syvyydessä.
Paikalta löytyi elokuussa 2015 kolme plootua. Kivikkopohjalla olleet plootut ovat kuluneet hyvin ohuiksi ja reunat ovat vääntyneet. Leimoja ei ole enää havaittavissa. Plootujen koko on noin 20 x 20 cm. Museoviraston Rahakammion mukaan kyseessä on kuparista tehdyt kahden taalerin plootut 1700-luvun alkupuoliskolta. Viimeiset plootut lyötiin 1750-luvulla, minkä jälkeen niitä ei enää valmistettu. Löytöpaikalla tai sen ympäristössä ei ole havaittu hylkyä tai hylyn osia.
Plootut arvioitiin ja kuvattiin Museovirastossa, minkä jälkeen ne palautettiin muinaismuistolain (295/1963) 17 §:n mukaisesti löytäjälle. Plootut ovat irtaimia muinaisesineitä, jotka palautetaan löytäjälle, mikäli Museovirasto ei näe tarvetta lunastaa niitä kokoelmiin.

Hannusmalmen 5 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Pernajan kirkosta 10 km luoteeseen, Koskenkylän Hammarträsketiin laskevan Ninkoskforsenin etelärannalla. Esine on löytynyt metallinetsinnässä 12.4.2015 rantatörmän hiekkamaasta noin 15 cm syvyydestä, noin 50 metrin päässä joen rannasta. Paikalla ei ollut havaintoja rakenteista. KM 40631:1 rautainen puolipallon muotoinen esine, ehkä teräaseen ponnen osa. Tarkastamaton löytöpaikka. Lähin tunnettu muinaisjäännös on Loviisa Ninkoskmalmen 585010014 pronssikautinen röykkiö noin 490 metriä eteläkaakkoon, ks. myös Hannusmalmen IV historiallisen ajan asuinpaikka mäen eteläpuolella.

Solboda (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Sipoon kirkosta 6,4 km koilliseen, Ämmäjoen laakson pohjoisreunalla. Kivitaltta KM 40633 löytyi pelto-ojaa lapiolla kaivettaessa savesta ojan pohjalta. Löytöaika ei ole tiedossa, esine on toimitettu arkistoon vuonna 2015. Aivan lähistöltä ei tunneta muita löytöjä. Lähimmät löytöpaikat ovat yli kilometrin päässä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Suitia 5 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Siuntion Suitian kartanosta 150 metriä etelään. Rautakautinen rapusolki KM 40648:1 on löytynyt metallinetsinnässä 14.4.2015 pellosta. Maaperä on multaa ja löytösyvyys 15 cm. Samassa yhteydessä löytyi myös kolme sulanutta metallikappaletta (pronssia?). Näitä ei talletettu kokoelmiin (verifikaatti ja valokuvat arkistossa). Esineet löytyivät 1-10 metrin etäisyydellä toisistaan. Paikalla ei havaittu mitään rakenteita. Tarkastamaton löytöpaikka. Lähimpiin rautakautisiin kohteisiin on matkaa noin 400 metriä, esim. löytöpaikka Fjällbacka 3 1000027474.

Box 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikean kupurasoljen KM 24721 löytöpaika.
Solki on löytynyt pellosta, mutta ei ilmeisesti sijaitse alkuperäisellä paikallaan. Se saattaa olla pera1sin läheisen peltolohkon koillisosassa olleesta röykkiöstä, joka on purettu 1940-luvun puolivälin jälkeen. Röykkiö on sijainnut soljen löytöpaikasta 60 metriä koilliseen paikalla, jossa nykyisin on kalliossa korkeuskiintopistepultti (Kp 7506 = 22.846). Maanomistajan kertoman mukaan röykkiötä hajottanut renki oli ilmoittanut löytäneensä kivien seasta korun, jonka viskasi sen menemään.

Holman pelto (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Holman kumpareen koillispuoliselta pellolta on 1940-luvulla löytynyt pronssinen putkikirves KM 13714. Löytöpaikalla ei vuoden 1994 inventoinnissa todettu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Illby Gård 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Porvoon tuomiokirkosta 8,6 km koilliseen, Ilolan Postimäen pohjoispuolisessa pellossa, Illby Gårdista 370 metriä itäkoilliseen, Ilolanjokeen laskevan ojan itäpuolella. KM 40669:1 metalliketjun kappale on löytynyt metallinetsinnässä 11.5.2015 pellosta noin 20 cm syvyydestä. Maaperä on multaa ja savea. Löytöpaikalla ei havaittu mitään rakenteita. Ketju on tehty leveistä litteistä metallilenkeistä, joita yhdistää ohuet metallirenkaat, mahdollisesti rautakautinen. Saamasta pellosta on löytynyt aiemmin kantasormus 1600-1700-luvulta (löytäjän hallussa, ei otettu kokoelmiin). Postimäelle on merkitty muinaisjäännösrekisteriin useita tarkastamattomia historiallisen ajan asuinpaikkoja tentatiivikohteiksi.

Peräpelto (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Porvoon tuomiokirkosta 3,6 km kaakkoon, Kevätkummun asuinalueen itäpuolisessa kapeassa peltolaaksossa, laakson pohjalla kulkevan ojan länsipuolella. Pronssihelmi KM 40670:1 on löytynyt metallinetsinnässä 27.4.2014 peltomaasta noin 20 cm syvyydestä. Paikalla ei havaittu mitään rakenteita. Löytöpaikasta noin 400 metriä lounaaseen sijaitsee tunnettuja historiallisen ajan kohteita. Ks. myös tutkimukset.

Esboåkern (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Löytöpaikka sijaitsee Espoon Kauklahdessa, Hansavalkaman kaava-alueen Kauklahden urheilupuiston Idavallen-nimisellä alueella Asgård-tien uuden asuinalueen ja uuden puistopolun välisellä alueella. Maasto on tasaista savipeltoa. Mankinjoen toisella puolella sijaitsevat Esbobyn ja Mankbyn keskiaikaiset kylät. Pellon yläpuolella, korkealla kalliolla on matala kivilatomus Kuninkaankartano 1000004098. Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä 1.6.-2.7. ja 1.10.2015 rautakautisten korujen kappaleita ja ristiriipus (KM 40709:1-5 ja KM 40980:1-8). Lisäksi löytyi historiallisen ajan metalliesineitä (nappeja, nauloja ja pieniä metallipaloja), joita ei talletettu Kansallismuseon kokoelmiin. Löytöalueen laajuudesta ei ole tietoa, koska löydöille on annettu vain yksi koordinaatti. Soikean kupurasoljen kappale ja hevosenkenkäsolki löytyivät viiden metrin päästä toisistaan. Esineet löytyivät 5-30 cm syvyydestä. Tarkastuksessa (kairaus) ei havaittu kulttuurikerroksia, pelkkää peltomaata ja savea.

Jontas (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Porvoon tuomiokirkosta 11,9 km länteen, Mustijoen pohjoispuolella, Yli-Vekkosken kylässä, Jontaksen tilan pellossa, talon ja rautatien välissä. Vyönsolki on löytynyt metallinetsinnässä (2015?) hiekka/savipellosta 10 cm syvyydestä. Solkea ei talletettu kansallismuseon kokoelmiin, vaan palautettiin löytäjälle. Paikalla ei ole rakenteita tai muita havaintoja ihmistoiminnasta. Löytöpaikan pohjoispuolella on useita historiallisen ajan asuinpaikkoja, lähimpänä Norrveckoski Knuts 1000022261 noin 260 metriä koilliseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Hannusmalmen 6 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Pernajan kirkosta 10 km luoteeseen, Koskenkylän Hammarträsketiin laskevan Ninkoskforsenin luoteispuolella. Maasto on hiekkaharjun alareuna, pieni niemeke. Putkikirves KM 40732:1 on löytynyt metallinetsinnässä toukokuussa 2015 noin 30 cm syvyydestä. Maaperä on multaa ja savea. Paikalla ei ilmoitettu olevan mitään rakenteita. Hannusmalmenin ympäristössä on useita kohteita, esim. aikaisempi löytö Hannusmalmen 5 (1000027620).

Hästkärret (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Porvoon tuomiokirkosta noin 18 km kaakkoon, Kardragin rantatien ja Tirmontien risteyksestä 700 metriä pohjoiseen, pellossa nimeltä Hästkärret, pellon pohjoispäässä. Esine on löytynyt metallinetsinnässä 13.6.2015 noin 20 cm syvyydstä pellosta, joka on hiekkaista multaa. Paikalla ei havaittu mitään rakenteita. Esine on paksuseinäinen pala jostain kupariseosmetallisesta esineestä. Esinettä ei talletettu kokoelmiin vaan palautettiin löytäjälle (verifikaatti ja valokuvat arkistossa). Kardragin historiallisen ajan kylätontti 1000022188 sijaitsee löytöpaikan eteläpuolella, noin 600 metrin päässä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Pikkuneppers (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee 4,6 km Kauniaisten kirkosta pohjoiseen, Vanhakartanon kylässä, Pitkäjärven pohjoisrannalla, Vanhakartanontien ja Koskelonsillan risteyksestä 290 metriä kaakkoon. Metallinen hedelmäveitsen päätynuppi on löytynyt metallinetsinnässä (2015?) pellosta noin 10 cm syvyydestä. Ei tarkempia löytötietoja. Ei Kansallismuseon kokoelmiin. Alueelta on myös kivikautisia löytöjä, ks. Neppers 1000005818. Tarkastamaton löytöpaikka.

Smeds (1000027799) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Olarin kirkosta 3,4 km pohjoisluoteeseen, Sepänkylässä, moottoritien VT1 eteläpuolisessa pellossa, Sepänkylä (Bengtsby/Smedsby) Gerk kylätontista 210 metriä luoteeseen. Pronssiesineen katkelma KM 40771:1 on löytynyt 7.6.2015 metallinetsinnässä maakasasta, joka on kuorittu pellosta. Maaperä on savea. Katkelma on poikkileikkaukseltaan pyöreää pronssivarrasta, jossa on poikkiviivakoristelua, mahdollisesti rannerenkaasta. Paikalla ei havaittu rakenteita. Aiemmin on löytynyt peilinappi 1600-luvulta (Museovirastossa?). Tarkastamaton löytöpaikka.

Sandö 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hangon kirkosta 9,1 km koilliseen, Santalan kylässä, Santalan Kartanontien ja Sandströmmenin risteyksestä 250 metriä koilliseen, Kartanontien eteläpuolella. Maasto on hiekkakangasta ja kasvaa nuorta männikköä. Tulusrauta KM 40787 löytyi metallinetsinnässä 2015 pintaturpeen alta. Paikalla ei ollut muita löytöjä. Lähistöllä on useita puolustusvarustuksia. Sandön historiallinen kylänpaikka 1000021405 sijaitsee löytöpaikasta 560 metriä koilliseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Isoniitty (1000027919) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Karkkilan kirkosta 7 km kaakkoon, Haaviston kylässä, Uudentalontien itäpuolella, Purhaanojan laaksossa. Kivikautinen asuinpaikka Ahmoo Visa 1000000580 on löytöpaikasta 370 metriä lounaaseen laakson länsirinteellä. Pohjalainen kourutaltta KM 40827:1 on toimitettu museoon 2015 ja löytynyt noin 50 vuotta aikaisemmin peltotöissä. Ei tarkempia löytötietoja. Tarkastamaton löytöpaikka.

Bredvik (1000027946) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee 3,5 km Porvoon tuomiokirkosta etelään, Porvoonjoen suun edustalla olevassa Sikosaaressa, saaren eteläkärjessä olevan luonnonsuojelualeen pohjoispuolisessa pellossa. Saaressa ei ole muita tunnettuja muinaisjäännöskohteita. Kultaraha (Kaarle XIII, dukaatti 1812) on löytynyt 22.9.2015 metallinetsinnässä savisesta pellosta noin 15 cm syvyydestä. Rahaa ei ole talletettu kokoelmiin (ks. verif.).
Paikalla ei havaittu mitään rakenteita.
Jussila 2020: Alavaa vetistä peltoa. peltoa ei tarkemmin katsottu.

Tryvik (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Vuosaaren kirkosta 2,5 km koilliseen, Porvarinlahden ylittävältä sillalta noin 400 metriä kaakkoon, Vuosaaren sataman koillispuolella, junanradan ja meren välisellä pellolla. Rautainen silmäkirves on löytynyt 30.5.2015 metallinetsinnässä multamaasta noin 20 cm syvyydestä. Ei havaintoja rakenteista. Tarkastamaton löytöpaikka. Kirvestä ei talletettu Kansallismuseon kokoelmiin vaan palautettiin löytäjälle. Lähistöllä on puolustusvarustuksia.
Keväällä 2019 n. 3 m päästä metsäsaarekkeella olevan ladon lounaispäädystä löytyi mahdollinen ranne- tai kaularenkaan katkelma (alakohde).

Bergö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Espoon Suvisaaristossa Bergö -saaren kaakkoisrannalla Majvik -lahdesta itään. Meressä rannan lähellä on iso punertava siirtolohkare, jonka lounaispuolella sijaintipaikka on. Etäisyys rantaan on arviolta 20 - 30 metriä.
Paikalta löytyi 1980-luvun alussa puurunkoisen aluksen osia, joita paikalliset asukkaat nostivat rantaan. Yksi osista on noin viisi metriä pitkä, vahvuudeltaan 15 x 20 cm, toisesta päästään kaartuva kölin kappale, jossa on havaittavissa useita puutappeja sekä tappien ja neliskulmaisten naulojen jättämiä reikiä. Lisäksi löytöön kuuluu kaaren kappaleita, joissa niin ikään on puutappeja ja tapin reikiä. Noin vuonna 1900 syntynyt paikallinen asukas kertoi aikoinaan rannoilla tapahtuneesta haaksirikosta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2016 kesällä, jolloin meren pohjasta löydettiin kaksi irrallista Y:n muotoista pohjatukkia, mutta ei merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Svinö (1000028110) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee 3,5 km Porvoon tuomiokirkosta etelään, Porvoonjoen suun edustalla olevassa Sikosaaressa, saaren länsiosassa olevalla pellolla. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä 2.11.2015 sormus (KM 40840). Tinasekoitteisen sormuksen kannassa on kättelevät kädet. Sormuksen löytösyvyys savisessa peltomullassa oli noin 20 cm.
Sikosaaresta on sormuksen lisäksi löytynyt metallinetsinnässä 22.9.2015 kultaraha (Kaarle XIII, dukaatti 1812) (Bredvik 1000027946), 2.11.2015 kultasormus, 2.9.2015 hopeanappi(?), 5.9.2015 pronssiesine, 9.9.2015 kultasormus (G. Lönnqvist, 1827-1865) sekä 11.11.2016 kultasormus (L. Lönnqvist, v. 1869). Edellä mainittuja löytöesineitä ei ole talletettu kokoelmiin (ks. verif.).
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kungshamn (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisan itäisessä saaristossa Vahterpään Svartholmenin itäisen rannan tuntumassa nykyisten Magasinsholmarna - ja Kobben -saarten sekä Svartholmenin rannan välisellä vesialueella.
Paikalla on vanha Kungshamn -niminen luonnonsatama. Kungshamn -nimet yleistyivät Vaasa-kaudella luonnonsatamien joutuessa kruunun haltuun. Vahterpään kuninkaansatama mainitaan ensimmäisen kerran Jöns Månssonin vuodelta 1644 peräisin olevassa purjehdusoppaassa. Se on merkitty myös vuonna 1744 piirretylle kartalle (Ericsson 1937, fig. 11) ja sen tiedetään toimineen Ruotsin saaristolaivaston tukikohtana vuosina 1788-1790 ja 1808-1809. Kungshamn -satama on merkitty Kuninkaalliseen merikartastoon 1791-1796 sekä Kuninkaankartastoon 1776-1805.
1788-1790 sodan aikana Kungshamn vaikuttaa olleen vilkkaassa käytössä. Alueelle rakennettiin miehistön asumuksia ja ehkä myös varasto, sillä satamapaikkaa idässä rajoittava saari sai nimen Magasinsholmen. Magasinholmenin rannalla on havaittu 1960-luvulla laiturin jäännöksiä. Esinelöytöjen perusteella Kungshamn näyttää olleen aktiivisessa käytössä ankkuripaikkana koko 1800-luvun (Risto Halme).
1960-luvun lopulla sataman alueella oli meriarkeologista toimintaa (Muinaistieteellisen toimikunnan Risto Halme ja Aqua-Anca -yhdistys), jonka seurauksena Kansallismuseoon luetteloitiin esineistöä numeroille 68058 (mm. saviruukkuja, teekannu, sokerikko, vihreitä lasipulloja, posliinikuppeja ja piiposliinilautasia) ja 69065 (saviruukku).
Satamapaikan eteläosassa olevan Lilla Bergholmenin kalliorannassa kerrotaan olevan kalliokirjoituksia eri vuosisadoilta (Loviisan Sanomat 24.8.1999).

Strömbo 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Niinijärven länsipuolella ja valtien 6 pohjoispuolella, Koskelantien ja Strömbontien risteyskohdasta noin 190 metriä kaakkoon. Paikalta on löytynyt kesällä 2015 metallinetsinnässä kaksi nuolenkärkeä (KM 41034: 1-2). Niiden löytösyvyys oli noin 10 cm.
Löytöpaikalta noin 100 metriä luoteeseen sijaitsee kivikautinen asuinpaikka Strömbo (585010015).
Löytöpaikka on tasanne puron mutkassa. Puroa on ruopattu Malmgårdin kartanon tarpeisiin ja rannalla on kookkaita kiviä ja maamassoja. Maanpinta laskeutuu jyrkästi tasanteelta pohjoisen suuntaan. Tasanteella on lehtokasvillisuutta ja savinen maaperä. Paikan tarkastuksessa ei havaittu maanpäällisiä rakenteita, kohoumia tms. Maaperään tehtiiin muutama pieni koepisto, joissa havaittiin puhdasta murumaista savea.
Paikan voi olettaa olleen sopiva lyhytaikaiseen leiriytymiseen. Paikalla ei havaittu viitteitä muinaisjäännöksestä.

Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Hopjärven luoteisrannalla, Notjuvikenin länsipuolella. Paikalta on löytynyt sykysllä 2015 metallinetsinnässä tulusrauta (KM 41035). Sen löytösyvyys rantakivikossa oli noin 15 cm.
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Yttre Barlastholmen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Porvoon sisäsaaristossa Haikkoonselällä olevan Yttre Barlastholmenin rannoilla on vuosikymmenien aikana havaittu laivojen painolasteista peräisin olevia eksoottisia kiviä, piikiven kappaleita, tiiliskivien osia ja ruukunsirpaleita. Saaren sanotaan suurimmaksi osaksi muodostuneen painolastimateriaaleista, mihin saaren nimikin viittaa. Painolastiainesta on myös pohjoisempana sijaitsevan Lilla Barlastholmenin rannoilla.

Kyrkängarna (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kyrkängarna sijaitsee Espoon keskeisimmällä paikalla, Kirkkojärven painaumassa Espoonjoen reitillä Helsingin pitäjän Hämeenkylästä Espoonlahteen, jonka varrella on lukuisia muinaisjäännöksiä ja löytöjä kivikaudelta, rautakaudelta ja keskiajalta. Kirkkojärven ympäristön pellot ovat olleet yhtäjaksoisessa viljelyksessä vähintään 1770 +- 60 vuotta BP tai 2090 +- 40 vuotta BP (Vuorela ja Kankainen 1998). Alue on niin alava, että sitä tuskin on ennen 1800-luvulla toiminut peltona, nimikin viittaa niittyyn.
Ilkka Penttinen löysi paikalta 2012 ristiretkiaikaisen ketjunkantajan palan KM 39146, ja Espoon kaupunginmuseon intendentti tarkasti paikan 30.5.2012. Maannos oli espoolaisittain tyypillisesti hyvin savinen peltomulta, jonka alta löytyi puhdas savi. Mikään ei viitannut paikalla sijainneen muinaisjäännös, vaan esine on todennäköisesti kulkeutunut paikalla lannan levittämisen yhteydessä.
Lähettyviltä "Kirkkojärvenlaaksosta" on löytynyt myös koruneulan ristikanta myöhäisrautakaudelta (KM39484:1, tarkka löytöpaikka ei selvillä).

Riddars III (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Helsinginpitäjän kirkonkylässä, noin 250 metriä Pyhä Laurin kirkosta etelään, Otto Weckströmin polun itäpuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 8.10.2015 metallinetsinnässä uskollisuussormus (KM 40943). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 20 cm.

Savijärvi (1000029542) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinilmaisimella löytynyt taottu vasara/talttamainen, noin 10 cm pitkä esine, jossa varttamisreikä. Mahdollisesti kuparia, kokoonsa nähden painava (222 g). Mahdollisesti metallisepän työkalu (esim. vasara tai kolvi). Löytöpaikka on löytäjän mukaan vanhaa peltoa ja vieressä on maan ja kivien sekainen kumpare (mahdollinen rakennuksen pohja), joka on mitoiltaan n. 20 x 15 m, korkeutta kolmisen metriä. Kumpareen päällä kasvaa isoja puita. Alue on kuulunut ennen Savijärven kartanoon, nyt paikalla on ryhmäpuutarhamökkejä. Löytäjän annettu pitää esine. Kohde syytä tarkastaa maastossa.

Klemets (1000029625) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Elokuussa 2016 löytynyt pellosta metallinilmaisimella pronssirenkaan katkelma, kahdeksankulmainen pronssinen neulakota, Jaakobin simpukan mallinen pronssihela ja kaksi pronssinkappaletta. Samalta peltoalueelta n. 300 m päästä löytynyt myös vanhaa sileää hopeakolikkoa löytynyt esine. Tarkastettava kohde.

Isovaha (1000030127) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Vanhalan kylän vanhasta rantapellosta löytynyt metallinetsimellä syksyllä 2016 historiallisen ajan metalliesineistöä: kiväärinluoti (1800-1900-l vaihde), neulaton vyönsolki, kaksi lyijykuulaa, kaksi lenkillistä nappia joista toisessa kaksipäinen kotka sekä 7 kuparirahaa 1600-1800-luvuilta: 1/6 äyri (Kaarle XII) ja toinen mahdollisesti samanlainen kulunut raha, 1 äyri (Kustaa III), 2 x 1 äyri (Fredrik I), 1/2 killinkiä (Kustaa IV Aadolf) ja yksi 5 kopeekan kolikko (Nikolai I, 183x). Esineet palautettu löytäjälle.

Malminkartano Husbacka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Malminkartanon Kaarenmäessä, Korutien itäpuolella ja Mätäjoe länsipuolella olevalla palsta-alueella. Hakasolki (KM 41168: 1) on löytynyt 29.5.2016 maankäännön yhteydessä. Löytäjän antamien tietojen mukaan palsta-alueelta on havaittu myös sokkeli tai muu rakenne.

Silverängsbacken 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Yli-Vekkosken itäosassa, Silverängsbackenin luoteisreunalla, rinnepellon yläosassa. Paikalta on löytynyt 8.4.2016 metallinetsinnässä metsästystikarin, -veitsen tupen kenkäin (KM 41170: 1). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 25 cm.
Löytöpaikalta 350 metriä itään sijaitsee Kuninkaan kartastoon merkitty torpanpaikka Hindhår Silverängsbacken (1000022248) ja noin 190 metriä etelään pronssikautinen röykkiö Silverängsbacken (613010004).

Täktomträsket (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Hankoniemellä Hangon Vartiovuorella olevasta Hangon kirkosta noin 6 kilometriä koilliseen Täktomträsketin itäosassa. Löytöpaikan sijaintitieto on epätarkka.
Paikalta löytyi 1973 puuveneen osia; köli ja kaarten osia. Hangon museo ilmoitti löydön Museovirastolle.

Jonnas (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kolme tipparahaa Pietari Suuren ajalta, joista yksi Pietarin ja Iivana V:n yhteishallintoajalta (1682–1696). Museovirasto ei ole lunastanut rahoja kokoelmiin vaan ne on palautettu löytäjälle. Rahat on löydetty noin 20-30 metrin päästä toisistaan.

Hiirlahti (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Palojärven etelärannalla, Hiirlahden itäpuoleisella niemekkeellä, niemekkeen keskellä sijaitsevallaluonnonkivellä. Paikalta on löytynyt 22.9.2016 ulkoilun yhteydessä risti, joka oli kiven sammalpeitteen alla, muutaman sentin syvyydessä. Valettu ristiriipus ajoittuu mahdollisesti 1800-luvulle.

Hyvinkäänkylä Vehkoja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hyvinkäänkylässä, Kaskentien länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on tehty metallinetsinnässä seuraavia historiallisen ajan löytöjä:
Klippinki 1 äyri, 1624-1627 (Ruotsi)
¼ äyriä 1633-1660 (Ruotsi), 2 kpl
½ killinkiä 1802 (Ruotsi)
1 kopeekka 1839-1847 (Venäjä), 2 kpl
1 penni 1864-1894 (Suomi, suurruhtinaskunta)
sekä tunnistamattomia kuparirahoja: 13 kpl
Löytöjä ei ole talletettu kokoelmiin (ks. verif.).

Hyvinkäänkylä Peltola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hyvinkäänkylässä, Alikyläntien ja Kitteläntien välisellä peltoalueella. Paikalta on tehty metallinetsinnässä seuraavia historiallisen ajan löytöjä:
¼ killinkiä 1799-1800 (Ruotsi)
Markka 1865 (Suomi)
5 penniä 1865-1892 (Suomi), 2 kpl
Tunnistamattomia kuparirahoja 12 kpl
Lisäksi herttasolki
Löytöjä ei ole talletettu kokoelmiin (ks. verif.).

Hyvinkäänkylä Alikylä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hyvinkäänkylässä, Uudenmaankadun ja Kitteläntien risteyskohdan eteläpuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on tehty metallinetsinnässä seuraavia historiallisen ajan löytöjä:
¼ äyriä 1633-1660 (Ruotsi)
äyri SM 1763 (Ruotsi)
½(?) killinkiä 1802-1830 (Ruotsi)
1 äyri KM 1719-1778 (Ruotsi), 2 kpl
½ kopeekkaa 1839-1848 (Venäjä) (2 kpl)
2 kopeekkaa 1839-1848 (Venäjä)
Tunnistamattomia kuparirahoja: 13 kpl
Löytöjä ei ole talletettu kokoelmiin (ks. verif.).

Hyvinkäänkylä Ylikylä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hyvinkäänkylässä, Puntuntien länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on tehty metallinetsinnässä seuraavia historiallisen ajan löytöjä:
Ruotsalaisia, venäläisiä ja suomalaisia kuparirahoja aikaväliltä 1730-1940 (yht. 108)
Lisäksi solkia, heloja, nappeja, ristiriipuksen katkelma, lyijykuulia (ammuksia) sekä avaimia.
Paikalta on 8.8.2019 löytynyt metallinetsinnässä pieni hopeinen remmin- tai vyönsolki, joka voi ajoittua keskiajalle tai historiallisen ajan varhaisvaiheeseen (Viranomaiskäyttöön ks. Illpari ILM 11173)

Laidun (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Pornaisten Rinnemaalla, Porvoontien ja Myllykujantien risteyskohdan kaakkoispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 2.-3.5.2018 metallinetsinnässä pyöreän kupurasoljen katkelma ja mahdollinen rannerenkaan katkelma sekä muita katkelmallisia tai sulaneita pronssiesineitä. Niiden löytösyvyys savisessa peltomullassa oli noin 10-15 cm. Löytöjä ei ole vielä luetteloitu kokoelmiin.

Siikajärvi 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kirkkonummen koillisosassa lähellä Espoon rajaa Siikajärven eteläosassa.
Yksipuinen ruuhi, jonka pituus on noin 4,5 metriä ja leveys noin 60 cm. Ruuhen perä on paremmin säilynyt kuin keulaosa. Ruuhi oli rantavedessä puolittain mutaan uponneena, kun se 2018 löydettiin laiturin korjauksen yhteydessä. Ruuhi nostettiin tuolloin rantaan laiturin viereen.

Seppälä (1000032713) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Metallinetsinnässä pellosta löytynyt D-tyypin pyöreä kupurasolki ja viikinkiajan spiraaliketjunkannatin (jälkimmäinen alakohde). Samasta pellosta on löytynyt myös historiallista asuinpaikkamateriaalia (punasavikeramiikkaa, liitupiipunkatkelmia, uuden ajan rahoja, solkia ja muita pienesineitä, kuonaa jne). Myös kivikautisia löytöjä (poikkikirveen tai kivitaltan katkelma) ja kvartsiytimiä
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Linnan kartano 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on Lustigkullan kivikautiselta asuinpaikalta lounaaseen, kiinteistön LINNA 92-406-2-171 alueella olevan pellon reunalta. Vuoden 2016 kirveen löytöpaikasta luoteeseen, Linnan kartanon alueelta on ennestään kaksi irtolöytöpaikkaa, Linnan kartano (reikäkirves KM 5527:1 ja kourutaltta KM 7995:4) ja Linnan kartano 2 (kivitaltta, ei KM-numeroa?).

Kannisto (1000032841) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Korvakenuija (KM 10388) on löytynyt vuonna 1933 Kanniston palstatilan maalta, asuinrakennuksesta noin 50 m koilliseen peltotöiden yhteydessä. Nykyään paikalla on muutama omakotitalo ja kesantopeltoa. Kanniston päärakennus on sijainnut Harjalinnuntien mutkan tuntumassa.

Thors (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellon pinnalta löytynyt kivitaltta/pieni poikkikirves ja pii-iskos (KM 41660).
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Korpela (1000034183) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen kantakatkelma (KM 1a, t1845) on löytynyt vuonna 1947 Korpelan tilan perunapellosta, talosta noin 200 m pohjoiseen. Esineen on löytänyt Toivo Saari perunannoston yhteydessä. Hioin/mahdollinen jauhinalusta (KM 10389) on löytynyt vuonna 1936 Korpelan talosta noin 300 m länsiluoteeseen, Kirkkosuon reunasta, ojan pohjalta. Esineen ovat löytäneet Oskari Saari ja Nestor Hedberg. Kiilleliuskeinen esine on litteä ja satulamainen.

Linkola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräkatkelma (KM 10378) on löytynyt Korsosta, Linkolan talon maalta, Hevoshaankankaalta, Ruotsinkyläntieltä noin 150 m pohjoiseen. Esineen on löytänyt v. 1936 rouva Elsa Adolfina Lehtonen saniaisten juuria kaivaessaan, "hiesumultaisesta rinnekankaasta, ruokamullan ja jankon rajasta, noin 15 cm syvältä".

Niinikoski S (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt hajallaan muutamien kymmenien metrien säteellä sulanutta tai katkelmallista kupariseosta.
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Silvola 4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen teräosa (KM 41796) on löytynyt Vantaan Silvolasta, pellolta, läheltä Vantaanjoen mutkaa. Pelto on löytöhetkellä ollut kynnettynä.

Nikus (1000035148) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta ristiretkiaikainen kupariseoshelmi ja mahdollinen kupariseospunnus (alakohde).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hetbacka (1000035171) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt uuden ajan metalliesineitä: miekan ponsi, hopealusikan pesä ja hopeinen hihnansolki (ks. alakohteet; KM 41813).

Solbacken (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt hopeinen piipunhattu 1700-1800-luvulta (KM 41910: 1).

Ali-Hannula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellosta on löytynyt oikoteräinen kivikirves (KM 41919: 1).

Siivola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellon pinnalta on kivikauden asuinpaikka-alueen lähellä löytynyt sulanut katkelma, joka on peräisin myöhäisrautakautisen koruneulan kannasta (KM 42120: 1).

Kranni (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt pellosta varsijousen viritysvyön koukuksi tulkittu rautaesine ja rautaruoto, jonka päässä pronssinen ponsi tai ylähela (historiallisen teräaseen kahvaruoto?) Diar. KM 41982.

Myrängen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2018 löytynyt pellosta kaksi punnusta, ajoitukseltaan luultavasti varhaismoderneja (diar. KM 42030).

Oxhagen (1000035483) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2019 löytynyt pronssinen kaularenkaan katkelma vanhemmalta rautakaudelta (diar. KM 42096). Esine löytyi mäen kaakkoisrinteeltä hiekkamaasta 15 cm syvyydestä. Noin 65 metriä löytöpaikasta luoteeseen mäen laella on kalliopohjalla sijaitsevia kiviä, jotka löytäjän mukaan vaikuttavat hajotetun röykkiön jäännöksiltä.
Kohde tarkastettu maastossa kesäkuussa 2023. Löytöpaikka sijaitsee Oxhagenin alarinteessä, lehtomaisessa metsässä. Maasto laskee paikalla jyrkästi itään ja kaakkoon. Noin 15 metriä löytöpaikasta etelään/lounaaseen on rinteeseen kaivettu laakea, halkaisijaltaan noin 10 metrin laajuinen kuoppa.
Löytöpaikan kaakkoispuolelta löytyi tarkastuksen yhteydessä historiallinen rajamerkki. Itse löytöpaikalla ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä, mutta Oxhagenin jyrkän itärinteen juurella, noin 20 metriä luoteeseen löytöpaikalta sijaitsee voimakkaasti sammaloitunut, muodoltaan epämääräinen latomus ja sen edustalla raivatulta vaikuttava pienialainen tasanne. Oxhagenin laelta taas paikannettiin nelisivuinen pronssi-/rautakautinen röykkiö. Löytö liittynee röykkiöihin, mutta kohde vaatii tarkempia tutkimuksia.

Siivola 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2017 löytynyt 15 cm syvyydestä lyijyseoksesta tehty karkeatekoinen sormus, jossa on kuoppakoristelua (KM 42121: 1).

Puorila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kesällä 2019 on metallinetsinnässä löytynyt noin 10 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen vyönhela, ns. ruusukehela (diar. KM 42148).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Bysmeds (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2018 löytynyt pronssikauden II tai III periodin (noin 1500 - 1100 eKr.) olkakirves (työkirves) pellosta 5 - 10 cm syvyydestä (KM 42164).

Prästängen (1000036527) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Syksyllä 2018 löytynyt metallinetsinnässä pronssinen keihäänkärki metsämäen hiekkamaasta, runsaan 20 cm syvyydestä. 2 - 3 metrin päässä löytöpaikasta "maasta törröttävä kivi". KM 42166.

Bergfors (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kesällä 2019 löytynyt metallinetsinnässä pellosta 20 cm syvyydestä karhunhammasriipus.
Söderkullantien itäpuolella on jyrkästi nousevaa metsäistä rinnettä ja kallioleikkaus. Tien länsipuolella on maasaareke, josta pääsee ajamaan pellolle. Saarekkeella kasvaa tiheää vesakkoa ja siinä on vesijohtolinjaan liittyviä putkia. Pelto oli sängellä ja sen pintaa tarkasteltiin. Mitään esihistoriaan viittaavaa löytöaineistoa ei havaittu. Saareketta olisi ehkä syytä tutkia koekuopin ja samoin peltokerroksen alla esineen löytöpaikalla voi olla säilynyt jotain. Pellossa on löytöpaikan kohdalla loiva niemeke.

Suomenlinna viranomaisranta 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Iso Mustasaaren etelärannalla Varvilahden suulla kolmen vierekkäisen laiturin tuntumassa, läntisimmän laiturin kärjen edustalla.
Paikalla on vedenalainen varasto, johon on koottu historiallisten laivanhylkyjen rakenneosia, ainakin polvi, kaaria ja lankkuja. Osat ovat levinneet noin 7 x 7 metrin alueelle. Paikalle tiedetään siirretyn hylyn osia 1983 Ison Mustasaaren itärannalta aallonmurtajan tieltä (ns. Venekerhon ranta). Museoviraston Minna Koivikko on selvittänyt, että osat ovat peräisin Saaristolaivaston ensimmäisistä aluksista.
Hylkyosien alue havaittiin 2018 muutostöiden takia tehdyssä inventoinnissa (SubZone Oy).

Pussila 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; 50 metriä Pussilan talon päärakennuksesta itään on metallinetsinnässä lokakuussa 2018 löytynyt äkeän kuu-ukon muotoinen keskiaikainen koristehela.

Aunela (1000037911) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssiesineen kappaleen löytöpaikka (viikinkiajan ns. massiivisen rannerenkaan katkelma).

Nybacka (1000037953) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on helmikuussa 2020 löytynyt ohuen laakakiven alta, 30 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen partakirves (ns. suomalais-virolainen suoraselkäinen kirves) 10 metrin korkeuskäyrän tuntumasta. Hieman ylempää löytyi tulusrauta ja veitsi.
Inventoinnissa paikalle tehtiin koekuoppia. Niissä havaittiin luonnonkiveystä, mutta ei merkkejä muinaisjäännöksestä. On mahdollista, että niemen kärjessä on ollut luonnonsatama ja kulkureitti sieltä, jonka varrelle esineet on kätketty.

Alasheikkilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2616:1 reikäkivi - löydetty Laukkosken kylästä Alasheikkilän pellosta 1800-luvulla. Alasheikkilän pelto ei löydy vanhoista kartoista, joten löytöpaikka on tuntematon ja löytökoordinaatti on sijoitettu Laukkosken tienristeykseen.

Syökeri (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on pellon kyntökerroksesta löytynyt myöhäisrautakauden spiraalipäinen ketjunkannatin. Sittemmin ilmoitettu myös hevosenkenkäsolki, kvartsi-iskoksia ja historialliseen asutukseen liittyviä löytöjä.

Vesala (1000038178) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt noin 15 cm syvyydestä eläinpäinen hihnanjakajan hela. Noin 30 metrin päästä myös historiallisen kivisormuksen katkelma.

Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt pieni pyöreän kupurasoljen katkelma.

Nedre Pås (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt pronssinen rannerengas.

Fastarby Träskbacka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vanhemman rautakauden keihäänkärki on löytynyt noin 20 metriä Träskbackan asuintalon lounaisnurkasta lounaaseen. Tarkastuksessa vuonna 1996 ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Hepokorpi (1000038301) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 2020 inventoinnin pintapoiminnassa paikalta löytyi mahdollinen kvartsi-iskos sekä -ydin. Pellolle, josta kvartsit löytyivät on kuitenkin mahdollisesti tuotu soraa.
Vuonna 2020 tehdyssä koekaivauksessa paikalla ei havaittu kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä.

Rajasuonoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta on 1960-luvulla löytynyt tummaa kiveä oleva pitkä kourutaltta. Siitä on valokuva, mutta esine on kadoksissa. Pellossa on korkeampi kumpu, johon tehtiin kaksi koepistoa. Myös metsän puolelle kaivettiin kaksi koepistoa. Näissä havaittiin vain puhdasta savea.

Rajasuonoja 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt 1960-luvulla hiekanruskeaa kiveä oleva päästä rikkoutunut tasataltta. Esineestä on valokuva, mutta esine on kadoksissa. Paikka käytiin tarkistamassa. Ojan rinteessä oli useita tuulenkaatoja, jotka tarkastettiin. Lapiolla kaivettiin myös muutama koepisto. Maaperä oli savensekaista. Topografia alueella on kiinnostava, mutta merkkejä asuinpaikasta ei löydetty.

Vähä Matjärvi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2020 löytynyt 15 cm syvyydestä soramaasta nuolenkärki. Läheltä myös mahdollinen tasapäinen nuolenkärki ja uudelle ajalle ajoittuva kirveen terä.

Västergård (1000038700) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2020 löytynyt katkelma viikinkiajan tasavarsisoljesta (naishahmolla koristeltu skandinaavinen tyyppi). Löytösyvyys 15 cm.

Mattby (Matinkylä) (1000038903) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Matinkylän ammattioppilaitosta rakennettaessa löydetty kertojan mukaan useita kiviesineitä. Tallessa yksi n. 18,5 x 4 x 1,5 cm kokoinen liuskekivestä valmistetty liippakivi, jolla fasettihiotut reunat.

Mattby (Matinkylä) (1000038904) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Matinkylän ammattioppilaitosta rakennettaessa löydetty kertojan mukaan useita kiviesineitä. Tallessa yksi n. 18,5 x 4 x 1,5 cm kokoinen liuskekivestä valmistetty liippakivi, jolla fasettihiotut reunat.

Mattby (Matinkylä) (1000038905) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Matinkylän ammattioppilaitosta rakennettaessa vuonna 1974 löydetty kertojan mukaan useita kiviesineitä savimaasta. Alue on osaksi entistä peltoa. Tallessa yksi n. 18,5 x 4 x 1,5 cm kokoinen liuskekivestä valmistetty liippakivi, jolla fasettihiotut reunat.

Postimäki 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Postimäen rakennusta korjattaessa maata aukaistiin ja rakennuksen kulmalta löytyi kivikirves/-taltta?. Tämä toimitettiin toukokuussa 2016 Porvoon museoon, josta se on lähetetty edelleen Museovirastoon.
Löytäjä on näyttänyt tarkan löytöpaikan museon arkeologille ja arvioi löytösyvyydeksi 20-30 cm. Korkeus tällä kohtaa on noin 18 m mpy, joten esineen liittyminen myöhäisen kivikauden asuinpaikkaan ei ole mahdotonta.

Hautaholma (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2020 löytynyt Sulkavanjärven pohjoispuolella sijaitsevalta metsämäeltä 12 - 15 cm syvyydestä poikkiteräinen nuolenkärki ja sen läheltä väkipuukko. Löytäjä havaitsi maassa hiiltä ja nokea sekä kiinnitti huomiota mahdolliseen röykkiömäiseen rakenteeseen. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 16511.

Lempansin pelto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on löytynyt keskiaikainen sinettileimasin. Löytösyvyys noin 20 cm. Löytö on luetteloitu numerolle KM 41830:1.

Lukusundet (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Loviisan läntisessä sisäsaaristossa Käldö -saaren länsipuolen Lukusundet -salmessa.
Yksihaarainen tukkiankkuri. Ankkurin varren korkeus on noin 90 cm ja puisen tukin pituus on 116 cm. Ankkurin varsi on valurautaa, joka on pahoin ruostunut. Tukin puuaines on vedestä nostamisen jälkeen kuivunut ja menettänyt muotoaan.
Ankkuri tuotiin Rönnäsin Saaristomuseoon 1.6.2020. Veneilijä oli löytänyt ankkurin Lukusundet -salmesta sattumalta, kun veneen ankkuri tarttui salmen pohjassa olleeseen vanhaan ankkuriin. Museo arvioi ankkurin olevan peräisin 1700-luvulta ja purjelaivan käyttäneen sitä salmessa varppaamiseen. Ankkuri on museon kokoelmassa ja esillä museon näyttelyssä.

Suomenlinna huoltolaiturin ranta 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suomenlinnassa Iso Mustasaaren itärannalla huoltolaiturin rannan edustalla. Suomenlinnan hoitokunta on kehittänyt huoltolaiturin rantaa vuosina 2018–2020: uusinut huoltorantaan johtavan tien vesijohtoa ja tierakenteita. Vedenalaisen ruoppauksen yhteydessä rannalle nostettiin epähuomiossa lähes kokonainen hirsiarkkurakenne (muinaisjäännöstunnus 100039739) sekä hylynosia.
Kesällä 2020 suoritetussa tarkastussukelluksessa ei havaittu merkkejä kiinteästä hylystä. Irtonaisia hylynosia oli kuitenkin hajallaan pitkin merenpohjaa noin 2–4 metrin syvyydessä erityisesti alueella, jota oli jo ruopattu, ja josta myös aiemmat hylynosat olivat nousseet. Osa hylynosista vaikutti siirtyneen paikalleen ruoppauksen yhteydessä, sillä niissä näkyi kaivurin pirstomia jälkiä. Osa hylynosista saattaa olla alkuperäisellä paikallaan.
Hylynosien lisäksi pohjassa oli myös muun muassa tiiltä, posliininpalasia, piikkilankaa ja muuta rautarojua sekä kasa rekka-auton renkaita hankaloittamassa sukelluksia.
Museovirasto suoritti kohteella tarkastussukelluksen kesällä 2020, minkä jälkeen Nordic Maritime Group valvoi ruoppauksen loppuun. Kohteesta teetettiin dendrokronologinen analyysi.

Sulkavanjärvi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on joulukuussa 2020 löytynyt varsiputkellinen keihäänkärki Sulkavanjärven rannalta tasaiselta hiekkamaalta. Löytöpaikan läheisyydessä havaittiin painanteita. Alakohteena ruotonuolenkärjen katkelma. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17748 ja 17754.

Malmsbackaberget (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt paikalta kvartsi-iskoksen ja pienen palan esihistoriallista keramiikkaa (palassa nähtävästi nuorapainannetta). Paikalla on maassa painanteita. Tarkemoia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 14343.

Kokonniemen kansanpuisto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on vuonna 2017 löytynyt Sören Norbyn Kuusiston linnassa 1522 - 23 lyöttämä killingin raha.

Kivirinne (1000040425) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Pientalon pihalta on kesällä 2017 löytynyt saviastianpaloja, palanutta savea ja kaksi kvartsi-iskosta.

Matosaari 5 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin sisäsaariston itäosassa Jollaksen Matosaaren etelärannassa viiden metrin syvyydessä.
Korrodoitunut kiväärin osa. Kivääristä on jäljellä perätukki, palanut tai hiiltynyt pulttilukko ja liipasin. Asiantuntijan arvio on, että kyseessä on venäläinen kertaladattava perdaan kiväärinperä 1800-luvun lopulta.
Esine nostettiin kuvan ottamista varten 2021 ja vietiin takaisin löytöpaikalle. Matosaaren etelärannassa viiden metrin syvyydessä havaittiin myös isoja parruja.
Venäläiset rakensivat Matosaareen patterin 1855 estämään idästä päin tulevia hyökkäyksia. Ilmeisesti jo patterin rakentamisvuoden kesällä englantilais-ranskalaisen laivaston fregatti tulitti Matosaarta Viipurinkiven suunnasta. Tulitukseen vastattiin Matosaaresta ja Santahaminan puolelta. Matosaaren patteri oli miehitettynä 1884 asti.

Pellaksenpiha (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Putkityön yhteydessä löytyi tien keskelle tehdyn kaivannon reunalle kasatusta hiekasta kivikautista keramiikkaa. Löytöpaikka indikoi, että Grävabackan kivikautinen asuinpaikka on ulottunut myöhemmän keskiaikaisen Kvarnbyn kylän tontin alueelle.

Borgby (1000041030) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on huhti- ja toukokuussa 2021 löytynyt pellosta fasetoitu hevosenkenkäsoljen nuppi, todennäköinen pyöreän kupurasoljen katkelma, sarjahelmi ja sulanutta kupariseosta. Löytösyvyys 10 - 15 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18770, 18791, 22103.

Tyris (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Noin 9 km koilliseen Inkoon kirkolta sijaitsevan, kesäasuntona toimivan entisen ratavartijan talon pihapiiristä löytyi pihatöiden yhteydessä kookas piikärki (pit. n.9, lev. n. 3,5 cm).
Kohteella tehtiin löytäjän ilmotuksen perusteella maastokäynti, jonka yhteydessä löytöpaikalle tehtiin pieni koekuoppa ja pihapiiriä tutkittiin kairaamalla. Tutkimusten yhteydessä ei tehty havaintoja asuinpaikkaan liittyvistä kulttuurikerroksista tai muista esinelöydöistä.
Pihalla on päärakennuksen länsi- ja luoteispuolella matala ruohottunut kumpare, joka vaikuttaa paikalle muualta tuodulta maalta. Koekuopan ja kairauksen perusteella pihapiirissä on noin 25-50 cm paksu kerros multavaa pintamaata jonka alla on ohut kerros hienoa hiekkaa tai hiesua. Päärakennuksen ympäristössä maannokset vaikuttavat sekoittuneilta, hienon hiekan kerros on mahdollisesti säilynyt paremmin päärakennuksen itä- ja kaakkoispuolella.
Pihapiirin itäosassa ja pihaa ympäröivillä pelloilla on voinut säästyä asuinpaikkaan liittyviä kerroksia mutta ilman laajempaa tutkimusta mahdollisen asuinpaikan olemassaolosta ei voi varmistua.

Källudd (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kirkkonummen sisäsaaristossa Båtvikistä etelään Strömsbyn länsirannassa Källudd-niemen pohjoispuolisessa lahdessa.
Källuddenin rantavedestä on kahlailun yhteydessä löytynyt viisi limisaumaisen aluksen kaaren osaa. Kaarissa on kiinni puutappeja. Kolme osaa on nostettu rannalle mittaamista ja kuvaamista varten. Osien pituudet ovat 180 cm, 234 cm ja 230 cm. Osien vahvuus/paksuus on noin 15-20 cm.

Peltomaa (1000041603) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2021 löytynyt soikealehtinen nuolenkärki 10 cm syvyydestä hiekkaisesta mullasta. Löytöpaikka sijaitsee kumpareen alapuolisella tasanteella kuivatun Koukunjärven (Saikarinjärven) koillispuolella. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19509.

Fallintie (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Pellonreunaa kiertävän ulkoilupolun pinnasta on elokuussa 2021 löytynyt kvartsi-iskos. Ilppari ILM19606.

Bakskogen 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Kärrbyn Bakskogenissa, Hangontien pohjois- ja Ekerötien länsipuolella olevalla metsäalueella. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä leijonasolki (KM43266), joka on voinut toimia myös helana.
Historiallisen karttojen mukaan kohteen läheisyydessä on sijainnut rakuunatalo ja kasarmialue. Tie, jonka varrelta löytö on tehty, näkyy 1700-luvun kuninkaankartastossa.

Vuohilampi 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Espoon länsiosassa Turunväylän pohjoispuolella Kolmirannassa Vuohilammen kapeimman kohdan länsirannalla.
Rantavedestä noin yhden metrin syvyydestä löytynyt yksipuisen ruuhen keula- tai peräosa, jonka pituus on noin 1,3 metriä. Esine löytyi sukeltaessa sattumalta. Esine siirrettiin löytöpaikaltaan valokuvaamista varten ja sijoitettiin sen jälkeen hieman toiseen paikkaan lammen rannassa.

Barsas (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on löytynyt aarnikotka-aiheinen empire-hela ja kaksi kullattua kupariseosrengasta.

Hällsbykullen 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2021 löytynyt soikea kupurasolki (krapusolki). Löytösyvyys 20 cm nokisessa hiekkamaassa. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön; Ilppari ILM20849.

Kilpijärvi Kaunisniemi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Mäntsälän Kilpijärven pohjoisosan itärannalla Kaunisniemen kärjen luona noin 10 metriä niemenkärjestä järvelle päin.
Useammasta puusta tehdyn ruuhen tai pienen veneen jäännös, jonka pituus on 420 cm ja leveys 62 cm. Ruuhen pohja muodostuu kolmesta laudasta, joiden leveys on 20-21 cm. Hylyssä on jäljellä joitakin pohjakaaren osia ja puisia tappeja. Jäljellä on myös matala perälauta. Ruuhen ajoituksesta ei ole tietoa. Ruuhi löytyi 13.8.2021 sattumalta läheltä laituria 1950-luvulla rakennetun mökin rannasta. Hylky on nostettu pois löytöpaikaltaan ja se on päätetty jättää löytäjän haltuun.

Pappila 2 (1000042290) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä Siuntion pappilan länsipuolisesta pellosta on elokuussa 2021 löytynyt myöhäisrautakaudelle tai keskiajalle ajoittuva ruusukehela, keskiajalle tai uuden ajan alkuun ajoittuva kukkohana, Maria-aiheinen kirjansoljen osa sekä kaksi 1500-luvun alun klippinkirahaa. Alakohteena vyönsolki. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19820, ILM19849, ILM18863.

Viikin koetilan pelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Viikin koetilalta noin 800 metriä itään, Viikintien pohjoispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä syyskuussa 2017 historiallisen ajan miekankahvan päätä koristava eläinkoristeinen nuppi (KM43420:1). Sen löytösyvyys peltomullassa olin noin 20 cm.

Brasby (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella Brasbyntien ja Ringlabrontien risteyksessä, Ringlabrontien länsipuolella sijaitsevalta 20 m mpy korkeuskäyrää seuraavalta terassimaiselta tasanteelta on löytynyt runsaasti erikokoisia kvartsikappaleita. Kohde on tarkastettu maastossa syksyllä 2021.
Pääosa pellon pinnalta poimituista kvartseista vaikuttaa olevan suurehkoja raaka-ainekappaleita, joissa osassa näyttää kuitenkin olevan merkkejä työstöstä. Erityisesti yhdessä talletetuista kvartseista on jälkiä mahdollisesta retusoinnista. Paikalta ei löydetty tarkastuksen yhteydessä iskoksia tai selviä kvartsiesineitä.

Rautakautinen; Pellosta on v. 2018 löytynyt metallinetsinnässä tinapitoisesta metalliseoksesta valettu helmi, jonka ulkopinnalla on reliefikoristelua. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Rysskorset (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2017 löytynyt kirves, joka vaikuttaa keskiaikaiselta. Löytösyvyys 35 - 40 cm.

Valkealampi (1000042865) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Nuuksion kansallispuistossa Vihdin eteläosassa Valkealammen etelärannalla noin 1,5 - 2,5 metrin syvyydessä mutapohjalla.
Yksipuinen ruuhi hautautuneena osittain pohjamutaan. Ruuhi havaittiin sukeltamisen yhteydessä kesällä 2021.

Tenholan kirkon pelto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on pellon kyntökerroksesta löytynyt syksyllä 2021 kukkohana, pöytäveitsien pääteheloja ja useita Kustaa Vaasan 18 penningin klippinkejä. Ilppari ILM21247.

Holmängen (1000043153) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2021 löytynyt ristiretkiajan ristimäisen ketjunkannattimen katkelma sekä historialliseen asutukseen viittaavia löytöjä. Ilppari ILM21328.

Rönnäs 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Loviisan läntisessä sisäsaaristossa Rönnäsissä Tempelbergetin itäpuolen rannassa.
Rönnäsin rannasta ruoppauskasasta löytyi syksyllä 2020 puurunkoisen limisaumaisen aluksen pohjatukki. Osan pituus on noin 3,3 metriä. Osassa on kiinni puutappeja ja sen keskivaiheilla on lovi köliä varten. Puuaines on havupuuta. Pohjatukki vaikuttaa olevan peräisin melko kevytrakenteisesta aluksesta.
Timo Laaksonen viistokaikuluotasi pohjatukin löytöpaikan edustaa. Luotausaineistossa havaittiin pohjassa puutavaraa, joka saattoi viitata hylyn osiin. Paikalle tehtiin tarkastussukellus tammikuussa 2022. Tarkastussukelluksessa todettiin, että pohjassa olevat puuosat eivät ole laivanhylyn osia, vaan tukkeja ja propseja, joiden joukossa on ehkä joitakin laituriarkun puita. Sukellusten yhteydessä havaittiin joitakin tiiliä, joista yksi nostettiin. Löytöpaikan lähellä on ollut tiiliruukki, joka on merkitty ainakin vuoden 1875 karttaan. Tiiliruukki oli ilmeisesti toiminnassa jo 1700-luvulla ja sieltä kuljetettiin tiiliä Svartholman linnoitussaarelle.
Sekä pohjatukki että tiili päätettiin sijoittaa Rönnäsin Saaristolaismuseoon.

Tenholan kirkon pelto 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2021 löytynyt ristiretkiaikainen miekantupen kenkäin 10 - 15 cm syvyydestä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21209.

Fastarby gård 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytyi lokakuussa 2021 merovingiajan rapusolki 15 cm syvyydestä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21211.
Löytöpaikka oli viljelyssä kesällä 2022, joten paikkaa ei voitu maastossa tarkastaa. Inventoinnin yhteydessä tarkastettiin teiden laitoja, ilman uusia havaintoja kohteesta.

Kyynärönsaari 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellon pinnalta on keväällä 2021 löytynyt sädekiviliuskeesta tehty taltta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21345.

Bysmeds 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt sinettileimaisin uudelta ajalta.

Gammelbacka torp 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on löytynyt kupariseoksesta valetun ison ortodoksisen ristiinnaulitunkuvan katkelmia ja etelämpää samasta pellosta kupariseoksinen padanjalka ja muita metallikatkelmia.

Lepomäki (1000044245) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2022 löytynyt viikinkiajan eläinpäinen hihnanjakajan hela Lepomäeltä, kuivatun Koukunjärven pohjoispuolelta. Löytösyvyys: noin 10 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21720. Löytöä ei ole vielä luetteloitu kokoelmiin.
Lepomäki on ollut kallioinen Saikarinjärveen työntyvä kallioinen niemi, jonka ranta on noussut jyrkästi korkeaksi kallioiseksi mäeksi, jossa on paljon luontaista kivikkoa. Lepomäki on ollut alueen korkeimpia paikkoja. Nykyisin Saikarinjärvi on kuivatettu ja sen tilalla on laaja peltoaukea. Pellon ja kalliorinteen välissä virtaa voimakkaasti muokattu joki, Koukunoja. Koko rinne on täynnä hyvin tiheään kasvatettuja kuusia.
Rinteestä on löydetty rautakauden lopulle ajoitettu hihnanjakajan helan katkelma. Löytöpaikan ympäristöstä ei tarkastuksessa löydetty aluetta, jossa olisi voinut sijaita esimerkiksi asutusta, mutta rinteessä on hyvinkin voinut olla kulkureitti järven ympäri. Rinteestä löydettiin paljon erikokoisia kuoppia, joita tutkittiin kairaamalla. Todennäköisesti kuopat ovat kuitenkin syntyneet metsänhoidossa.

Maijala (1000044261) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä 20.4.2019 pellolta löytyi rengassolki ja klippinki.
Viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 10426.

Uvberget (1000044331) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2019 löytynyt portugalilainen raha vuodelta 1699.

Blombacka 1 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsittyneeltä pellolta 31.5.2019 metallinetsinnässä talteen otettuja löytöjä. Mm. päähän levenevän rannerenkaan katkelma, sulanutta kupariseosta ja historiallisen ajan löytöjä.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Illpari ILM 10939.

Hjortronkärr (Työ- ja valmistuspaikat)
Kivikautinen; Hiekkaisesta rinteestä taimea varten rikotuista maankohdista löytyi kolme kvartsi-iskosta. Paikka on jyrkähkössä rinteessä. Löytöpaikan pohjoispuolelle muodostuu mäkialueiden keskelle jäävä kuivatettu suoalue, joka on saattanut kivikaudella olla laguuni. Rinteessä tuskin on ollut asuinpaikkaa, mutta jonkinlainen työ- ja valmistuspaikka on mahdollinen.

Kornnästorp (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä 10.8.2019 metsästä talteen otettu kupariseoksinen kuula (mahdollisesti punnus). Läheisyydestä löytyi myös hevosen kuolaimet, mutta niitä ei otettu kokoelmiin.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11598.

Jossas (1000044515) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liljedalin Jossaksen tilalta on toimitettu Porvoon museoon liuskeesta valmistettu tasataltta. Se on itäkarjalaista tyyppiä. Löytöpaikka ei ole tarkemmin tiedossa. Esine on luetteloitu numerolla BM3.

Tuorilanmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Omakotitalon pihalta on vuosituhannen vaihteen tienoilla löytynyt pieni kivinen tasataltta ja isketty mustan kiven kappale.

Gammelbackan ranta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Rannasta löytyi metallinetsinnässä kesällä 2019 koristeltu metalliesine sekä 1700-luvun raha.

Verkkosaari (1000044733) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Helsingin sisäsaaristossa Vanhankaupunginselän länsiosassa Verkkosaaren edustalla noin kahden metrin syvyydessä mutapohjalla.
Puurunkoisen aluksen irrallinen rakenneosa. Osa on peräisin tasasaumaan rakennetusta laivasta. Osa on todennäköisesti kaaren osa. Siinä on kiinni metallinen pultti ja ruostuneita jälkiä muista metalliosista.
Rakenneosa löytyi kesäkuussa 2021, kun sukeltaja oli "siivoamassa" Verkkosaaren satamassa sukeltaen Sompa Sauna- yhdistykselle uutta uimarannan pohjaa saunan siirron yhteydessä. Sukeltaja toi ranneosan Museovirastolle. Osa kuvattiin, mutta sitä ei säilytetty.

Lätinkoskenhaka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä hakkuuaukiolta on metallinetsinnässä 2019 löytynyt hevosen viskari.

Seppä (1000044745) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Tien ja metsän välissä olevasta ojasta löytyi metallinetsinnässä kesällä 2019 voluuttipäisen puikon tai neulan katkelma.

Kroholmen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on elokuussa 2022 löytynyt Kroholmenin saarelta rautakautinen kapeateräinen kirves (Kivikoski 1973: Abb. 616). Löytösyvyys 20 cm hiekkamaassa. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM23000.

Luoma/Bobäck 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnän yhteydessä talteen otettu korun tai helan katkelma.

Luoma/Bobäck 3 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta metallinetsinnän yhteydessä talteen otettu koruhelan katkelma.

Träskön itäpuoli (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Porkkalanniemestä lounaaseen Träskön -saaren eli Storlandetin itäpuolella hiekkapohjalla 7-8 metrin syvyydessä.
Rauta-ankkuri, jonka tukkikin on rautaa. Tukin pituus on noin 1,5 metriä. Ankkuri on havaittu Suomen meriarkeologisen seuran kenttätyöleirillä 2019. Ankkurin vieressä on paksua köyttä kerälle vajonneena sekä kasa ohuempaa köyttä.

Träskön länsipuoli 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä lounaaseen Träskön -saaren eli Storlandetin Remmarudden -niemen eteläosan länsipuolella 16 -18 metrin syvyydessä.
Suurikokoinen rauta-ankkuri, jossa on puinen tukki. Ankkuri makaa ylösalaisin jyrkän kalliorinteen alaosassa. Ankkurissa on kiinni ankkurikettinkiä, joka nousee kalliota ylöspäin noin viisi metriä.

Bergvalla 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsäiseltä mäenrinteeltä metallinetsinnässä on talteen otettu panssarinuolenkärki ja veitsi. Löytäjän mukaan panssarinuolenkärki osoitti ylärinteeseen, joten se on todennäköisesti ammuttu alhaalta päin.
Kohde tarkastettu kesäkuussa 2023. Koordinaattien mukainen panssarinuolenkärjen löytöpaikka on koilliseen suuntautuvan kallioisen tasanteen päällä. Kallion koillisreuna laskee jyrkästi kohti alapuolista metsärinnettä. Löytöpaikalla ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Ilmoitettujen koordinaattien mukainen veitsen löytöpaikka sijaitsee ylempänä rinteessä, noin 65 metriä lounaaseen panssarinuolenkärjen löytöpaikasta. Maasto on paikalla harvaa männikköä ja varvikkoa kasvavaa metsämaata, joka muuttuu ylempänä rinteessä avokallioksi. Veitsen löytöpaikan lähistöllä on muusta maastosta poikkeava heinikkoisempi alue, jolla on selvästi ympäristöstä poikkeava määrä suurehkoja kiviä. Kivet eivät muodosta selvää rakennetta tai röykkiötä, vaan ennemminkin nauhamaisen, kohti koillista rinteen mukaisesti laskevan vyöhykkeen.
Mäen itäreunalla havaittiin korkeuskäyrää 30 m mpy mukaileva rantakivikko, ja voi olla että myös ylempänä rinteessä havaittu kivikko on jonkinlainen rantamuodostelma. Alue vaatii lisätutkimuksia mikäli sille suunnitellaan muuttuvaa maankäyttöä.

Smedjeviken (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Espoossa Nuuksion Pitkäjärven itärannalla Smedjeviken -lahdessa.
Yksipuisen ruuhen osa, jonka pituus on noin 1,5 metriä ja suurin leveys noin 50 cm. Ruuhi on katkennut ja vain toinen pääty on säilynyt. Laidat puuttuvat. Ruuhen osa löytyi 2002 kesällä rantamudasta rannan siivouksen ja vettyneiden puiden poiston yhteydessä. Sen jälkeen esinettä on säilytetty kuivana ja sen pinta on halkeillut.

Sarvilahti pohjoisranta 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kohde.

Paratiisinmäki 2 (1000045514) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä pellolta löytynyt historiallisen ajan valjashela. Pellolta on myös historiallisen ajan rahoja, joita ei ole liitetty kokoelmiin.

Övre Storstaåker (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vadetintien itäpuolella on kolme pienehköä aikoinaan viljelyssä ollutta peltotilkkua, joista on kahdesta löytynyt kivikautisia esineitä. Kohteita ei ole tarkastettu. Eteläisimmältä peltotilkulta on löytynyt kivikirveen tai taltan rikkoutunut teräosa vuonna 1986.

Nedre Storstaåker (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vadetintien varressa, sen itäpuolella on kolme aikoinaan viljelyssä ollutta pientä peltotilkkua. Tämä on niistä pohjoisin. Pellolta on löytynyt pieni kivikirves tai taltta vuonna 1969. Kohdetta ei ole tarkastettu.

Fasas åkerkant (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Pellolta on löytynyt kivikirves vuonna 1986. Pellon korkeus on 10 mpy, jolla muinaisranta on ollut karkeasti vuonna 1000 eaa. Löytöpaikka ei ole aivan tarkkaan tiedossa. Kohdetta ei ole tarkastettu.

Fasas stallknut (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Fasaksen tilan tallinkulmalta, ojasta on löytynyt kivikirves tai taltta vuonna 1986. Muinaisranta on ollut tuolla kohdin karkeasti vuoden 1000 eaa. tienoilla. Paikkaa ei ole tarkasteltu ja sijainti on merkitty vain arviolta.

Bussviken (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen sisäsaaristossa Porkkalanniemen länsirannalla lähellä Bussviken -lahtea. Alue on Vantaan kaupungin omistamaa Vetokannaksen virkistysaluetta.
Kolme historiallista suusta ladattavaa rautatykkiä, joiden pituus on noin 2,5 metriä. Tykit sijaitsevat syvyyksissä 13,5 metriä, 15 metriä ja 16 metriä. Tykit makaavat pohjassa eikä niitä ole sijoitettu lavettien tai muiden tukien päälle. Tykit ovat peräisin tuntemattomista hylkykohteista tai haaksirikkopaikoista, joista ne 1960- ja/tai 1970-luvulla siirrettiin turvaan kajoamiselta Upinniemen sotasatamaan Museoviraston ja Merivoimien yhteistyönä. Esimerkiksi 1960-luvun lopulla Porvoon edustalta Yttre Hällkallanin haaksirikkopaikalta (nro 1046) siirrettiin tykkejä sotasatamaan, koska osa haaksirikkopaikan tykeistä oli nostettu luvatta ja niitä oli kuljetettu myytäväksi Ruotsiin. Ainakin yksi tykki on siirretty sotasatamaan Porkkalanniemen hylkykohteelta Träskön Segelkobben (nro 1188). Koska toimenpiteitä ei aikoinaan raportoitu, ei voida tietää mistä kaikkialta tykkejä tuotiin sotasataman tykkivarastoon, kuinka paljon tykkejä kaikkiaan varastossa oli ja siirrettiinkö tykkejä sieltä aikojen kuluessa mahdollisesti muualle esille laitettavaksi.
Kolme tykkiä siirrettiin 29.9.2022 Upinniemen sotasatamasta Vetokannaksen virkistysalueelle. Siirron suoritti Merivoimat ja Museovirasto osallistui siirtoon. Uuden sijaintipaikan määritti Suomen meriarkeologinen seura ry, jonka ylläpitämään Porkkalan hylkypuistoon tykit liitettiin. Tykkien paikantamisen sekä sukeltamisen helpottamiseksi meriarkeologinen seura on asettanut tykkien välille ja rannalta tykeille ohjausköydet.

Alho (1000046051) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Jokelan koulukeskuksen viereisen uimarannan nurmialueelta löytyi 10.8.2018 metallinetsinnän yhteydessä lyijyinen risti.

Råudden (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Rannalta 25.3.2020 löytyi kolme keramiikan tai palaneen saven katkelmaa.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 13624.

Pernajan pappila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Vuonna 2022 pellosta on löytynyt Golgata-aiheisen kullatun hopeaesineen katkelma keskiajalta, 1520-luvun klippinki ja sekalaisia historialliseen asutukseen liittyviä pienesineitä ja metallikatkelmia. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM23473.

Orrby Bertils (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Porvoon museon kokoelmissa on soikea tuluskivi, joka on peräisin Stor Orrasin Bertilsin mailta. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Sampakka 2 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Pellosta on syksyllä 2019 löytynyt kvartsinpaloja ja tuluspiitä.

Hiiskula 2 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Pellosta on syksyllä 2019 löytynyt kvartsinpala ja pii-iskos, luultavasti tuluspiitä.

Hiiskula 3 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Pellosta on syksyllä 2019 löytynyt kvartsinpala ja tuluspiitä.

Lätinkoskenhaka 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on metallinetsinnässä keväällä 2019 löytynyt historiallisen ajan kulkunen.

Vuohipörkiö 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta, metsäsaarekkeen ympäristöstä on löytynyt metallinetsinnässä syksyllä 2019 yksinkertainen tulusrauta sekä historiallisen ajan metalliesineitä ja tuluspiitä. Alakohteena kvartsi-iskos.

Nummenranta (1000046307) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellon pintamaasta on löytynyt syksyllä 2019 pii-iskos, luultavasti tuluspiitä.

Salmisuo (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä suon pohjoisreunalta on löytynyt rautainen nuolenkärki ja veitsi. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM16648.
Vaatii tarkempaa selvitystä: kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Ormbergen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 kaksipiikkinen viskari noin 15 cm syvyydestä hiekkamaasta.

Nybacka 2 (1000046718) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 kaksipiikkinen viskari 10 cm syvyydestä.

Gillers (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 yksipiikkinen viskari 10 cm syvyydestä soramaasta.

Lillfors 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suorakaiteen muotoisen, hieman kummaltakin puolelta kuperan poikkikirveen löytöpaikka on Mustionjoen varrella, sen pohjoispuolella ja runsas kilometri joen suusta. Kirveen teräosa ja toinen puoli ovat hiottuja. Mustionjoen molemmin puolin on laajoja metsäisiä alueita, jotka saattavat kohota 60 m mpy:n korkeuteen ja joilla sijaitsee tunnettuja röykkiöalueita. Alue on myös teollisuushistoriallisesti merkittävää.
Löytöpaikka sijaitsee Mustionjoen pohjoispuolella metsäisessä melko jyrkässä rinteessä, jossa on siellä täällä kalliopaljastumia. Rinteellä kasvaa sekä havu- että lehtipuita. Aluskasvillisuutena on sekä mustikan- että puolukanvarpuja. Joen kanssa yhdensuuntaisesti kulkee Åminnentie ja tien pohjoispuolella on vanha ratapenkka. Löytöpaikka on rinteen maa-aineksen leikkauksessa vanhan ratapenkan pohjoispuolella. Etäisyys joen rannasta on n. 40 m. Leikkaus on mahdollisesti muodostunut otettaessa maata ratapenkkaa varten. Leikkauksen yläosassa on pieni kivinen alue. Yksityishenkilön löytämä kirves oli näkynyt pintamaassa.
Vuoden 2013 tarkastuksen yhteydessä ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Wittenberginkatu (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Porvoon museon kokoelmissa on keramiikanpala BM1958114, joka on löytynyt tontin Wittenberginkatu 11 pihalta. Löytötiedoissa pala on ajoitettu keskiajalle ja lisätiedoissa sanotaan, että läheisyydessä voi olla hautoja.
Paikka on modernia omakotitalon pihamaata eikä ole tietoa, mihin esim. oletus haudoista perustuu.

Mariedal (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peltotöiden yhteydessä löytyi alkeellinen kivikirves (löytöpvm. 20.6.2019).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 15185.

Linnavuorenpuisto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Viljelypalstan perennapenkistä löytyi mahdollinen kivikirveen tai -taltan katkelma. Löytöpaikka sijaitsee kivikautisessa merenpohjassa 5 metrin korkeuskäyrän alapuolella.

Ormbergen 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä sirpin terä. Löydettäessä esine oli pintaturpeen alla, kahden kiven välisessä raossa (löytöpvm. 13.5.2020)

Tomtbacka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä kaksi esinettä (toinen pieni hevosenkenkäsolki).

Strandvik (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2019 raha, Kustaa Vaasan ½ markkaa 1539/1540. Alakohteena veitsen päätehela. Lisäksi pellolta on lyyranmuotoisen tulusraudan katkelma.

Valkamanpuisto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä pieni hevosenkenkäsolki (1000- tai 1100-luvulta) ja klippinkiraha noin vuodelta 1520. Ilppari ILM25918, 25919. Samalta pellolta on myös löydetty mm. suiponsoikea kupurasolki. K.s. kohde Esboåkern 1000027736

Tjusterbybergen 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä osittain sulaneita lyijylevyn katkelmia. Lisäksi näiden yhteydestä löytyi viisi takonaulaa, joita ei liitetty kokoelmiin (löytöpvm. 13.5.2020). Löytökohdan viereisessä kalliossa havaittiin n. 10-15 cm leveä ja syvä reikä, mutta se on todennäköisesti luontainen.

Lillgård (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 vyönhela.

Nybyberget 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Luonnossa liikkuessa löytyi suuri pala mahdollista savitiivistettä (löytöpvm. 18.5.2020)

Lamminjärvi (1000047522) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kuivuneen järven rannan tuntumasta löytyi kvartsi-iskos (19.6.2020).

Tavastby 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kirveen teräkatkelma ja kaksi suorahamaraista veistä (löytöajankohta 2018). Alakohteena vuonna 2019 metallinetsinnässä löytynyt kaksoisnappi.

Ramsaynranta (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Helsingin Munkkiniemessä Ramsaynrannassa Meilahdentien sillan luona Saunalahdesta pohjoiseen ulottuvan salmen länsirannassa.
Puurunkoisen aluksen V-muotoinen kaari, joka on ilmeisesti peräisin aivan aluksen keulasta tai perästä. Osan paksuus on noin 17 cm, leveys noin 85 cm ja korkeus (kun V-muotoinen osa asetetaan maahan pystyasentoon) noin 56 cm. Rakenneosa on saattanut ajelehtia paikalle. Löytöpaikan ympäristössä ei tunneta laivanhylkyjä tai hylyn osia.
Rakenneosa löytyi sattumalta 2023. Osa jäi löytäjän haltuun, koska Museovirasto ei pitänyt tarpeellisena ottaa osaa esinekokoelmiinsa.

Greggböle gård 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2018 historiallisen ajan esineistöä, mm. tynnyrinhanan suljin.

Mattas (1000047618) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä vuosina 2018-2019 koristellun kupariseosesineen katkelma.

Prästgården (1000047620) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2019 koristeltu kupariseosesine. Alakohteena vuonna 2020 löytynyt sinettisormuksen katkelma.

Vataja (1000047621) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellon pinnasta on löytynyt kourutaltta. Taltta on hiottu muilta osin, mutta yksi sivu on karheampi. On mahdollista, että tältä sivulta olisi irronnut palanen kiveä. Taltan pituus on noin 12 cm.
Löytöpaikan korkeus on melko matala. Tämä alue on paljastunut veden alta vasta aivan kivikauden lopussa. Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu. Lisätietoja Ilpparissa.

Kasaberget 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kasabergetin tuhoutuneen röykkiön läheisyydestä löytyi putkiluun katkelma. Luu oli löydettäessä suoraan maanpinnalla ja sen yhteyttä hautaukseen ei voi arvioida varmuudella.
Kohteen tarkastuksessa 2022 ei havaittu luita tai muuta esineistöä.

Kvarnbacka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Bölen historiallisen kylänpaikan läheltä, koivun juurelta noin 20 cm syvyydestä on löytynyt Petersenin C-tyypin kirves myöhäisrautakaudelta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM27239.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lindnäs (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 sulanutta kupariseosmetallia noin 10-20 cm syvyydestä. Löytäjän mukaan löytöpaikalla on kivirakennelma sekä hiiltä, nokimaata ja palanutta /halkeillutta kiveä.

Uusmäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 luultavasti uudelle ajalle ajoittuva kirveenterä sekä hevosenkenkänaula noin 15 cm syvyydestä.

Mankåkern 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä sulaneen kupariseoksen pala.

Tjusterbybergen 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä silmäkirves.

Skalåkern (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 kupariseoksinen matkaikoni.

Mäntysaari (1000048453) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä uuden ajan kaksoisnappi.

Undermalm 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2023 löytynyt mm. viikinkiajalle ajoittuva kolmioneulan katkelma. Ilppari ILM28153.

Juko (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä syksyllä 2020 1500-luvulle ajoittuva veitsen ylähela sekä ajoittamaton lasihelmi.

Korsnäs 2 (1000048863) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä talonpoikaissormus.

Vainiolanhaara (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta löytyi grillin perustaa raivattaessa ja kantoa poistettaessa. Löytöpaikalla oli kiintokallion päällä maata ja kiviä noin 10-20 cm vahvuudelta. Mitään muuta mahdolliseen asuinpaikkaan viittaavaa ei löytöpaikalla havaittu. Pari metriä löytöpaikasta länteen on tasainen muutaman aarin laajuinen nurmikkopohja, jota oli löytäjän mukaan tasoitettu hiesupohjan päälle. Aluetta ei koekuopitettu, mutta se voi olla sovelias asuinpaikan sijainnille. Parikymmentä metriä löytöpaikasta etelään on röykkiökohde Bredviken (1000006141).

Bjurböle 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä hippokamppi-aiheinen koristehela.

Bjurböleby 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä pöytäveitsen päätyhela.

Ellmattas (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Metallinetsinnässä löytyi pronssikautinen olkakirveenterä. Löytöpaikka tarkastettiin yhdessä löytäjän kanssa. Paikka on melko tasaista savipeltoa. Savipellon ympärillä olevilla mäillä on useampi pronssikautinen hautaröykkiö.

Hommas 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kupariseoksesta valetun kotkan pään katkelma.

Kuusikko (1000049281) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Siirtolohkareen vierestä löytyi metallinetsinnässä rautainen paimensauvaneula.

Kannistonhaka 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä tammikuussa 2020 hevosen viskari noin 5 cm syvyydestä.

Nummenranta 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä tammikuussa 2020 kolme hevosen viskaria (ks. myös alakohteet).

Porrinhaka (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä aaltoreunainen hevosenkenkä.

Vargberget (1000049493) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Kalliossa olevasta luolasta löytyi koristeltu luulusikan varsi.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM17214.

Tömisevä 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Peltosaarekkeesta löytyi metallinetsinnässä kannus.

Ylimmäinen 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä lokakuussa 2020 mahdollisesti keskiaikainen veitsenterä 12 cm syvyydestä hiekkamaasta.

Kotikumpu (1000049564) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä alkuvuodesta 2018 jääkengän katkelma.

Sunanlaakso Torpanhaka (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Ojan penkalta löytyi metallinetsinnässä aaltoreunaisen hevosenkengän puolikas.

Hevoshaanpelto 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt koekuopituksessa kvartsia. Maaperässä ei ole kiveä, josta kvartsit olivat voineet lohjeta, joten ne liittynevät ihmisen liikkumiseen alueella kivikaudella. Lähimmät kivikautiset löydöt ovat 200 metrin päässä koillisessa sijaitseva kiviesineen löytöpaikka Hevoshaka sekä noin 100 metriä luoteeseen sijaitseva kivikautinen asuinpaikka Hevoshaanpelto.

Källviklandet (Löytöpaikat)

Juko 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä yksipiikkinen viskari.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 18495

Hämeenkylän pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellosta löytyi toukokuussa 2020 katkelmallinen piinuolenkärki peltomaan pinnasta.

Degermossen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tammikuussa 2020 löytyi piiveitsi tai -sirppi metsän ja pellon välille tehdyltä uudelta tieltä. Löytöpaikka lienee sekundäärinen. Löytäjän mukaan maata on liikuteltu paikallisesti.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM17228.

Rilax Västerbacka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytynyt metallinetsinnässä kaksi varsiputkellista rautapiikkiä, mittasuhteidensa perusteella ehkä talonpoikaisia keihäänkärkiä tai jonkinlaisia nostopiikkejä.

Skytters 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Degeröntien pohjoispuolella oleva peltoalue. Pellon luoteislaita, luoteessa metsäalue, välissä pihaan johtava hiekkatie.
Loivasti itäkaakkoon laskeva hiekkainen peltorinne, itäpuolella sekametsää kasvava kallioinen rinne. Länsipuolella potentiaalinen asuinpaikka. Alue oli inventointihetkellä kesannolla. Pelto äestetty, havainnointiolosuhteet eivät olleet parhaat mahdolliset. Inventoinnissa löytyi kaksi kivikauteen viittaavaa löytöä: 1 kvartsi ja 1 hioinkiven katkelma.

Tuomala 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi keskiaikainen nuolenkärki soramaasta noin 15 cm syvyydestä.

Hagakärrsbergen 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Metsästä sammaleiselta kalliolta löytyi syyskuussa 2020 mahdollinen kvartsi-iskos. Alakohteena huhtikuussa 2021 löytynyt kvartsi-iskos.

Anikanniemi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä järven rannan läheltä löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 kalastuskoukku.

Hiiskula 4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta löytyi kaksi kvartsiitti-iskosta.

Domargård IX (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltojen ympäröimälle metsää kasvavalle kallio- / moreenisaarekkeelle tehtiin kaksi koekuoppaa. Toisesta löytyi pala rautakauden keramiikkaa ja toisesta kappale palanutta savea tai savitiivistettä. Löydöt sijaitsivat noin 20 cm paksuisessa sekoittuneessa entisessä peltomaakerroksessa. Ehjää kulttuurikerrosta tai merkkejä rakenteista ei havaittu.
Löydöt viittaavat tienoolla olevaan rautakautiseen muinaisjäännökseen, lähinnä asuinpaikkaan. Tarkemmat tutkimukset tienoolla olisivat aiheellisia.

Domargård X (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltojen ympäröimän kallio- / moreenisaarekkeen melko jyrkästi itään viettävälle rinteelle tehdyistä koekuopista löytyi kappale rautakauden keramiikkaa. Pohjoisemman kuopan koordinaati N 6660754 E 312654. Löydöt olivat noin 20 cm paksuisessa sekoittuneessa pintakerroksessa, jossa ei ollut muita merkkejä muinaisjäännöksistä (ei esim. nokea). Maa vaikutti vierineen ylempää rinteestä. Jyrkkyyden vuoksi rinne ei vaikuta mahdolliselta asuinpaikalta, mutta se soveltuisi rautakautisen polttokenttäkalmiston paikaksi.

Dobbas (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä lokakuussa 2019 ikoniriipuksen katkelmia.

Juko 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä 1500/1600-luvun sormus.

Petas (1000050810) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytyi sulaneen kupariseoksen palanen.

Kokonmäki 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä mäeltä löytyi metallinetsinnässä kävelykepin nuppi.

Sköldargård Kyrkåkern 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä 1500 - 1900-lukujen asutukseen liittyviä pienesineitä ja katkelmia, kuten pöytäveitsen päätehela ja padanjalka.

Nystugubackas (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä toukokuussa 2021 hevosen viskari.

Alhov S (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Joen eteläisestä penkasta löytynyt keskiaikaisen Siegburg-tyyppisen kivisaviastian kappale.

Fastarbyslätten (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on huhtikuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä kiertojalkainen kaarisolki. Ilppari ILM29566. Vaatii tarkempaa selvitystä,

Västerbybäcken (Löytöpaikat)
Historiallinen; Västerbybäckenin länsipuolisesta pellosta on löytynyt metallinetsinnässä laajalta alueelta ainakin pääasiassa 1700- ja 1800-luvuille ajoittuvia rahoja, pienesineitä ja katkelmia. Joukossa myös hopeatanko (ajoitukseltaan epäselvää pilkko- tai raaka-ainehopeaa). Ilppari ILM29556.

Kotikumpu 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellon reunassa olleesta raivauskiveyksestä löytyi kivien siirron yhteydessä hiomakiven katkelma ja hiottuja kiviä.

Siggby Östergård (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on marraskuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä esineenkatkelmia, joiden joukossa on myös myöhäisrautakautisia löytöjä (massiivisen rannerenkaan katkelma ja räpyläriipus, ks. myös alakohteet). ILM29037, ILM28992.

Liikoonmäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pieneltä suoalueelta löytyi metallinetsinnässä kolme veistä.

Metsä-Katila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä talonpoikaista käsityötä olevan sormuksen katkelma, vyönhela ja kiekkonappi.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari 18522.

Kärrby 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisen löytöpaikan ohjeellinen sijainti. Alueelta on vuonna 2024 suullisesti aluevastuumuseolle tehdyn kansalaisilmoituksen perusteella löytynyt useita vuosia sitten kivikautinen sirppi. Löydön materiaali ja tämänhetkinen sijaintipaikka eivät ole tiedossa.

Tyyskylänpuisto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsäisestä mäenrinteestä löytyi metallinetsinnässä panssarinuolenkärki. Lisäksi läheisyydestä on löytönä mahdollinen plombin katkelma ja rautahela..
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 18833 ja 18862.

Greis (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä padan korvake ja muuta historiallisen ajan esineistöä.

Pukkivuorentie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Metsästä löytyi luonnossa liikkuessa pieni kvartsi-iskos.

Ojala (1000051262) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä rautainen rissakannus.

Kullo Smeds ja Lill-Antas 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Piha-alueelta on löytynyt uuden ajan keramiikkaa, rahoja ja muuta esineistöä.

Baijarsin pelto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt raha.

Söderskog Bredängen (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Metallinpaljastimella löydetty pronssikautinen reunakirves peltomaasta. Savisesta pellosta ei löytynyt merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kirveen reunat on viistetty uudelleenvarttamista varten.

Yli-Santapohja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiekkatien reunasta löytyi kvartsi-iskos.

Bolomaren 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä elokuussa 2019 löytyi metsän ja pellon väliseltä penkereeltä metalli-ikonin katkelma.

Albackaåkrarna (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä tynnyrinhanan putken kantakatkelma.

Hagakärrsbergen 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ulkoilualueelta on löytynyt runsaasti kvartsi-iskoksia.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 16830

Metsärinne (1000052510) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä häränsilmäleimoilla koristeltu hihnan tai vyön päätehela.

Mellangård I (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä keskiaikainen leimasin.

Blåbärkärrsbergen 4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt pieni kvartsi-iskos.

Laurila (1000052968) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta on löytynyt kiilleliuskeesta tehty tasataltta.

Koivuhaka (1000052972) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt vyön- tai hihnansolki.

Pappilanvieruspelto 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2021 pellosta löytyi kirjansolki.

Lillkroksnäs (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi koruesineen katkelma.

Uotila 2 (1000053120) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt lyijyplombi.

Kortteli 8 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt klippinki.

Kuusela (1000053275) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1956 ojankaivussa on löytynyt iso nelisivuinen oikokirves, jossa on heikosti muotoiltu olka. Ilppari ILM11072.

Blåbärkärrsbergen 5 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt osittain hiotulta vaikuttavan kiviesineen katkelma. Lisäksi alueella on havaittu maassa olevia painaumia.

Sahamäentie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on lokakuussa 2024 löytänyt kvartsi-iskoksia Sahamäentien itäpuolisen pellon luoteiskulmasta. Ilppari ILM32711.
Vaatii tarkempaa selvitystä.

Tuusulanväylä-Junkersintie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on vuonna 2024 löytänyt useita iskettyjä kvartseja Tuusulanväylän länsipuoliselta kalliolta. Löytäjän mukaan kalliossa on louhittuja kvartsisuonia. Tarkempaa tietoa viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM32320.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hyria (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2024 löytynyt Vantaanjoen rantatöyräästä noin 50 cm syvyydestä, 5 - 10 metrin päässä joesta, rautakauden lopulle ajoittuva partakirves. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM32697.

Riåkerskullen (Asuinpaikat)
Rautakautinen; KM 14777 ja KM 17642 saviastianpalojen löytöpaikka, joka saattaa olla rautakautinen asuinpaikka.
KM 14777: Saviastianpaloja 7 kpl, joista 3 reunapalaa. Palat koristelemattomia.
Löydöt on tehty vuosien 1957-1959 aikana hiekkakuopasta, joka sijaitsee Snobbersin tilan maalla Karjaan pitäjän Västanbyn kylässä. Hiekkakuoppa sijaitsee n. 200 m lounaaseen Snobbersin talosta. Useat palat on löydetty heti turpeen alta, mutta myös syvemmältäkin. Saviastianpalojen ympärillä oli nokea, kiilankappaleita ja palaneita
kiviä(hiekkakuopan eteläreunassa) Vuoden 1959 ilmoituksensa mukaan on löytäjällä vielä hallussaan n. 25 pienempää palaa (samasta paikasta löydettyjä).

Lillträsket 1 (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Maanviljelijä Erik Johanssonilta saatujen tietojen perusteella ruuhi oli löydetty vuonna 1938 Lillträsket -nimistä järveä kuivattaessa. Ruuhi oli ollut noin 80-100 cm:n syvyydessä. Ruuhi oli oikein päin, ojan suuntaisesti. Samassa paikassa oli muita puita (honkia), jotka jäivät paikalleen ojaan. Järveä kuivattaneet miehet olivat yöpyneenä Johanssonin kotitalossa (hänen ollessaan tuolloin pieni poika), jolloin he kertoivat löytäneensä ruuhen. Ruuhi oli aluksi tallessa Lapinjärven ruotsinkielisessä maamieskoulussa, josta se siirrettiin Kapellbyn koulun kellariin (Sirkka-Liisa Seppälän ilmoitus 2024). Ruuhesta tehtiin Lapinjärven esihistorianäyttelyn (1995-1996) yhteydessä Seppälän ehdotuksesta dendrokronologinen ajoitus (Zetterberg 95-224). Sen mukaan ruuhen ikä ajoittuu vuosien 1470-1550 välille. Samalla analysoitiin puulaji, joka on mäntyä. Ruuhen pituus on 550 cm, leveys 55 cm ja korkeus keulassa 40 cm. Ruuhen nykyinen olinpaikka ei ole tiedossa.

Piurunkoski 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt lyyranmuotoinen tulusrauta.

Långsnoträsket (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Kansallismuseon kokoelmien löytötietojen mukaan (K 5336 (Espoo)
Pääluettelo v. 1909): Ekstocken framgräfdes af herrarna Cederhvarf och Hackman ett litet stycke (ca 25 m) norrom Långsnårsträskets nordvästra strand på Suna gård mark i Södervik by af Espo socken. Båten låg ca 60-65 sm under jordytan i gyttjig mark på ett ställe, som förrut hade stått under den numera nästan uttorkade sjöns vatten. Ruuhi on em. tietojen ja vanhojen karttojen perusteella paikannettu kuivatun järven luoteisrannalle. Nykyään alue on suota.

Sälinkää Mattila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Punasavisen eläinfiguurin löytöpaikka.

Käkikoski (Löytöpaikat)
Historiallinen; Ruuhen löytöpaikka kosken alla olevassa suvannossa. Ruuhi on talletettu Porlammin kotiseutumuseon kokoelmiin numerolla 343.

Lillbass (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt uuden ajan kengänsolki.

Lillgård (1000053882) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt läpikuultava lasihelmi. Pellolta on myös historiallisen ajan löytöjä, joita ei ole otettu kokoelmiin.

Lillbass 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pallomainen kulkunen.

Kanala 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt taitettu veitsi.

Brännbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Brännbacka-nimisen mäen pohjoisrinteessä. Maaperä hiekkaa.
Paikkaa ei tarkastettu maastossa. Paikalta on löytynyt tuuran kärki (KM 17600, diar 7.6.1968). Lauren 1993 mainitsee paikan osin tuhoutuneeksi ja että paikalta olisi löydetty myös kvartsia (aiemmin?). Tuhoutumiselle ei perusteluita. Muuta tietoa ei paikasta ole. Edgrenin ja Meinanderin raportteja en ole nähnyt (onko niitä?). Paikka on epämääräinen. Rajausta ei voi tehdä olemassa olevilla tiedoilla. Paikkaa ehkä syytä pitää mahdollisena muinaisjäännöksenä. Paikka aiemmin kiinteä muinaisjäännös.

Porvoonjoki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Porvoonjoesta löytyi liitupiippu sukeltaen tehtyjen vuollejokisimpukkatutkimuksien yhteydessä.

Sillböle Norrängen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt pieniä kvartsi-iskoksia.

Slikko 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä heinäkuussa 2022 metsästä löytyi rautakuonaa.

Sonsbrobacken (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä marraskuussa 2021 metsästä löytyi yksipiikkinen viskari noin 10 cm syvyydestä.

Olsböle Hällsby 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä syyskuussa 2022 pellosta löytyi mahdollinen hevosenkenkäsoljen neula, sinettileimasin ja historiallisia esineitä.

Smedsede 2 (1000055115) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä kesällä 2022 pellosta löytyi mahdollinen gotlantilaisen rahan katkelma.

Myyraksenoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalla tehdyn salaojakaivun yhteydessä arkeologian harrastaja Harri Hautala löysi salaojan täyttömaasta kvartseja. Maaperä on savinen. Lähistöltä on muitakin kivikautisia löytöjä.

Hesus kivikautinen löytöpaikka (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Östersundomin inventoinnin 2022-23 yhteydessä löydettiin kaksi mahdollisesti kivikauteen ajoittuvaa irtolöytöä. Löytöpaikka sijaitsee 400 metriä Östersundomin kartanon muinaisjäännösalueelta luoteeseen. Esineet löytyivät länteen laskevan pellon laidalta sijoittuen 15–20 metrin korkeuskäyrien väliin.
Löydöistä toinen on mahdollisesti reunaisketty vihertävästä kvartsiitista muokattu esine, joka poimittiin maan pinnalta. Toinen löytö löytyi hieman edellisen luoteispuolelta, alempaa rinteestä. Kyseessä kvartsi-iskos, joka havaittiin osittain pintamaahan hautautuneena. Iskos oli kahdessa osassa.
Alueella tehtiin useita koepistoja ja kaksi 0,5 m x 0,5 m kokoista koekuoppaa, mutta mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa ei löydetty. Paikka on ollut läpi neoliittisen kivikauden suojaisan niemen itäpuolella ja aivan karikkeen alla oleva pintamaa on alueella karkeaa hiekkaa/hiekkamoreenia. Hiekkamaa muuttuu pohjamaata kohden asteittain savisemmaksi ja pohjamaa on savea.
Kivikautinen kohde on merkitty lajilla mahdollinen muinaisjäännös, sillä esinelöydöt viittaavat toimintaan kivikaudella, mutta selkeät merkit asuinpaikasta jäivät löytämättä. Alue on rajattu korkeuskäyrien 15–25 m välille länsi-lounaaseen laskevaan rinteeseen. Alue vaatii tarkempaa tutkimusta.
Myös historiallisen ajan jälkien löytäminen alueelta on mahdollista, sillä alueelta havaittiin myös kaksi kuoppaa. Alue on sikäli mielenkiintoinen, sillä ympäristössä on sijainnut Östersundomin kartanon torppia. Viereisen pellon nimi ”Hesus” näkyy 1700-1900-lukujen kartoilla ja kartanon torppa Häsus mainitaan jo 1777, mutta se on saattanut olla olemassa jo aiemmin eri nimellä.

Kittelänkoski 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hevoslaitumelta löytynyt kvartsi-iskos keväällä 2020.

Sirkka (1000055270) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 pellosta löytyi lyijypaino.

Stor-Kvis (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt historiallisen ajan valjaskulkunen.

Lillbass 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä vyönhela.

Sona (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pienen kalliosaarekkeen pohjoisjuurelta, kyntökerroksesta, on metallinetsinnässä löytynyt viikinkiajan alkuun ajoittuvan leijonasoljen katkelma. Ilppari ILM23440.

Torsböle-Bastjö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolla on havaittu kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta (Ilppari ILM17896).

Prästgården (1000055556) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kasvikoristeinen kupariseosesine.

Lövvik (1000055639) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalle tehdyistä koekuopista on löytynyt kaksi kvartsi-iskosta. Selkeitä viitteitä asuinpaikasta ei kuitenkaan ole saatu.

Suomies 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta on löytynyt ns. yksipiikkinen viskari, ajoitukseltaan rautakautisena ja keskiaikaisena pidetty esinemuoto. Ilppari ILM18734.

Hemängen (1000055833) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöalue sijaitsee Herralassa Sipoonjoen laakson itäreunalla, Petisbacken-nimisen mäen länsipuolisessa pellossa. Joen itärannalla oli laaja kynnetty peltoalue, jota pintapoimittiin noin 500 metrin matkalta. Paikka voisi olla korkeutensa puolesta sopiva kivikautiselle asutukselle. Toisaalta mäen rinne on varsin jyrkkä ja pelto sen alla tasainen ja savinen. Löydöt jäivät kuitenkin vähäisiksi, vaikka olosuhteet olivat hyvät. Vain kaksi yksittäistä kvartsi-iskosta tai -palaa havaittiin. Löytökohtien etäisyys toisistaan oli 200 metriä. Lisäksi löytyi historiallisen ajan esineitä kuten liitupiippujen kappaleita ja hioinkivi. Historiallisen ajan löydöt liittynevät pellon eteläpuoliseen Herralan kylän historiallisen ajan asuinpaikkoihin

Åbilen (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pellosta on löytynyt kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Löytöalue sijaitsee selvästi kivikautisten merenrantakorkeuksien alapuolella, suunnilleen 7,5 - 10 metrin korkeuskäyrien välissä. Ilppari ILM34203.

Jokitila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peltosaarekkeen koillispuolelta 30 metrin korkeuskäyrän läheltä pellosta on löytynyt kvartsi-iskoksia (Ilppari ILM34018).

Purola (1000055915) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt pellosta iskettyjä kvartseja ja hioimen katkelman. Ilppari ILM34108.

Backas 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt pellosta iskettyjä kvartseja 20 metrin korkeuskäyrän liepeiltä. Ilppari ILM34131.

Isokallio (1000055917) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt pellosta iskettyjä kvartseja. (Ilppari ILM34107).

Söderkulla Sipoonjoen varren pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on huhtikuussa 2025 löytänyt iskettyjä kvartseja ja kivilaji-iskoksia pellon itäosasta 20 metrin korkeuskäyrän liepeiltä. Löytöalueen ilmoitettu laajuus noin 180 metriä luode-kaakko-suunnassa ja 60 metriä lounas-koillinen-suunnassa. Ilppari ILM34269.
Vaatii tarkempaa selvitystä.

Uppbyggars (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Tankovainion asemakaava-alueella metsäisen ja kivikkoisen moreeniharjanteen päällä. Paikalla on aikaisemmin pronssikautiseksi tulkittu läpimitaltaan viisi metrinen kiveys, josta on otettu kiviä vieressä sijaitsevaan majanpohjaan. Kyseessä näyttäisi kuitenkin olevan luontainen Litorinameren aikainen rantakivikko.
Helsingin luontotietojärjestelmä: Muinaisrantakivikko mäen laella, koko n. 15 x 10 m. Kivien koko n. 0,4-1,0 m. Osin melko rehevän kasvillisuuden peittämä. Harvempaa kivikkoa myös ympärillä. Epäilty myös muinaishaudaksi, mutta enin osa kivistä on liian isoja ihmisen kannettavaksi. Voi silti olla osin ihmisen muokkaama.

Kylpylän kallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Siuntion Kalansin kylässä (Västerbyssä) heti Siuntion kylpylärakennusten luoteispuolella sijaitsee pyöreämuotoinen kallionnyppylä, jonka itä- ja kaakkoisrunteessä on noin 20 m huipulta vallimaista kivimuodostelmaa noin 26 m matkalla. Vallin leveys vaihtelee 0,5-3 m välillä ja se on paikoin hyvinkin hajallaan. Kivet ovat sammal- ja turvepeitteisiä luonnokiviä. Vallin alapuolella on suurempiakin kiviä, jotka voivat olla ylempää peräisin. Valli on kaakon suunnassa olevan kannasmaisen maastokohdan suunnassa, josta alue on yhteydessä Kalansbergetin kallioalueeseen. Kallio on jyrkimmillään pohjoisen ja lännen suunnassa. Kohde on paikannettu inventoinnissa 2002, mutta siinä yhteydessä ei todeta arviota, onko kyseessä mahdollisesti linnavuori. Lähellä sijaitseva Skällbergetin linnavuori on peltoaukean toisella puolella, Siuntion kirkon vieressä, noin 700 m pohjoisluoteeseen Kylpylän kalliosta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Kyseessä on luonnonmuodostuma.

Tiistilä (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Pyyntitien ja Viistotien välisellä kalliolla sijaitsee useita vierekkäisiä itä–länsisuuntaisia pirunpeltoja. Pirunpeltoja on paikoin hajotettu ja kaiveltu. Jos kalliolla on ollut yksi tai useampia röykkiöitä, ne on täysin hajotettu ja niitten mahdollisia jäänteitä ei voi erottaa muista kivistä. Laajahkon kallion ympärille on noussut useita melko uusia kerrostaloja. Itse kallion alue on toistaiseksi koskematon.

Piispanmäki (49090002) (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Pirunpelto sijaitsee noin 50 m länteen Pihatörmä 6:n rivitaloista havumetsää kasvavan kallion laella, korkeimman kohdan pohjois- ja länsipuolella. Kiveys on noin 30 x 35 m laajuinen. Kivikkoon on kaivettu kuoppa, jonka halkaisija on noin 2 m.

Kakolanmäki (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Pirunpelto sijaitsee Kakolamäen laella, n. 300 m Porontien ja Kehä III:n risteyksestä luoteeseen. Kooltaan se on noin 20 x 40 m.

Pöllökallio (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Pöllökallion pirunpelto sijaitsee 1,2 km länteen Vihdintien ja Rajatorpantien risteyksestä, lähellä kallion lakea Rajatorpantiestä n. 150 m etelään. Kivikko on kooltaan 15 x 50 m. Pirunpelto on tarkastettu aikaisemmin ja silloin pidettiin mahdollisena, että luonnonkivikon koillispäässä saattaisi olla hautaus, sillä itäreuna on selväpiirteinen ja jyrkkä. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että hautauksen mahdollisuus pirunpellossa on epätodennäköinen, joskin mahdollinen.

Hagakärrsbergen (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Pirunpelto sijaitsee Tuupakantien ja Riistatien risteyksestä n. 400 m eteläkaakkoon kallion laella. Kivikko on osittain aluskasvillisuuden peitossa. Se on kooltaan arviolta noin 30 m x 60 m. Paikka tarkastettiin vuoden 2000 inventoinnin yhteydessä. Pirunpelto on luonnonmuodostelma eikä siinä havaittu mitään ihmisen tekemää.

Vormöskatan (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Vormön saaren itäkärjen Vormöskatanin alueella on havaittu 4 erillistä muinaisrantakohdetta, joista kahdessa on lisäksi ajaltaan epämääräisiä kaivettuja pieniä kuopanteita. Pohjoisin koordinaattien osoittama kohde (A) on kallioiden välinen hieman röykkiömäinen harjanne osittain pohjoiseen laskevassa kalliorinteessä (yhtenäiskoord. p=6659 319; i=3345 665). Siinä havaittiin sekä tuore että pari selvästi vanhempaa kaivettua kuoppaa, mahdollisesti tilapäissuojia, varastoja tai muuta tarkoitusta varten kaivettuja. Tästä n. 60 m etelään matalammalla oli niin ikään suureksi osaksi peittyneeseen kivikkoon kaivettu kuopanne (C, p=6659 261; i=3345 673)). Edellisten välissä on lisäksi matalahko laajempi, likimain 10-metrinen kivikkoalue (B, p=6659 292; i=3345 676)). Edelleen kaakkoon runsas 50 m on lisäksi n. 10 m korkeusvaiheilla selvä rantakivikko (D, p=6659 228; i=3345 732).

Johannesgatan (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inventoinnissa 1981 (Hirviluoto - Suominen) mainituille tonteille on rakennettu viime vuosien aikana. Epävarma muinaisjäännös on siten todennäköisesti tuhoutunut tonttien pihamaita muokattaessa. Rinteessä erottui siellä luontaista muinaisrantakivikkoa ja tonteilla yksittäisiä kiviä. Mitään latomusta ei paikalla havaittu.

Svartån suu (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ei muinaisjäännös (Moisanen 1991).

Binalsberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Merkitty muinaisjäännösmerkillä peruskarttalehteen 2014 08 KARIS (1982, pp. 1990), mutta arkistotietojen (Nordman 1937, Siiriäinen 1970) perusteella kyseessä ei ole muinaisjäännös vaan luonnonkivikko, ns. pirunpelto.

Jurka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Karjaan keskiosassa noin 200 m etelään Sannäsin koulusta Rackarhagenin alueella.
Paikka on tarkastettu 1993 (Moisanen) paikkakunnalla kiertäneiden huhujen takia maanomistajan pyynnöstä, koska tällä oli tarve soranottoon. Tarkastuksen mukaan kyseessä on luonnonkivikko, ns. pirunpelto.

Brinkesbacken (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kalliotasanteen alapuolella loivassa eteläisessä kalliorinteessä sijaitseva luonnonkivikko, johon on kaivettu kuoppa. Kuopan seinät on ladottu melko sileiksi.

Markolankallio (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kallion laella kalliopohjalla laaja kivikasautuma, halkaisija n. 30 m. Kivikkoon on kaivettu kuoppia 1950-luvulla, ehkä myöhemminkin (Olavi Vestmanin tiedonanto Museovirastolle, kyselylehtinen, kartta, kaksi valokuvaa - saapunut 27.5.1999). Pirjo Uino vastannut Vestmanille 8.10.1999 kirjeitse (no:tta, arkistossa), että kyse on luonnonmuodostumasta (ei käyty tarkastamassa paikkaa itse kohteessa). Tämän voi päätellä Vestmanin valokuvien ja korkeussijainnin perusteella.

Kirkkokallio (701090001) (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Mahdollinen hiidenkirnu. Leveys n. 6 m, syv. n. 3 m. Ei löytöjä. Kohteesta ilmoittanut pyhtääläinen harrastaja Rune Nygård (Siltakylä) syksyllä 1999. Verif.

Skallholmen (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Skallholmenin keskiosassa metsittyvän peltoalueen eteläpuolella, kallion juurella olevassa pirunpellossa. Paikalla kasvaa havumetsää.
Kallion juurella olevassa pirunpellossa on kaksi kuoppaa. Itäisemmman halk. 1,2 m, syvyys 0,8 m. Läntisen halk. n. 3 m, syvyys 1,5 m. Kuoppien reunoilla on niistä nosteltuja kiviä. Isompi kuopista on saattanut olla alunperin röykkiö

Amiralsmalmen (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Amiralsmalmenilla harjun laella olevaan pirunpeltoon on tehty kivikehiä, joiden keskellä on kivikosta valittu pyöreä kivi. Metsäkoneet ovat tuhonneet osan kehistä.

Österrödjeberget (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Österödjebergetilla on pirunpelto, jonka eteläosassa on suorakulmainen kuoppa (n. 4 x 6 m). kokonsa puolesta kaivanto eroaa pirunpelloissa ueasti tavattavista luultavasti uteliaiden kaivamista matalista kuopanteista, jollaisia on myös tässäkin pirunpellossa.

Viikkello (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Luontainen soran ja kiven sekainen kumpu sijaitsee havumetsässä n. 1 km itään Metsätieteellisestä tutkimuskeskuksesta kevyenliikenteenväylän ja Tuusulanväylän välisellä kapealla alueella. Kumpu on halkaisijaltaan 12 metriä ja korkeutta sillä on hieman toista metriä. Kummun lähellä sijaitsee toinen, 25 metriä pitkä ja 10 metriä leveä koillis-lounaissuuntainen kumpare.

Köukso (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Pirunpelto.

Kusen (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Karjaan Knapsbyn kylässä sijaitsevan Trollbergetin luoteispuoleisen Kusen-nimisen purolaakson luoteispuolella sijaitseva kalliomäki, jonka laajahkon laen koillisreunan harjanteella on SE-NW -suuntainen n. 20 m pitkä ja pääosin n. 10 m leveä pirunpelto. Sen kaakkoispäässä on hieman korkeampaa osaa, joka muistuttaa laajaa matalaa röykkiötä. Myös tämän luoteispuolella on korkeampaa osaa, jossa on ilmeinen aarteenetsijöiden kuoppa. Kaakkoispään lounaispuolella on lisäksi erillistä kivikkoa, joka eteläreunassa rinteen suunnassa muodostaa vallimaista kohtaa. Kivikko on joka tapauksessa ensisijaisesti luonnonmuodostuma, vaikkei sen käyttöä metallikautisena hautapaikkana voidakaan kokonaan sulkea pois. Mäen lounaisreunan kalliopohjaiselta laelta, n. 100 m pirunpellosta, on laaja näkymä Mustionjokilaaksoon, joka n. 2 km etäisyydellä on ollut merenlahtena vielä pronnssikaudella.

Kojuddsberget/Pustberget (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Markus Hiekkasen v. 1976 paikallistama kolmiomaisena latomuksena pitämä kohde, joka myöhemmässä alueen kattavammassa inventoinnissa v. 1998 (H.Jansson) arvioitiin luontaiseksi kivikoksi.

Sarvaskallio (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Muinainen rantakivikko Jollaksen Sarvaskallion korkeimman nyppylän pohjois- ja luoteispuolella. Pituus noin 65 m, leveys noin 15 m. Kivikkoon, etenkin sen itäpäähän on kaiveltu kuoppia.
Helsingin kaupungin ympäristökeskuksen luontotietojärjestelmä: Pyöristyneistä kivistä (20-50 cm) koostuva Litorina-meren rantakivikko tasolla 22 m mpy. Alue on metsäinen ja kivet osin sammaloituneita. Alempana rinteessä on lohkareikkoa, kivet alle 1,5 m.

Kaitaankalliot (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Nk. pirunpelto Riilahdessa Kaitaankallioiksi kutsutun kallion kahden korkeimman "huipun" pohjois- ja länsipuolella. Näkyvissä olevaa kiveystä on noin 15 m levyisellä alueella, mutta kiveys ulottuu sammaleen alla huomattavasti laajemmalle alueelle.

Tonttukirkko (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Hallilan kylässä, Sulkavanjärven länsirannalla sijaitseva rauhoitettu kalliojyrkänteiden ja siirtolohkareiden muodostama luonnonmuistomerkki.

Iso Vasikkasaari (Stora Kalvholmen) (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Pirunpelto Ison Vasikkasaaren keskiosassa, kumpuilevan kallion loivasti etelään laskevalla reinteellä. Pirunpeltoa on lähinnä pienellä kumpareella. Kiviä on noin 5 x 5 m:n alalla.
Pirunpellon länsireunassa erottuu kaksi ihmisen tekemää vallia.

Gumbölemetsä (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Itäsalmessa, Porvoonväylän pohjoispuolella, laajan kalliomäen pohjoisreunalla, Storträsketistä 510 m itäkaakkoon. Paikalla on kallionotkelmassa luontainen kivikko, jossa kahden ison männyn juuret ovat nostaneet kiviä paikaltaan. Kivikossa ei havaittu 2007 inventoinnissa mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Röysö 2 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon sisäsaaristossa, Simsalöfjärdenin itäosassa, Röysön saaren kallioisen eteläpuoliskon keskiosassa. Paikalla on laaja avokallioalue, jossa on monessa kohtaa vallimaista luontaista kivikkoa. Kivikossa ei havaittu mitään ihmisen muokkauksen merkkejä.

Kitö Lindnäs (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon sisäsaaristossa, Löparöfjärdenin pohjoisrannalla olevan Kitön saaren keskiosassa. Saaren eteläinen osa on avokalliokohoumien täplittämä. Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa saaren asukkaan ilmoituksen perusteella. Lindnäsin tilasta n. 280 m koilliseen on kivinen mäki, johon liittyy tarinoita muinaishaudasta. Mäki on kuitenkin luontainen ja sen eteläreunalla on hyvin suurikokoisia kiviä. Mäen päälle on kaivettu kuoppa ilmeisesti hautatarinan innoittamana. Paikalla ei havaittu muuta erityistä.

Löparö Långberget 1 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon sisäsaaristossa, Siverfjärdenin etelärannalla sijaitsevan Löparön saaren koillisosassa. Paikalla on laaja lounais-koillissuuntainen avokallioalue, jonka koillisreunalla on luola. Hyvin jylhäpiirteisestä kalliosta on irronnut suuria siirtolohkareita, jotka yhdessä muodostavat erilaisia onkaloita ja railomaisia syvennyksiä. Kohde on geologisesti hyvin mielenkiintoinen.

Löparö Dyviksbergen (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon sisäsaaristossa, Siverfjärdenin etelärannalla sijaitsevan Löparön saaren luoteisosassa. Paikalla on laaja avokallioalue, jonka lounaisreuna on hyvin jyrkänteinen. Alue on geologisesti merkittävä ja se on suojeltu. Jyrkänteessä on kaksi suurempaa luolamaista syvennystä, useita jyrkänteitä ja railoja. Alue tarkastettiin 2007 inventoinnissa melko perusteellisesti kalliomaalauksen toivossa sellaista kuitenkaan löytämättä.

Lemminkäisen temppeli (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Lemminkäisen temppeliksi kutsuttu kolmesta suuresta siirtolohkareesta muodostunut luola sijaitsee Gumbostrandista Vainuddeniin johtavan tien pohjoispuolella. Luola on paikalla suoritettujen kaivausten jälkeen täyttynyt vedellä. Akanluolaksi kutsuttu muodostelma on aidattu tien puoleiselta reunaltaan. Luolan yläpuolella, avokallion päällä, on moderni kalliopiirros pisteessä pkoo: 6684740, ikoo: 3407429. Piirroksen laajuus on n. 100x50 cm ja siihen on kuvattu spiraalimainen kuvio, sahaviivaa ja nuolia.
Tarinan Lemminkäisen temppelistä on kertonut alkujaan sipoolainen Ior Bock (ent. Svedlin, synt. 1942) ja alun perin isältään kuuleman tarinan mukaan temppeli ajoittuu viikinkiaikaan, vuoteen 987 jKr. Kohde on geologisesti mielenkiintoinen.

Perttelinkirkko (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Perttelinkirkko on siirtolohkareiden muodostama luola Jäljänjärven luoteisrannalla. Perttelinkirkko sijaitsee Pohjois-Pusulassa Jäljänjärven pohjoisrannalla. Suuri siirtolohkare on merkitty peruskarttaan harjanteelle (Tammenharju) Saarijärven ja Jäljänjärven välille. Tammitie kulkee sen eteläpuolitse, kivi näkyy tielle. Ympäristö on metsää.
Sekä Perttelinkirkkoon että Pirunkirkkoon liittyy tarinoita pakopaikasta. Tammenharjun eteläpuolella virtaa järvien välillä pieni Tammenjoki. Nimensä se on saanut joessa olleesta padosta, tammesta. Kivi on luonnonmuodostuma, siinä ei ole näkyvissä mitään ihmisen tekemiä rakenteita. Lähinnä sen voisi luokitella tarinapaikaksi.

Pirunkirkko (1000008403) (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Pirunkirkko on siirtolohkareiden muodostama luola Antiaisen koillisrannalla. Pirunkirkko sijaitsee Antiaisen koillisrannalla, Antiaistentie ja Kaksiset-lampien välissä pienellä mäenkumpareella. Ympäristö on kallioista metsämaata.
Sekä Perttelinkirkkoon että Pirunkirkkoon liittyy tarinoita pakopaikasta. Kivi on luonnonmuodostuma, siinä ei ole näkyvissä mitään ihmisen tekemiä rakenteita. Lähinnä sen voisi luokitella tarinapaikaksi.

Kellomäki (1000011674) (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Luontaisia punaväriläiskiä irtolohkareessa Nukarin Kellomäellä.

Käringberget (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Luontainen, noin 70 x 20 metrin laajuinen kivikko Dalkullantien länsipuolisella sekametsää kasvavalla laajalla kallioalueella, lähellä kallion korkeinta kohtaa. Noin 600 m Humaljärvestä etelään ja 300 m Dalkullantiestä länteen.

Fårbässen (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Saari sijaitsee Tammisaaren saariston kaakkoisreunalla. Saaren keskikohdalla, korkeimmalla alueella, etelärinteessä on luonnomuodostuma. Siinä on kaksi kuoppaa.
Saaren mökkiasukkaiden mukaan paikalla on "viikinkihauta".

Sokotberget (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Boxissa, Porvoon moottoritieltä n. 1,4 km kaakkoon, Sukutbergetin kalliotasanteen pohjoislaidalla. A.W.Drake mainitsee inventointikertomuksessaan 1929 paikalla olevan halkaisijaltaan n. 7,5 m laajan ja 40 cm matalan kiveyksen, joka juuri ja juuri erottuu. Raportin reunaan on Anna-Liisa Hirviluoto tehnyt lyijykynällä merkinnän, että röykkiötä ei löydy maastosta. Pohjakallio mainitsee inventoinnissaan 1971 paikalla sijaitsevan n. 7x12 m laajan matalan kiviraunion, jonka keskelle on kaivettu kuoppa.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla ei havaittu mitään röykkiön tapaistakaan, vaan luontainen kivikko, johon oli tehty yksi selkeä ja toinen epämääräisempi, melko resentiltä vaikuttava kuoppa. Topografian perusteella alue on ollut pronssi- ja rautakaudella kaukana merenrannasta. Myös viereisellä mäellä sijainnut Grindibergenin "röykkiökohde", Sokotbergetistä n. 400 m länteen, osoittautui luontaiseksi kivikoksi ja se poistettiin muinaisjäännösrekisteristä.

Långträsket etelä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 34 metriä etelään Långträsketistä ja kaakkoon kalliomuodostelman korkeimmalta kohdalta. Paikalla kallio muodostaa lahtimaisen muodostelman, jonka alempaa reunaa kivivalli seurailee. Kivivallin mitat ovat 7,3 metriä x 5,40 metriä. Kyseessä lienee luonnollinen rantamuodostuma.
Kallion korkeimmalla kohdalla on pieni röykkiö, jonka luonnetta ei voitu vuoden 1997 inventoinnissa selvittää. Röykkiö on pyöreä, ja sen halkaisija on 1,1 metriä.

Svarvträsket (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Pirunpelto sijaitsee Bötesbertgetin koillisreunalla. Suoraan pohjoiseen pirunpellosta on voimalinja.

Gunnarsö 1 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Gunnarsön koillisosassa. Paikalla on röykkiö itään päin työntyvällä kallioniemekkeellä. Alueella kasvaa harva havumetsä.
Kivinen luonnonmuodostuma on paksun sammaleen peitossa ja muodoltaan lähinnä pyöreä. Sen kivet ovat sileitä ja pyöreitä, ja niiden halkaisija on 0,2 - 0,5 metriä. Luonnonmuodostumaan on ilmeisesti myöhemmin kajottu, sillä sen kiviä on maassa luonnonmuodostuman ympärillä. Kohteen halkaisija on 5,33 metriä ja korkeus 0.45 metriä.

Tovö Gunnarsö 5 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Gunnarsön eteläosassa, paikalla olevan kalliomuodostelman niemimäisen muodostelman eteläpäässä. Alueella kasvaa harva havumetsä.
Luonnonmuosotuma on muodoltaan pyöreä, ja koostuu niin kulmaikkaista kuin pyöreistäkin kivistä. Sen halkaisija on 3,05 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Luonnonmuodostumassa olevien kivien halkaisija on 0,2 - 0,4 metriä. Kohteeseen on kajottu ja sitä on mahdollisesti muotoiltu uudelleen. Sen keskellä on kraaterimainen kuoppa.

Kasberget 2 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Pirunpelto sijaitsee Torsön keskiosassa, noin 180 metriä etelään Råströmmenistä Ängsholmeniin vievältä tieltä.

Horsholmen (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Pirunpelto sijaitsee Horsholmenin saarella, pohjoiseen kalliosta, joka on saaren korkein kohta. Pirunpellon laajuus on 30 x 20 metriä.

Ådö (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Ådön itäosassa, itään viettävällä kalliolla. Alunperin kivet ovat sijainneet kalliossa olevassa notkossa. Osa kivistä on sittemmin nostettu pois notkosta. Luonnonmuodostuman laajuus on 4,2 x 3,4 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Muodostumassa olevien kivien halkaisija on 0,4 - 0,6 metriä.

Dönsbybergen (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Mustionjoen pohjoispuolellla Dönsbybergen-nimisen kallioalueen itäpäässä sijaitseva noin 7x16 m laajuinen pirunpelto. Se on länsi-itä -suuntaisen kallioharjannejakson jyrkän rinteen alla ja muodostuu erikokoisista pyöreistä lohkareista. Kivikossa on joitakin kaivelujälkiä ja se on sammaloitunut. Ympäristö on kuusivaltaista metsää.

Vähäjärvenkallio (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Muinainen rantakivikko, "pirunpelto", lähelle Vähäjärvenkallioiden korkeinta kohtaa Mäntsälän Saaressa.

Kissankulma (1000017929) (Luonnonmuodostumat)
Tuntematon ajoitus; Hilassa, Stormossavikin itärannalla Hilankalliontien päästä noin 100 metriä lounaaseen, kalliopaljastuman alapuolella oli havaittu rakennustöissä kivikkoa ja hiilipitoista hiekkaa kallion ja rantatörmän välisellä tasanteella. Tarkastuksessa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Skaftkärr 1 (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Paikalla on useita geologisia muodostumia, muinaisia rantakivikkoja ja jääkauden paikalle kasaamia reunamuodostumia. Kallioalueella on paikoin hyvin selkeä muinainen rantakivikko noin 30-35 m mpy ja paikoin ylempänä kallioalueella noin 40 m mpy. Kivikossa ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa, lukuun ottamatta joitain epämääräisiä kaivelun tai raivauksen merkkejä. Kyseessä on geologinen ilmiö kuten muinaisjäännösrekisterin muut mahdolliset kohteet Skaftkärr 2, 3 ja 4.

Skaftkärr 2 (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kyseessä on geologinen ilmiö kuten muinaisjäännösrekisterin mahdolliset kohteet Skaftkärr 1, 3 ja 4.

Skaftkärr 3 (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kyseessä on geologinen ilmiö kuten muinaisjäännösrekisterin mahdolliset kohteet Skaftkärr 1, 2 ja 4.

Tuntematon ajoitus; Kyseessä on geologinen ilmiö kuten muinaisjäännösrekisterin mahdolliset kohteet Skaftkärr 1, 2 ja 3.

Valborgsbacken (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Maanomistaja ilmoitti kohteen kenttätyövaiheen päätyttyä Kirkkonummen kulttuurisihteerin välityksellä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Kohde tarkastettu 7.4.2016 ja todettu luonnonmuodostelmaksi.

Kullö muinaisranta (Luonnonmuodostumat)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Kullön saaren keskiosassa, saaren korkeimmalla kohdalla, laajahkon kallioalu-een laella, mineraalimaalla. Paikalla on kupera kivikko, jonka laajuus on 15-20 x 10 m ja suurin korkeus ympäristöönsä nähden 1,5 m. Selkeitä reunoja ei erotu. Kiviaines vaihtelee peukalonpään kokoisesta 40-senttiseen, pääosa on pyöristyneitä. Kivien seassa ei ole maata. Kivikossa on neljä ilmeisesti myöhäisen kaivelun aiheuttamaa kuoppaa, joiden halkaisija on 1-1,5 m.
Kivikko muistuttaa jonkin verran hautaröykkiötä, mutta maastohavaintojen perusteella kyseessä on epäilemättä muinaisranta.

Gullö Sarvträsket SW (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kyseessä ei todennäköisesti ole muinaisjäännös vaan luontainen kumpare
rakkakivikossa.

Meri-Rastila (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Muinaisrantakivikko. Veikko Lehtosalon vuoden 1962 inventoinnin kartassa 3 on kohde nro 182. Tekstissä se mainitaan nimellä Rastila, retkeilymajan maasto, Jättiläisenlinna. Piste osoittaa muinaisrantakivikon kohdalle noin 30-33 m mpy:n korkeudelle. Se todettiin vuoden 1989 tarkastuksessa muinaisrantakivikoksi. Se on sijaitsee Merikorttikujan mahdollisesta röykkiöstä, ilmeisesti rantakivikosta, 1,7 km etelälounaaseen Rastilassa.
Helsingin luontotietojärjestelmässä kohdalla on erittäin laaja Litorina-meren rantakivikko korkeudella 30 m mpy, 7000 vuotta vanha.

Vaktanberget (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Pirunpelto, joka on ainakin 20 metriä pitkä ja noin 10 metriä leveä. Kulku koordinaattipisteestä kohti kaakkoa korkeuskäyrää myötäillen.

Pääkslahti (1000043214) (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Paikalla on kolme näkyvissä olevaa hiidenkirnua. Yksi hiidenkirnuista on merkitty maastoon. On mahdollista, että sammaleen alla on myös enemmän hiidenkirnuja.

Jofsin metsä (Luonnonmuodostumat)

Riskogen (Kultti- ja tarinapaikat)
Tuntematon ajoitus; Tarkkisissa sijaitsevan laajan Riskogen nimisen kallioalueen lounaisella länsilaidalla on suorakulmainen kivi, jonka päällä on yksi selvästi ihmisen kovertama kuoppa. Kuopan koko on noin 3,5-4,5 halkaisija ja syvyys n. 3 cm. Kiven koko on sen etelänpuoleisesta päädystä katsoen leveys 65 – 70 cm, korkeus 80 – 85 cm ja pituus 100 – 110 cm.

Holmberget (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Porvoon Hasselholmenin Holmbergetilla sijaitsevia muinaisiin rantamuodostelmiin liittyviä kivimuodostelmia.
2020: Paikalla on luonnonmuodostuma eli ns. pirunpelto. Avoin kivikko jatkuu kallion reunalta alarinteen kuusimetsään sammalpeitteisenä parin kymmenen metrin matkan. Pirunpeltoon on kaivettu neliön muotoinen, 0,5 m2 kokoinen kuoppa mikä vaikuttaa suhteellisen tuoreelta (myös Strandberg totesi tämän kuopan v. 1997).

Ryövärinmäki (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kansalaisilmoitukseen perustuva kohde. Heinässuontien itäpuolisen kallioseinämän juurella on kaksi kapeahkoa ja pienialaista lohkareluolaa. Eteläisemmän luolan etuosassa lattialla sijaitsee todennäköisesti luolan katon muodostavien lohkareiden joukosta tippunut kivi, jonka yläpinta on värjäytynyt punertavan ruskeaksi kalliosta veden mukana valuvan rautaoksidin tai muiden mineraalien vaikutuksesta. Samankaltaista värjäymää on havaittavissa molempien luolien seinäpinnoilla.

Hömansberget 2 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kansalaisilmoituksen perusteella tarkastettu kohde. Alle 150 m lounaaseen pronssikautinen röykkiö Hömansberget. Tarkastettu kohde vaikutti melko luontaiselta kivikolta, jossa oli hieman ihmiskäden jälkiä: ehkä viereistä peltotilkkua raivattaessa kivikkoon oli nostettu muutama kivi lisää. Harjanteen laki onhyvin kivistä, ja lähistöllä on runsaasti erilaisia vallimaisia mutta luontaisia kivimodostelmia ja halkeamia kalliossa.
Kohteen lähistöllä on merkkejä myös historiallisen ajan toiminnasta, mm. n. 2 x 2 m kuoppa ja mahdollinen tulipaikka kallion notkelmassa.

Långberget (1000050059) (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Muinaisrantakivikko. Havaittu asemakaavahankkeen yhteydessä.

Lassasberget (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde on melko selkeärajainen kivimuodostelma, joka koostuu suunnilleen saman kokoisista kivistä. Pienempien kivien seassa on silti suurempiakin kiviä. Kivet ovat paljolti sammaleen peitossa. Kivimuodostelma pääteltiin luonnonmuodostelmaksi, sillä se sijaitsee avokallioiden välissä notkelmassa ja muuten keskenään melko samankokoisten kivien joukossa on isompia kiviä.
Kivimuodostelman leveys on 12,5 m ja pituus 23 m. Kivien halkaisija on noin 0,3–0,5 metriä.

Santahaminan rautakaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Santahaminan pohjoisrannalta löydettiin 1780-luvulla rautamalmiesiintymä, jota todennäköisesti louhittiin ainakin koemielessä 1700-luvun lopussa. Vuonna 1825 malminetsijä S. Saweniuksen käydessä paikanpäällä hän löysi Santahaminasta vanhan pienen kaivosalun, joka oli avattu malmiesiintymään. Malmiesiintymän myöhemmästä käytöstä ei ole tietoa. Vuonna 1841 on vuorikomissaari G. Albrecht maininnut kaivoksen alun olemassaolon tutustuessaan Santahaminan esiintymään. Kyseessä lienee vähäinen magnetiittikarsimalmin esiintymä, josta on sivukivenä saadun "vihreäkiven" on mainittu sisältävän myös granaattia ja diopsidia. Paikalta mainitaan löytyvän myös iridisoivaa sarvivälkettä, josta on myöhemmin alettu käyttää korukivinimeä nuummiitti. Kaivoksen paikan on arvioitu sijaitsevan Laajasalosta johtavan sillan lähettyvillä Santahaminan pohjoisosassa.
Maanpuolustuskorkeakoululle johtavan tien pohjoispuolella, entisen kaupan, nykyisen paikoitusalueen kaakkoispuolella on matala kalliopaljastuma, jonka halki on louhittu noin neljä metriä leveä, parikymmentä metriä pitkä "käytävä". Käytävän noin 1–1,5 m korkeat seinämät ovat lohkotut ja kalliossa on halkaisijaltaan noin 3,5–4 cm kokoisia poranjälkiä. Ympäristössä kasvaa etupäässä lehtimetsää sekä nuorien puiden ja nokkosten sekaista pusikkoa. Paikkaa on pidetty mahdollisena rautakaivoksen paikkana. (Annetut koordinaatit ovat tästä kohteesta.) Santahaminan saarelta on louhittu kalliota ja kiveä Viaporin linnoituksen rakentamista varten runsaasti. Vastaavanlaisia lohkottuja kallionpintoja on nähtävissä ympäri saarta, mikä viittaisi siihen, ettei kyseinen kalliolouhos liity rautakaivokseen. Alkuperäistä rautakaivoksen paikkaa ei ole pystytty paikallistamaan. Mahdollista onkin, että koeluontoisesti louhittu kaivos on ollut pieni ja tuhoutunut myöhemmän linnoituksen ja muun rakennuskannan rakentamisen seurauksena.

Tesjoki Skårbäcksmossen (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee valtatien 7 kaakkoisreunassa, runsas kilometri Ruotsinpyhtään risteyksestä lounaaseen ja Ryttarträskistä 400 metriä luoteeseen.
Vähä-Ahvenkosken sotilasleiristä 700 metriä lounaaseen sijaitsevalla Skårbäckmossenin kalliomäellä tehtiin kesän 2009 aikana Tiehallinnon Kaakkois-Suomen tiepiirin kustannuksella Valtatie 7 uuden linjauksen rakentamiseen liittyviä arkeologisia kaivauksia. Kohdetta pidettiin inventointihavaintojen perusteella mahdollisena 1700-luvun sotilasleirinä. Tutkimusten yhteydessä kävi kuitenkin nopeasti ilmi se, etteivät paikalla olevat kivirakenteet liity sotilasleiriin. Paikalta havaittu majanpohja osoittautui tutkimusten aikana mahdolliseksi raivausröykkiöksi. Vallien ympäröimän suorakaiteenmuotoisen mahdollinen majanpohja osoittautui todennäköiseksi maa-aineksenottopaikaksi. Uunikiveystä muistuttavan kivilatomus siveys osoittautui sähkö- tai puhelintolpan paikaksi. Merkkejä sotilasleiristä paikalla ei havaittu.

Norrberget (Raaka-aineen hankintapaikat)
Moderni; Kohde sijaitsee Itäsalmessa Porvoonväylän pohjoispuolella, Storträsketistä 450 m lounaaseen. Paikalla on Gumbölemetsäksi kutsuttu korpialue, jolla risteilee muutamia metsäautoteitä ja retkeilypolkuja. Laajan kallioalueen keskiosasta löytyi 2007 inventoinnissa n. 30 m pitkä, kaakko-luodesuuntainen lohkarekivikko kahden tasaisen kallioalueen välillä. Räjäytetyltä näyttävät kivet on ladottu notkelmaan vyöhykkeeksi ja rakenteen lounaisreunalla, kivetyn kuopan päällä, on jäännöksiä puisesta katoksesta. Kohde tulkittiin toisen maailmansodan aikaiseksi puolustusvarustukseksi inventoinnissa 2007.
Kohde tarkastettiin 2022. Lohkarekivikko on todennäköisesti tienpohja, johon on louhittu länsipuolisesta kalliosta kivilouhetta. Tien leveys on noin 4 metriä ja sen pinnalla havaittiin hiekkaa tasoitteena. Lohkarekivikon kivissä näkyy porauksen jälkiä (poraus halk. 35 mm) ja kivikon länsipuolinen kallio näyttää louhitulta. Siellä täällä lähiympäristössä on louhekivikasoja. Tästä lohkarekivikosta noin 45 metriä etelään on toinen samantyyppinen kohta, missä kallioiden välinen notkelma on täytetty kivilouheella ja pinta on tiemäinen.
Alueen 1970-luvun ilmakuvista näkee, kuinka heti kohteen itäpuolella on laaja avohakkuualue (mahdollisesti ollut myös maa-aineksen ottoa). Paikalla vaikuttaa siis olevan pieni louhos ja kaksi lähekkäistä metsätien pohjaa, joiden rakennusmateriaaliksi on käytetty lähikalliosta louhittua kiveä.

Träskbacka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Timo Kihlström (os. Anttiinintie 13, 08700 Virkkala, puh. 019-341636) löysi keihäänkärjen kesällä 1951 n. 20 m Träskbackan asuintalon lounaisnurkasta lounaaseen hiekkamaasta. Jan Fast tarkasti paikan 2.7.1996. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittavaa ei löytynyt paikalla.

Myllyniitynojanvarsi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Muinainen pelto sijaitsee Myllyniitynojan varrella, Kankaanpään talosta 400 m pohjoiskoilliseen. Kohde edustaa Pornaisissa yleistä muinaisjäännöstyyppiä eli hylättyä peltoa, joka on vuosikymmeniä sitten kasvanut umpeen. Nyt pellosta on näkyvissä enää sarkojen väliset ojat n. 7 m välein ja pellolla kasvaa tiheää kuusikkoa. Paikka on kahden vielä viljelyksessä olevan pellon välissä. Pelto tuskin on 1700-lukua vanhempi, jolloin Vähä-Laukkosken kylä vasta muodostettiin.

Norrkulla Kyrkbacken (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Sipoon historiassa mainittu kirkonpaikka (s. 249-50). Peltojen ympäröimä, kuusimetsää kasvava mäki sijaitsee Norrkullan tilan rakennuksista n. 200 m etelään, Sipoonjoen itäpuolella. Mäen itäosassa on n. 40 m x 50 m hiekkakuoppa, josta on haettu hiekkaa aina vuosisadan alusta lähtien. Mäellä on lukuisia pienempiä hiekkanottokuoppia. Joskus 1920-30 -luvulla on mäeltä löydetty ihmisluita, mahdollisesti em. suuren kuopan eteläpuolelta. Paikalla ei ole havaittavissa rakennuksen tms. jälkiä.

Kärrby (1000003252) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kärrby on merkitty T. Winterin karttaan vuodelta 1787, 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen sijoittuvaan Kuninkaan kartastoon ja vuodelta 1873 peräisin olevaan Senaatin karttaan.
Samuel Broteruksen 1700-luvun alussa laatimalla kartalla paikka on torppa.
Kärrbyn tontti on nykyään kuusimetsää. Alueella on hiekkakuoppia ja kumpareita, mutta rakennuksen pohjia ei erotu maanpinnalle.
Kohteen luonteesta on vaikea tehdä päätelmiä. Tontti on ilmeisesti tuhoutunut osittain metsänraivauksessa. Toisaalta asia voidaan varmistaa ainoastaan tarkemmilla arkeologisilla tutkimuksilla.
Inventoinnissa vuonna 2020 koordinaattia on hieman muutettu paikalle, jossa on nyt rakennuksen pohja. Rakennus on kuitenkin vasta hiljattain purettu. Inventoijan mukaan alue on muokattua ja kaiveltua ja näihin päiviin asti intensiivisesti käytettyä. Kohde on torpaksi taantunut keskiaikainen kylä, josta ilmeisesti ei ole säilynyt mitään.

Santahamina Kissalampi 3 (Kivirakenteet)
Moderni; Santahaminan Isosaaren pohjoisrannalla, tykkipatterin 7 eteläpuolella on loivassa etelään viettävässä rinteessä kiviröykkiö. Sen pohjan koko on noin 2x2 m ja korkeus noin 1 m. Kivien välissä ei ole maata. Röykkiö on kasattu yhden hieman suuremman kiven edustalle ja sen reunojen kivet ovat kooltaan noin 0,1x0,1-0,4x0,5 m. Kivet ovat peittyneet osittain sammaleella. Röykkiö vaikuttaa modernilta, ympäristössä on muitakin armeijan harjoitustoimintaan liittyviä rakenteita, muun muassa nuotiopaikkoja ja riukuja.

Mossabackberget (Kivirakenteet)
Moderni; Latomukset sijaitsevat Karjaan pohjoisosassa Mustionjokeen kuuluvan Päsarträsketin itärannalla, suurehkon luode - kaakko -suuntaisen kalliomoreenimuodostuman Mossabackbergetin kaakkoisosassa, Ingvalsbyntienltä pohjoiseen kääntyvästä metsäautotiestä n. 20-30 m länteen. Latomus A on suorakaiteen muotoinen, lähes maantasainen ja kooltaan 10 x 12 m. Latomus B sijaitsee 30 metriä luoteeseen latomuksesta A. Se on luode - kaakko -suuntainen, neliömäinen ja kooltaan noin 2 - 3 m. Korkeutta sillä on noin 30 cm. Latomuksen yhteydessä on kaksi isompaa maakiveä.

Hiidenpuro (Asuinpaikat)
Moderni; Karnaistentien itälaidalla on jykeviä kivijalkoja ja suorakaiteen muotoinen raunio. Kivijalkojen määrä ei ole tiedossa. Rakenteissa on käytetty sementtiä.
Kohde jää Roution sisääntuloväylän alle moottoritietä rakennettaessa.

Dansanberget C (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Levisträsketistä noin 150 m itään avokallioalueen pohjoisreunalla. Alueella maa viettää luoteeseen, mutta kohde sijaitsee pienellä luontaisella terassilla. Lähimpään peltoon on matkaa n. 70 m. Puusto on alueella havupuuvaltaista ja aluskasvillisuus varvikkoa sekä heinää. Kohde on paksun sammalen peittämä.
Röykkiö on matala, mahdollisesti kulmikas muodoltaan. Mitoiltaan se on 3,9 (N-S) x 3,2 x
0,4 m. Kivien keskikoko on 20-50 cm. Röykkiössä ei havaittu rakenteita.
Tarkastus 2024: Röykkiö vaikutti muodoltaan tavanomaiselta viljelyröykkiöltä ja se sijaitsi vuoden 1949 ilmakuvassa näkyvän peltoaukion lounaiskulmassa. Pelto on nykyisellään metsää mutta näkyy yhä metsänpohjassa tasaisena ja raivattuna alueena.

Sivalsbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sivalsbackenin lounaisrinteessä, metsäisellä mäellä Skinnarby -nimisen tilan pohjoispuolella. Paikalla on sorakuopan kaltainen iso kuoppa, jonka edessä on poikittain luonnonkivistä ladottu, n. 0,7 m korkea muuri, joka sulkee kuopan suun melkein kokonaan. Muuri jatkuu epämääräisenä terassina kuopan länsiosassa. Isosta kuopasta ylärinteeseen (n. 3 m kohti koillista) on kaksi pienempää kuoppaa. Isompi (itäpuoleinen) on halkaisijaltaan n. 4 m, syvyydeltään n. 1 m. Pienempi (länsipuoleinen) on halkaisijaltaan n. 2 m, syvyydeltään 0,7 m. Edellä mainittuja kuoppia yhdistää n. metrin levyinen kaivanto. Kohti suurintaa kuoppaa tulee sen itäpuolelta koillis-lounas -suuntainen tienpohja, joka on n. 2 m leveä. Kuopan pellonpuoleinen edusta on pengerretty isoilla luonnonkivillä. Terassi on n. 2 m korkea (max) ja n. 20 m leveä. Ison kuopan edessä, terassin päällä, on pyöreähkö kivilatomus. Lisäksi terassilla ja lähiympäristössä on muita epämääräisempiä kivilatomuksia. Kohteen funktio ja ajoitus jäivät epäselviksi 2002 inventoinnissa. Kohde vaatii lisätutkimuksia.

Yli-Kerava Skogsterin mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Keravanjokeen pohjoisesta laskevassa pienessä purossa on ollut myllynpaikka. Rusthollari Juho Skogsterin rakennuttama mylly oli toiminnassa ainakin 1760-luvulla. Paikalla ei ole havaittavissa myllyyn liittyviä jäännöksiä.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Tarkistuskäynnin yhteydessä ei havaittu myllyyn liittyviä rakenteita.

Rauhala (1000010161) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha talonpohja, kooltaan 10 x 6 m, tulisija on eteläseinällä. Talosta 10 metriä etelään on betonista tehty maakellari, kooltaan 3 x 3,5 m. Kellarirakenteesta 5 metriä etelään on rakennuksen tulisija, ilmeisesti suhteellisen kevytrakenteisen saunan jäänteet.
Talonpaikka on merkitty senaatinkarttaan (1875). Vanhemmista rakennuksista samalla paikalla ei löydy viitteitä historiallisista kartoista.

Busö Moderholmen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Moderholmen-nimisen saaren eteläosassa. Mahdollisen kiviuunin jäänteet sijaitsevat rantaan viettävällä etelärinteellä. Kohteen ympäristössä kasvaa sekametsää.
Rakenne on muodoltaan ovaali, ja siinä on aukko kohti lounasta. Rakenteen koillispäässä on yksi suurempi kivi. Rakenne on ruohottunut ja sammaleen peitossa. Sen mitat ovat 2,05 x 1,4 x 0,45 metriä. Rakenteeseen käytettyjen kivien halkaisija on 0,4 - 0,8 metriä.
Vuoden 2023 havainnot: Koordinaattien osoittamassa paikassa oli kallioseinää vasten isokokoisia kiviä kahtena erillisenä epämääräisenä röykkiönä, jotka vaikuttivat lähinnä raivauksessa syntyneiltä. Koordinaattien osoittamasta paikasta n. 85 m lounaaseen sijaitsee asuinrakennus (ollut ehkä jo 1930-luvulla). Rakennuksen ja kallion välissä olevalla alueella n. 140 m matkalla on erilaisia kiviaitoja ja röykkiöitä sekä rakennuksen pohja, jotka kaikki liittynevät 1900-luvun alun viljelyyn. Kivirakenteet erottuivat melko selvästi runsaasta kasvillisuudesta huolimatta. Raivatun alueen korkeus merenpinnasta on selvästi alle 5 m mpy.

Hästö Vrakholmen 1 (Taide)
Moderni; Resentti labyrintti sijaitsee Vrakholmen-nimisen saaren keskiosassa. Paikalta on hyvä näkyväisyys merelle kohti etelää. Kallio muodostaa paikalla tasanteen, joka viettää loivati kohti etelää. Kohteen ympäristössä kasvaa harvaa havumetsää.
Labyrintti koostuu selkeästi erottuvista kiviriveistä. Kivet labyrintissä ovat sileitä ja eri kokoisia. Labyrintin keskellä on suurempi, kulmikas kivi. Kallio labyrintin ympäriltä on ilmeisesti puhdistettu sammalesta ja jäkälästä. Labyrintin mitat ovat 6,55 x 6,05 metriä. Kivien halkaisija on 0,05 - 0,20 metriä.
Vuoden 1998 inventoinnin yhteydessä huomiota kiinnitettiin labyrintin matalaan sijaintii sekä tiettyihin rakenteellisiin seikkoihin, jotka eivät vastanneet alueella ennestään tunnettujen labyrinttie sijaintia ja muotoa. Kävikin ilmi, että labyrintti on rakennettu vasta vuonna 1986. Tiedon antoi eräs labyrintin rakentajista.

Busö Moderholmen (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Moderholmen-nimisen saaren länsipäässä. Moderholmen sijaitsee noin 4,4 kilometriä kaakkoon Baggön satamasta. Kohde on noin 40 metriä itään modernista linjataulusta, laaksomaisessa muodostelmassa kahden kalliokukkulan välissä. Alueella kasvaa sekametsää. Paikalta itään on havaittavissa merkkejä vanhasta viljelytoiminnasta.
Laaksomaisesta muodostelmasta kerrotaan hiekanoton yhteydessä löytyneen luunkappaleita. Hiekanotto oli keskeytetty luiden löydyttyä. Vuoden 1998 inventoinnin aikaan paikalla oli nähtävissä kaksi kuoppaa, jotka lienevät hiekanotossa syntyneitä. Paikalle ei tehty koekuoppia. Varmuutta siitä, olivatko aikanaan löytyneet luut ihmis- vai eläinluita ei ole.
Tarkastus 2023: Kohteen koordinaatit sijaitsivat korkealla kalliolla eivätkä kuvauksen mukaisessa poukamassa, joten koordinaattipiste siirrettiin etelämmäs. Kohteen laji muutetttiin muuksi kohteeksi, koska se sijaitsee hyvin lähellä nykyistä merenpintaa, eikä sijainniltaan vaikuta tyypilliseltä kalmistolta. Mahdolliset luut ovat voineet olla myös eläinten luita.

Moderholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Moderholmen-nimisen saaren kaakkoisosassa, etelärinteessä. Rinne on kivinen, ja sen pohjoispuolella sijaitsee kalliokukkulan korkein kohta. Paikalla on kaksi röykkiötä.
Röykkiö a on ruohottunut ja sammalen peitossa. Se on muodoltaan pitkänomainen, ja sen pituusakseli on etelä - pohjoissuuntainen. Röykkiön mitat ovat 3,75 x 2,45 x 0,35 metriä. Röykkiön kivien halkaisija on 0,2 - 0,4 metriä.
Röykkiö b sijaitsee 50 metriä länsiluoteeseen röykkiöstä a ja noin 2 - 3 metriä kallioseinämästä etelään. Röykkiötä on vaikea havaita, ja on epävarmaa onko kyseessä luonnonmuodostuma vai ihmiskätten työ tulos.
Vuoden 1998 inventoinnissa ei röykkiöiden luonnetta pystytty varmuudella selvittämään.
Vuoden 2023 havainnot: Röykkiöt vaikuttavat historiallisen ajan viljelyröykkiöiltä, sillä ne ovat epämääräisiä ja niiden välille vaikuttaa jäävän tasaisempi, raivatun näköinen kohta muutoin varsin kivisessä maastossa. Kallion suojaama tasanne on lähinnä Busön saarta olevaa rantaa, ja on mahdollista, että alue on palvellut Busön tilan peltona tai niittynä.

Böle (Böle /Risböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hovgårdin kartanon maille perustettu rälssitila pysyi kartanon hallitsemana yksinäistalona kunnes se 1800-luvun lopulla siirtyi Inkoon kunnalle. Bölen eli Risbölen tonttimaa on nykyisin peltojen reunustamassa metsikössä, jossa erottuu vähäisiä vanhojen rakennusten jäänteitä. Tonttimaan pohjoispuolella on nykyisin vanhainkoti.
Paikan status muutettu muinaisjäännöksestä havaintopaikaksi.
Koordinaatti korjattu isojakokartan 1767 osoittamaan talonpaikkaan.
Sen paikannus alle +-20 m. Vanha tonttimaa siis paikantuu nykyisen vanhainkodin kaakkoisnurkalle. Tonttimaata voi pitää tuhoutuneena.
Vanhoilla, 1960-90 luvun peruskartoilla aiemman rekisterissä olleen koordinaatin ja siinä mainittujen havaintojen kohdalla on ollut useita ulkorakennuksia.
Aiemmat havainnot liittynevät niihin ja ne eivät ole muinaisjäännöksiä tai muita kulttuuriperintökohteita.
Maastossa havaitut rakenteet:
kuonaa, v. 1961 kartalla kohdalla ulkorakennus.
rakennuksen pohja 10 x 6 m,
v. 1961 kartalla kohdalla ulkorakennus.
rakennuksen perusta 5 x 6 m tiiliä.

Sandåker 2 (Asuinpaikat)
Vantaan Jokiniemessä Keravanjoen, tien ja entisten peltojen rajaamalla kumpareella oleva historiallisen ajan asuinpaikka ainakin 1900-luvulta osoitteessa Tikkurilantie 19. Paikalla on ollut kaksi taloa piharakennuksineen 1900-luvulla, joista viimeiset on purettu viimeistään 1980-luvulla. Perustukset on ilmeisesti tasattu, mutta jäjellä on vielä betoninen vesi- tai likakaivo altaineen sekä luonnonkivin reunustettu puutarhaterassi. Terassin koko on noin 12 x 4 metriä. Keskellä on noin 1 m leveät kiviportaat.
Puutarhaterassi on suhteellisen hyvässä kunnossa, joskin villiintyneen puutarha- ja heinäkasvillisuuden peittämä. Kiveyksessä on sekä pyöreitä luonnokiviä että lohkottuja lohkareita. Kivi- ja lohkarekoko vaihtelee. Terassi on täyetty multamaalla. Kiveykset ovat pääosin paikallaan ja murtumattomat. Terassia on korjattu kulmasta betonilla terassin käyttöaikana. Routa on ilmeisesti hieman liikuttanut porraskiviä.
Terassin ympäristössä on vielä merkkejä muusta puutarhakasvillisuudesta, mm. puuistutuksista. Terassi liittyy selvästi nuoreen asutustoimintaan paikalla ja kiviterassin luoteispuolella olleeseen asuinrakennukseen. Rakenne on kuitenkin hyvin tehty ja hyväkuntoinen.

Vääräjärvi (49000001) (Taide)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Vääräjärven eteläisimmän lahdenpohjukan länsirannalla, itään antavalla pohjois-etelä-suuntaisella kallioseinämällä. Kallio jakaantuu alaosastaan kahdeksi seinämäksi, joiden välissä kallio tekee suoran, yläosastaan viistosti ulospäin työntyvän, kulman. Kallion alareunassa on punavärillä maalattuja kuvioita yhteensä noin 3:n metrin matkalla: kämmenkuvia, tikku-ukkoja ym. Löytöä on pidettävä väärennöksenä: J.-P. Taavitsainen havaitsi v. 1982 paikalla punamultaa, joka värjäsi sormet eikä maalausten tyyli vastaa kaikilta osiltaan tunnettuja kalliomaalauksia (mm. karhun kasvokuva, kulmaviiva).

Orrbyträsket (Taide)
Ei määritelty; Emäsalon Orrbyssä, Orrträsketin luoteisrannalla, metsässä sijaitsevan suuren siirtolohkareen kyljessä on hyvin tiiviissä rykelmässä kirkkaanpunaisella maalilla tehtyjä maalauskuvioita. Siirtolohkareen seinämä maalauskuvioiden kohdalla on hyvin epätasainen.
Seinämässä on tikku-ukkomaisia ihmiskuvioita, joista kahden kädet ovat ylöspäin kohotetut ja yhden pään päälle on merkitty pystyviivoin sarvet. Kahdessa kohtaa ihmiskuviot ovat rinnakkain olevana parina. Lisäksi seinämässä on vasemmalle suunnattuja hirvikuvioita, joille on merkitty sydänpiste ja pään päälle sarvia kuvaavat pystyviivat, venekuvio, geometrinen viivakuvio ja viistosti alaoikealta ylävasemmalle vedetty viiva. Kuva-alueen oikeassa alakulmassa on myös kaksi vasemmalle suunnattua joutsenta.
Osa kuvioista on maalattu jäkäläkasvustojen päälle. Kohde ei ole muinaisjäännös.

Järvenpää (Träskända) Ainola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollisena autiotuneena historiallisena tonttimaana karttaselvityksen perusteella pidetty kohde.
Ainolan tonttimaalla on tehty vuosina 2009 ja 2017 arkeologisia tutkimuksia. Vuoden 2009 valvonnassa, nykyisen kahvila‐ ja huoltorakennuksen vieressä, ei havaittu muinaisjäännöksiä. Alue on ollut niittyä tai peltoa. Jo vuoden 2017 inventoinnissa todettiin, ettei mahdollinen tonttimaa ole todennäköisesti sijainnut mäellä maaston topografiasta johtuen.
Syksyllä 2020 kaivettiin mäen pohjois‐, etelä‐ ja länsirinteeseen, pääportin sekä huolto‐ ja kahvilarakennuksen edustalle kaapelikaivannot, joiden kaivamaista valvottiin noin 160 metrin pituudelta. Kaivannoissa ei havaittu muinaisjäännöksiin liittyviä maakerroksia, rakenteita tai löytöjä. Brotheruksen vuoden 1697 kartan mahdolliset autiotontit ovat sijainneet todennäköisesti Pohjoisväylän pohjoispuolella tai jääneet nykyisen tielinjauksen alle. Ainolan tontti sijaitsee Brotheruksen kartoissa suunnilleen Möyrlän peltojen kohdalla tien itäpuolella eli autiotonttien paikaksi tulkitun alueen eteläpuolella.
Kohde on muutettu em. tutkimusten perusteella mahdollisesta muinaisjäännöksestä muuksi kohteeksi.

Omenatarha 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Vanhan Veckjärventien ja Skaftkärrintien risteyksestä runsaat 170 metriä koilliseen. Kuusimetsikössä, avokallion korkeimman kohdan luoteispuolella on noin 20 x 15 metrin laajuisella alueella neljä halkaisijaltaan kolmimetristä ja korkeudeltaan puolimetristä röykkiötä (ks. erilliskohteet). Itäisimmässä röykkiössä on tontin kulmaa osoittava rajakivi. Röykkiöt on rakennettu 20–40 senttimetrin kokoisista kivistä. Läntisin röykkiö on tehty isommista kivistä.
Vuonna 2012 tehdyssä inventoinnissa paikalla havaittiin useita toisiinsa liittyviä kiveyksiä. Kiveysten reunassa oli rajapyykki, jossa oli hakattuna ja punaisella maalilla merkittynä 24 tai B4. Pyykki on kolmen tilan rajan kulmassa. Kivet on todennäköisesti kasattu paikalla raivauksen seurauksena. Kiveysten kasaamisen aika tai tarkoitus ovat kuitenkin epäselvät.

Lehmijärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lohjan Lehmijärven kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1512. Kylässä oli vuonna 1540 kolme tilaa. Kylän vanhin kartta on vuodelta 1774 (KA MH B26 14/1-2). Kartalle on merkitty kolme taloa. Taloista on karttaselityksessä nimetty Seppä ja Monni. Kylänpaikka on edelleen käytössä.
Inventointi 2019: Kylätontti sijaitsee Lehmijärven pohjukassa järven länsirannalla olevalla rauhaniemellä. Vuoden 1774 kartalle kylään on piirretty kolme taloa. Alue on pysynyt karttojen perusteella (Kuninkaankartta, pitäjänkartta v. 1842, Senaatinkartta, v. 1904 kartta sekä peruskartta v. 1959) tiiviisti asuttuna nykypäivään asti.
Nykyään paikalla on useampi talo ja runsaasti muita eri rakennuksia. Kylänpaikka on erittäin kallioinen, avokalliota on näkyvillä ympäri vanhaa kylätonttia. Mahdollinen nykyään rakentamaton talonpaikkaa (paikannettu v. 1774-kartalta) on maanomistajalta saadun tiedon mukaan myöhemmin muokattu kaivamalla paikalle kuoppia jäiden säilytystä varten ja myöhemmin kuoppia on täytetty kivillä. Paikalla ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä, sillä ympäristö on edelleen vahvasti rakennettua ja avokallion vuoksi mahdollisia kulttuurikerroksia ei ole voinut säilyä.

Etelä-Kaarela Nurmijärventie (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Kårbölen/Gammelbyn (mjrekno. 1000001705) kylän tonttimaan itäpuolella on useita kivikasoja. Osa niistä on syntynyt 1900-luvun jälkipuolella tehtyjen rakennus- ja maankaivuutöiden yhteydessä. Kaksi läntisintä on todennäköisesti alkujaan pellon raivaukseen liittyviä raivausröykkiöitä.
Röykkiöistä pohjoisempi (rakenne A) on noin 1,4 metriä korkea ja kooltaan noin 10,5 x 16,5 metriä. Sen reunoilla on isoja, halkaisijaltaan jopa 1 metrin kokoisia kiviä, keskellä on puolestaan pienempiä kiviä (halkaisija noin 15—20 cm). Kivien välissä ei ole juurikaan maata. Eteläisempi röykkiö (rakenne B) on puolestaan 1,4 metriä korkea ja noin 7,5 x 12 metrin laajuinen. Molemmat ovat suorakaiteen
muotoisia ja sijaitsevat nyttemmin umpeenkasvaneiden peltojen laidalla.
Röykkiöistä ei ole löytöjä.

Kannelmäki Aurinkokallio 2 (Kivirakenteet)
Moderni; Mätäjoen rannasta noin 150 metriä itään, korkean kallioisen mäen länsi-/luoteisreunalla, rinteen juurella on kiviröykkiö. Lännessä maasto laskee loivana kohti jokea; rinteessä oleva metsikkö rajautuu kävelytiehen, jonka takana alkaa nurmialue ja urheilukenttä.
Alueella on useita kävelyteitä ja -reittejä, joista yksi seuraa rinteen juurta ja toinen (urheilukentältä tuleva) risteää tämän kanssa. Kiviröykkiö sijaitsee noin 20 metriä kävelyteiden risteyksestä etelään, rinteen juurta seuraavan kävelytien länsipuolella. Röykkiö on muodoltaan pitkulaisen epämääräinen (noin 8 x 4 metriä) ja tehty suurista (40—80 cm) kivistä pienen kalliopaljastuman tai suuren matalan maakiven ympärille. Kyseessä on ilmeisesti jonkinlainen viljelys- tai raivausraunio, toisin kuin kohteesta 40 metriä etelään sijaitseva Kannelmäki Aurinkokallio 1:n pronssikautinen hautaröykkiö.
Noin 25—30 metriä tienristeyksestä pohjoiseen, rinteen juurta seuraavan tien länsireunassa, on lisäksi kaksi epämääräisempää kivilatomusten aluetta. Nämä vastaavat kooltaan em. röykkiötä, mutta ovat matalampia eikä niitä ole tehty maakiven yhteyteen. Röykkiöt ovat mahdollisesti syntyneet kävelyteiden rakentamisen yhteydessä 1900-luvulla. Paikalta ei ole tehty esinelöytöjä. Kasvillisuus paikalla on vesakkoista sekametsää, maaperä humuksensekaista hiekkaa.

Raimo-Ragnar (Alusten hylyt)
Historiallinen; Suur-Pellingin eteläpuoli, Porvoo
Höyrylaivan hylky. Hylky on katkennut kolmeen osaan, keula pystyssä, loppu hylky noin 45 asteen kulmassa. Laivan alkuperäinen pituus oli 84 metriä. Teräsrakenteisessa rahtilaivassa on ollut kaksi eturuumaa, kaksi takaruumaa ja komentosilta keskilaivassa. Perä, takaruumat ja osa keskilaivan komentosillasta ovat melko ehjiä. Takaruumissa puutavaraa. Potkuri yritetty nostaa siinä kuitenkin onnistumatta, se on perän vasemmalla puolella pohjassa. Varapotkuri takimmaisen ruuman takaseinässä. Sisätiloja. Etummaiset ruumat ovat hajonneet, paljon puuromua sekaisin, kaksi höyrypannua. Pieni keulaosa on muodossaan.

Yttergrundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon ulkosaaristossa Söderskärin majakalta noin 2 kilometriä itään, Yttergrundetin pohjoispuolella.
Puurunkoisen keskimoottoriveneen hylky, jonka mitat ovat noin 12 - 2 metriä. Runko on hyvin säilynyt. Vene on tasaperäinen ja teräväkeulainen. Keulan kansilaudoitus puuttuu.
Hylky on viistokaikuluodattu 2019 ja sitä on kuvattu ROV:lla.

Tiiskerin hylky 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisan edustalla ulkosaaristossa Tiiskerin keskimmäisen saaren länsipuolella, Tiiskerin hylyn 2 (1149) kaakkoispuolella.
Puurunkoisen Hai-purjeveneen hylky, jonka pituus on noin 10 metriä. Runko on melko ehjä. Hylky on kölillään ison kiven vieressä.

Tiiskerin hylky 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Tiiskerin koillispuolella.
Hylky levinnyt pitkin rinnettä.

Eestiläinen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Södra Altaskär, kirjolohialtaiden keskellä
Eestiläinen kauppavene, puuta (?)

Veera (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hägglandet
raudasta rakennettu rahtialus. Hylyn osia jäljellä matalikolla, ei kuitenkaan mitään isompaa.

Karl Göran (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisan saariston länsiosassa Loviisan ja Porvoon rajalla Sarvisalon eteläosan länsipuolella.
Rungoltaan hyvin säilyneen moottorilla varustetun hiekkajaalan hylky, jonka pituus on noin 34 metriä ja leveys 7 metriä. Hylky lepää pohjassa siten, että keula osoittaa koilliseen. Runko on metallia ja kansi puuta. Aluksessa on kaksi ruumaa ja perähytti. Vinssi ja ankkuripeli ovat tallella, potkuri puuttuu.
Alus oli ilmeisesti Ruotsissa rakennettu. Se upposi 28.2.1982. Karl Göran oli jo aamulla hieman kallellaan ja upposi lopulta pystyasennossa jäihin oltuaan sitä ennen muutaman kuukauden ankkuroituna uppoamispaikallaan. Hiihtoloman viettäjät seurasivat uppoamista läheiseltä kesämökiltä.

Bergholmen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sarvisalon eteläpuolella, Bergholmen -saaren länsipuolella.
Mereen vajonnut auto (T-Ford?). Oletetaan liittyvän salakuljetukseen: jäiden läpi vajonnut?

Staffan 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Espoon sisäsaaristossa Soukanniemen länsipuolella Staffan -saaren pohjoisosan itäpuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky. Alus on ollut mahdollisesti pieni proomutyyppinen alus, jolla on voitu kuljettaa Staffan -saaressa olleessa puusepänverstaassa tehtyjä huonekaluja Helsinkiin.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Espoon sisäsaaristossa Staffanin saaren länsipuolella.
Proomun hylky.

Yttre Ådgrundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Yttre Ådgrundet pohjoispuoli
Moottoriveneen hylky, jonka pituus on noin 20m ja leveys 3,5-4m.
Vene on vanerirunkoinen, tasaperäinen ja sen keula on hajonnut.

Träsköar (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kirkkonummi Träsköar
Puinen moottorialuksen hylky, josta jäljellä pohjaosa ja runkopuuta, hylky sijaitsee hiekkapohjalla kuopassa ja sen päälle on kertynyt tavaraa. KOP:n Sukeltajien mukaan hylky on kalastusveneen tyyppinen.

Lempi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Karlhamnsudd, Upinniemen eteläpuolella Porkkalassa
Tammesta rakennettu puuhylky kahtena kappaleena; Rauno Koivusaaren mukaan suurin osa hylystä sijaitsee lahden edustalla ja lahden pohjukassa puolestaan on hylystä irronnut n. 2x18 metrin kokoinen kyljenkappale.

Vilppula (1215) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Stor Träskön itäranta
Hajonneita yksittäisiä hylynosia Vilppulasta, joka nostettu ylös, mutta josta jäänyt osia pohjalle.

Merkurius (Alusten hylyt)
Historiallinen; Stor Träskön itäranta
Hajonneita yksittäisiä hylynosia vartiolaiva Merkuriuksesta, joka nostettu ylös, mutta josta jäänyt pohjalle yksittäistä irtainta laivaesineistöä ja rautaromua itse hylystä.

Söderskärklippan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Söderskärenistä etelään
Moottoriveneen hylky

Pampskatan 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen eteläosassa Pampskatanin länsipuolella.
Puurunkoisen noin 7 metriä pitkän keskimoottoriveneen hylky. Osia on irronnut ja pudonnut pohjalle. Moottori on paikoillaan. Hylky on vedenalaisen kallion päällä 4-5 metrin syvyydessä, osa toisesta kyljestä on kallion juurella 7 metrin syvyydessä.
Metsähallituksen vuonna 2016 suorittamien Porkkalan alueen viistokaikuluotausten yhteydessä ilmoitetusta sijainnista havaittiin ainakin yksi mahdollinen hylyn osa. Hylylle tehtiin tarkastussukellus 2021.

Räfsö (1247) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen itäpuolella Räfsön länsirannalla noin 50 metriä rannasta. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puuveneen hylky, jonka pituus alle 15 metriä. Hylyssä on 1990-luvulla havaittu pystyssä olevia kaaria sekä moottori.

Haukipää (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalassa sisäsaaristossa Haukipään länsirannan tuntumassa.
Teräsproomun hylky, jonka pituus on 12-15 metriä ja leveys noin 5 metriä. Keula nousee pohjasta noin 2 metrin korkeuteen. Hylky on löydetty viistokaikuluotaamalla 1990-luvulla, jolloin hylkyllä myös sukellettiin (1996). Hylky näkyi Merenkulkulaitoksen järjestämässä merenpohjan kartoituksessa 2009.

Jungfrugrund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Upinniemestä etelään olevien Jungfrugatan- luotojen pohjoispuolella.
Kyseessä on lautan hylky, joka on rakennusmateriaaliltaan levyä tai vaneria(?). Lautta lepää pohjassa ylösalaisin, ja sen ympärillä on vaijereita. Todennäköisesti lautassa on kiinni perämoottori.

Grantorp (Alusten hylyt)
Historiallinen; Grantorpin leirikeskuksen rannassa
Laivan hylky, mäntyä pituus n. 12 m, hylystä löytynyt kalkkikiven kappaleita ja hiiltä; rannalle nostettujen kolmen kaarenpalan perusteella voitiin hylky todeta proomuksi, joten Karjaan kauppalan edustajalle annettiin lupa siirtää hylky pois lasten uimapaikalta.

Stakagrund-Stenrevet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Stakagrund, peruskartassa Stenrevet
Proomun hylky, josta ei tarkempaa tietoa

Folkkarihylky (Alusten hylyt)
Historiallinen; Santahaminen eteläpuoli Helsinki
40 metriä pitkä puisen purjealuksen hylky, joka sijaitsee lähellä laivaväylää ja on varsin repaleinen ikäänsä nähden. Takila puuttuu kokonaan, suurehko lohko hylyn kylkilaudoitusta lepää vajaat 250 metriä hylystä pohjoiseen. Peräosa on joko täysin murskaantunut, tai se on ajelehtinut toisaalle. Nimensä hylky on saanut keskilaivassa kannella lepäävän Volgswagenin jäännösten mukaan.

Matosaari 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Itä-Helsingissä, Jollaksen eteläosan lähellä, Matosaaren eteläkärjen itäpuolella mutapohjalla 11 metrin syvyydessä.
Kyseessä on limisaumainen, mahdollisesti männystä rakennetun veneen hyväkuntoinen hylky. Sen pituus on 5.7 metriä ja leveys 1.7 metriä. Perän korkeus pohjasta on noin yksi metri. Kylkilautojen arvioitu leveys on 12 cm. Ankkuri on hylyn keulassa paikallaan.

Koirasaari koillispuoli (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Helsingin läntisessä saaristossa Rysäkarista vajaat kaksi kilometriä kaakkoon, Koirasaaren koillispuolella.
Varhaisin tunnettu vihje vedenalaiskohteesta on mukana harrastajasukeltajan käsin piirtämässä hylkykartassa 1980-luvulla. Koirasaaren ympäristöä kartoitettiin vesirakennushankkeen takia 2018 viistokaikuluotaamalla ja ROV-kuvaamalla. Paikalla on noin 10 metriä pitkä ja noin 2,5 metriä leveä metallinen osa. Se on ehkä laivan osa tai lentokoneen siiven kappale.

Hylkysaari 1 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky on Hylkysaaren itäosan pohjoispuolella, Hylkysaaren ja Korkeasaaren välillä.
Kyseessä on puuveneen hylky, ehkä fiskarin runko, jonka pituus on noin 9 m ja leveys 2,9 m. Vene on limisaumainen ja ilmeisesti männystä rakennettu. Kylkilautojen arvioitu leveys on noin 10 cm ja paksuus 1,5 cm.

Coolaroo (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Gråskärsbådanin eteläpuolella, Helsingistä etelään.
Kyseessä on teräsrakenteisen jäähdytyslaivan hylky, joka on hajonnut kahteen osaan. Aluksen pituus on ollut 134 metriä ja leveys 16,5 metriä. Aluksessa on ollut yksi eturuuma ja yksi takaruuma. Komentosilta on ollut keskilaivassa.
Ms Coolaroon kotipaikka oli Göteborg. Alus oli rakennettu 1956. Se haaksirikkoutui ollessaan matkalla Helsingistä Rostockiin. Alus ajoi karille Gråskärsbådanin luona noin 10 kilometriä Harmajasta etelälounaaseen joulukuussa 1961. Alus juuttui karille siten, että sen keula oli useita metrejä koholla. Alusta yritettiin irrottaa karilta hinaamalla, mutta tässä ei onnistuttu. Miehistö poistui alukselta ja kaikki arvokas omaisuus otettiin talteen. Hylky hajosi kahteen osaan. Keulaosa upposi ensin. Peräosa pysyi karilla noin kolmen vuoden ajan. Hylky myytiin ja hylyn ostaja purki peräosan. Ainakin 1972 meripelastusyhtiö nosti hylystä laivaterästä myyntiin (HS 20.7.1972). Hylyn vaiheisiin on liittynyt öljyvahinko-ongelmia.

Bändarn 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Svartbådanin ja Bändarn -saaren välisellä alueella. Sijaintitieto on epätarkka.
Paikalla sanotaan olevan lentokoneen hylky.

Bändarn 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Isosaaresta lounaaseen Bändarn-saaren pohjoispuolella noin 140 metrin etäisyydellä saaren pohjoisrannasta. Sijaintitieto on epätarkka.
Paikalla on puisen moottoriveneen hylky.

Läntinen Pihlajasaari 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Oletettu hylky on Läntisen Pihlajasaaren eteläpuolella.
Kyseessä on vihje, joka mainitaan harrastajasukeltajan 1980-luvulla tekemässä hylkykartassa. Kirjassa Hylkyjä Suomenlahdella ja Saaristomerellä mainitaan sivulla 259 ns. Pihlajasaaren huvijahti: Pihlajasaaren eteläpuolella kerrotaan olevan tuntemattoman huvijahdin hylky 16-17 metrin syvyydessä. Ei ole tietoa liittyykö tämä samaan hylkyvihjeeseen.
Vuonna 2021 hylkyä yritettiin paikantaa viistokaikuluotaamalla laajahkolla alueella oletetun sijaintipaikan ympäristössä, tuloksetta.

Ei määritelty; Suomenlinnan itärannalla; hylystä 1320 itään n. 100m
Hylky; ei tarkempia tietoja. Hylkyä ei tarkastettu Suomenlinnan veden
-alaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010.

Kustaanmiekan hylky 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Kohde on Suomenlinnassa Kustaanmiekan kaakkoiskärjen eteläpuolella.
Erittäin pahoin hajonneen puulaivan hylky. Mahdollinen proomu.
Hylkyä ei tarkastettu Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin
yhteydessä 2007-2010.

Iso Mustasaari 7 (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Iso Mustasaaren eteläpuolella, majakan edustalla.
Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa 2007-2010 (Museovirasto, Minna Leino) havaittu uponnut laituri, jonka pituus on noin 25-35 metriä. Laituria ei tarkastettu visuaalisesti Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä.
Rakenne havaittiin myös monikeilainluotauksessa, joka tehtiin kaapelihankkeen takia 2022. Rakenne todettiin noin 17 x 4 metrin laajuiseksi ja 9 metrin syvyydessä olevaksi.

Käärmeluodot 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Lauttasaaresta lounaaseen Läntisen Käärmeluodon ja Pohjoisen Käärmeluodon välillä.
Kyseessä on lasikuituisen moottoriveneen hylky.
Veneen hylyn länsipuolella on puisen purjealuksen hylky (kohde 1010).

Trutholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin itäsaaristossa Villingin eteläpuolella Trutholmenin eli Louesaaren lounaispuolella noin 70 metrin etäisyydellä saaren rannasta hiekka- ja sorapohjalla.
Paikalla on puisen tasasaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 15 metriä ja leveys noin viisi metriä. Hylystä on jäljellä pohjaosa, kylkikaaria sekä osa kylkilaudoista. Aluksessa on ollut sisälaudoitus.
Aluksen laadusta on esitetty erilaisia arvioita. Sen on oletettu olevan apumoottorilla varustetun purjelaivan hylky 1900-luvulta. Toisten arvioiden mukaan se on tykkijolla 1700-luvulta. Vuonna 1999 Nousu ry:n sukeltajaryhmä dokumentoi hylkyä Pasi Raasakan johdolla saadakseen selvyyttä aluksen laadusta. Mastoa, takilan pyöröpuita tai muita takilan osia ei havaittu. Perärangasta löytyi potkuriakselin vannasputken läpivienti. Oletetun moottoripukin kohdalla kaaret ovat kaksinkertaiset, kuten moottorilla varustetuissa puualuksissa on tapana. Dokumentointia tehtiin huonossa näkyväisyydessä, mutta luonnospiirros hylystä saatiin tehdyksi. Alus vaikuttaa olleen apumoottorilla varustettu purjealus. Alus on saattanut olla huvialus.

Ellen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Keisarharun kaakkoispuolella, rannalla hylyn kohdalla korkea kallio
Puisen moottorilaivan hylky 1900-luvulta, mahdollisesti "sementtilaiva" Ellen

Märagrundet 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen eteläpuolella Ryssholmen -niemen eteläpuolella ja Gloskär -niemen itäpuolella, Märagrundet -saaren länsipäädyssä noin kymmenen metriä rannasta.
Veneen hylky, joka makaa hiekkapohjalla kolmen metrin syvyydessä keula rantaan päin. Veneen pituus on noin kuusi metriä. Pohjasta nousee veneen hentorakenteisia osia. Näkyvissä on peräkannen rakenteita ja hieman oikeaa kylkeä sekä keularanka. Köli on ehkä ehjä ja hautautunut hiekkaan, sillä erillään pystyssä oleva keularanka on linjassa perärakenteen kanssa ja sen juuressa näkyy vasemman kyljen kaaria. Peräkannessa on peräsinrakenteen osia. Materiaali on ehkä mäntyä. Liitoksissa on kuparinaulojen jälkiä.
Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1990-luvulla. Hylky tarkistettiin sukeltamalla 3.4.2021.

Gunvor (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon ulkosaaristossa Emäsalosta etelään, Porvoon majakasta koilliseen, Brunnskäristä lounaaseen Sköldvikin väylällä hiekka- ja sorapohjalla.
Paikalla on teräsrakenteisen proomun hylky, jonka päämitat ovat noin 48 x 9 metriä. Hylky makaa kölillään väylän suuntaisesti siten, että keula on kohti Brunnskäriä. Runko on melko ehjä, mutta peräosan kyljet ovat ruhjoutuneet. Havaittavissa on kolme ruumaa ja takahytti. Ruumat ja peräkannen hyttitilat ovat tyhjiä.
Hylky on merkitty merikarttaan. Sen sanotaan olevan 1967 jälkeen uponnut proomu Gunvor, jonka hylky löytyi www.hylyt.net -palvelun tiedon (28.3.2024) mukaan 1987. Hylky näkyy merenkulun viranomaisten tilaamissa merenpohjan kartoituksissa 2015 ja 2023.

Kustaanmiekan hylky 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kustaanmiekalla, Muurin kupeessa
Koostekarttaan merkitty numerolla 5: Muurin kupeessa 45 asteen kulmassa oleva proomun hylky.
Hylkyä ei tarkastettu Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010.

Ei määritelty; Iso Mustasaaren itäranta, Venekerhon aallonmurtajan alla.
Puuveneen hylky, jota tutkittiin vuonna 1981-1982 yhdessä aallonmurtajan alle jäävien muiden hylkyjen kanssa. Hylky ei ole enää näkyvissä.
Veneen hylkyä ei tarkastettu Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010. Se on ilmeisesti jäänyt kokonaan uuden aallonmurtajan kivilouheen alle.

Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Iso Mustasaaren itärannalla, Venekerhon aallonmurtajan sisäpuolella.
Veneen hylky havaittiin vuoden 1981-1982 sukellustutkimuksissa. Museoviraston inventoinnissa 2007-2010 alueelle tehtiin tarkastussukellus, mutta veneen hylystä ei saatu havaintoja. Se ei erotu alueen viistokaiku- tai monikeilainkartoituksessa. On mahdollista että veneen hylky on myöhemmin tuhoutunut liikenteen aiheuttamien virtausten seurauksena tai muusta syystä.
Tarkastussukelluksessa aluetta kuvattiin videolle MA200909:55.

Sjöstjärna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin läntisellä vesialueella Harakan ja Hernesaaren välillä 2,4 metrin väylän eteläpuolella, Sirpalesaaresta etelään ilmeisesti noin 8 metrin syvyydessä. Hylky on merkitty merikarttaan.
Suomalaisen jaala Sjöstjärnan tiedetään uponneen alueelle 1968. Harrastajasukeltajat ovat etsineet hylkyä, mutta paikantaminen ei ole onnistunut. On arveltu, että hylky olisi siirretty pois, mutta asiasta ei ole varmaa tietoa.

Historiallinen; Tykistölahdella bastiljoni Hessensteinin edustalla
Kannellisen rauta - ja puurakenteisen proomun tai troolarin runko, jonka kannella pollareita ja jonkinlainen vinssi. Hylyn korkeus reilu parimetriä, leveys yli 3 metriä ja pituus reilu 10 metriä. Kyljessä jonkinlaisia aukkoja, ympärillä puurojua.
Hylkyä ei tarkastettu Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010. Kohteessa on kolme erikoista hylkyä vierekkäin.

Ei määritelty; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Susisaaren ja Iso Mustasaaren välisessä salmessa Tykistölahdella lähellä Iso Mustasaaren rantaa sarvilinna Hessensteinin edustalla.
Paikalla havaittiin 2007-2010 tehdyssä inventoinnissa (Museovirasto, Minna Leino) limisaumaisen puisen purjeveneen hylky. Hylky havaittiin luotaamalla eikä sitä tarkastettu visuaalisesti inventoinnin yhteydessä. Veneen lähellä havaittiin kaksi muutakin hylkyä, jotka ovat erikokoisia.
Kaapelihankkeeseen liittyvässä 2022 tehdyssä monikeilainluotauksessa havaittiin noin 6 x 2,5 metrin kokoinen veneen hylky sijainnissa 60ast8,621547 P 24ast59,35962 I.

Tvärminnen pienvenesatama (Alusten hylyt)
Historiallinen; Tvärminnen pienvenesataman rannassa
Ruoppauksessa läheltä rantaa löytynyt puuhylky. Ruoppauksssa kaivuri nostanut rantamudasta puualuksen kölinkappaleen ja pohjakaaria ym puutavaraa. Hylynkappaleissa jäljellä runsaasti rautatappeja ja heloja (esim kölissä), puumateriaali havupuuta. Alus on ollut tasasaumainen ja löytyneen kansipolven perusteella kannellinen, aikaisemmisissa ruoppauksissa on hylyn toinen kylki jo osaksi tuhoutunut.

Kadermo (1387) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Brännholmenin ja Kadermon välissä, Hangon luoteispuolella.
Limisaumaisen veneen hylky, arvioidut mitat 3x1m, Vene täysin simpukoitten peitossa, ainakin osittain koottu rautanauloin, sijaitsee jyrkällä vedenalaisella kalliolla, pitkin rinnettä siellä täällä pyöreitä puunapalasia.

Byviken (1389) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tvärminnessä Tvärminneön -niemen pohjoispuolella Byviken -lahdessa Namnsholmen -saaren eteläpuolella.
Paikalla kerrotaan olevan lentokoneen hylky toisen maailmansodan ajalta.

Eira (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on avoimella merialueella Hangon-Tammisaaren edustalla, Yttergrundin kaakkoispuolella. Hylky on merkitty merikarttaan.
Paikalla on teräsrakenteisen höyrylaiva Eiran hylky, jonka pituus on 116 metriä ja leveys 15 metriä. Aluksessa on kaksi ruumaa edessä ja kaksi takana, välissä komentosilta. Hylky makaa pohjassa oikeinpäin ja sen runko on lähes ehjä.
Eira haaksirikkoutui 1969 ollessaan matkalla kalkkikivilastissa Gotlannista Koverhariin. Miehistö pelastui. Alus oli rakennettu 1953 Ranskassa.

Länsisatama länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Länsisataman suulla, laivaväylällä, Voimakasiinista luoteeseen noin 20 metrin syvyydessä.
Paikalla on metallirunkoisen puukantisen aluksen hylky, joka on ilmeisesti hajonnut useampaan osaan. Hylyn sisällä on isoja kivilohkareita. Kyseessä voi olla kivilastissa uponnut proomu.

Asa Finn (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen länsipuolella, Södra Klippingenin ja Lilla Klippingenin välillä noin kuuden metrin syvyydessä.
Paikalla on rahtialuksen hylky, jonka pituus on noin 50 metriä. Aluksesta on jäljellä metalliset kaaret. Aluksen kansi ja kansirakenteet ovat tuhoutuneet. Hylky sijaitsee matalassa vedessä siten, että sen kansitaso on veden pinnan tasolla ja keulaosa on pinnan yläpuolella.
Asa-Finn oli raumalainen moottorialus, joka haaksirikkoutui myrskyssä 22.10.1957 (vai 1967?)ollessaan matkalla Stettinistä Helsinkiin. Miehistö pelastui. Onnettomuushetkellä aluksen lastina oli hiiltä. Lempinimi Pirtu-Veera tullut siitä, että kieltolain aikaan alusta käytettiin salakuljetukseen.

Drottningkobben (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Itäsataman lounaispuolella, Drottningkobbenista pohjoisluoteeseen.
Kyseessä on 9-10 metriä pitkä veneen hylky, jonka rakennusmateriaalina on vaneri. Veneenhylyssä on jäljellä moottori.
Hylyn oletetaan olevan neuvostoliittolainen MO-luokan vartiovene, jonka suomalaiset upottivat tykkitulella syksyllä 1941.

Hamnholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoisrannalla Hangonkylän ympäristössä Hamnholmenin itäpuolella Kappelisatamaan johtavalla väylällä salmessa.
Puurunkoisen limisaumaisen veneen kuusi metriä pitkä hylky. Vene makaa hiekkapohjalla keula luoteeseen päin. Rungosta on kulunut osia pois.
Hylystä saatiin epätarkka tieto puhelimitse Museovirastoon 1980 - 1990 -lukujen vaihteeessa. Sukeltajaryhmä paikansi hylyn sukeltamalla 13.12.2020.

Fläckgrundet 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Löytöalue on Hankoniemestä luoteeseen Hangon läntisellä selällä Hangon pohjoisrajan tuntumassa Fläckgrundetin eteläpuolella 9.0 metrin väylän lähellä sen pohjoispuolella. Väylä on vilkkaasti liikennöity.
Uudenmaanpiirin vesitietoimisto havaitsi 1971 kartoituksissaan alueella sekä metallisia että puisia hylyn osia. Löytöalueen laajuudesta ei ole tietoa, ei myöskään hylyn osien alkuperästä.

Vormö Notudden (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Degerön kaakkoispuolella olevan Vormön saaren itäosan pohjoisrannalla 20 - 25 metrin päässä rantaviivasta 4 - 5 metrin syvyydessä.
Paikalla on ilmoitettu olevan hylky. Inkoon sisäsaariston vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2012 paikkaa viistokaikuluodattiin, mutta ei havaittua hylkyä tai hylyn osaa, vaan ainoastaan laajalla alueella useita yksittäisiä irtonaisia puita tai tukkeja 4 - 5 metrin syvyydellä.

Pikkalanjoki (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Pikkalanjoessa Vikträskin ja Pikkalanlahden välillä. Sijaintitieto on epätarkka.
Paikalla on havaittu 1970-luvulla hirsiä vedessä sekä veneen tai laivan kaaren pala rannassa. Rakennusmateriaali on mäntyä. Hirsiä on vedessä noin 100 m alueella. Ilmoittaja on olettanut hylyn olevan joissain muualla ja veden tuoneen kaaren palan rantaan. Kaari oli paksu. Se nostettiin rannalle ja kuivuessaan se hapertui pian.
Vikträskin ja Pikkalanjoen alueella on kalastettu ja hoidettu vesikuljetuksia.

Mokulla (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Oletettu sijaintipaikka on Inkoo Kyrkfjärdenin itäosassa lähellä maalla olevia röykkiöitä.
Ilmoittajan mukaan Mokullasta on löytynyt 1960-luvulla ommeltu "viikinkivene". Veneen keula- ja peräosa on nostettu ylös (ajankohtaa ei tiedetä). 1980-luvulla asiasta ilmoitettu "Inkoon museoon", joka ei kuitenkaan ottanut veneen osia talteen.

Nitlaxviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; n. 5m pääsä rannasta, kaislikon reunassa
Limisaumainen puuhylky, jonka pituus on noin 10 metriä ja leveys 3-4 metriä. Hylky sijaitsee kaislikon reunassa, mutta osia ei näy pinnalle (hylky on mudan peitossa). Hylystä on nostettu rannalle yksi lauta, lisäksi Iltasanomien toimittajat nostivat ja kuvasivat yhden irrallisen kaarenpuolikkaan käydessään katsomassa hylkyä 5.8.1999.

Historiallinen; Segelskär, Storlandet ja Lillandet saarten välissä.
Lasikuiturunkoisen pulpettiveneen jäännökset levinneenä muutaman kymmenen metrin alueella.

Billnäs 1 (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Billnäsissä Mustionjoen varrella, puutarhakoulun alapuolella. Sijaintipaikan tieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka arvioitu pituus on noin 10 metriä ja leveys 3-4 metriä. Osat on liitetty toisiinsa sekä puu- että rautatapein. Hylky on nostettu itäiselle rannalle.
Museoviraston Risto Halme ja Chr. Ericsson kävivät paikalla 8.11.1974. Hylky todettiin jatkotutkimisen arvoiseksi. Alempana joessa on Åminneforsin ruukin pato. Hylky on joutunut jokeen luultavasti ennen padon rakentamista. Åminneforsin ruukki perustettiin 1800-luvun lopulla. Hylystä on esitetty oletus, että se olisi peräisin 1700-luvulta ja että sitä olisi käytetty Billnäsin ruukin kuljetuksiin.
Kohde vaatisi tarkastuksen. Hylyn säilyneisyydestä ja tämän hetkisestä kunnosta ei ole tietoa. Länsi-Uudenmaan alueelliselle vastuumuseolle tuotiin 2020 puuosa, jonka arveltiin olevan hylystä peräisin.

Susisaaren hylky 3 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Tykistölahdella lahden suulla
Soutuveneen hylky, joka pohjassa kumollaan ja jonka pituus 5-6m, muodoltaan vene on tasaperäinen. Susisaaren rannassa on edelleen toimiva pienvenetelakka, joten alueen hylyt liittynevät sen toimintaan. Monikeilainkuvassa on erotettavissa useampia hylkyjä.
Hylkyä ei tarkastettu Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010.

Kustaanmiekan hylky 4 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kuninkaanportin pohjoispuolella olevan taksivenelaiturin edustalla
Puisen kalastajaveneen hylky, jonka pituus n. 6 metriä, laiturin läheisyydessä myös runsaasti muuta mereenpudonnutta tavaraa: astioita, polkupyöriä,autonrenkaita ym.
Aluetta ei tarkastettu sukeltamalla Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010.

Historiallinen; Kuninkaanportin pohjoispuolella olevan vesibussilaiturin edustalla hajonnut moottoriveneen hylky, josta jäljellä osia mm. rungosta (köli ja potkuriakseli). Laiturin läheisyydessä myös runsaasti muuta mereen pudonnutta tavaraa: astioita, polkupyöriä, auton renkaita ym.
Aluetta ei tarkastettu sukeltamalla Suomenlinnan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2007-2010.

Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Varvilahden länsiosassa lahden suulla.
Savolaismallisen puuveneen runko, joka on havaittu 1980-luvun inventoinnissa.
Vuoden 2007-2010 Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa ei tarkastussukelluksilla löydetty alueelta raportoituja veneitä, mutta ne näkyvät monikeilainmateriaalissa. Veneen hylkyjä on nähty myös Suomenlinnan pursiseuran poijujenkunnostuksen yhteydessä. On epäselvää montako venettä tai kuinka vanhoja veneitä alueella nykyisin sijaitsee. Vuonna 2018 tehdyssä viistokaikuluotauksessa (SubZone Oy) venettä ei havaittu. Arveltiin sen hautautuneen pohjaan ja jääneen muun aineksen alle.
Suullisen tiedon mukaan merivartoston laiturin luona on myös pikku jolla.

Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Varvilahden länsiosassa Iso Mustasaaren lähellä viranomaislaitureiden edustalla.
Savolaismallisen puuveneen runko, joka on havaittu 1980-luvun inventoinnissa (Teredo Navalis).
Vuoden 2007-2010 Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa ei tarkastussukelluksissa löydetty alueelta raportoituja veneitä, mutta ne näkyvät monikeilainmateriaalissa. Veneen hylkyjä on nähty myös Suomenlinnan pursiseuran poijujenkunnostuksen yhteydessä. On epäselvää montako venettä tai kuinka vanhoja veneitä alueella nykyisin sijaitsee. Vuonna 2018 tehdyssä viistokaikuluotauksessa (SubZone Oy) venettä ei havaittu, vaan sen arveltiin hautautuneen pohjaan tai jääneen muun materiaalin alle.
Epäselvän suullisen tiedon mukaan alueella olisi joskus havaittu "parkassin" hylky.

Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Varvilahden länsiosassa lähellä Iso Mustasaaren rantaa viranomaislaitureiden itäpuolella.
Savolaismallisen puuveneen runko, joka on havaittu 1980-luvun inventoinnissa.
Vuoden 2007-2010 Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa ei tarkastussukelluksilla löydetty alueelta raportoituja veneitä, mutta ne näkyvät monikeilainmateriaalissa. Veneen hylkyjä on nähty myös Suomenlinnan pursiseuran poijujenkunnostuksen yhteydessä. On epäselvää montako venettä tai kuinka vanhoja veneitä alueella nykyisin sijaitsee. Vuonna 2018 tehdyssä viistokaikuluotauksessa (SubZone Oy) venettä ei havaittu, vaan sen arvellaan painuneen pohja-ainekseen tai jääneen muun materiaalin alle.

Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Varvilahden länsiosassa lähellä Iso Mustasaaren rantaa viranomaislaitureiden edustalla.
Jollan hylky, joka on havaittu 1980-luvun inventoinnissa.
Vuoden 2007-2010 Suomenlinnan vedenalaisinventoinnissa ei tarkastussukelluksilla löydetty alueelta raportoituja veneitä, mutta ne näkyvät monikeilainmateriaalissa. Veneen hylkyjä on nähty myös Suomenlinnan pursiseuran poijujenkunnostuksen yhteydessä. On epäselvää montako venettä tai kuinka vanhoja veneitä alueella nykyisin sijaitsee. Vuonna 2018 tehdyssä viistokaikuluotauksessa (SubZone Oy) veneen hylkyjä ei havaittu, vaan niiden arvellaan painuneen sedimenttiin tai jääneen muun materiaalin alle.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingissä Suomenlinnassa Tykistölahden länsirannalla.
Laiturirakennelma 4 (nro 2124) kaakkoiskulman vieressä on joitakin vuosia sitten uponneen ja myöhemmin räjäyttämällä pois raivatun veneen (ex raivaajan tai ex torpedoveneen) jäännöksiä parin metrin päässä laiturista.

Kivimäen Kaita (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Sammatin Haarjärvenkylässä Lohjan keskustasta noin 20 km luoteeseen Kivimäen Kaita -nimisessä lammessa.
Puisen soutuveneen hylky, jonka pituus noin 4 metriä ja leveys 40-65 cm. Löytö on ilmoitettu Museovirastolle 1975.

Äransgrundin höyrylaiva (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla avomerellä lähellä Espoon rajaa.
Paikalla on oletettavasti englantilaisen höyrylaivan jäännöksiä, jäljellä on ainakin rautakiskoja. Aluetta kartoitettiin meriarkeologi Harry Alopaeuksen johdolla 1.8.1971.

Niinisaari 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Niinisaaren ja Lehdessaaren välisen salmen eteläpuolella, Vuosaaren sataman rakentamisen jälkeen satama-altaassa.
7.5 m pitkän lasikuituvalmisteisen HT-tyyppisen sisäperämoottoriveneen hylky, jonka rekisterinumero on A-12267. Kohde on todennäköisesti uponnut omalla laituripaikallaan silloin, kun alueella on ollut pienvenesatama. Vene havaittiin, kun Vuosaaren satamahankkeen takia tehtiin vedenalaisinventointia.

Niinisaari 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Niinisaaren ja Lehdessaaren välisen salmen eteläpuolella, Vuosaaren sataman rakentamisen jälkeen satama-altaassa.
Puurakenteisen n. 6 m pitkän kalastajatyyppisen moottoriveneen hylky. Veneen keulassa ja perässä on pienet kannet, vene on muuten riisuttu varusteistaan, paitsi että ohjaus- ja kaasuvaijerit ovat paikoillaan. Veneen pilssi on upotusmielessä osittain täytetty kivillä, kohteen keulasta lähtevän köyden ja kettingin päässä pinnalla on pieni, ruostunut poiju. Vene havaittiin, kun Vuosaaren satamahankkeen takia tehtiin vedenalaisinventointia.

Niinisaari 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Niinisaaren ja Lehdessaaren välisen salmen eteläpuolella, Vuosaaren sataman rakentamisen jälkeen satama-altaassa.
4.5 m pitkän lasikuituisen ulkoperämoottoriveneen hylky, vene on ylösalaisin ja tasaperässä on kiinni pieni perämoottori, vene on todennäköisesti uponnut alueella sijainneen pienvenesataman aisapaikalle. Vene havaittiin Vuosaaren satamahankkeen takia tehdyssä vedenalaisinventoinnissa.

Antares (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porkkalanniemestä länteen, Porsön eteläpuolella, koordinaatit 59 ast 57,39 min, 24 ast 14,37 (kkj maant.).
Hylky on noin 40 metriä pitkä. Se on uponnut perä edellä pohjasaveen, keula on hieman pystyssä. Kansirakennelmia on aluksen peräosassa. Kannessa on rahtiluukkuja tai skailetteja.

Dyviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pikkalanlahden länsiosassa, Dyvikenin edustalla. Kohde on merkitty CD-merikartalle.
Metallirunkoisen aluksen hajonnut hylky. Mutapohjasta nousee esiin rauta- ja puuosia. Aluksen hylkyä on ehkä tarkoituksellisesti romutettu.
Harrastajasukeltajapiireissä on puhuttu kohteesta "venäläisenä" tai "saksalaisena torpedoveneenä", ja myös "virolaisena perunalaivana". Hylky paikannettiin Loxus Technologies Oy:n 2004 tekemässä viistokaikuluotauksessa, joka tehtiin viemäri- ja vesijohtohankkeen valmistelun yhteydessä. Museovirasto teki kohteelle tarkastuskäynnin 31.3.2006 (Pekka Paanasalo ja Mari Salminen). Havaittiin pohjalle hajonneita rauta- ja puuosia. Jäänteet viittaavat metallirunkoiseen alukseen, joka on täysin romuttunut tai romutettu. Kohteen uppoamisesta on ilmeisesti alle sata vuotta. Tähän viittaavat myös tarkastuskäynnin yhteydessä käydyt keskustelut alueen asukkaiden kanssa.

Länsanskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemestä länteen Länsanskär -saaren eteläpuolella tasaisella pohjalla noin 24 metrin syvyydessä. 59 49,0561 N ja 022 47,7828 E.
Paikalla on noin 25 metriä pitkä ja noin 7 metriä leveä metallirunkoisen proomun hylky. Hylky on pohjassa suunnilleen pohjois-etelä -suunnassa siten, että keula on pohjoiseen. Proomu on koneeton ja siinä on kaksi ruumaa. Keulaosan kansi on romahtanut vasemmalta puolelta keularuuman takaosaan asti. Keula on voinut hajota osuessaan pohjaan tai alus on saanut osuman esim. miinasta. Kannella on kaksi käsikäyttöistä rautaista kansivinssiä. Perän kansivinssi on ehjä ja puinen nostopuomi on pystyssä. Keulan vinssin nostopuomi on katkennut tyvestä ja pudonnut eturuumaan. Keulavinssin edessä oikealla on käsikäyttöinen pilssipumppu. Peräruuma on tyhjä, keularuumassa on lautatavaraa (ehkä lastia). Ruumien välissä kannella on hajonnut puinen lava, mahdollisesti ruumanluukun osa. Perässä kannella on rautainen ruori. Peräsin ja peräsinpinna ketjuineen ovat paikallaan. Ruorin edessä on laatikko tai katettu luukku. Keulassa on ankkuripeli, josta kettinki kulkee keulan klyyssistä ulos pohjalle ja ankkurille. Metalliosat ovat osittain hauraita.
Sukeltajat ry:n havaintoja 2021: Hylky on ilmeisesti osunut pohjaan paapuurin puoleinen keula edellä, koska se näytti olevan enemmän vahingoittunut. Etummaisen ruuman nosturi on romahtanut ruumaan ja keula kokonaisuudessaan vahingoittunut. Eturuumassa on puutavaraa. Perän puoleinen ruuma on tyhjä, mutta peräruuman kraana on edelleen ehjä ja puomi ylhäällä. Myös ruori on paikallaan ja peräsin on käännetty vasemmalle.
Merenkulkulaitoksen Merenmittaustoimisto paikansi hylyn 2000. Museovirasto teki tarkastussukelluksen hylylle 2002. Suomenlahden hylkysukeltajat ry kuvasi hylkyä 2006 ja Sukeltajat ry teki havaintoja hylystä 2021.

Själsten pohjoisranta (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Själstenin pohjoiskärjen itäpuolella.
Täysin hajonnut puualuksen hylky useina osina pohjassa. Suurimmassa kappaleessa 8 kaarta jäljellä. Levinnyt laajalle alueelle. Aluksesta nostettu rautainen akseli ja muita pieniä rautaosia.

Veli (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Hankoniemen eteläpuolella Gustavsvärnin eteläkärjestä noin 1 km itään.
Teräsrunkoinen ketjuruoppaaja, jonka pituus on noin 55 metriä ja leveys noin 10 metriä. Hylky on savipohjassa kyljellään. Hylyn vieressä pohjassa on levällään kauhoja ja nosturitorneja. Ruoppaaja upposi 1987 kaaduttuaan myrskyssä hinauksessa ollessaan.
Ympäristöviranomaiset poistivat hylystä öljyä 2019.

Låglandet itäpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemestä etelään Låglandetin itäpuolella olevien pienten saarten välisen salmen pohjoispuolella.
Puurunkoisen purjeveneen hylky, jonka pituus on 9,35 metriä ja leveys 2,30 metriä. Peräkannessa on pyöreä kansiluukku. Kansiluukun etupuolella on matala istumalaatikko. Kansi on päällystetty kankaalla. Peräpeili on muodoltaan melko leveä.
Sukellusseura Kupla ry:n jäsenet ovat kuvanneet hylkyä 2014 ja yrittäneet identifioida tätä 1900-luvun alkupuolen purjeveneeksi arvioitua kohdetta.

Örskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Örskärin ja Rågskärin välissä Ryssön eteläpuolella.
Puisen moottoriveneen hylky

FinnPusku ja Baltic (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon edustalla Lergrundbådarnan matalikon itäreunalla.
Lergrundbådarnasta koilliseen 10-11 m syvyydessä eniten aluksesta peräisin olevia osia, siitä kaakkoon 18 m syvyydessä lisää. 27.12.1990 tapahtuneessa onnettomuudessa upposi Baltic-proomu ja sitä hinaamassa ollut FinnPusku niminen alus. Puskun hylky nostettiin myöhemmin pohjasta. Pohjassa on tällä hetkellä jäljellä joitain rakenteiden osia.

Hangö Möön pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoispuolella Hangonkylän satamasta pohjoiseen Hangö Möön -saaren länsikärjen pohjoispuolella.
Ehjän 6 metriä pitkän puisen purjeveneen hylky, joka on pystyssä kalliorinnettä vasten. Masto puuttuu. Kannessa on kaksi aukkoa.
Suomen meriarkeologisen seuran Hannu Rokka sukelsi hylyllä 2024 hylkyä kuvaten. Hylyn 3D-malli on Suomen meriarkeologisen seuran sketchfab-sivulla osoitteessa https://sketchfab.com/mas-fi (Shipwreck Medön, Hangö Möön).

Vilma (2326) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Noin 50 metriä Spikarna-saariryhmän pohjoispuolella.
Kolmimastoisen aluksen hylky.

Hangon proomu (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hangon edustalla Djupkobbenilla Gustavsvärnistä itään, lähellä ruoppaaja Veliä (2268).
35-40 m pitkä proomu on ylösalaisin. Sen vasen parras on vajonnut saveen kokonaan, oikean puolen kaiteet näkyvissä.

Chrysant (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Emäsalon eteläkärjen länsipuolella, Bottenvarpet -lahdessa.
Noin 40 m pitkä ja 8 m leveä teräsrunkoisen rahtilaivan hylky, joka on melko ehjä. Kaksi ruumaa, komentosilta takana. Ruumien välissä olevan nosturin masto katkennut ja potkuri nostettu. Hylky makaa pohjassa oikein päin, keula pohjoiseen. Keula on painunut hieman mutaan.
Ms Chrysant oli rakennettu 1927. Se oli hankittu Suomeen 1970 hoitamaan hiekanrahtausta Helsingin lähistölle. Alus upposi saatuaan vuodon ilmeisesti karilleajossa. Hylky on merkitty merikarttaan.

Svansjö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Kejvsalösta etelään ja Våtskäristä kaakkoon, Hamnholmenin ja Vastamaan eteläpuolella noin 4-12 metrin syvyydessä. Sijainti epävarma: laivan rakenteiden sanotaan myös olevan nähtävillä Hamnholmin rannassa.
Noin 30-40 metriä pitkä hylky, pinnan yläpuolelle jääneitä rakenteita purettu.

Russarö pohjoispuoli 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Russarön pohjoisrannan lähellä puolustusvoimien suoja-alueella.
Puualuksen hylky, jossa ei ole irtoesineitä tai takilaa ja lastitilat (kaksi ruumaa) ovat tyhjät. Hylky on hautautunut osittain hiekkaan.

Märaskär (1394) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Löydön sijaintipaikka on Hangon Itäsatamassa Märaskärin pohjoisosan länsipuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Kyseessä on hiekkapohjalla oleva puuveneen hylky, jonka pituus on 6-8 metriä ja leveys 2-3 metriä.
Paikallisen hylkysukellusharrastajan mukaan Märaskärin ja mantereen välillä on kolme hylkyä. Löytöjen sijainneista ei ole tietoa. Aluetta tarkistettiin Hangon Itäsataman vedenalaisinventoinnin yhteydessä keväällä 2012 (ARK-sukellus), mutta veneen hylkyä ei havaittu.

Villinki Pukkiluoto 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Itä-Helsingin saaristossa Villingin eteläpuolella Pukkiluodon eteläosan länsipuolella kalliorinteen alla noin 50 metrin etäisyydellä rantaviivasta.
Paikalla on kalastajamallinen 10-12 metrin pituinen veneen hylky. Puurunko on kuidutettu ja siniseksi maalattu. Hylky on rungoltaan ehjä mutta varusteistaan riisuttu. Potkuri on kuitenkin paikoillaan. Hylky vaikuttaa tahallaan upotetulta.
Hylky löytyi viistokaikuluotaamalla 2008.

Uffe (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Suomenlinnan ja Pihlajasaarten välillä, Kaivopuistosta ja Harakan saaresta etelään noin 370 metriä Husunkivestä luoteeseen. Hylky on merkitty merikarttaan.
Teräsrakenteisen imuruoppaajan hylky, jonka pituus on 45 metriä ja leveys 8,5 metriä. Hylky makaa oikeinpäin pohjassa. Se on rungoltaan melko ehjä, mutta sen vasen kylki on repeytynyt osittain. Hylky sijaitsee vilkasliikenteisen väylän varrella.

Hamnholmen (2661) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Kejvsalöstä etelälounaaseen ja Hästön-saaresta kaakkoon, Hamnholmenista länteen noin mailin verran, 45 metrin syvyydessä.
Noin 25 metriä pitkä ja 5 metriä leveä metallirunkoisen aluksen hylky. Runko on tehty niittaamalla. Hylky makaa mutapohjalla oikein päin, lähes pystyssä. Ohjaushytti ja savupiippu ovat irronneet paikoiltaan ja ne ovat pohjassa hylyn vieressä. Keulassa on jäljellä ankkuripeli ja perässä on kaari hinaustouvia varten. Hylky vaikuttaa hinaajalta.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin edustalla Jussarön ja Lilla Jussarön välillä keskellä Östersundet -salmea.
Pahoin hajonneen metallisen proomun jäänteet. Osia on myös Jussarön rannan lähellä malmilaiturin edustalla. Puolustusvoimat on käyttänyt aikoinaan proomua harjoituksiinsa ja ilmeisesti mm. siirrelleet hylkyä.
Museoviraston meriarkeologian yksikkö viistokaikuluotasi Östersundet -salmea 2008 havaiten anomalian salmen keskellä. Harrastajasukeltaja sukelsi paikalla myöhemmin havainnoiden kohteen laatua.

Kalvholmen (2647) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Espoon sisäsaaristossa Espoon ja Kirkkonummen rajalla Björköfjärdenin alueella Pentalan ja Lilla Pentalan länsipuolella sekä Kalvholmenin itäpuolella.
Kohde vaikuttaa suurelta (pituus yli 20 metriä) vaneriselta alukselta, jossa on tiuhassa ohuita kaaria. Kohde on olemukseltaan litteä, kylkiä ei ole pystyssä. Runko on melkein pohjois-etelä -suunnassa. Oletetussa hylyn perässä on rautainen "tanko" pystyssä, joka saattaa olla peräsimen akseli. Oletetussa keulassa on havaittavissa rautainen vaikeasti tulkittava laite, joka on ehkä jonkinlaisen kaatuneen nostolaitteen jalkaosa. Sen alla on vahvempia pohjatukkeja.
Kohteelle on tehty tarkistussukellus Museoviraston työnä 2009.

Palosaari 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustan itäpuolen vesialueella, Mustikkamaasta etelään ja Korkeasaaresta itään, Palosaaren itäosan pohjoisrannalla.
Rantaviivan tuntumassa oleva puurakenne, jonka osia (lautojen päitä) on matalan veden aikaan vedenpinnan yläpuolella. Rantahiekalla on kokonaisuudesta irronnut mahdollinen kölipuu.
Kohde kuului Kruunusillat -hankkeen takia 2014 tehtyyn vedenalaisinventointiin (raportin kohde 1), jonka yhteydessä alue viistokaikuluodattiin ja sukellettiin. Rakenteita havaittiin noin 10 x 10 metrin alueella. Näkyvissä oli kolme samansuuntaista, pitkää ja suoraa parrua noin puolen metrin välein. Parrujen alla on lankkuja. Mahdollista kölipuuta ei rantahiekalla enää havaittu.
Kohteen arvioitiin olevan paikalle ajelehtineet laiturin jäänteet, jotka ovat mahdollisesti peräisin Mustikkamaan entisen uimalan laiturista.

Kaivopuisto 3 (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Helsingin keskustan vesialueella Kaivopuisto -niemen eteläpuolella.
Ehjä limisaumaisen veneen runko, jonka peräosassa havaittavissa perämoottorin paikka. Veneen pituus on noin 5 metriä.

Kaivopuisto 2 (2680) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustan vesialueella Kaivopuisto -niemen eteläpuolella.
Limisaumaisen veneen hylky havaittiin Museoviraston meriarkeologian yksikön viistokaikuluotauksessa 2008 ja löydön sijainti ja laatu varmistettiin 2010 Hummingbird -luotaimella. Veneen ikää ei pystytty arvioimaan saadun aineiston perusteella.
Veneen hylky havaittiin 2018 kartoituksessa, joka tehtiin kaapelihankkeen valmistelun yhteydessä.

Valkosaari (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaitipaikka on Helsingin keskustassa Eteläsatamassa Valkosaaren itäpuolella, entisen vanhan telakan edustalla.
Veneen hylky, jonka pituus on noin 8 metriä.
Veneen hylky löytyi viistokaikukartoituksessa keväällä 1998, kun Helsingin edustalla tehtiin merenpohjan kartoitusta Särkänsalmen väylätyösuunnitelman takia. Kohde paikannettiin myös Museoviraston meriarkeologian yksikön tekemässä viistokaikuluotauksessa 2008.

Klippan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Eteläsatamassa Klippan- eli Luoto -nimisen saaren itäpuolella.
Paikalla on veneen hylky, joka havaittiin Museoviraston tekemässä viistokaikuluotauksessa 2008.

Alhonmäki (1000018134) (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee peltojen keskellä olevassa metsäsaarekkeessa, jossa on useita ihmisen tekemiä kuoppia. Suurin niistä on 2 x 3 m kokoinen ja syvyydeltä se on noin 1,5 m. Tässä kuopassa on jyrkät reunat ja se vaikuttaa melko uudelta. Kuopan reunoista löytyy tiiltä ja puuta, joten kyse voisi olla tuhoutuneesta maakellarista. Alueella on myös useita pienempiä kuoppia (koko 0,5 x 1 m), joita kairattiin. Niissä ei ollut huuhtoutumiskerrosta, joten nekin vaikuttavat melko uusilta.
Kohteesta on ilmoittanut Torsti Yrjänä, joka on löytänyt sieltä myös möykyn, jossa on ilmakuplia. Möykky on todennäköisesti kuonaa. Kuoppa ei kuitenkaan vaikuttanut uunilta.

Matosaari 3 (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Itä-Helsingissä Santahaminasta koilliseen, Jollaksen Matosaaren eteläpuolella kovalla mutapohjalla.
Pienen limisaumaisen veneen rungoltaan ehjä hylky. Vene on päällystetty lasikuidulla. Vene havaittiin Museoviraston meriarkeologian yksikön kenttätöissä 2010.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Itä-Helsingissä Santahaminasta koilliseen Jollaksen Matosaari-niemen länsipuolella.
Paikalla on limisaumaisen tasaperäisen puuveneen hylky, joka on rungoltaan ehjä. Kaapelikamerakuvassa on havaittu peräpeilissä lovi perämoottoria varten.
Veneen paikan ilmoitti kalastaja, jonka verkot ovat tarttuneet kiinni hylkyyn.

Pohjoissatama Halkolaituri (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Helsingin keskustan alueella Pohjoissatamassa Katajanokan pohjoispuolella Halkolaiturin edustalla noin 5 metrin syvyydessä.
Kyseessä on limisaumaisen puuveneen hylky, jonka päämitat ovat 2,3 x 4,7 metriä. Hylky on katkennut ruoppauksessa. Hylky on painunut osittain pohjamutaan. 2010 tehdyssä ROV-kuvauksessa havaittiin suippo keula, välilaipio, sekä ohuempia ja paksumpia kaaria. Hylky on pohjassa kallistuneena siten, että toinen parras nousee pohjasta selkeästi ylös ja toinen on lähes pohjan tasalla.
Hylky löytyi Museoviraston kenttätöissä viistokaikuluotaimella 2010. Vene havaittiin myös 2014 tehdyssä vedenalaisinventoinnissa.

Hylkysaari 6 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kruunuvuorenselällä Korkeasaaren itäpuolella, Hylkysaaren koillispuolella noin 40 metriä Hylkysaaren rannasta.
Kysessä on kolmelta sivulta hajonneen hirsiarkkurakenteen jäänne. Pystyssä olevassa seinämässä on 11 hirttä päällekkäin. Hirsien halkaisija on noin 20 cm. Kulmissa on lohenpyrstösalvos. Hirsikehikon sisällä on kiviä.
Hirsiarkkurakenteen käyttötarkoituksesta ja ajoituksesta ei ole tietoa. Hylkysaaren koillispuolelle ei ole merkitty laituria tai muita rakenteita vuoden 1836 Helsingin karttaan eikä 1909 päivättyyn Hylkysaaren asemapiirrokseen (ks. Hyvärinen ja Sammallahti 1991: Helsingin Hylkysaari - Suomen merimuseon kotisaari. Suomen merimuseo. Annual Report 1991, s. 6, 10).
Luksian tutkimussukeltajakurssin osallistujat tekivät kohteelle tarkastuskäynnin 2010. Mukana oli työmestari Pekka Paanasalo Museovirastosta.

Hylkysaari 2 (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Korkeasaaren ja Hylkysaaren välillä, Hylkysaaren pohjoispuolella.
Kyseessä on puisen purjeveneen hylky. Kohde havaittiin Museoviraston meriarkeologian yksikön tekemässä viistokaikuluotauksessa 2007. Hylkyä on kuvattu ROV:lla.

Palosaari 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Kohde on itäisessä Helsingissä Mustikkamaasta etelään, Palosaaren pohjoispuolella.
Kyseessä on pienikokoinen rungoltaan hyvin säilynyt jolla. Jolla on puurunkoinen, limisaumainen ja tasaperäinen.
Kohde havaittiin Museoviraston meriarkeologian yksikön tekemässä viistokaikuluotauksessa 2005. Kohde tarkastettiin kaapelikameran avulla 2010.

Tervajärvi (1000018793) (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Luonnonkivikkoa ja moderni kivilatomus sekä nuotiopaikka.

Lauttasaari Vattuniemi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Lauttasaaren Vattuniemen itäpuolella, Lauttasaarenselän länsiosassa kovalla mutapohjalla.
Kyseessä on noin viiden metrin pituinen limisaumainen puinen perämoottorivene, jossa on puiset penkit ja ratti. Veneen sisällä perässä on joitakin isoja kiviä.
Vene havaittiin Museoviraston meriarkeologian yksikön viistokaikuluotauksessa 2010 ja havainto tarkastettiin Hummingbird-luotaimen avulla 2011.

Kokonmäki 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kokonmäen päällä on hevosenkengänmuotoinen 2. maailmansodan ilmatorjuntasema. Raportoimattomalla maastokäynnillä 6.10.1997 (Ulla-Riitta Kauppi ja Päivi Maaranen) todettiin, että se on säilyneiltä osiltaan hyväkuntoinen ja säilyttämisen arvoinen. Kaupin mukaan muille paikkakunnille rakennetut ilmatorjunta-asemat eivät ole olleet hevosenkengänmuotoisia. On lisäksi mahdollista, että IT-asema on rakennettu Kriminsodan aikaisen maavallin päälle.

Mattby (Knåpsby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; V.-P. Suhosen muinaisjäännösrekisteriin tekemän merkinnän mukaan Samuel Broteruksen vuoden 1704 kartalle on paikalle merkitty tonttimaa.
Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineessa tehdyn kylätietokannan mukaan kylä on tunnettu myös nimellä Mattarby/Matharby ja paikalla on ollut 1560-luvulla kolme taloa.
Kohdetta ei ole tarkastettu aiemmin maastossa ja se oli aiemmin merkittynä muinaisjäännösrekisteriin mahdollisena muinaisjäännöksenä. Kohde sijaitsee Kabanovintien pohjoispuolella olevalla pienellä kallioisella kumpareella. Kohde on nykyisin kokonaan rakennettua tonttimaata. Vuoden 2011 inventoinnissa paikalta ei saatu historialliseen kylänpaikkaan liitettäviä havaintoja. On kuitenkin todennäköistä, että piha-alueilla on säilynyt historialliseen kylään liittyviä muinaisjäännöksiä.
Kuninkaan kartastossa (1776–1806) kylän nimenä on Knåps. Tuolloin asutus on jatkunut etelässä Kabanovintien tien ja Pilvijärventien risteyksen eteläpuoleiseen harjanteen pohjoispäähän. Koska kyseinen alue on nykyisin rakennettua ja pihapiirissä on tehty voimakkaita maansiirtotöitä, sitä ei tarkastettu inventoinnissa lähemmin.
Brotheruksen 1704 kartalta Knopsin kylän (Knåpsby) kolmen talon tonttimaa paikantuu selkeästi kohtaan N 6663786 E 356993. Sama tonttimaa on edelleen käytössä 1776 Knopsin isojakokartalla: Knopsin talot 1A Knopps ja 2C ja 2A Finnes.
Talo 2B Finnes on ilmaantunut vanhan tonttimaan eteläpuolelle ja talo 3 Mattby sen länsipuolelle.
Alkuperäinen tonttimaa sekä 1776 tontit ovat olleet asuttuina ja rakennettuina vuoteen 1944 eli parenteesin saakka. Sen aikana alkuperäisen tontin talot ja Mattby talo on täysin hävitetty. Alueelle on sitten rakennettu uudestaan pientaloja 1990-2010 -luvuilla. Alue on arkeologisessa mielessä sekoitettu ja tuhoutunut. Alueen vanhimmasta asutuksesta on tuskin säilynyt mitään tunnistettavia merkkejä. Koordinaatti osoittaa alkuperäiseen 1704 tonttimaahan.

Palosaari 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Korkeasaaren itäpuolella ja Palosaaren eteläpuolella noin viiden metrin syvyydessä kovalla hiesupohjalla.
Paikalla on puurakenne, jonka koko on noin 15 x 25. Kohde havaittiin Museoviraston tekemässä viistokaikuluotauksessa ja havaintoa tarkistettiin kaapelikameralla helmikuussa 2012. Sitä videokuvattiin 2014 vedenalaisinventoinnin yhteydessä, eikä kohteessa havaittu mitään laivaan liittyviä rakenteita. Se saattaa olla paikalle ajelehtinut ja uponnut laituri.

Tiirakari 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Pihlajasaarista kaakkoon, Tiirakarin koillispuolella, noin 100 metrin etäisyydellä rannasta 9 -10 metrin syvyydessä.
Museoviraston viistokaikuluotaustyössä 2011 paikalla havaittiin puinen aluksen kannen jäänne merenpohjan tasalla. Paikalla havaittiin myös puisia polvia.
Museovirastolle ilmoitettiin 1978 hylystä Tiirakarin alueella noin 9 metrin syvyydessä. Kerrotaan olevan kyseessä puukantinen rautalaiva, jonka pituus on noin 30 metriä. Ilmeisesti silloisen Museoviraston merihistorian toimiston työnä (Tappola, Rastas, Miettinen ja hylyn ilmoittaja) käytiin hylyllä, koska lyhyessä raportissa kerrotaan, että "kohde todettiin proomuksi, jonka kyljet ovat niin hauraat, että käsi menee läpi". Ilmoituksessa olevat koordinaatit sijoittavat hylyn melko kauas Tiirakarin lounaispuolelle eivätkä ole sopusoinnussa 2011 havainnon sijainnin kanssa.

Pihlajaletto (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Pihlajasaaren eteläpuolella sen etelärannasta noin 550 metrin päässä, Pihlajaletosta lounaaseen, eteläreimarista länteen noin 16 metrin syvyydessä.
Paikalla on veneen hylky. Vene on avoin perämoottorivene, jonka runko on alumiinia tai lasikuitua.
Vene havaittiin Museoviraston tekemässä viistokaikuluotauksessa ja löydön laatu tarkastettiin kaapelikameralla kesällä 2011.

Lapinlahti (1000019736) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seurasaarenselän itäosassa, Ruoholahden ja Länsiväylän pohjoispuolella Lapinlahdessa noin seitsemän metrin syvyydessä.
Paikalla on puurunkoisen purjeveneen hylky, jonka runko on ehjä. Hylyn pituus on noin kymmenen metriä.
Kohteen havaitsi viistokaikuluotaamalla Rauno Koivusaari. Museovirasto tarkisti kohteen ROV-kameralla 2011.

Porkkalanniemi Vetokannas (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Porkkalanniemen länsirannalla ja Vetokannas - Dragetin luoteisrannalla noin 20 metrin päässä rannasta 4 - 5,5 metrin syvyydessä sorapohjalla.
Noin 5 metriä pitkä lasikuituisen veneen hylky, joka makaa pohjassa kölillään keula rantaan päin. Vene on joko hautautunut tai rikkoontunut siten, että sen kylkiä on näkyvissä noin puolen metrin korkeudelta. Keula on hajonnut. Veneessä on moottorikaivo, mutta moottoria ei ole jäljellä. Vääntynyt ohjauspyörä on paikoillaan. Ympäristössä on vaaleita lasikuidin paloja.
Metsähallituksen vuonna 2016 suorittamissa Porkkalan alueen viistokaikuluotauksissa hylkyä ei havaittu. Sukeltajaryhmä paikansi hylyn 1.1.2021.

Holmanpelto (1000020070) (Maarakenteet)
Ei määritelty;

Holmanpelto (1000020128) (Maarakenteet)
Kohde sijaitsee n. 270 m Ruotsinkylän metsätieteellisestä tutkimuslaitoksesta itään ja 570 m Maisalantien ja Kleivintien risteyksestä kaakkoon kivikkoisessa kuusimetsässä. Kohde on pienestä tiestä n. 6 m lounaaseen rinteessä, joka viettää lounaaseen kohti Maisalantietä, jonne on kohteelta matkaa n. 80 m.
Kuoppa on kooltaan n. 5,5 m x 4 m ja 1,1 m syvä. Kuopan pohjalla on roskaa ja kiviä turpeen alla.

Huispuri 18 (Asuinpaikat)
Moderni; Sijainti ja maasto:
Kohde sijaitsee itään päin laskevassa loivassa rinteessä polun länsipuolella. Maasto kohteen länsipuolella nousee jyrkästi. Lähistön kasvillisuus on nuorta lepikkoa, joka poikkeaa selvästi ympäröivästä kuusimetsästä.
Maastossa havaittiin hirsirakenteisen rakennuksen pohja, josta oli säilyneenä yksi hirsikerta. Rakennuksen koko on ollut noin 4 x 54 metriä. Rakennuksen nurkissa ja pitkien sivujen keskellä oli läpimitaltaan noin 20 cm suuruiset betonipaalut, joita havaittiin maastossa viisi kappaletta. Säilyneet neljä pitkää hirttä sijaitsivat maassa rakennuksen pitkien sivujen suuntaisina tasaisin välimatkoin. Kaksi keskimmäistä hirttä liittyivät mahdollisesti lattiarakenteisiin. Lisäksi rakenteen kaakkoispäädystä havaittiin jäänteitä muiden hirsien kanssa poikittaisesta hirrestä. Hirret olivat sivuiltaan veistettyjä. Maastoa rakennuksen ympäriltä on tasoitettu. Asumukseen liittyy kaivo, joka sijaitsee noin kuusi metriä rakennuksen itäpuolella. Kaivo on rakennettu noin 80 cm läpimittaisista betonirenkaista ja nousee vajaan metrin korkeudelle maanpinnasta. Lisäksi kohteelta tavattiin myös kaksi ruostunutta terästynnyriä, joista toinen oli kaivettu osittain maahan.

Huispuri 2ä (Asuinpaikat)
Moderni; Sijainti ja maasto:
Kohde sijaitsee Tuusulanjokeen laskevan puron laakson lounaispuolella koilliseen laskevan törmän päällä. Kasvillisuus kohteen ympärillä on sekametsää, joka on kohteen lähellä avoimempaa. Noin viidentoista metrin päässä kohteelta lounaaseen kulkee polku.
Kohde on noin 8,70 metriä pitkän ja 6,30 metriä leveän hirsirakennuksen pohja. Rakennuksesta on säilynyt lähes kauttaaltaan 2 alinta hirsikertaa. Rakennuksen itä- ja pohjoisnurkissa hirsikertoja on säilynyt useampia. Rakennuksessa käytetyt hirret ovat veistettyjä, ja kooltaan noin 13 x 20 cm. Rakennuksen nurkat ovat salvottuja ja rakenteessa on käytetty teollisesti valmistettuja pultteja.

Kaura (Maarakenteet)
Moderni; Sijainti ja maasto:
Kohde sijaitsee luoteeseen viettävällä rinteellä asutuksen lähettyvillä koivuvaltaisessa sekametsässä. Maaperä hietaa.
Kohteen kuvaus.
Kuoppa on halkaisijaltaan n. 2 m ja syvyydeltään n. 40 cm. Kuopan alarinteen puoleisella reunalla havaittavissa matala maavalli. Kairattaessa kuopasta ei löytynyt hiiltä.

Lehtikuusimäki 1 (Kivirakenteet)
Kohde sijaitsee kuusta, lehtikuusta ja koivua kasvavan metsän ympäröimän kallioalueen korkeimmalla kohdalla.
Kallioalueella on 11 rajamerkiksi tulkittua kivirakennetta n. 37 m pitkässä kaakosta luoteeseen kulkevassa linjassa 2-3 m välein. Merkit ovat halkaisijaltaan n. 0,5-1 m ja ne on koottu 3-10 kivestä, jotka ovat halkaisijaltaan 10-50 cm. Kivistä ei havaittu kaiverruksia. Osa merkeistä näyttää siltä, että ne on rikottu tarkoituksella. Muista poikkeava merkki on toinen merkki luoteesta, joka on maantasainen ilmakuvausristi muovipohjalla. Rajalinja jatkuu kalliolta metsään puuttomana väylänä

Lehtikuusimäki 3 (Kivirakenteet)
Kohde sijaitsee 60 m korkeudella sekametsän halki kulkevan polun varrella n. 425 m Ruotsinkyläntien ja Jokitien risteyksestä eteläkaakkoon ja 150 m Tuusulanjokeen laskevasta purosta länteen.
Kivistä kasattu rajamerkki on halkaisijaltaan n. metrin ja siinä on pystykivi, jonka huippu ulottuu 65 cm korkeudelle maan pinnasta. Pystykivessä on kaiverrus ”12”.

Riihikallio (1000020136) (Maarakenteet)
Kohde sijaitsee kuusimetsässä polun varressa rinteen harjalla Tuusulanjoesta erkanevan sivuhaaran itäpuolella. Alueella pinnassa n. 10 cm humuskerros, jonka alla vaaleanruskeaa silttiä. Kohteen ohittava polku kaartaa kohteen vieressä olevalle ylityspaikalle, jossa on puinen silta ja portaat rinteissä.
Kaikki kohteella havaitut kuopat ovat suorakaiteen muotoisia, pitkänomaisia, kohtisuoraan rinnettä vastaan kaivettuja, suhteellisen selkeärajaisia ja keskimäärin 2 m x 1 m x 0,5 m kokoisia. Kuopat on kaivettu n. 2-4 m välein ja niiden mitoissa on jonkin verran vaihtelua. Kuopparivin keskivaiheilla on lyhyt kuopaton väli. 15 m pohjoisimmasta kuopparivin kuopasta pohjoiseen on noin 2,5 m x 0,5 kokoinen 0,4 m syvä rinteen suuntainen kuoppa, jonka pohjalla on modernia metalliromua.

Vitkälla 3 (Maarakenteet)
Kohde sijaitsee n. 540 m Tuusulanväylän ja Vanhan Tuusulantien risteyksestä luoteeseen ja 260 m Kurjentien ja Joutsenentien risteyksestä kaakkoon. Kohde on n. 6 m vanhasta metsätiestä lounaaseen kaakkoon viettävän rinteen päällä. Rinteen alla n. 15 m päässä kulkee puro. Alueella kasvaa kuusivaltaista metsää ja maaperä on silttiä.
Neliskanttinen kuoppa on kooltaan n. 3 x 3,5 m ja sen syvyys on ylärinteen puolella 80 cm ja alarinteen puolella 40 cm. Kuopan alarinteen puolella jatkuu n. 20 cm syvä ja 50 cm leveä oja alarinteeseen. Kuoppaan on kasattu sekalaista puurojua. Kuopan keskeltä ja reunoilta kairatessa ei havaittu hiiltä.

Itäsatama Trutgrund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Itäsatamassa Smultrongrundetin koillispuolella olevan Trutgrundetin luodon itäpuolella matalassa vedessä.
Troolarin hylky, josta 2012 tehtiin seuraavia havaintoja: Noin 10 metriä pitkä ja 4 metriä leveä puurunkoisen tasasaumaisen aluksen osa. Rungosta on jäljellä perä- ja keskiosa. Hylky makaa kölillään paapuurin puolelle kallistuneena. Peräsin ja peräranka ovat havaittavissa. Runko on ollut tödennäköisesti ilman sisälaudoitusta. Alus on ollut moottorikäyttöinen ja kone on paikoillaan. Hylyn sisällä ja vieressä pohjalla on metalliosia, muun muassa rautainen ankkuripeli ja metallilevyjä. Hylyn styyrpuurin puolella hiekkapohjalla on rautainen amiraliteetti -tyyppinen ankkuri. Hylyn päältä kulkee paksu rautaketju, jolla läheinen laituri on ankkuroitu pohjaan.
Hylky paikannettiin ja todettiin ei-muinaisjäännökseksi Hangon Itäsataman vedenalaisinventoinnissa 2012, joka tehtiin Itäsataman parannustöiden vuoksi. Inventoinnin teki ARK-Sukellus. Hylky on ollut tunnettu jo aiemmin.
Hylky poistettiin Hangon Itäsataman parannustöissä 2013 nostamalla hylyn osat ruoppauskauhalla maihin. Hangon Sataman välittämän tiedon mukaan kyseessä oli troolari Dorthe Suomi -73, joka paloi konehuoneessa tapahtuneen räjähdyksen jälkeen lokakuussa 1964. Onnettomuus, jossa menehtyi yksi miehistön jäsen, tapahtui noin 12 mailia Russaröstä kaakkoon. Palanut runko hinattiin Hankoon ja upotettiin Itäsatamaan. Alus oli rakennettu 1947 Tanskassa. Se ostettiin Suomeen 1955. Se oli ensimmäisiä aluksia Suomessa, jolla pyydettiin silakkaa troolaamalla.

Rysäkari 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin läntisellä vesialueella Rysäkarin pohjoispuolella. Sijaintitieto on epätarkka.
Paikalla on hylyt.netin mukaan puurunkoisen aluksen kansirakenteita. Hylyn oletetaan olevan Karin -niminen moottorilla varustettu hiekkajaala, joka haaksirikkoutui vuonna 1960 hiekkalasteineen. Alus oli matkalla Helsingistä Mäkiluotoon. Kapteeni Grönqvist ja kaksi miehistön jäsentä pelastautuivat Rysäkarille. Uppoamisen jälkeen hylkyä on purettu.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlinnan Varvilahdessa kaapelitaulun alapuolella noin 7 metrin päässä rannasta, nykyisen vierasvenelaiturin länsisiiven ja rannan välissä.
Noin 20 metriä pitkä proomun hylky, jossa on ollut puinen kansirakennelma. Rakennelma on romahtanut kasaan. Hylyn rungon rakennusmateriaali on metallia. Alusta on mahdollisesti käytetty laiturina, se makaa rinteessä 45 asteen kulmassa. Hylyn leveyttä on vaikea arvioida, koska hylky on hajonnut pahasti. Sisäosiltaan proomu on tyhjä.
Hylyssä tehtiin tarkastussukellus vuonna 2008. Siitä otettiin videokuvaa, joka on luetteloitu numerolla MA200909:57.

Suomenlinnan korjaustelakan hylkyalue (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Suomenlinnassa Susisaaren itärannalla Tykistölahden suulla.
Luotausaineistossa havaittuja veneen hylkyjä ainakin 4 kappaletta. Alueella on ollut pitkään telakkatoimintaa, jonka jälkiä on jäänyt myös meren pohjaan. Lähivesialueella on useita hylättyjä veneitä, parhaimmillaan niitä on kaksi päällekkäin. Hylkyjen ajoituksesta ei ole tarkkaa varmuutta, mutta on todennäköistä että toiminta on itsenäisyyden ajalta. Veneiden lisäksi pohjassa on runsaasti erilaista jätettä.
Vuonna 2022 tehdyssä monikeilainluotauksessa Tykistölahden suulla havaittiin neljä venettä. Veneitä ei ole tarkistettu sukeltamalla tai muulla tavalla visuaalisesti. Luotausanomalioita on tulkittu seuraavasti: Yksi hylyistä on mahdollisesti noin 10 metriä pitkä puolikannellinen kalastusalus, yksi on noin 11 metriä pitkä ehjärunkoinen huvijahti, yksi on noin 6,5 metriä pitkä lujitemuovivene ja yksi on noin 6,5 metriä pitkä osittain pohjasedimenttiin peittynyt soutuvene. Veneet ovat 16 - 19,5 metrin syvyydessä.

Ribacka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikalla on kallion reunamilla vanha kiviaidan pätkä, n. 2 m. Aita on n. 80 cm kor-kea ja 70 cm leveä. Aidan länsipuolella on vanhaa peltoa/niittyä.

Stor-Håfgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Tontti osin autio. Asuttamisen keskuskartano? Gördavikista peruutettiin 1405 10,5 mk rälssimaata.
Muinaisjäännösrekisteri alakohde: Hovgård b on erotettu omaksi kohteeksi (LillHåfgård, 48). Kohteen aiempi nimi "Hovgord" nimi on muutettu talon nimeksi siinä asussa kuin se on vanhoissa (1700-luvun) kartoissa. Rajaus on isojakokartan tonttimaarajaus.
Alueella on ollut lukuisia ulkorakennuksia vanhoilla peruskartoilla ja myös senaatinkartalla 1872. Tonttimaan eteläosa on edelleen rakennettua aluetta. Aluetta voisi pitää arkeologisessa mielessä tuhoutuneena sen sekoittuneisuuden ja runsaan maankäytön takia - juuri sillä alueella missä 1700-l talonpaikka on sijainnut.

Vaanila (Asuinpaikat)
Inventointi 2019: Vaanilan kylänpaikka sijaitsee Hiidenveden pohjukassa, Vaanilanlahden eteläpuolella. 1600-luvulla kaikki tilat on yhdistetty kartanoksi. Kartano on ollut asuttuna koko ajan nykypäiviin ja edelleen. Vuoden 1775 kartalla näkyy kartanon lisäksi kaksi torppaa kartanosta lounaaseen sijaitsevan mäenharjanteen vierellä sekä kaksi torppaa koillisessa nykyisen Haudansalmen kohdalla. Lounaisosan torpat häviävät karttojen perusteella (pitäjän-kartta, senaatinkartta) noin v. 1842 – 1871 välillä, kunnes alueella näkyy rakennuksia samalla paikalla vuoden 1959 peruskartalla. Maastossa näkyi näiden rakennusten jäänteitä eikä alkuperäisiä torpan paikkoja ollut mahdollista paikallistaa. Koillisen torppien paikka on karttojen perusteella ollut koko ajan rakennettuna ja paikalla sijaitsee nykyään omakotitalon pihapiiri ulkorakennuksineen.
Nykyään kylätontin paikalla sijaitsee Vaanilan kartano sekä ratsastuskoulu. Pihapiiri on suuri, kartanon puutarha sijaitsee päärakennuksen länsipuolella ja ratsastuskoulun rakennuskeskittymä on päärakennuksen koillispuolella, lähempänä Vaanilanlahtea ja rantaa.

Kettilsmora (Asuinpaikat)
V. 1768 kartalla yhden talon kylä: Krämars. Koordinaattia hieman muutettu em. kartan perusteella. Kettilsmora niminen mäki paikasta 500 m luoteeseen. Ei löydy tietoa mistä se kylän nimeksi ja taloluku 3. Kylän länsipuolella Stormoran (Mora) kylä ja pohjoispuolella Båtsmora.. Paikka on nyt tilakeskuksen pihamaata ja ulkorakennus, samoin pitäjän- ja senaatinkartalla (1842, 1870) ja peruskartoilla.

Kärri (1000021887) (Asuinpaikat)
Inventointi 2019: Kärrin kylänpaikka sijaitsee Pullin kylätontista noin 500 metriä länteen. Kohde on mahdollista paikallistaa vuoden 1706 kartalta, jossa erottuu alueen peltokuviot ja ne vastaavat melko hyvin alueen nykyisiä peltoja ja topografiaa. Karttojen perusteella Kärrin kylätontin paikka on autioitunut 1800-l. alkupuolella. Kärri yhdistettiin Pulliin v. 1914. Eteläisempi lato sekä läheinen Peltolan tila näkyy paikalla v. 1959 kartassa. Nykyään kylätontin paikalla mäellä on osittain avokalliolle rakennettu varastorakennus ja sen eteläpuolella on toinen vanhempi lato. Rakentamaton etelänpuoleinen toinen mäenharjanne on lähes kokonaan avokalliota. Havaintoja mahdollisesta muinaisjäännöksestä ei tehty. Alueen kallioisuuden vuoksi kulttuurikerroksia ei ole voinut juuri säilyä paikalla.

Pullis (Asuinpaikat)
Inventointi 2019: Pullin kylä on sijainnut Pullinlahden eteläpuolella, Hiidenveden länsilaidalla mäen harjanteella. Pullin kylä on merkitty v. 1777 Pullin ja Kärrin rajankäyntikarttaan. Talon tarkka paikantaminen siitä on mahdotonta. Isojakokarttaa ei kylästä löytynyt. Karttojen (kuninkaankartasto, pitäjänkartta, senaatinkartta, peruskartat) perusteella paikka on ollut asuttuna 1700-l. lähtien yhtäjaksoisesti ja mäen maankäyttö on ollut tiivistä. Käytettävissä olleiden vanhojen karttojen ja alueen topografian perusteella kylä on sijainnut melko jyrkkäreunaisen mäen lounaisosassa.
Paikalla sijaitsee nykyään aidattu maalaistalon pihapiiri sekä lemmikkieläinhoitola. Pihapiiriin kuuluu mm. asuinrakennuksia sekä vanha kivinavetta. Alue on kallioista ja todennäköisesti myöhempi rakentaminen on hävittänyt mahd. alkuperäisiä kulttuurikerroksia.

Kihilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. Kuninkaankartasto.
Inventointi 2019: Kihilän kylätontti sijaitsee Pullinlahden itäpuolella ja nykykartoissa paikannimenä on Uusikartano. Kihilä on paikannettavissa v. 1775 kartalla. Kihilä on merkitty samaan paikkaan Kuninkaankartalla (1796-1804), pitäjänkartalla (1842) sekä senaatinkartalla (1870) ja 1904 kihlakunnan kartalla. V. 1959 peruskartalla paikalla on Uusikartanon talo sekä lukuisia muita rakennuksia.
Nykyään kylätontin paikalla on omakotitalo ja useita ulkorakennuksia. Paikka on muiden kylätonttien tapaan kallioisella paikalla ja maata oli kallion päällä vain ohut kerros (noin 10-15 cm), joten vanhojen kulttuurikerrosten tai rakenteiden säilyminen kylänpaikalla on epätodennäköistä.

Kouvola (1000021890) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 1. 1571 lisäksi 2 autiotaloa, kald rök/öde.
Inventointi 2019: Historiallisen ajan kylänpaikan kohdalla sijaitsee nykyään suuri pihapiiri, johon kuuluu päärakennuksen lisäksi useita eri ulkorakennuksia. 1842 Pitäjänkartan talonpaikan tienoilla on rakennettu pihatie sekä polttopuiden varastointialue. Pihapiiri oli hyvin vahvasti rakennettua, kallioista ja muokattua. Kallio ulottuu kaikkialla pintaan ja on paikoin vain ohuen maakerroksen peitossa. Rakentamatonta ja muokkaamatonta maastoa on vain jyrkänteillä ja eteläreunan jyrkällä rinteellä. Kulttuurikerrosten säilyminen ehjänä alueella on melko epätodennäköistä. Suurella todennäköisyydellä alueella tuskin on jäljellä mitään sellaisia ehjiä rakenteita ja kulttuurikerroksia, jotka voisi identifioida vanhimpaan asutukseen liittyväksi.

Kullo torpat 5-6 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla.
Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68). Kullon alueella oli useita torppia 1600- ja 1700-luvuilla.
Vuosien 1787 ja 1786 toimituskartalla (Winter) ei tällä kohdalla tai lähistöllä ole torppaa tai muita rakennuksia, mutta hieman aiemmissa v. 1762 ja v. 1767 kartoille on torpat merkitty. V. 1787-8 kartalla torppien paikalle on merkitty ”berg gärdan” maatilkku (kartalla nro. 113).
Pitäjänkartalla v. 1841 torppia ei aivan samoilla kohdilla ole, mutta lähellä 1762-1767 läntisempää torppaa on merkitty "Brants torp" - eli paikalla on tuolloin vain yksi torppa. Vv. 1762-1767 torpista läntisempi on sijainnut aivan nykyisen mt. 170 kupeessa - ehkä osin sen alla tai heti pohjoispuolella, liki kohdalla missä sittemmin v. 1841 on merkitty Brants torp ja myös v. 1873 kartalla rakennus. Tuolla kartalla on rakennus myös 1762-1767 karttojen itäisemmän torpan kohdalla. V. 1791-1796 ns. Klercekerin merikartaston yleiskartalla tienoilla on kaksi rakennusta, mutta ilmeisesti varsin epätarkasti merkittyinä - eivät aivan osu v. 1762-1767 karttojen torpanpaikoille. Lienee ilmeistä, että kyseinen yleiskartta on ainakin tältä osin piirretty v. 1762-1767 karttojen perusteella.
V. 1691 kartalla alueella ei ole torppia, mutta v. 1762-1767 kartoilla alueella on kaksi torppaa. V. 1768 kartalla torppia ei ole, mutta v. 1841 kartalla on läntisempi torppa ja v. 1873 kartalla taas samat kaksi kuin v. 1762-7 kartoilla. Suoraviivainen tulkinta olisi, että 1700-l alkupuoliskolta 1780-luvulle on paikalla ollut kaksi torppaa, jotka on hylätty ennen v. 1786 ja myöhemmin torpat on "pystytetty" uudelleen, ensin läntisempi 1800-l alkupuolella ja myöhemmin toinen. Vaihtoehtoisena tulkintana voi olla myös se, että torppia ei ole ollut paikalla 1760-luvulla vaan niille on kartoilla osoitettu vain niille suunnitellut paikat. Torpat perustettiin sitten näille paikoille vasta 1800-luvulla.
Arkeologisessa maastotarkastuksessa vuonna 2013 itäisemmän torpan paikoilla ei havaittu mitään jälkiä mahdollisesta vanhemmasta torpasta. Mt. 170:n pohjoisreunamat ovat täysin käsiteltyä maastoa, mm. raivauskivikkoa ja kaivettua maata - ilmeisesti 1930-luvulla tien teossa syntynyttä.

Munkby torp (Asuinpaikat)
Kuninkaankartastossa (v.1796-1804) ja Klerckerin merikartaston kartassa (v. 1791-6) on paikalle merkitty torppa, joka sijoittuisi kallioharjanteen eteläpään tuntumaan, harjanteen juurelle, lähelle Treksilänjokeen laskevaa puroa, sen itäpuolelle.
Näiden yleiskarttojen perusteella vaikuttaisi torpan paikka sijoittuvan - verrattuna puron karttakuvaan - muinaisjäännösrekisterissä arvioitua sijaintia enemmän kaakkoon, mt.170 ja moottoritien väliselle alueelle tai mt 170:n kohdalle. Aluetta kuvaavia tarkempia karttoja ei löytynyt. V. 1841 pitäjänkartalla ei paikalla ole mitään, ei myöskään v. 1873 senaatinkartalla eikä v. 1921 toimituskartalla.
Vuoden 1749 Porvoon emäseurakunnan kartta katkeaa lännessä jokseenkin tämän paikan kohdalla, mutta siihen ei ole merkitty mitään torppaan viittaavaa, ei tosin myöskään Munkbyn kylätonttia. (tästä karttalehdestä länteen ei karttaa löytynyt).
Mt. 170:n ja siitä puronvartta pohjoiseen erkanevan Tyysterintien (Tjusterbyvägen) risteysalue on täysin käsiteltyä maata. Pohjoispuolella olevan kallioisen harjanteen eteläpäätä on leikattu pois ja tasoitettu. V. 1921 kartalla kohdalla on peltoa. Alueella ei ole mitään merkkejä vanhasta asutuksesta risteysaluetta kauempana. On varmaa, että ainakaan mt. 170:n pohjoispuolella ei ole säilynyt mitään jälkiä - paikalla mahdollisesti 1700-luvulla sijainneesta torpasta.
Paikalla ja lähialueella ei ole kiinteää muinaisjäännöstä.

Stensböle Backas torp (Asuinpaikat)
Metsässä kiviaidan itäpuolella on tasainen alue, josta vaikuttaa raivatun kiviä reunoille. Mitään maanpäällisiä jäänteitä alueella ei ole. Lähistöllä on pieni maakumpu, mutta se saattaa olla täysin luonnollinen.
2020: v. 1773 kartan perusteella torpan tonttimaa paikantuu kartanon koillispuolelle jokseenkin tarkkaan kohdalle missä on nyt iso rakennus.

Vesitorninmäki (1000022569) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Vanhan Rantatien pohjoispuolella, Jolkbybergetin laella ja sen pohjoispuoleisen peltoalueen reunassa. Kallioisen mäen laella on vesitorni, jonka mukaan mäkeä kutsutaan nykyään Vesitorninmäeksi. Museovirastolle 25.6. lähetetyn tiedon mukaan kyse ei ole sotahistoriallinen kohde vaan Helsingin puhelinyhdistyksen entisen maston jalusta ja laitekopin perustus. Ajoitus ilmeisesti 1960 luku.
Vesitorninmäen koillisreunalla on myös n. 3 m halkaisijaltaan olevia räjähdyskuoppia, joista kairatessa havaittiin voimakkaan nokista maata. Jolkbybergetin pohjoisosan peltoaluetta tarkastellessa löytyi Kyrkvallan asuinalueelta etelään, kohti etelää pistävän metsäniemekkeen kärjestä pellolta raivattuja kivikasoja. Kreetta Lesellin inventoinnissa Jolkbybergetin länsireunan peltosaarekkeelta, vesitornista noin 240 m länteen, löytyi betonisia rakennuksenperustuksia, jotka saattavat myös olla perua Porkkalan vuokra-ajan varasto- tai asuinrakennuksista (Lesell 2003).

Masaby (1000022597) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Masalan keskustassa, Masalantielta luoteeseen johtavien Tinanrinteen ja Tinantien välisessä maastossa. Paikalla on vehreitä omakotitalotontteja, joiden välissä on tyhjä, rakentamaton tonttimaa. Vuoden 1560 maakirjan mukaan paikalla on muu tonttimaa ja vuoden 1780 kartalla kylä, jonka kokoluokaksi on merkitty 3. Vuodelta 1777 peräisin lelvassa kartassa on viisi taloa, joista kolmen (Tina, Masa; Bjöns) kohdalla on tehty tutkimuksia ja ne on todettu tuhoutuneeksi. Kahden kohdalla (Köpas, Nils Niku) ei tutkimuksia ole tehty, mutta Köpas näyttäisi sijaitsevan rakennetulla alueella. Nils Nikun kohdalta asiaa ei ole selvitetty.
Vuonna 2016 tehdyssä tarkkuusinventoinnissa alueelle tehtiin koekuoppia, joissa ei havaittu mitään kiinteäksi muinaisjäännökseksi tulkittavaa. Koekuoppien perusteella voitiin todeta, eteläosaan on tuotu täyttömaata. Pääasiallisesti täyttömaa oli harjuaineksista, soraista hiekkaa. Täyttömaakerrosten alla oli sekoittunut multakerros, minkä alla puhdas silttimaa ja paikoin sen pinnassa ohut kerros vanhaa pelto/niittymaakerrosta. Koekuopissa ei havaittu mitään merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kuopissa ei havaittu hiiltä, nokea tai kulttuurimaata. Kuopissa oli vähäisiä määriä modernia rautaromua, muovia, tasolasia, pullolasia ja fajanssia, bitumin kappaleita. Alue on muinaisjäännöksenä tuhoutunut myöhemmän maankäytön yhteydessä.
Tutkimusalueen pohjoisosassa on kaksihuoneisen rakennuksen kivijalka, jonka ajoitusta ei kuitenkaan voitu koetutkimuksen yhteydessä selvittää, mutta se vaikuttaa suhteellisen nuorelta ollen ilmeisesti 1800-luvun puolivälistä. Rakennuksen perustassa on myös betonia ja moderneja rakenteita.
ks. tarkemmin inventointikertomus vuodelta 2016.

Soldatsäng (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Lainaus inventointikertomus 2012:
Skaftkärrin peltoalueen eteläreunalta, metsäiseltä rinteeltä löytyi todennäköisesti rakennuksen pohja, viljelyröykkiöitä ja ojia. Vuoden 1763 kartalla paikalle on merkitty Soldatsäng-niminen niitty. Rakennuksen pohja on noin 4x4 m laajuinen ja sen reunalla on louhitusta kivestä asetettu paasi. Rakenteen läheisyydessä on raivattujen kivien kasoja ja vanhoja umpeenkasvaneita pelto-ojia.
Jusslan 2020 mukaan kyseessä on kivenottopaikka.

Nyängen 2 (1000021240) (Maarakenteet)
Moderni; Puron länsipuolella olevalla kalliopaljastumalla on kivirakenteiden jäänteitä. Vaikuttaa siltä, että paikalla olisi ollut lato tms. rakennus, jonka perustana kivet olisivat olleet. Jäänteet vaikuttavat suhteellisen nuorilta.

Södra Svartö 2 (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Södra Svartön länsiosassa, laajahkon kallioalueen päällä, sekametsässä. Pai-kalla on luontaiseen kivikkoon tehty kivikasa, jonka halkaisija on 4 m ja korkeus 1,2 m. kivet ovat pyöristyneitä. Rakenne on sammaloitunut, mutta sen yleisilme ei ole erityisen vanha. Muodoltaan se ei muistuta hautaröykkiötä.

KA-VE 5 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin vesialueella avomerellä Jussaröstä noin 11 km etelälounaaseen alueella, jonka syvyys vaihtelee 34 - 43 metriin. Hylky on rinteen alaosassa.
Isohkon työveneen hylky, jonka runko on mahdollisesti alumiinia. Hylyn pituus on arviolta noin 20 metriä, leveys noin 5 metriä ja korkeus pohjasta noin 5 metriä. Aluksen perässä on hytti ja keulassa keulaportti. Havaittavissa kaksi potkuria, kaksi perävetolaitetta ja kaksi sisämoottoria. Hylky on pohja ylöspäin.
Hylky havaittiin Liikenneviraston teettämässä merenpohjan kartoituksessa monikeilainluotaamalla 2011 (mea Airisto). PSK Kupla ry:n trimix-sukeltajat tarkistivat kohteen kesällä 2013. Oletuksena on, että kyseessä on 1960 uponnut armeijan kalustovene KA-VE5. Vasta valmistunutta kalustovenettä oltiin hakemassa Raumalta Hollmingin telakalta Upinniemeen. Kovan myrskyn vuoksi alus ei päässyt omin voimin eteenpäin ja miinalaiva Keihässalmi oli hinaamassa alusta Hangon ja Porkkalan välillä, kun aluksen keulaportin pidikkeet irtosivat ja alus upposi. Yksi varusmies hukkui onnettomuudessa.

Källviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisanlahden itärannalla Källviken -lahdessa lähes umpeenkasvaneen lahdenpohjukan keskivaiheilla alle metrin syvyisessä vedessä upottavalla savipohjalla.
Puisen aluksen osa, joka on mahdollisesti aluksen kansirakennetta. Suorakulmaisen rakenteen päämitat ovat 17,86 x 5,60 metriä. Rakenteessa on havaittavissa 33 kpl suorassa rivissä olevia puisia palkkeja, joiden läpimitta on noin 15 cm. Palkkien välit ovat noin 28 - 30 cm. Rakenteen ympäristössä on runsaasti puisia osia noin 20 x 10 metrin alueella. Osat vaikuttavat polvilta. Metallisia rakennusosia ei ole havaittu. Matalasta sijaintisyvyydestä johtuen rakenne on kulunut, vaikkakin sen osat ovat paksuja ja tukevia.
Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 2010. Museoviraston Arkeologiset kenttäpalvelut -yksikkö teki tarkistuskäynnin kohteelle 2013. On mahdollista, että varsinainen hylky tai sen muita osia on kauempana lahdella; alkuperäisen ilmoituksen koordinaatit ovat ulompana kuin 2013 tarkistuskäynnillä havaitun hylkyrakenteen sijainti.

Mossabackaberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde ei ole muinaisjäännös. Syksyllä 2005 maanomistajalta saadun tiedon mukaan latomukset on muodostettu vasta 1970-luvulla kauempaa uudispellon raivauksesta traktorilla kuljetetuista kivistä. Alue tarkastettiin lokakuussa 2005, jolloin todettiin nuorta puustoa kasvava alue, jonne kivet oli 1970-luvulla puustosta hakatulle alueelle kuljetettu useampiinkin kasoihin.
Latomukset sijaitsevat Karjaan pohjoisosassa Mustionjokeen kuuluvan Päsarträsketin itärannalla, suurehkon luode - kaakko -suuntaisen kallio-moreenimuodostuman kaakkoisosassa, Ingvalsbyntieltä pohjoiseen kääntyvästä metsäautotiestä n. 20–30 m länteen. Havupuuvaltaisen Husnäseskogenin mäen eteläpuolella avautuu alava savilaakso, jonka länsiosa on mahdollisesti vielä rautakaudella ollut veden peitossa. Nykyisin sen pohjalla virtaa oja Päsarträsketiin.
Kuusivaltaisella tuoreella kankaalla on kaksi kivilatomusta 30 metrin päässä toisistaan. Latomus A on suorakaiteen muotoinen, lähes maantasainen ja kooltaan n. 10 m x 12 m. Latomus koostuu n. 50 cm (suurimmat 1 m) halkaisijaltaan olevien kivien muodostamasta "aitauksesta", jonka sisällä on pienempiä kiviä keskittyneenä latomuksen itäosaan. Latomuksen länsipuoli on epämääräisempi. Kokonaisuudessaan kivet ovat n. 8 m x 10 m kokoisella alueella. Kivien päällä on paksu rahkasammalkerros, jonka alla on nokista turvetta. Kivien välissä ja alla oleva hiekka on vaaleanruskeaa. Kyseessä saattaa olla historialliselle ajalle ajoittuvan rakennuksen pohja: kivijalka ja uunin jäänteet rakennuksen nurkassa. Toisaalta suurimmat kivet ovat melko suuria kivijalan kiviksi, ja pienempien kivien joukossakin on useita uunin kiviksi suhteellisen kookkaita kiviä. Kivet ovat pyöreitä luonnonkiviä, eikä niissä havaittu palamisen jälkiä. Karjaan alueelta tunnetaan useita samantyyppisiä neliömäisiä latomuksia, joista ainakin osa ajoittuu vanhemmalle rautakaudelle.
Latomus B sijaitsee 30 metriä luoteeseen latomuksesta A. Se on luode-kaakko –suuntainen, pohjakaavaltaan neliömäinen ja kooltaan n. 2 m x 3 m, korkeudeltaan noin 30 cm eli lähes maantasainen. Latomuksen yhteydessä on kaksi suurta maakiveä sen pohjoisreunassa, muuten kivet ovat kooltaan 20–40 cm. Kivet ovat sammaleen peitossa ja niiden välissä on maata.
Latomusten eteläpuoliselle, 40 m mpy korkeudella olevalle terassille tehdystä koepistosta löytyi yksi huonolaatuinen kvartsi-iskos, merkkejä kulttuurikerroksesta ei havaittu. Paikka on kuitenkin topografisesti sopiva myös kivikautiselle asuinpaikalle.

Koirasaari kaakkoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin läntisessä ulkosaaristossa Koirasaaresta kaakkoon.
Saviseen pohjasedimenttiin osittain painunut rautahylky tai sen osa. Kyseessä on todennäköisesti matalarakenteinen, puolustusvoimien ampumaharjoituksissa käytetty maalilautta. Näkyvissä olevan osan koko on noin 5 x 8 metriä. Vuonna 2013 tehdyn tarkastussukelluksen aikana huonossa näkyväisyydessä havaittiin alle kymmenen puista kansilankkua ja mahdollisesti köyttä. Uppoamisajankohta ajoittunee toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan.
Kohde havaittiin 2013 ARK-sukelluksen tekemässä arkeologisessa vedenalaisinventoinnissa, joka tehtiin läjitysaluehankkeen valmistelun yhteydessä.

Lomanin kalliokirjoitus (Taide)
Historiallinen; Saaren etelärannan sileällä kalliolla oli havaittavissa kirjoitusta. Kirjoitusta oli kahdessa kohdassa. Toinen kirjoitus oli : L & J 1922 tai L &J 1923. Toisesta kirjoituksesta ei ollut mahdollista saada selvää.

Haiko kivimuuri (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sijaitsee tutkimusalueen tuntumassa hieman sen ulkopuolella; se dokumentoitiin, koska se saattaa liittyä tutkimusalueelta saatuihin havaintoihin.
Muuri on suora, sen suurin korkeus on 1,5 m ja paksuus 1,1 m. Pohjoispuoli on täytetty maalla. Laastia ei havaittu, mutta joissain kivissä todettiin poranreikiä. Pohjoispuolen maassa näkyi runsaasti tiilenpaloja. Kyseessä lienee vain osin säilynyt rakennuksen kivijalka. Se ei liene niin hyvin säilynyt eikä vanha, että se olisi katsottava kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Liittynee v. 1873 kartalle merkittyyn rakennuksen (pellon ja puiston reunassa) ja paikalla vielä v. 1962 kartalle merkittyihin rakennuksiin.
Muurin eteläpuolella kasvoi kohtuullisen runsaasti tummatulikukkaa (Verbascum nigrum) ja lähistöllä hieman myös pölkkyruohoa (Arabis glabra). Molempien kasvien tiedetään suosivan vanhoja asuinpaikkoja.

Haiko tienpenger (Kulkuväylät)
Historiallinen; Rinteeseen pengerretty tie, joka oli 2013 osin edelleen käytössä puistotienä. Leveys n. 2 m. Vanhojen karttojen perusteella tiepenger voisi olla peräisin 1800-l loppupuolelta ja se olisi tehty sen jälkeen kun kartano siirtyi nykyiselle paikalleen. V. 1873 topografikartassa (s.12) on tielinja kartanon puistossa joka voisi sopia tähän. Kyseessä ei kuitenkaan ole muinaisjäännös.

Haiko kiviaita 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tien ja metsitetyn vanhan pellon välissä sijaitseva vaatima-ton ja matala aitamainen kivirakenne - raivauskivikko, jonka leveys on 1,5-1,8 m ja korkeus 0,3-0,6 m. Kiviaines sekalaista ja pääosin pienehköä. Kiviin on kiinnitetty uudehkoja metallisia aitatolppia.

Haiko kiviaita 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaidan 1 eteläpuolella sijaitseva samantyyppinen, -suuntainen ja -kokoinen kivirakenne, joka lienee (mahdollisesti eriaikaista) jatkoa Kiviaita 1:lle

Sandholmen (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suur-Pellingin pohjoisosissa Sandholmenin kärjessä. Perimätiedon mukaan Sandholmenissa on ollut hautausmaa ja sieltä on löytynyt luita (esim. Allardt 1925: 58; Borgå Sockens historia. Till freden I Nystad. Söderströms & Co Förlagsaktiebolag. Mercators Tryckeri Aktiebolag).
Vuonna 1990 entisen Tirmo-Storpellinge -lautan rantautumispaikan tienoolta on löytynyt ihmiskallo ja sen yhteydessä korrodoituneita rautakappaleita, joiden korroosioissa näkyy vielä puunsyyjälkiä. Rautakappaleet ovat ilmeisesti nauloja tai tappeja ja viittavaat paikalle haudatun vainajia ainakin joissakin tapauksissa myös jonkinlaissa puusta tehdyissä arkuissa.
Kohde on nykyisellään pääosin tuhoutunut venetankkauspaikan uudistustöissä. Ranta on keskeiseltä löytöpaikalta päällystetty kivilouheella. Maanpintaa on lisäksi kuorittu ja tasoitettu sekä asvaltoitu. Kunnostustyöt vaikuttavat tuoreilta, 2000-luvun aikana tehdyiltä. Löytöpaikkaa tai hautausmaata ei voi enää tarkasti paikantaa.
Sandholmenin lisäksi luita on paikallistiedon mukaan löydetty myös vastapäätä olevasta Siperholmenista (nyk. Siparholmen). Lisäksi tietoja luulöydöistä on Korssundsholmenin Skajesta. Lähin kaivauksin tutkittu hautausmaa sijaitsee Sandhomenista länteen Suur-Pellingin saaressa Hagnäsissä (Hagnäs Kyrkogård).
Suomenlahdella Suomen eteläisen rannikon saarilta on jonkin verran mainintoja hautausmaista tai luulöydöistä esimerkiksi Kirkkonummen ja Kotkan seudulla Porvoon lisäksi. Hautausmaiden käyttöaika ja tarkka sijainti on useissa tapauksissa tuntematon. Niiden synty ja käyttö liittynee toisaalta merenkulkuun ja toisaalta paikalliseen saaristossa asuneeseen väestöön.
Suur-Pellingin saaren pohjoisosassa
Kohde sijaitsee Suur-Pellingin pohjoisosissa Sandholmenin kärjessä. Perimätiedon mukaan Sandholmenissa on ollut hautausmaa ja sieltä on löytynyt luita (Allardt 1925: 58). Sandholmenista on lastattu hiekkaa 1900- luvun alussa ja tällöin on löytynyt ”pitkien miesten” luita. Paikan on arveltu olevan mm. isonvihan aikainen ruttohautausmaa (Weckman 1995: 100-101).
Vuonna 1990 entisen Tirmo-Storpellinge -lautan rantautumispaikan tienoolta on löytynyt ihmiskallo ja sen yhteydessä korrodoituneita rautakappaleita, joiden korroosioissa näkyy vielä puunsyyjälkiä. Rautakappaleet ovat ilmeisesti nauloja tai tappeja ja viittavaat paikalle haudatun vainajia ainakin joissakin tapauksissa myös puuarkuissa. Tämä kohde on nykyisellään pääosin tuhoutunut, sillä paikalla on venetankkauspaikka ja maastoa on muokattu sen vuoksi voimakkaasti.
On mahdollista, että Sandholmenissa on toinenkin hautapaikka, sillä vanhemmat tiedot viittaavat ennemminkin niemen eteläosassa olevaan alueeseen, jossa on suuria hiekkakuoppia ja siten todennäköisemmin sijainnut hiekan lastauspaikka. Myös Weckmanin artikkelien karttamerkki viittaa tälle seudulle, jossa myös on ollut satamatoimintaa. Tämän kertomuksen koordinaatit viittaavat tähän kohteeseen. Nykyisellään alue on teollisuusaluetta

Lökön ryssänuuni (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lökön saari sijaitsee vanhan purjehdusväylän eteläpuolella Vähä-Pellingin saaren koillispuolella. Vuosien 1933 ja 1994 inventointikertomuksissa saarella mainitaan olevan ryssänuuni, mutta sen tarkempi sijainti ei ole tiedossa. Vuoden 2013 inventoinnissa saaren keskiosaa kierrettiin, mutta uuneja ei havaittu.

Kungsstolsberget (Kultti- ja tarinapaikat)
Tuntematon ajoitus; Kungsstolsberget sijaitsee Suur-Pellingin saaren lounaisosan kallioalueella. Peruskartalle on merkitty ”kalliohakkauksia”, vaikka kyse on erikoisesta kivimuodostelmasta, joka koostuu tuoliksi sopivista kahdesta kivestä. Tarinan mukaan kuningas Kaarle IX (hallitsi vuosina 1598-1611) olisi vielä herttuana ollessaan vuonna 1599 pysähtynyt Kungshamnin satamaan ja käynyt Söderbyn kylässä. Tällä matkallaan hän olisi levähtänyt ”kuninkaantuolilla”. Vuoden 2013 inventoinnissa täsmällistä paikkaa ei löydetty, mutta se lienee peruskartan karttamerkin kohdalla.

Pohjoissatama 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustan vesialueella Pohjoissatamassa Kruunuhaan itäpuolella, Tervasaaren penkereen pohjoispuolella.
Kruunuhaan rannan edustalla noin 60 metrin etäisyydellä rantaviivasta on 3 - 4 metrin syvyydessä rannan suuntaisessa rivissä seitsemän tukeista ja kivistä muodostuvaa epäsäännöllistä kohoumaa. Kunkin kohouman laajuus on noin 4 x 4 metriä. Ne ovat toisistaan säännöllisen välimatkan päässä siten, että kokonaisuudessaan rivin pituus on noin 65 metriä. Ne liittynevät paikalla aiemmin olleeseen laituriin. Esimerkiksi vuoden 1932 ilmakuvassa paikalla on T-muotoinen laituri (kartta.hel.fi).

Mustikkamaa 8 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Mustikkamaan eteläpuolella 4 - 6,5 metrin syvyydessä.
Hirsiarkuista ja kivistä muodostuva laaja epäsäännöllinen kokonaisuus, joka on noin 12 x 90 metrin alalla. Mustikkamaan etelärannalla on sijainnut Mustikkamaan uimala. Muodostuma liittynee uimalan laitureihin tai aallonmurtajaan.

Hästhagen 3, (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoossa Nevaksen golfkentän lounaispuolella sijaitsevassa metsässä Hästhagenin lähellä. Inventoitavan alueen (alue 3) ulkopuolelta kohteiden 4 ja 5 lähistöllä oli kalliolla ehkä jonkinlaisena pienenä rajamerkkinä tai myöhäisemmän retkeilijän kasaamana kolme laattamaista kiveä päällekkäin. Kahden päällimmäisen kiven välissä oli pieni kiilakivi. Ylin kivi oli mitoiltaan 36 x 20 cm ja koko rakenteen korkeus oli 25 cm. Ympärillä lojui muita samanlaisia kiviä, joten merkki on saattanut olla alun perin isompi. Sipoon pitäjänkartassa näkyy todennäköisesti isojaossa syntynyt metsäpalstan tai metsälohkon raja suunnilleen tällä kohdalla kartan asemoinnista nykyisen pohjakartan päälle riippuen.

Masala (1000022595) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkonummen Masalassa, Masalan koulun ja Masalantien välisellä, heinää ja harvaa lehtipuustoa kasvavalla kumpareella. Vuoden 1780 Kuninkaan kartastossa mäellä on ollut rakennuskeskittymä, jonka kokoluokaksi on merkitty 1. Paikka tarkastettiin 2012 inventoinnissa ja mäen laelta ja reunoilta löytyi mahdollisia rakennuksen pohjia, kellarikuoppa, hajotettua kivijalkaa ja muita kaivantoja. Mäellä on selkeästi ollut myös myöhäisempää asutusta, kuitenkin ilmeisesti Porkkalan vuokra-aikaa edeltävältä ajalta, mutta osa havaituista rakenteista liittynee 1700-luvun asutuskeskittymään. Kohteen tarkempi arviointi maankäytön muuttuessa edellyttäisi koekaivauksia.
Vuoden 2019 inventoinnissa ei havaittu kiinteitä muinaisjäännöksiä ja rakennusten jäännökset ovat todennäköisimmin 1900-luvulta.
Kohde on poistettu suojelun piiristä.

Norra hamnen 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tammisaaren Pohjoissatamassa Kråkholmenin itäkaakkoispuolella rautatiesillan kivipilareiden vieressä sillan eteläpuolella noin neljän metrin syvyydessä.
Veden pohjassa on puurakenteiden ja kivien keskittymä, joka liittyy mahdollisesti nykyisen 1910 rakennetun rautatiesillan rakentamiseen (tukirakenteita?) tai vanhempaan rautatiesiltaan. Pohjanpitäjänlahden yli rakennettiin ensimmäinen rautatiesilta 1873. Se osoittautui heikoksi ja sen tilalle rakennettiin uusi silta Hanko-Hyvinkää -radalle 1910.
Puurakenteiden ja kivien keskittymän laajuus on noin 5 x 4 metriä. Sen ympärillä on irrallista puutavaraa. Keskittymän lähellä on toinen samankaltainen kohde (1000024621).

Norra hamnen 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tammisaaren Pohjoissatamassa Kråkholmenin itäkaakkoispuolella rautatiesillan kivipilareiden vieressä sillan eteläpuolella noin neljän metrin syvyydessä.
Veden pohjassa on puurakenteiden ja kivien keskittymä, joka liittyy mahdollisesti nykyisen 1910 rakennetun rautatiesillan rakentamiseen (tukirakenteita?) tai vanhempaan rautatiesiltaan. Pohjanpitäjänlahden yli rakennettiin ensimmäinen rautatiesilta 1873. Se osoittautui heikoksi ja sen tilalle rakennettiin uusi silta Hanko-Hyvinkää -radalle 1910.
Puurakenteiden ja kivien keskittymän laajuus on noin 5 x 4 metriä. Sen ympärillä on irrallista puutavaraa. Keskittymän lähellä on toinen samankaltainen kohde (1000024620).

Inkosgård (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2013: Kohde sijaitsee valtatien 25 eli Karjaantien luoteispuolella kiinni tienpenkassa. Kohde on merkitty Gropfjärd – Dragsvikin osayleiskaavaan virstanpylvääksi, joka on historiallisen ajan arvokohde. Paikalla on tieluiskan reunassa nelikulmainen matala, noin 20 cm korkea kiveys, jonka keskellä on noin 80 cm korkea pystykivi. Kooltaan kiveys on noin 1,3 x 1,7 metriä. Sen kaakkoiskulma on osittain sepelin peitossa ja kiveys saattaa olla tältä osin hieman tuhoutunut. Muuten kiveys on paikoin sammalen peittämä ja
vaikuttaa ehjältä. Tosin rakenteen keskellä oleva pystykivi näyttää siltä, että se on kaatunut jossain vaiheessa ja nostettu uudelleen pystyyn. Kiveyksessä on käytetty sekä luonnon- että lohkokiviä. Rakenteessa ei ole nähtävissä minkäänlaisia kaiverruksia.
Koska kyseessä on rajamerkki, joka on edelleen käytössä ja lisäksi on kiinteistön rajapyyki, se ei ole kiinteä muinaisjäännös.

Kruunuvuorenselkä 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kruunuvuorenselän itäosassa lähellä Kruunuvuoren rantaa öljysataman edustalla.
Laiturin hirsiarkkuperustus, joka on kooltaan noin 16 x 23 metriä. Ilmakuvassa vuodelta 1932 näkyy T-muotoinen laituri. Vuonna 1976 laiturista oli jäljellä vain arkkurakenne. Rantakalliossa on laiturin kohdalla isot kiinnityslenkit.

Ryssjeholmen 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Espoon sisäsaaristossa Nuottalahden edustalla olevan Ryssjeholmenin itäpään pohjoisrannalla 0,5 - 3 metrin syvyydessä.
Paikalla on laiturinperustus, joka löytyi 2014 tehdyssä arkeologisessa vedenalaisinventoinnissa. Luode - kaakko –suuntainen laiturinperustus koostuu kahdesta hajonneesta saman levyisestä hirsiarkusta, joista ulompi on alkuperäiseltä muodoltaan ollut neliön tai lähes neliön mallinen, ja sisempi suorakulmion muotoinen. Rannasta katsoen ulommassa arkussa hirret ovat romahtaneet sivusuuntaan ulospäin ja kivitäyte on levinnyt pohjalle, eikä ehjää hirsirakennetta ole havaittavissa. Ulomman arkun ulommaisimman, eli luoteissivun, alin hirsi on pysynyt alkuperäisellä paikallaan. Arkun laajuus on noin 5m x 5m ja hirsien paksuus noin 20cm x 20cm. Ulomman arkun syvyys pohjaan on 230cm, ja kivien päällä arkun äärimmäisissä ”kulmissa” 120cm. Korkeutta rakenteella on 110cm.
Rannanpuoleinen arkku on sekin romahtanut, mutta sen läntisessä kulmassa on havaittavissa ehjää nurkkasalvosta kolmen hirsikerran korkeudelta. Arkku on laajuudeltaan noin 5m x 4m siten, että rannasta kohtisuoraan ulospäin osoittava sivu on lyhyempi kuin rannansuuntainen sivu. Lähinnä rantaa olevalla kaakkoissivulla maksimisyvyys pohjasta on 160cm.
Rakenne on saaren asukkaiden yhteisessä käytössä olleen laivalaiturin perustus. Laituri näkyy muun muassa 1931 mitatussa kartassa. Vuoden 1971 merikartassa laituria ei ole enää merkittynä (ks. tarkkuusinventointiraportti 2016, s. 14). Laiturin lähistöllä on ollut 1920-luvun alussa rakennettu Österuddin huvila.

Ryssjeholmen 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Espoon sisäsaaristossa Ryssjeholmenin itäkärjen pohjoispuolella ulottuen rantaviivasta noin 2 metrin syvyiseen veteen.
Ryssjeholmenin saaren itäisessä kärjessä sijaitseva koillinen - lounas –suuntainen noin 40 metrin pituinen kivirakenne. Rakenteen lounaispää sijaitsee maalla noin 25m etäisyydellä rantaviivasta jatkuen veteen. Vedenalaisen osuuden pituus on noin 15m. Maalla oleva osa rakenteesta muodostuu harvakseltaan siellä täällä sijaitsevista isohkoista kivistä, röykkiömäistä rakennetta ei ole. Kivet muodostavat kuitenkin selvästi havaittavissa olevan linjan, joka jatkuu veden alle. Vesirajassa kivien koko pienenee ja määrä kasvaa rakenteen maalla olevaan osaan verrattuna. Vedenalaisen osan kaikki havaitut kivet ovat luonnonkiviä, leikattuja lohkareita ei havaittu. Rantaviivan tuntumassa oli yksi veistetty kivi. Rakenteen leveys maalla olevassa lounaispäässä on noin 8m. Rakenne kapenee kohti koillispäätään, jonka leveys on noin 4m. Vesirajassa leveys on noin 5,5m. Vedenalainen päätylinja on selkeä ja rakenne nousee tasaiselta hiekkapohjalta. Todennäköisesti on kyse aallonmurtajasta, joka on palvellut Ryssjeholmenille 1910-1920 -luvuilla rakennettuja huviloita.

Paloniemi 5 (1000026298) (Asuinpaikat)
Moderni; Tien lähellä kiukaan jäänne jossa rapautuneita lohkokiviä ja tiiltä. Siitä rannansuuntaan kaakkoon n. 15 m pitkä ja 3 m leveä tiilivalli. Lännessä rantatörmällä on betonirakenteen jäännös. Vahoilla kartoilla (1790, 1840, 1870, 1904, 1959,1963,1972, 1984,1990) ei alueelle ole merkitty mitään. Kuitenkin v. 1870 topografikartalla on himmeä merkintä jonka voisi tulkita ulkorakennukseksi.
Vaikuttaa siltä, että paikalla on ollut jonkinlainen rakennus tai rakenne – ainakin lännempänä oleva betonirakenne viittaa kiinteään rakennukseen. Karttojen perusteella 1900-l alkupuoliskolla (miltä ajalta karttoja ei ole tutkittu). Tiilivalli saattaa olla paikalla puretun rakennuksen jäänteet puskettuna kasaan tai ehkä paikalle on muualta tuotu purkujätettä. Kiuas vaikuttaa olevan alkuperäisellä paikallaan, mutta tulkinta kiukaaksi ei ole varma ja se perustuu siihen, että rakenteessa olevat rapautuneet lohkokivet ovat tulessa rapautuneita.
Ainakin betonirakenteen perusteella jäännös vaikuttaa varsin nuorelta.

Yli-Kerava Myllypuronpelto (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Keravanjoen länsirannalta, Koivulan vanhalle ratasmyllylle johtaneen kärrytien pohjoispuolelta, soransekaisesta savipellosta on löytynyt inventoinnin yhteydessä pajakuonaa. Paikalla mahdollisesti sijainneen pajauunin tarkka sijainti ei ole tiedossa. Kohteesta noin 1 km etelään, pellossa on toinen rautakuonan ja palaneen saven keskittymä eli mahdollinen uunin paikka [Yli-Kerava Tallbacka 1000 00 9989].
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Tarkistuskäynnin yhteydessä ei savipellossa havaittu mitään pajaan viittaavaa. Kuonan löytöpaikka sijaitsee 300 metriä Keravanjoesta länteen pieneen metsäsaarekkeen kohdalla kulkevan tien reunassa. Peltoaluetta tarkastettiin pintapuolisesti ja sen pinnalla havaittiin mm. tiilenkappaleita, palamatonta luuta ja muuta perinteistä pellossa havaittavaa materiaalia, mutta esimerkiksi keskiaikaan viittaavaa materiaalia ei havaittu.

Stentagsberget 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 3,3 kilometriä lounaaseen Suitian kartanosta, Solgårdin ja Norrkullan
tilojen eteläpuolelle sijoittuvalla metsäalueella. Norrkullan tilan päärakennus on kohteelta
noin 760 metriä luoteeseen ja Solgrårdin tila noin 700 metriä koilliseen. Metsäalueen keskellä on etelä-, itä- ja länsisivuiltaan jyrkkäreunainen kallio, jonka korkein kohta nousee noin 75 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Kallion korkeimmalla huipulla pyöreähkön silokallion päällä on pieni, muutamasta kymmenestä laattamaisesta irtokivestä koostuva, vaatimaton latomus. Jäkälän peittämät kivet ovat levällään noin 1,5 x 1 metriä kokoisella alalla eivätkä muodosta selvää rakennetta. Paikan topografian ja geologian perusteella kivet ovat ihmisen kasaamia. Kohteen funktio ja ajoitus ovat epäselviä.

Bäckkärr 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 7 kilometriä lounaaseen Siuntion kirkosta, Siggansin tilan päärakennuksesta noin 340 metriä pohjoiskoilliseen. Alueen läpi vievän Siggansintien itäpuolella, tien ja hiekkakuopan välissä on kaksi rakennuksenpohjaa. Alue on hiekkapohjaista kangasmetsää.
Hiekkakuopan laajennusosa on leikannut pitkänmallisen rakennuksen betonikivijalan.
Säilyneen osan pituus on noin 22 metriä. Tämän pohjoispuolella on toinen, kokonaisena säilynyt betonikivijalka, joka on kooltaan noin 20 x 17 metriä.
Rakennukset eivät esiinny vielä vuoden 1912 kartassa ja ovat sitä nuorempia. Backkärrin hiekkakuopan alueella on ollut vuoden 1912 kartan perusteella kolme rakennusta, mutta hiekkakuoppa on pyyhkinyt pois mahdolliset merkit jäännöksistä.

Gladens 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkosta noin 6 kilometriä lounaaseen Siggans-nimisen tilan mailla. Alue kuului Porkkalan vuokra-alueeseen sodan jälkeen. Tilan päärakennuksesta noin 1,2
kilometriä pohjoiskoilliseen on junaradan eteläpuolella Gladens-niminen alue, jossa on noin 100 metriä halkaisijaltaan oleva kallioinen mäki.
Kivilouhos sijaitsee mäen itärinteellä. Louhintaa on tapahtunut noin 70 metriä matkalla ja paikalla on runsaasti räjäytettyä louhosjätettä. Louhos vaikuttaa selvästi nuoremmalta kuin muualla Suitian kartanon mailla dokumentoimamme pienimuotoiset kotitarvelouhokset.

Svidjanummi 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntion kirkolta noin 2,8 kilometriä pohjoisluoteeseen Lohjalle vievän 116-tien länsipuolella. Eteläkaakosta pohjoiskoilliseen kulkevan mäenharjanteen länsirinteellä on torpan paikka noin 55 metriä merenpinnan yläpuolella korkeuskäyrän tuntumassa. Torppa on kuvattu vuodelta 1932 peräisin olevassa kartassa. Paikalta on kuvattu viisi rakennusta. Nykyisin paikalla ei ole rakennuksia, mutta tonttimaa on edelleen osittain avointa, heinää kasvavaa ja loivasti viettävää rinnettä. Ympäristö on koivikkoa, jossa on joukossa nuorta kuusta. Rakennusten pohjois- ja itäpuolella on selkeästi vanhempaa metsää. Inventoinnissa dokumentoitiin paikalta kolmen rakennuksen jäännökset.
Päärakennus on sijainnut tonttimaan eteläosassa. Paikalla on nähtävissä kivijalka, jonka keskellä on uuninperustus. Rakennuksen koko on ollut noin 8 x 6 metriä. Sen ympäristössä lojuu tiiliä, bitumihuopaa ja metalliromua.
Toinen, maapenkkaperustainen rakennus on sijainnut päärakennuksesta noin 30 metriä koilliseen. Maapenkka on kooltaan noin 4 x 4 metriä ja se on noin 0,5 metriä syvä.
Kolmas rakennusjäännös sijaitsee päärakennuksesta pohjoiseen ja näkyy maastossa pitkänomaisena painanteena, joka on kooltaan noin 8 x 4 metriä. Vuoden 1932 kartassa samoilla paikkeilla näkyy pitkä rakennus. Tässä on saattanut sijaita kevytrakenteinen karjasuoja tai vastaava.
Tonttimaan eteläpuolella, noin 50 metriä rakennusjäännöksistä, on metsäkoneuran molemmin puolin kaksi suurta kuoppaa, jotka saattavat liittyä torppaan. Suurempi kuopista on halkaisijaltaan noin 4 metriä ja syvydeltään 1,5 metriä. Kairattaessa kuopan keskeltä ei tullut esiin tunnistettavia rakenteita, nokimaata tai vastaavaa.

Nummijärvi (1000026735) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 6,8 kilometriä koilliseen Suitian kartanosta Nummijärvi-nimisen
vesistön länsipuolella. Noin 250 metriä järvestä länteen sijaitsee noin 100 metriä pitkä jyrkänne. Kivilatomus sijaitsee jyrkänteen yllä olevan tasaisen kallioalueen lounaispuolella. Paikalla on kivistä rakennettu kehämäinen ladelma halkaisijaltaan noin 0,7 metriä. Kyseessä lienee vanha kivillä rajattu nuotiopaikka. Nykyisin harjanteen yläpuoliselta kallioalueelta kulkee paljon käytetty polku. Reitti ei näy oheisessa kartassa.

Norrkulla (1000026736) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 3,3 kilometriä lounaaseen Suitian kartanosta. Norrkullan tilan päärakennukselta noin 350 metriä etelään metsäautotien varressa on romahtanut asuinrakennus ja tämän koillispuolella liiterin paikka. Rakennukset on raunioituneet vasta melko huiljattain, sillä paikalla on paljon rakennusjätettä kuten puisia rakenteita, sinkkipeltikaton osia, tiiliä ja mm. valurautainen hella. Verhoilutiilissä on Kupittaan leimoja.
Päärakennuksessa on ollut betoninen umpikivijalka. Pohjoispuolella oleva laajennusosa
tai kuisti on perustettu betonipalkeille. Paikan ympäristössä on jätekuoppia ja mm. ruostuneita polkupyörän osia.
Sivurakennuksen kivijalka on harmaakivistä. Kivijalan päällä on lahonneita tukirakenteeseen kuuluneita hirsiä, sinkkinauloja ja osia huopakatosta, joka on romahtanut rakennuksen eteläpuolelle. Kyseinen rakennus on pitkänomainen ja se on luultavasti ollut liiteri.
Rakennukset eivät esiinny vanhoissa kartoissa

Tallbacka 3 (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Pienen peltosaarekkeen pohjoisosassa sijaitseva kivirakenne, jonka keskellä on matalampi osa. Rakenteen koko on noin 5 x 3,5 metriä ja reunakivien korkeus noin 60 cm. Peltosaarekkeen länsilaidalla on vahvasti tulessa olleita kiviä, mutta tummunutta maata ei ole näkyvissä. Kivirakenteesta länteen saarekkeen länsilaidalla kasvaa niittykasvistoa ja mm. yksi pölkkyruoho.
Lähistön pelloilta tehdyt pintalöydöt voivat viitata historiallista aikaa vanhempaankin toimintaan.

Knikabacken (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kallion koillisreunalla sijaitseva muinaisrantakivikko, joka sijaitsee terassimaisesti kolmen alekkain olevan kalliotasanteen päällä. Kivikkoon on kaivettu ainakin kolme kuoppaa, joiden tarkoitusta tai ajoitusta ei tarkastuskäynnin yhteydessä ollut mahdollista selvittää.

Lyssberget (Hautapaikat)
Moderni; Paikallisen tiedonantajan mukaan paikalla on haudattuna kaksi puna-armeijan desanttia, jotka oli saatu kiinni ja teloitettu.

Greggböle kivijalka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Umpeen kasvavassa metsässä sijaitsee noin 15 x 10 metrin kokoisen rakennuksen betoninen perustus. Rakennuksessa on ollut useampia huonetiloja. Osa perustuksesta on tehty lohkomaisista kivistä. Rakennusta ei näy venäläisessä topografikartassa, eikä enää vuoden 1962 peruskartassa, joten ilmeisesti se on sijainut paikalla suhteelisen lyhyen aikaa. Koska rakennuksesta ei ole näkyvissä enää muuta kuin betonirakenteita, niin rakennus on todennäköisesti joko purettu tai palanut.

Tarkkinen kiviaita (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita, joka kulkee Tarkkisissa Riskogen ja Hemskogen nimisten metsäisten ja kallioisten saarekkeiden välisen peltoalueen länsipuolella Riskogenin itälaidalla. Aita on noin 250 metriä pitkä ja sen korkeus on n. 80 cm. Leveys alle metrin.

Bredsundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoispuolella Byön ja Kadermo -saarten välisellä alueella Bredsundetin länsiosassa.
Paikalla on puurunkoinen ja limisaumainen, noin viisi metriä pitkä alus. Kyse on todennäköisesti toisen maailmansodan aikaisesta veneestä. Hylky löytyi vuonna 2014 vedenalaisessa kartoituksessa (Subreering Ammattisukellustyöt Oy), jonka tavoitteena oli paikantaa Riilahden taistelun 27.7.1714 tapahtumapaikka. Veneessä oli laatikoittain venäläisiä kiväärinpatruunoita, jotka Suomenlahden merivartiosto poisti hylystä kesällä 2014.

Dragsviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoisrannalla Hangon keskustasta noin 16 km koilliseen Lappvik gårdista länteen Näset -niemen eteläpuoleisen Dragsviken -lahden pohjoisrannassa lahdenpohjukan lähellä.
Havainto puisista rakenteista tehtiin Subreering Ammattisukellustyöt Oy:n kenttätöiden yhteydessä vuoden 2014 keväällä, kun vedenpinta oli matalalla. Rantavedessä havaittiin puurunkoisen veneen kylki/pohjalaudoitusta noin kolmen metrin matkalta osin vedenpinnalta, osin vedestä ja osin pohjahiekkaan hautautuneena. Lautojen leveys on noin 20 cm.
Alueella yli 60 vuoden ajan liikkunut asukas kertoi Museovirastolle 2017, että hylky saattaa olla Koverhagin kartanon mahonkisen avonaisen perämoottoriveneen jäännös. Vene hankittiin kartanoon ehkä 1960-luvulla. Kun sillä ei enää ollut käyttöä, se jätettiin hylyksi ja se ilmeisesti siinä vaiheessa ajautui lahden pohjukkaan. Hylyn sijaintipaikan kohdalla on ollut venelaituri ja venevaja, jotka saattavat ajoittua 1930-luvulle. Laituri ja venevaja tuhoutuivat ilmeisesti Hangon ollessa Neuvostoliiton vuokra-alueena.

Korkeasaari pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustan vesialueella Korkeasaaren pohjoisrannan lähellä Korkeasaaren ja Mustikkamaan välisen sillan itäpuolella, laiturin edustalla 2 - 3,5 metrin syvyydessä.
Puisen limisaumaisen veneen hylky, joka on 4,5 metriä pitkä ja 1,5 metriä leveä. Hylky makaa keula kohti rantaa jyrkähkössä rinteessä. Hylky on kulunut. Ylimpiä laitalautoja ei ole jäljellä; niitä makaa irrallisina hylyn vieressä. Jäljellä on veneen pohjaosa, kaaritus, keulavannas ja alimpia laitalautoja. Kaaret ovat noin 50 cm:n välein. Veneessä on keskituhto. Vene on tasaperäinen ja siinä on ilmeisesti ollut perämoottori. Veneen sisällä on isoja kiviä, mikä viittaa siihen, että vene olisi tahallaan upotettu.
Vene havaittiin vedenalaisinventoinnissa 2014 ja se tarkistettiin täydennysinventoinnin yhteydessä 2015.

Tervasaari 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustan vesialueella Tervasaaren länsirannassa täyttömaan ja rantapengerryksen päällä.
Puurunkoinen limisaumainen vene, jonka pituus on 4 metriä ja leveys 1,4 metriä. Veneen keula on rantaa kohti. Veneen runko on melko hyväkuntoinen. Kyseessä on tasaperäinen perämoottorivene, joka on täytetty kivillä ja keulaan on kiinnitetty naru. Vene vaikuttaa tahallaan upotetulta arviolta viimeisen 50 vuoden aikana.
Vene havaittiin vedenalaisinventoinnissa 2014 ja tarkistettiin 2015 täydennysinventoinnin yhteydessä.

Tervasaari 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustan vesialueella Tervasaaren ja Kruunuhaan rannan välillä Tervasaareen johtavan penkereen länsipuolella venesatama-altaassa.
Limisaumainen puuvene, jonka pituus on 4 metriä ja leveys 1,2 metriä. Hylky näkyy viistokaikuluotauskuvassa palkomaisena, suippopäisen kanootin muotoisena. Hylky makaa pohjassa penkereen suuntaisesti. Runko on hyväkuntoinen; vain penkereen puoleisesta kyljestä puuttuu pari ylintä lautaa.
Tervasaaren penger on rakennettu 1930-luvun lopulla. Vene lienee joutunut hylyksi sen jälkeen.
Hylky havaittiin vedenalaisinventoinnissa 2014 ja tarkistettiin 2015 täydennysinventoinnissa.

Pikku Niinisaari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vuosaaren sataman edustalla Kalkkisaarenselällä Pikku Niinisaaresta noin 200 metriä pohjoisluoteiseen.
Pienen avoveneen hylky. Mitat ovat noin 3,5 x 1,5 metriä. Vene havaittiin 2014, kun tehtiin luotauskartoitusta väylätöiden valmistelun takia.

Sundsberg Etelä 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikalla on pienen avokallion reunamilla kivilatomus, U:n muotoinen, kooltaan n. 2 x 1 m. Latomus on hieman epämääräinen. Se koostuu n. 30- 40 cm kokoisista maakivistä. Latomuksen "U":n alaosa osoittaa länteen, jokilaaksoon. Latomuksen itäpuoli on kivikkoista ja sen koilliskulmassa on isompi maakivi. Ei ole aivan mahdotonta etteikö latomus voisi olla luontainen, mutta todennäköisemmin se on ihmisen tekemä. Sen funktio ja ajoitus eivät ole tiedossa. Missään vanhassa kartassa alueella ei ole mitään merkintöjä, eikä myöskään rajaa. Latomuksen olemuksesta ja sisäpuolesta päätellen se ei ole kovin vanha. Se voisi liittyä Porkkalan vuokra-aikaan.

Kairanmaa (Maarakenteet)
Moderni; Tiainen 2015: Soukkion kylän lounaispuolelta ja Mustijoen koillispuolelta, suunnitellun linjan kohdalla havaittiin viisi maakuoppaa. Kuopat ovat kolmen ja kahden kuopan ryhmissä metsäisen mäen laella noin 20 metrin etäisyydellä toisistaan. Kuopat ovat alle kaksi metriä pitkiä ja alle metrin leveitä. Syvyyttä niillä on vajaa metri.
Vanhoilla kartoilla paikalla ei näy asutusta - vain metsää. Kuoppia peitti sammalkerros. Maakuoppiin tehtiin muutama koekuoppa, eikä niistä havaittu huuhtoutumiskerrosta eikä rakenteita. Kuopat ovat todennäköisesti 1900-luvulla tehtyjä. On mahdollista, että maakuopat ovat syntyneet pienimuotoisen maanoton seurauksena.

Ramsinsalmi (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Helsingin itäisessä sisäsaaristossa Ramsinsalmen pohjoisosassa Ramsinniemen länsipuolella.
Pienikokoisen veneen ehjä hylky, joka havaittiin viistokaikuluotauksessa Museoviraston työssä 2011. Vene on oletettavasti moderni. Lähistöllä on toinenkin vene.

Koiraluodot (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Helsingin edustan saaristossa Laajasalon eteläpuolella Tahvonlahden edustalla Koirasaari -niemen ja Koiraluotojen itäpuolella noin 7 metrin syvyydessä mutapohjalla.
Viistokaikuluotaamalla havaittu kohde, joka vaikuttaa soutuveneen hylyltä. Vene makaa pohjassa ylösalaisin. Sen päämitat ovat 5,4 x 1,5 metriä. Kohde antaa niin kirkkaan kaiun, että se vaikuttaa olevan muuta materiaalia kuin puuta. Vene vaikuttaa olevan tasaperäinen. Rungon ympärillä ei luotauskuvissa ole havaittavissa rungosta irronneita osia tai muita objekteja.
Kohde löytyi arkeologisessa vedenalaisinventoinnissa 2016. Se sijaitsee alueella, johon suunnitellaan satamatoimintoja Kruunuvuorenrannan rakentamisen yhteydessä.

Vallisaari itäranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Vallisaaren itärannassa Kukisalmen pohjoisosassa lähellä rantaa louhepenkereen juurella.
Metallirunkoisen tasaperäisen modernin aluksen hylky, jonka pituus on noin 16 metriä. Hylky on kallellaan styyrpuurin puoleiselle kyljelleen. Runko on matala ja pohja laakea. Pohja on sisäpuolelta laudoitettu. Kyljet nousevat ylös jyrkässä kulmassa pohjaan nähden; runko on laatikkomainen. Aluksen keskiosa on avonainen. Keula- ja peräosa on katettu lyhyellä puukannella. Keula- ja peräkansi on tuettu rautapalkein. Sekä keulassa että perässä on molemmilla parraslaidoilla suurehkot rautaiset paripollarit. Pitkälle ulkoneva peräsin ja peräsinpinna ovat edelleen paikoillaan. Hylyn peräosa on ehjä, mutta keula on vaurioitunut; keulakansi ja laita ovat osittain hajonneet. Alus on todennäköisesti ollut sisämoottorilla varustettu, mutta moottoria ei ole hylyssä havaittavissa. Ulkokyljissä on puiset törmäyslistat. Parraslaitoihin on käytetty kauttaaltaan järeää puuta.
Keula on tylppä, mikä viittaa aluksen käyttöön kuljetusaluksena. Kyseessä saattaa olla maihinnousu- tai moottoriponttonivene. Uppoamisajankohta saattaa olla 1940-1980 -luvulla.
Hylky löytyi Metsähallituksen tilaamassa vedenpohjan luotauksessa 2014 (Meritaito Oy) venesatamahankkeen valmistelun yhteydessä. Kohdetta on luodattu myös 2018 ja videokuvattu Metsähallituksen työnä.

Lilla Barlastholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon sisäsaaristossa Porvoonjoen suusta noin 4 km lounaaseen Kråkön pohjoisosan länsipuolella olevan Lilla Barlastholmenin länsipuolella kovalla mutapohjalla.
Paikalla on merikartalle pintahylyksi merkitty laivan hylky. Hylky ei kuitenkaan näy pinnalle. Hylky on matalassa vedessä ja airolla tunnustelemalla puisia osia on havaittu alueella noin 30 metrin laajuisella alueella 2016. Lilla Barlastholmenin rannoille on purettu aluksista painolastia, joihin kuuluvia löytöjä on havaittu Museoviraston saaman tiedon mukaan viimeksi 2017.

Högbacka (1000028803) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kasabyssä Högbackan tilasta pohjoiskoilliseen sijaitsee metsäisen, peltojen ympäröimän alueen länteen pistävässä niemekkeessä kivistä ladottu muodostelma. Kivet on ladottu erittäin huolellisesti silokallion muotoja noudattamaan. Kivet ovat nk. miehennostannaisia ja latomus on hyvin rakennettu. Latomus on pitkänomainen ja mitoiltaan noin arviolta 8 x 3 m.
Latomuksen luonteen ja iän tarkempi määrittely vaikuttaisi edellyttävän maastokäyntiä ja alueesta käytettävissä olevien karttojen ja muiden lähteiden huolellisempaa läpikäyntiä. Latomus vaikuttaa historiallisen ajan latomukselta muotonsa ja kuntonsa puolesta. Se saattaisi olla mahdollisesti rakennuskivikasa, mihin on kasattu kiviä kesäaikaan odottamaan kuljetusta pois talvella.
Latomuksen eteläpuolella näkyy vallimainen muodostuma ortokuvassa. Lisäksi kuvassa näkyy mahdollinen tien pohja ja vallimaisen muodostuman eteläpuolella mahdollisia jäännöksiä.
Kohteesta oleva ilmakuva-aineisto tarkastettu vuonna 2022. Kivikasa näkyy ilmakuvissa vuodesta 2016 alkaen, vuoden 2011 ilmakuvassa sitä ei näy ja aiemmissa kuvissa alue on ollut peltoa.

Äggskär Söderholmen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon saaristossa Pellingistä länteen Äggskär -saariryhmässä Långholmenin ja Söderholmenin välillä Äggskärin sisääntuloreitillä.
Merenpohjassa on 50-70 metrin matkalla työstettyjä puurakenteita, jotka ovat arviolta 5-7 metriä pitkiä ja noin 20 cm:n vahvuisia. Puita on pohjalla sekä yksittäin että "nipuissa". Osa puista on hautautunut hiekkaan. Useiden puiden päässä on havaittavissa tapin reikä ja lovi. Puut ovat sekä halkaisijaltaan pyöreitä että kulmikkaiksi muotoiltuja. Puuaines vaikuttaa kuluneelta.
Vuonna 1878 Äggskärin saariryhmän Söderholmenille rakennettiin hirsinen luotsitupa ja purjevaja. On mahdollista, että puut liittyvät luotsitoiminnassa käytettyyn laituriin tai muuhun rantarakenteeseen. Saarten välissä lienee jo ennen luotsitoimintaa ollut suojasatama.

Siltasaari 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustan vesialueella Siltasaaren ja Kruununhaan välillä Kruununhaan puoleisen rannan tuntumassa Pitkänsillan itäpuolella.
Suurehkojen kivien ja puurakenteiden muodostelma, jonka laajuus on noin 10 x 14,5 metriä. Kohde on samalla paikalla, mihin ennen 1912 rakennettua kivisiltaa paikalla ollut puinen silta päättyi Kruununhaan puolella. Valokuvista tiedetään, että puisen sillan purkamisen jälkeen paikalla on ollut laituri ainakin vuoteen 1979 asti. Pohjassa havaittavat jäänteet voivat liittyä sekä puiseen siltaan että laituriin.
Kohde havaittiin 2016 vedenalaisinventoinnissa, joka liittyi Hakaniemen kaavoitukseen ja kehittämiseen.

Siltasaari 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustassa Siltasaaren ja Kruununhaan välisellä vesialueella Siltasaaren puoleisen rannan tuntumassa 2 - 3 metrin syvyydessä.
Viistokaikuluotauksessa on havaittu 10 x 25 metrin laajuinen kohouma, joka koostuu puutavarasta ja suurehkoista kivistä. On mahdollisesti kyse laiturin perustuksesta. Siltasaaressa on ollut teollisuutta ja satama ainakin 1870-luvulta lähtien 1900-luvulle alkupuoliskolle asti.
Kohde havaittiin vedenalaisinventoinnissa, joka tehtiin 2016 Hakaniemen kaavoituksen ja kehittämishankkeen valmistelun yhteydessä.

Lillfjärden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen itäpuolella Hangon keskustasta noin 20 km itäkoilliseen Lappohjassa Lillfjärdenin pohjoisrannassa kaislikossa lähellä venesatamaa, Ekö -saaresta pohjoiseen.
Komposiittirakenteinen proomun hylky, jonka pituus on noin 28 metriä ja leveys 7,5 metriä.
Aluksen kylkilaidoitus on kiinnitetty teräksisen tukikehikon päälle. Proomussa on laakea ja
tasainen pohja ja pohjatukit ovat järeitä ja suoria. Sikoköli on teräksinen, samoin siihen
kiinnittyvät pystytolpat ja poikittaiset (kansi)tukipalkit. Kansirakenteita ei ole havaittavissa,
ne on mahdollisesti purettu. Perä- ja keularanka ovat puuta. Tukipolvet ja rungon pitkittäisjäykkääjät ovat terästä. Paapuurinpuoleisesta kyljestä on sahaamalla irrotettu
kylkilankutusta useista kohdista. Kylkilaidoitus on kiinnitetty teräskaariin ja muihin
tukirakenteisiin pulttikiinnityksin. Proomun peräpeili on verrattain ehjä ja osittain hajonnut
peräsin on edelleen kiinnittyneenä peräpeiliin rautaheloin.
Proomu on rakennettu arviolta 1900-luvun alussa ja se on luultavasti hylätty tyhjänä rantaan elinkaarensa lopussa 1900-luvun puolivälin tienoilla tai sen jälkeen, arviolta 1950-1970-luvulla. Komposiittirakenteisia proomuja rakennettiin laajalti sekä meri- että sisävesikuljetuksiin 1800-luvun lopulta 1940-luvulle asti. Hylky makaa nykyään käytännössä kiinteällä maalla, mikä osaltaan puoltaa arviota aluksen hylkäämisajankohdasta noin 50 vuotta sitten.
Lappohja on pitkään asuttua ja käytettyä aluetta. Lappohjaan Ekön saarelle perustettiin höyrysaha 1896, ja sahatavaran kuljetus maihin kulki Ekösundetin yli Lappohjan satamaan ja sieltä eteenpäin rautateitse ja laivoin. 1910-luvulta lähtien Lappohjaa käyttivät ankkuripaikkana Venäjän keisarillisen laivaston risteilijät ja Suomen itsenäistyttyä myös Suomen laivaston sotalaivat. Talvisodan jälkeen Moskovan rauhansopimuksen mukaisesti koko Hankoniemi, Lappohjan taajamasta alkaen, oli vuokrattu Neuvostoliiton laivastotukikohdaksi.
Hylky havaittiin Lappohjan asemakaavoitukseen liittyneessä inventoinnissa 2016 (ARK-sukellus). Hylky näkyy selkeästi ilmakuvissa.

Saarenjoen yläjuoksun mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Saarenjoen yläjuoksun mylly on merkitty 1840-luvulla tehtyyn Kalmbergin kartastoon. Mylly on sijainnut Mäntsälänjokeen lännestä laskevassa Saarenjoessa, Saaren kylästä noin 1,5 kilometriä länteen. Jokea on yhdessä kohdassa joen pohjoisrannalla hieman pengerretty puilla, pengerryksen pohjoispuolella on kaivettu rinnettä auki ja joen vierrellä on lampimainen kaivanto. Rakenteet saattavat liittyä paikalla olleeseen myllyyn.
Kohde on todettu myöhemmin suhteellisen nuoreksi rakenteeksi, jota ei voida yhdistää Kalmbergin kartastossa näkyvään myllyyn.

Kokkoluoto (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Helsingin Vanhankaupunginselällä Lammassaaren ja Kokkoluodon välisen lahdenpohjukan rantakaislikossa reilu 200 m Lammassaaresta länteen ja noin 300 m Kokkoluodosta koilliseen.
Kyseessä on puurakenteinen, nelikulmainen, moottoriton proomu, jota lienee käytetty monen tyyppisen rahdin kuljetukseen. Helsingin edustalla nelikulmaiset puuproomut jäivät vähitellen pois käytöstä toisen maailmansodan jälkeisinä vuosikymmeninä.
Vuoden 1969 ilmakuvassa Vanhankaupunginselän proomua ei vielä näy, mutta sen sijaan vuoden 1976 ilmakuvassa se on jo nykyisellä paikallaan. Näin ollen proomu lienee ajelehtinut nykyiselle sijalleen joskus vuosien 1969-1976 välisenä aikana mahdollisesti myrskyn saattelemana.

Kasarmintori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ruotsin vallan aikaisen rakennetun kaupunkialueen ulkopuolella Helsingin Kasarmintorin länsilaidalla sijaitsi 1800-luvulla yleinen kivestä rakennettu kaivo, joka tutkittiin vuosina 2003-2004 koko Kasarmitorin käsittävän maanalaisen pysäköintilaitoksen rakentamisen yhteydessä.

Turun kasarmi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lasipalatsin kohdalla lähes samalla rakennusalueella sijaitsi vuosina 1833-1918/1935 venäläisen sotaväen Turun kasarmi. Kasarmin päärakennus ja eteläsiipi tuhoutuivat tulipalossa vuonna 1918. Lasipalatsin peruskunnostamisen yhteydessä dokumentoitiin kolmen 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa kivestä tai betonista rakennetuiden käymälöiden perustukset ja yhden lantaruuman ja kasarmin sivusiipien perustuksia. Rakenteet tuhoutuivat Amos Rex-museon maanalaisen näyttelytilan takia.

Kampin metroasema (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kampin metron lippuhallin pohjoispuolella löydettiin bussikatosten perustusten kaivamisen yhteydessä vanhaa kiveystä ja rakennuksen kivijalkaa, jotka dokumentoitiin Helsingin kaupunginmuseon toimesta vuonna 1982. Alueella on ollut 1700-luvulla haja-asutusta ja 1800-luvun puolivälistä lähtien venäläisen sotaväen rakennuksia, jotka on purettu ilmeisesti 1800-luvun lopulla. 1900-luvun alussa paikalle on rakennettu joitakin kivi- ja puurakennuksia. Tutkimusalue oli näiden jo purettujen rakennusten väliselle piha-alueelle. Mukulakiveyksen alta löytyi paksu kerros, josta saadut löydöt ajoittuvat 1800-luvun jälkipuoliskolle ja liittynevät venäläisten kasarmeihin.

Asema-aukio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1981 metron rakennustöiden yhteydessä löydettiin Asema-aukiolta 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun rakennuksen muurattu kivijalka ja aikakauden esineistöä. Kyseessä oli tulitikkutehtailija Gottbergin tontti, joka katosi vuoden 1936 tonttijaossa kun alue sai nykyisen muotonsa.

Tukikohta 1914:23b (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde 23b sijaitsee kallioiden välisessä laaksossa, tien vieressä. Sitä on aiemmin pidetty maahan kaivettuna vuoden 1914 linnoittamisten suojahuoneena, jonka betonityöt olisivat olleet myöhäisemmältä ajalta. Kohteen ulkomitat ovat 8 x 5 m ja korkeus 2,5 m. Se on peitetty maalla. Kaksi savupiippua. Vuoden 2017 tarkastuksessa kohteen betonityöt todettiin liian heikoiksi suojahuoneelle. Kyseessä on luultavasti juurikaskellari 1920-1930-luvuilta.

Skogby Kuoppa 1 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Pyöreä halk 6 m suppilomainen.

Skogby Kuoppa 2 (Maarakenteet)
Moderni; Pyöreä halk 7 m suppilomainen

Skogby Kuoppa 3 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; ovaalimainen, 7 x 4 m

Ajoittamaton; nelisivuinen, matala, 5 x 5 m

Ajoittamaton; laakea matala kuoppa 6 x 5 m

Ajoittamaton; nelisivuinen matala 5 x 7 m

Ajoittamaton; 10 x 2 m n. 1 m syvä

Ajoittamaton; 6 m halk, ei valleja

Furuvik 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Alue on tasattu Hangon satamaan tuotavien autojen säilytyskentäksi 1980- tai 1990-luvulla, joten mikäli paikalla on ollut juoksuhautoja tai muita rakenteita, ne ovat tuhoutuneet. Kohteelle rekisterissä merkitty sijaintitieto on todennäköisesti virheellinen, kohteen tietojen alkuperä epäselvä.

Haukas (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvun kartalle merkitty torpanpaikka. Alueella on saattanut olla asutusta jo keskiajalla, sillä 2 alueen torppaa on perustettu autiotilan luokse (KA B21a:26/4-6 Öfverby; Karta öfver Haukas 2 torp med beskrifning 1776)
Paikalla on suuri autiotalo ja betoninen navetan (?) kivijalka. Lisäksi alueella on mahdollisesti Porkkalan vuokravaiheeseen liittyviä kaivantoja. Mitään merkkejä torpasta tai muusta vanhasta asutuksesta ei ole havaittavissa.

Skämmö 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoon sisäsaaristossa Skämmö -saaren länsirannan luona noin 50 metriä itään hylkykohteesta Skämmö 1, nro 1428.
Putkihankkeen takia tehdyssä vedenpohjan luotauskartoituksessa on paikalla havaittu noin kolmen metrin pituinen ja noin metrin levyinen veneen hylky. Luotaushavaintoa ei ole tarkistettu sukeltamalla.

Södra viken 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tammisaaren keskustan eteläpuolella olevan Södra viken -lahden itärannalla.
Rantavedessä on noin 5 x 3 metrin kokoinen pitkänomainen kohouma, jonka arvioidaan olevan laiturin jäännös. Pohjassa on pystytolppia ja runsaasti lankkuja, joissa on tapin- tai naulanreikiä. 1900-luvun alun kartoista tiedetään, että Södra vikenin itärannalla on ollut pienvene- ja pesulaituri, jota kutsuttiin Madsénskan laituriksi. Laituri oli käytössä 1920-luvulle asti. Samalla paikalla on edelleen lyhyt laituri, jonka edustalla vanhan laiturin jäännös on.
Kohde havaittiin 2017 vedenalaisinventoinnissa.

Eestiluoto 3 (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Sipoon läntisessä ulkosaaristossa Eestiluodon Träsklandet -saaren eteläosan itäpuolella noin neljän metrin syvyydessä kivi- ja hiekkapohjalla.
Paikalla on oranssinkeltainen perämoottoriveneen hylky kumollaan. Vene on lasikuitua. Moottoria ei ole.

Vallisaari länsiranta (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Helsingin edustalla Vallisaaren eteläosan länsipuolella Remmarholmenista pohjoiseen ja Kustaanmiekansalmesta etelään.
Noin 16 metriä pitkän troolarin hylky. 1990 Porkkalanniemen itäpuolelle haaksirikkoutunutta troolaria oltiin hinaamassa Helsinkiin, kun se upposi.
Hylyllä on sukellettu ainakin 1991 ja hylky on havaittu monikeilainluotauksessa 2014. Hylky sijaitsee aluevalvontalain mukaisella suoja-alueella, jossa sukeltamiseen tarvitaan puolustusvoimien lupa.

Valko 2 (Kivirakenteet)
Moderni; Svenäsintien ja junaradan länsipuolisessa louhikkorinteessä havaittiin vuoden 2018 inventoinnissa sähköpylväiden tukemiseen kasattuja kiviröykkiöitä. Röykkiöitä oli kolme kappaletta, ne ovat halkaisijaltaan noin metrin ja korkeus on noin 50–70 cm. Röykkiöt ovat nykyisen sähkölinjan alla. Röykkiöiden keskellä näkyy vielä pylvään jäännökset. Kohde otettiin mukaan inventointikohteisiin muuna kohteena, koska pylvään jäänteiden lahottua, röykkiöiden luonne ei heti paljastu ja niitä voitaisiin erehtyä pitämään muinaisjäännöksinä.

Koskenkylänjoki (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisassa Koskenkylänjoen eteläosassa Mossabergetin kohdalla 7-tieltä noin 200 metriä etelään.
Kaksi vierekkäin olevaa proomun hylkyä, joista läntinen on noin 22 metriä ja itäinen noin 21 metriä pitkä. Rungot ovat joen suuntaisesti luode-kaakko -suunnassa.

Bakhägnan SE (Kivirakenteet)
Rajamerkki voimajohtolinjan eteläpuolella. Halfdelsin ja Rådkilan kylien rajalla. Kohdalla myös tilusraja. Rajamerkin iästä ei tietoa mutta Halfdelsin raja kohdalla ilmeisesti hieman idempänä mitä nyt. Rajamerkki tuskin on isojaon aikainen.

Stor-Håfgård torp 1 (Asuinpaikat)
Paikalla on kesämökin parkkipaikka. Parkkipaikan ja pellon välissä on kiviaitaa, joka saattaa olla jäänne aikaisemmasta asutuksesta. Toisaalta kiveys saattaa olla syntyisin mökin parkkipaikan raivaamisesta. Toisella puolen parkkipaikkaa on yksi mahdollinen, mutta melko epämääräinen, kellarinjäännös, jonka kuopasta on kannettu kiviä pois. Torppa on merkitty 1749 isojakokarttaan. 1767 isojakokartassa sitä ei enää ole. 1872 senaatinkartassa paikalla on asuinrakennus sekä ulkorakennus, mutta ne vaikuttavat olevan etelämpänä kuin edellisen kartan torppa. 1961 peruskartassa on merkittynä ainoastaan nykyinen mökki, jonka erottaa senaatinkartan kadonneesta asuinrakennuksesta sen asennon ja myös hieman muuttuneen sijainnin perusteella.
Tyyliltään mökki edustaa myöhäisintään 1900-luvun alkua. Nykyisin mökin kaakkoispuolella on lisäksi toinen pieni rakennus. Voidaan olettaa, että paikan rakennushistoriassa alkuperäisen torpan kiviä ja muita rakennusaineksia on kierrätetty useaan kertaan, eikä alkuperäisestä 1749 vuonna piirretystä torpasta ole näin ollen jäljellä näkyviä jäännöksiä

Bellevue (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Museovirastolle lähetetty ilmoitus 10.7.2018 mahdollisesta juoksuhaudasta, joka on täynnä puutarhajätettä. Tarkastettava maastossa kohteen tarkemman luonteen selvittämiseksi.

Breds Brändbacka (Asuinpaikat)
Vuoden 1807 kartalle on merkitty rakennus ja teksti Brändbacka. Paikannus ei ole tarkka. Pitäjänkartalla alue vaikuttaisi olevan tyhjä samoin senaatinkartalla 1872. Alue missä torppa olisi voinut sijaita (myös topografian puolesta) on nyt rakennuttua - talo, ulkorakennuksia ja pihaa. Paikannus ja karttamerkinnän tulkinta kuitenkin epävarmoja.
Arkistoinventointi 2024:
Todennäköisesti 1800-luvun alussa perustetun torpan paikka. Torpan päärakennus siirtynyt 1870-luvulle mennessä lähemmäs Fagervikintietä. Vanha torpanpaikka rakentamaton vielä 1950-luvulla, nykyisin paikalla uudisrakennus.

Porkkala 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kalliorinteen kupeessa, ”syvennyksessä” missä kalliota kolmella sivulla ja etelän suuntaan avoin loiva, maapohjainen rinne, on (ilmeisesti) karkeasta betonista tehty seinämä jonka sisäpuoli, seinämän ja kallion välissä on täytetty kivillä. Myös seinämän etupuolella on kivivallia. Rakenteen funktio on epävarma – lienee jonkinlaisen rakennuksen perusta. Oletettavasti Porkkalan vuokra-ajan aikainen.

Sundviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Inkoon sisäsaaristossa Fjusön niemen pohjoispuolella Sundviken -lahdessa.
Paikalla on viistokaikuluotauksessa 2018 havaittu veneen hylky, joka on noin 8 metriä pitkä ja 3 metriä leveä. Sekä keula että perä ovat suipot ja vene vaikuttaa puurakenteiselta. Hylky on osittain hautautunut sedimenttiin. Veneen ajoitusta ja taustaa ei tiedetä.

Lohiapajanlahti 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Lauttasaaren itäpuolella Lohiapajanlahden ja Pajalahden venesataman edustalla.
Kivillä täytetty hirsiarkku, joka on kooltaan noin 4 x 4 metriä ja jonka korkeus pohjasta on noin 1,2 metriä. Arkun yläreuna reunustaa pyöröhirsikehikko, jonka hirsistä osa puuttuu. Arkkua on kivien lisäksi täytetty mahdollisesti myös betonilla. Arkun alaosassa on havaittavissa neljä hirsikertaa kantikkaiksi työstetyistä hirsistä.

Seurasaarenselkä 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin sisäsaaristossa Seurasaarenselällä Länsiväylän sillan pohjoispuolella.
Puisen limisaumaisen purjeveneen hylky, jonka pituus on 6-7 metriä ja leveys 2 - 2,5 metriä. Hylky makaa kölillään styyrpuurin puolelle kallellaan. Veneen keula ja keskiosa on katettu kansirakentein ja peräosa on avoin. Runko on ehjä lukuun ottamatta keulaa, joka on auennut ja keularanta on irronnut paikoiltaan. Myös kansilankut ovat osittain irronneet. Hylky on sisältä tyhjä. Veneessä on ollut peräpeili. Vene vaikuttaa Folkkarityyppiseltä kansanveneeltä. Irronneita kansilankkuja ja mahdollisesti katkennut masto makaavat hylyn styyrpuurin puolella.
Vene on havaittu vedenalaisinventoinnissa, joka toteutettiin 2017 ja 2018 liittyen paineviemärihankkeeseen.

Sysimaa 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sysimaan kaskiraunioiden ja Miilukorven kiviröykkiöiden välissä niityn pohjoisreunassa. Paikalla on pieni peltoraunio, joka ajoittunee luultavimmin vasta 1900-luvulle.

Pumpuliniitty (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kalliorinteen alareunassa paikan ohitse kulkevan polun vieressä. Alueen länsi- ja luoteispuolella on ollut aiemmin niitty tai pelto. Paikalla on betonista rakennettu todennäköinen juureskellari. Sen katto on romahtanut, mutta paikalla näkyy vielä betonikattoa kannattaneet ratapalkit. Kattorakenteen päällä on ollut hiekkainen maakate. Katon sivuilla on ollut ilmeisesti ilmanvaihtohormit tai -aukot, sillä paikalla on kaksi nelikulmaista betonikehikkoa. Kellarin sisäpuoli on suurimmaksi osaksi maalattu mustaksi ja sen suuaukko on luoteeseen. Sisäänkäynnin kohdalla on matala ovi ja pieni tuulikaappi. Rakenteen etelä- ja luoteispuolella on lähellä myös kaksi maakuoppaa, jotka ovat luultavasti myös olleet jonkinlaisia kellarikuoppia. Kellari muistuttaa hieman 1. maailmansodan aikaisia suojahuoneita, mutta sen seinämät ovat tähän tarkoitukseen liian heikot, eivätkä linnoitteet ole ulottuneet Miilukorpeen saakka. Ensimmäisen maailmansodan aikana paikan lähistöllä Nupurissa tehtiin myös laajoja valtion metsätöitä, mutta tähän rakenne tuskin liittyy.
Topografikartan 2032 12 (1945, maastomittaus 1932, MML) ja peruskartan 2032 12 (1961, kartoitus 1959, MML) perusteella kellari on mahdollisesti rakennettu edellä mainittujen vuosien välisenä aikana. Kellari on merkitty vuoden 1961 peruskarttaan.

Lauttasaarensalmi 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingissä Lauttasaaren itäpuolella Lauttasaarensalmessa, salmen länsirannan tuntumassa Lauttasaarensillan eteläpuolella.
Puurunkoisen limisaumaisen veneen hylky, joka on 5-6 metriä pitkä. Vene on limisaumainen ja tylppäkeulainen. Toinen kylki on melkein kokonaan pohjasedimentin sisällä. Veneen keulan edestä kulkee rannasta lähtevä kaapeli. Vene on mallinnettu tammikuussa 2019.

Uddas (1000035207) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen torpanpaikka. Ei ole merkitty kartoille. Maastossa näkyy tasattu kivinen alue. Varsinaisia selviä rakenteita ei erotu maanpinnalle.

Kuivatelakan ranta (Teollisuuskohteet)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Helsingin Suomenlinnassa.
Kuivatelakan länsipuolella on 40 m x 30 m laajuinen alue, jolla sijaitsee puutavaraa sekä kraaterinmallinen sora- tai hiekkakasa. Irrallinen puutavara liittyy mahdollisesti viereisen kuivatelakan toimintaan. Hiekka- tai sorakumpu puolestaan saattaa olla telakalle tulleen aluksen painolastia.

Nitlax (1000035556) (Kivirakenteet)
Historiallinen; 2024 maastotarkastuksessa tarkastettiin Kuninkaankartaston perusteella 2019 kartalle viety mahdollinen muinaisjäännös, torpan paikka. Kohde oli sijoitettu kahden peltosaarekkeen tienoille. Saarekkeet olivat täynnä pelloilta kerättyjä kiviä. Osa kivistä oli ladottu saarekkeiden reunalle huolellisesti noin metrin levyisiksi vyöhykkeiksi todennäköisesti käsin, osa kivistä oli niin isoja, että niiden liikuttelu on luultavimmin tehty koneellisesti. Saarekkeet käytiin läpi metallinetsimellä. Ainoat löydöt olivat metallikiinnikkeet, jotka eivät vaikuttaneet kovin vanhoilta. Saarekkeista ei löytynyt mitään, mikä olisi ollut tulkittavissa rakennusten pohjaksi tai uuninraunioiksi. 1950 otetussa ilmakuvassa saarekkeiden ympäristössä on suorakaiteen muotoinen alue nurmea, mutta nurmi on sittemmin raivattu pelloksi.

Söderkulla (1000035730) (Asuinpaikat)

Dals milsten (Kulkuväylät)
Historiallinen; Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: Kuninkaankartasto)
Kohdetta ei löytynyt vuoden 2023 maastotarkastuksessa.

Klevbacka (1000035769) (Asuinpaikat)
Peltoalue tarkastettiin melko laajalta alueelta tien ja joen väliin jäävällä alueella, mutta tutkimuksessa ei löytynyt merkkejä asuinpaikasta

Forsbacka (1000035772) (Asuinpaikat)
Tarkastettiin mahdollinen torpan paikka, joka paikannettu arkistotutkimuksessa Kuninkaankartaston perusteella. Kohdetta ei ole aiemmin tarkastettu maastossa. Paikka vaikuttaa potentiaaliselta talon paikalta sijaintinsa ja maastonsa puolesta. Lähistöllä myös havaittiin pihakasveja kuten ruusupensasta. Paikalla tehtiin kairauksia. Mitään mahdolliseen asutukseen viittaavaa ei tarkastuksessa kuitenkaan löytynyt.

Eriksberg milsten (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. (Lähde: kuninkaankartasto)
Mahdollisen muinaisjäännöksen kohdalta kummaltakaan puolelta tietä ei löytynyt virstanpylvääksi soveltuvaa kiveä. Tietä käveltiin itään seuraavien talojen ohi etsittäessä kohdetta, mutta mitään sopivaa ei löytynyt. Kohdasta länteen käveltäessä ainoa maa- tai rajamerkiksi soveltuva kohde oli betoninen nelikulmainen lohkare, jonka päällä oli liikennemerkki. Se on tehty raudoitetusta betonista ja sen korkeus on noin 1,3 m. Lohkare kapenee ylöspäin ollen alareunasta noin metrin ja yläreunasta noin 0,8 m. Kyseessä ei
ole suojeltava kohde.
Kävellyltä alueelta ei löytynyt kiinteää muinaisjäännöstä. On kuitenkin mahdollista, että virstanpylväs on vielä kauempana Kuninkaankartaston perusteella merkitystä kohdasta.

Kämpbacka milsten (Kulkuväylät)

Holmens (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu. Museokartan piste on viitteellinen. Lähde: Kuninkaankartasto.
Maastossa Muinaisjäännösrekisteriin merkityn pisteen kohdalla on jyrkkä ja kivinen rinne, jossa ei ollut mitään. Vuonna 1780 laaditulla kartalla kohdalle ei ole merkitty mitään. Sen sijaan samalla kartalla torppia on merkitty pohjoiseen Vikträskin eteläpuolelle Pikkalanjoen varteen, peltosaarekkeiden pohjoispuolelle ja Läntisen kuninkaansillan molemmin puolin. Torpat sijaitsevat Pikkalan ja Broändan kylänrajojen kummallakin puolella.
Torppien oikealla sijainnilla ei käyty, sillä se on inventoidun liittymäalueen ulkopuolella.
Vuoden 1870 kartan perusteella paikalla ei ole sijainnut torppaa, sen sijaan noin 600 metriä luoteeseen-pohjoiseen, nykyisen Läntisen Kuninkaansillan varteen on merkitty torppa. Kohteen paikannus lienee virheellinen.

Sågars fors (Asuinpaikat)

Sydobacka (Asuinpaikat)
Maastotarkastuksessa alueella ei nähty mitään torppaan viittaavaa. Paikka on ala-valla savisella rinteellä, joka laskee nykyistä valtatietä kohti. Alue on ollut aikaisem-min vanhaa peltoa, joka myös ilmeni kohdalle kaivetuista kuopista, joissa oli paksua sekoittunutta multakerrosta.

Överby milsten (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde havaittiin arkistotutkimuksessa Kuninkaankartastosta 2019.
Maastotarkastuksessa 2023 kohdetta ei havaittu viitteellisen pisteen kohdalta. Suuren rantatien linjauksen pohjoisreuna on pitkälti rakennettua mj-pisteen kohdalla, mutta tien pohjoislaita tarkastettiin viitteellisestä pisteestä myös n. 400 metriä itään, missä tien reuna oli vähemmän rakennettua. Kohdetta ei havaittu sielläkään. Tien pohjoislaidalla on selvästi tehty melko paljon maanmuokkausta, mm. ojia on syvennetty ja tien penkkaa viistottu, joten todennäköisyys kohteen löytymiselle on pieni. Tarkastusolosuhteet olivat kohtalaiset, sillä osa aluskasvillisuudesta oli jo laossa.

Riihelä (1000036145) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tunnistettu vuoden 2019 arkistotutkimuksessa (Lähde: Kuninkaankartasto).
Muinaisjäännösrekisteriin merkityllä torpan sijaintipaikalla ei ole minkään muun vanhan kartan (isojako-, pitäjän-, senaatin- tai vanhan peruskartan) mukaan koskaan ollut asutusta. Kohdetta ei käyty tarkastamassa maastossa epämääräisten tietojen vuoksi.
Kuninkaankartaston perusteella rekisteriin viedylle torpanpaikalle ei löytynyt muita perusteita. Muihin vanhoihin karttoihin verraten torpan sijainti nykyisellä paikalla on hyvin epätodennäköinen.

Tervalampi (1000036147) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tunnistettu vuoden 2019 arkistotutkimuksessa (Lähde: Kuninkaankartasto).
Kuninkaan kartalla paikalla on torppa, mutta millään muulla vanhalla kartalla (isojako-, pitäjän- ja senaatinkartalla) paikalla ei ole asutusta. Tervalammen torpan paikka on merkitty ilmeisen väärin kuninkaan kartastoon.

Santa-ahde (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on paikannettu vuoden 2019 arkistotutkimuksessa Kuninkaankartaston perusteella.
Muinaisjäännösrekisterin pistemäinen paikkatieto sijaitsee Poikkipuoliaisen lounaisrannan tuntumassa, Tervalammentien itäpuolella. Maasto paikalla on vastikään hakattua metsäaluetta. Alueella ei havaittu mitään torppaan viittaavaa. Kyseisellä paikalla ei sijaitse torppaa muiden vanhojen karttojen (isojako-, pitäjän- tai senaatinkartan) mukaan.
Senaatinkartalla yksi torpanpaikka on merkitty Santa-ahteen muinaisjäännöspisteestä noin 480 metriä pohjoiskoilliseen, pienen puronuoman pohjoisrannalle, Tervaniementien itäpuolelle. Kuninkaan kartastoon merkityllä torpanpaikalla tarkoitetaan luultavasti tätä torppaa, sillä se sijaitsee mäkialueiden välistä Poikkipuoliaiseen laskevan joen varrella. Kyseiselä alueella sijaitsee asuinrakennuksia, eikä ko. paikkaa tarkastettu tässä inventoinnissa.

Jokirinne (1000036149) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2019 arkistotutkimuksen perusteella tunnistettu kohde (Lähde: Kuninkaankartasto).
Muinaisjäännösrekisterin pistemäinen paikkatieto sijaitsee Poikkipuoliaisen kaakkoispuolella, Järventaustantien itäpuolella. Tien länsipuolella sijaitsee asuttu talo. Paikalla on peltoa ja tien piennaraluetta, johon on läjitetty maata. Paikalla mahdollisesta olleesta torpasta ei saatu mitään havaintoja.
Kuta kuinkin muinaisjäännösrekisteriin merkityn sijaintipisteen kohdalla on senaatinkartallakin torpanpaikka. Isojakokarttaa tältä kohdilta ei ilmeisesti ole säilynyt. Kuninkaan kartalle ja senaatinkartalle tielinja paikalla on merkitty kulkevaksi mäen länsipuolta, kun nykyinen tie sijoittuu mäen itälaidalle. Vaikuttaakin siltä, että vanhojen karttojen torppa sijoittuu nykyisinkin asutun talon kohdalle, eikä kyseessä siten ole muinaisjäännös.

Uusikylä (1000036155) (Asuinpaikat)

Häsä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde paikannettu vuoden 2019 arkistotutkimuksessa Kuninkaankarstaston perusteella.
Vuoden 2022 inventointihavainnot: Muinaisjäännösrekisterin pistemäinen paikkatieto sijaitsee isojakokartalta (v. 1773–1775) paikannettujen kylätonttien Hulttila Väärä ja Hulttila Häsän välissä. Paikalla on nykyisin pieni peltoalue. Kyseisellä kohdalla ei sijaitse torppaa minkään muun vanhan kartan (isojako-, pitäjän- tai senaatinkartan) mukaan. Isojakokartalla paikalla on ulkorakennus, lato tms.
Kuninkaan kartastoon paikalle on merkitty kaksi rakennusta ja teksti ”Torp”. Kuninkaan kartaston mittasuhteet ovat pielessä ko. alueelle, eikä sen perusteella voi luotettavasti paikantaa yksittäisiä rakennuksia. Vanhojen karttojen tarkastelun perusteella vaikuttaakin siltä, että Häsän alueen torppa (jos sellaista alueella on ollut) on sijainnut Hulttilan Häsän kylätontin alueella.

Rajola (1000036230) (Asuinpaikat)

Päivälä (1000036238) (Asuinpaikat)
Historiallinen; ”Ylestalo” torppa näkyy merkittynä v. 1773 ja v. 1794 kartoilla sekä v. 1776–1805 laaditulla Kuninkaankartalla ja v. 1840 pitäjänkartalla. V. 1871 senaatinkartta on epätarkka, eikä siitä voi täysin luotettavasti arvioida mihin torppa sijoittuu, mutta torpan kohdalle on enintään merkittynä ulkorakennus. Vuonna 1948 otetusta ilmakuvasta ja v. 1957 peruskartalta nykypäivään saakka ei torpan alueelle ole merkitty rakennuksia. Vanhojen karttojen perusteella torpan paikka on autioitunut 1800-luvun puolivälin tienoilla. Torppa on Vanhalan kylän mailla.
Torpan paikka paikantuu vanhoilla kartoilla näkyvän pellon kaakkoiskulmaan, muinaisjäännösrekisterissä olevan kohteen koordinaattipisteen kohdalle. Torpan paikannettu piste osuu nimettömälle hiekkatielle, joka näkyy nykyisen maastokartan lisäksi v. 1984 ja 1990 peruskartoilla, ja siitä n. 20 m etelään sijaitsee nykyinen asuinrakennus. Koko torpan paikan alue näyttää muokatulta, sillä se on ollut 1900-luvulta lähtien peltokäytössä, pihamaahana ja hiekkatienä. Tästä johtuen 1700-luvun torpan paikalla ja sen liepeillä tuskin on maan alla säilynyt tunnistettavia ja myöhempään toimintaan sekoittumattomia jälkiä paikan 1800-lukua varhaisemmasta asutuksesta.

Levonoja (1000036240) (Asuinpaikat)
Inventointi 2023: Kohdalla ja lähistöllä ei ole millään vanhalla kartalla mitään merkintöjä ennen kuin peruskartalla 1957. Kyseessä on Kuninkaankartan virheellinen merkintä ja tulkinta.

Haimon sahan konttori (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaankartastosta arkistotutkimuksessa 2019 löydetty mahdollinen torppakohde.
Paikalle on merkitty rakennus v. 1773 kartalle, joka on nimetty sågskrifvrar rum. V.1840 pitäjänkartalla rakennuksen merkintä on epäselvä, mutta samalle kohtaa kuin v. 1773 kartalle on kirjoitettu vastaavasti sågskrifvrar rum. V. 1776–1805 kuninkaankartta on epäselvä, ja siitä pystyy toteamaan ainoastaan, että alueelle on merkitty rykelmä rakennuksia.
Vuoden 2023 inventoinnissa todettiin, että kohteen sijaintipaikka sekä sen lähiympäristö on täysin rakennettua.

Kirvelä (1000036242) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Arkistotutkimuksessa vuonna 2019 kuninkaankartastosta havaittu kohde.
Vuoden 2023 inventointi: Vihdin kirkosta 8,9 km koilliseen. V. 1773 kartalla Kirfvelä torp. Torpan paikka on edelleen asuttua ja siinä sijaitsee Viertolan tila.

Viertola (1000036248) (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Vesimylly ja saha (Kirfvelä och Korpila miöl quarn, säg hus) on merkitty v. 1773 kartalle. V. 1805 isojakokartalla ja v. 1840 pitäjänkartalla on sahan symboli merkittynä kartalle. Paikalla on edelleen pystyssä oleva vesimylly, jonka käyttö on loppunut vuonna 1974.
Myllyn ja sahan ympäristö on modernilla ajalla muokattua ja v. 1974 pois käytöstä jäänyt myllyrakennus on nuori ja edelleen suurilta osin hyväkuntoinen. Paikalta ei vuoden 2023 inventoinnissa havaittu vanhempia pato- tai uomarakenteita.

Kovela (1000036264) (Asuinpaikat)

Nyhkälänharju (1000036270) (Asuinpaikat)
Paikalla on ollut rakennus vielä 1950-luvulla. Alueella on tehty maanmuokkausta 2000-luvulla parkkipaikan ja jalkapallokentän rakennustöiden yhteydessä. Maastossa ei ole havaittavissa merkkejä 1950-lukua vanhemmasta rakennuskannasta ja on epätodennäköistä että mahdolliseen torppaan liittyviä arkeologisia rakenteita tai kerroksia olisi paikalla säilynyt.

Pumminmäki (Asuinpaikat)
Kohde sijaitsee 1950-1960-luvulla rakennettulla asuinalueella. Torpan paikannus on epätarkka, mutta on epätodennäköistä että alueella olisi säilynyt mahdolliseen torppaan liittyviä arkeologisia jäännöksiä.

Myllykoski (1000036273) (Asuinpaikat)
Kohde sijaitsee 1950-1960-luvulla rakennettulla pientaloalueella. Torpan paikannus on epätarkka, mutta on epätodennäköistä että alueella olisi säilynyt mahdolliseen torppaan liittyviä arkeologisia jäännöksiä.

Karjaanjoki (Asuinpaikat)
Kohde tarkastettu maastossa, paikalta ei havaittu merkkejä torppaan tai sen pihapiiriin liittyviä jäännöksiä. Maasto paikalla on erittäin jyrkkäpiirteistä. Historiallisten karttojen ja ilmakuvien perusteella torppa on sijainnut noin 65 metriä länteen sijaitsevalla alueella, jolla nykyään sijaitsee uudehko asuinalue.

Mäkihaka (Asuinpaikat)

Yli-Kerava (Asuinpaikat)
Paikalla on käyty vuonna 2016 inventoinnin yhteydessä eikä havaintoja torpasta ole tehty.

Lauttasaarensalmi 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin sisäsaaristossa Lauttasaarensalmessa Lauttasaaren ja Salmisaaren välillä, noin 60 metriä Lauttasaarensillan pohjoispuolella.
Puurakenteisen sillan perustusten jäännös, joka on laajuudeltaan noin 180 x 8 metriä. Sillan puupaaluperustus ja tukirakenteita, jotka nousevat paikoitellen useita metrejä pohjasta.
Puinen kävelysilta oli väliaikaisesti käytössä 1960-luvun lopulla. Silta oli ns. läppäsilta, joka voitiin avata kivihiililastia Salmisaaren voimalaan kuljettaneita aluksia varten.
Väliaikaisesta sillasta on kuva esim. Museoviraston kuva-arkistossa (J.Aarnio 1969).
Sillan jäännös havaittiin 2017 ja 2018 toteutetussa vedenalaisinventoinnissa (ARK-sukellus).

Krogarviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Tvärminnessä Krogarviken -lahden keskellä. Paikkatieto on epätarkka.
Paikalla on puisen soutuveneen hylky, joka on pohjassa ylösalaisin. Hylky on osittain painunut pohjasedimenttiin. Veneen pituus on arviolta 4 metriä. Hylky löytyi kesällä 2019 kalakartoituksen yhteydessä. Ilmoittaja olettaa veneen voivan olla sotien aikaan upotettu tai uponnut, ehkä ennen sotia.

Sipoo avomeri (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Suomenlahdessa Sipoon vesialueella avomerellä Eestiluodosta noin 10 kilometriä etelälounaaseen 55 metrin syvyydessä. Paikkatieto on hieman epätarkka.
Kookkaan veneen hylky, jossa on voimakas moottori. Vene tuo mieleen ns. pirtuveneet. Runkoon on tarttunut kalaverkkoja.

Fläckgrundet 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon läntisellä selällä Hangon pohjoisrajan lähellä Fläckgrundetista länsilounaaseen vilkkaasti liikennöidyn 9 metrin väylän tuntumassa noin 37 metrin syvyydessä.
Veneen hylky, joka on 10-12 metriä pitkä ja neljä metriä leveä. Hylky nousee pohjasta noin 1,5 metriä. Runko on hieman kallistunut styyrpuurin kyljelle. Kantta kiertää korkea kaide (arviolta 60 - 80 cm). Kannen etuosassa on luukku, josta johtaa pystysuorat portaat kannen alle. Matalan hytin kattolaudat puuttuvat osittain. Aluksen takaosassa on penkkejä, joiden edessä on isohkoja levyjä (mahd. peräisin ohjaushytistä, joka on hajonnut). Potkuri on pudonnut pohjalle. Hylyn sisällä on havaittavissa polttoainesäiliö.
Marin Mätteknik AB havaitsi hylyn vuonna 2000 kohdassa 59ast.52.367 22ast.49.593.

Kägraviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Hankoniemestä pohjoiseen Kägravikenissä. Sijaintitieto on epätarkka, ei ole tietoa missä kohdassa lahtea hylky on. Sijaintisyvyys on vähän yli viisi metriä.
Isohko hylky, joka lepää tasaisella pohjalla Kägraviken -lahdessa. Hylyn rakenteet nousevat pohjasta noin kolmen metrin korkeuteen. Ilmoittaja arvioi, että alus olisi hylätty lahteen 1900-luvun puolivälin tienoilla.

Tegelbruks Torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteessa on historiallisen ajan asutus- ja viljelysjäännöksiä, joihin lukeutuu erilaisia rakennuksen perustuksia, röykkiöitä ja kuoppia kolmessa eri paikassa Tomasbölebäckenin pohjoispuolella peltoalueen reunalla.
Läntisin kohde A sijaitsee peltoalueen länsiosassa tien pohjoispuolella sorakuoppa-alueen reunalla. Kohde B sijaitsee pellon pohjoisimmaksi työntyvässä pohjukassa. Itäisin kohde C sijaitsee pähkinää, kuusta ja koivua kasvavassa metsäisessä rinteessä luonnonsuojelualueella ja hieman sen itäpuolella metsässä.
Jäännökset ajoittuvat todennäköisimmin 1800-1900-luvuille.
Ks. tarkemmin alakohteet-kohta.

Vasarla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vasarlan historiallinen kylänpaikka sijaitsee Hiidenveden pohjukassa Vasarlanlahden länsipuolella. Kylä esiintyy v. 1776 kartalla jolloin siihen on kuulunut kartan perusteella neljä taloa. Talojen paikat on mahdollista paikantaa varsin tarkasti v. 1776 kartalta. Pitäjänkartassa v. 1842 kylässä on yhä neljä taloa samoilla kohdin kuin aiemminkin. Vuoden 1904 kartalla kylässä on kolme taloa. Vuoden 1965 peruskartalla kylän alue on täysin autiona ja Aittamäki nimisenä. Nyt vanha kylänpaikka on melko tiivisti rakennettua aluetta.
Vanhat tonttimaat ovat nyt rakennetiulla alueilla ja pihamaata.

Koivumäki (1000037605) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vanha krouvin paikka sijaitsee Saukkolantien länsipuolella ja pie-nemmän Tuohustien eteläpuolella omakotitalon pihapiirin tuntumassa. Krouvi on paikannettu v. 1777 kartalta. Kuninkaankartalla samalla kohdalla esiintyy torppa, sen sijaan v. 1842 pitäjänkartalla vaikuttaisi olevan kestikievari merkittynä. Myöhemmissä kartoissa paikalla on torppa/talo ja niiden perusteella paikka on ollut koko ajan asuttuna.

Svarvars röykkiö 7 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö 7 oli pitkänomainen, muodoltaan kaareva, varsin epämääräinen röykkiö. Se sijaitsi hieman kauempana rinteessä pohjoiseen alueen eteläreunasta. Se oli kooltaan n. 6 x 1,5 m. Se koostui pelkistä lohkeilleista 20-35 x 20-45 cm kokoisista luonnonkivistä. Röykkiö oli osittain sammaloitunut.
Todennäköisesti luontainen.

Svarvars röykkiö 10 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö 10 oli alueen eteläreunalla. Se oli muodoltaan pitkänomainen ja epäsäännöllinen, osa kivistä oli hajallaan varsinaisen röykkiön ympärillä. Röykkiö oli 6 x 1,5-2, 5 m kokoinen ja se koostui 10-30 x 15-40 cm kivistä. Osa kivistä oli lohkeilleita. Se oli osin sammaloitunut. Röykkiön suunta mukaili pellon reunaa (jotakuinkin itä-länsisuuntainen).
Voi olla luontainen.

Gammelbackan metsä (Maarakenteet)
Moderni; Pyöreä kuoppa, jonka ympärillä on tasainen maavalli. Paikalla ei havaittu hiiltä, joten todennäköisesti kyseessä on pommikuoppa, joita on Gammelbackan metsässä useampiakin.

Erottajan yleinen kaivo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Erottajan kaivo rakennettiin vuonna 1838. Kookkaiden kaivojen arkku tehtiin yleensä kivestä tiiviiksi muuraamalla ja ne rakennettiin noin kuuden metrin syvyisiksi. Erottajan kaivossa oli harmaakiviarkku ja syvyyttä sillä oli vain viisi metriä löysän maaperän johdosta. Löysän maaperän takia kaivoarkun alle oli tehtävä parruista pohja ja laitettava kivikerros kaivon pohjalle. Kaivoarkku oli alaosastaan pyöreä ja kohti yläosaa se oli muotoiltu kahdeksankulmaiseksi. Arkku leveni hieman syvemmälle mentäessä. Siinä oli katutasossa graniitista tehty sokkeli 0,6 metriä katutason yläpuolella. Erotttajan kaivorakennus oli kahdeksankulmainen sokkelin tapaan ja kaivorakennuksen arkkitehtuurissa oli gotiikan vaikutusta. Historiasta lisää kts. tarkastuskertomus.
Erottajan katutilaa Helsingin keskustassa peruskorjattiin 2018–2019 katuaukioksi Sitowise:n suunnittelemana. Peruskorjauksen yhteydessä kadun alta tuli Erottajan yleisen kaivon rakenteet, jotka olivat säilyneen varsin hyvin ja kaivo löytyi kadun alta täyttämättömänä holvikivineen. Kohteesta piirrettiin kaksi piirrosta mittakaavaan, otettiin digikuvia sekä kirjoitettiin muistiinpanoja. Kohde mitattiin työmaan puolesta takymetrillä.

Kolabacken SW 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vanhan ja nyt metsittyneen pellon lounaispuolella on matala raivausröykkiö, jossa isohkoja kiviä (n. 40-50 cm kokoisia). Röykkiön koko on n 3 x 2 m.

Gloskär 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaariston länsiosassa Koön itäpuolella olevasta Gloskäristä kaakkoon ja Hästöstä luoteeseen.
Noin 30 metriä pitkä teräsrunkoinen proomu. Keulan lastiluukun takana on puinen hytti/kansitalo, jonka laudoitus on huonokuntoinen. Hytin ikkunat ovat pudonneet. Hytin yhdessä nurkassa on tiiliseinää kenties tulisijan kohdalla. Hytistä perään päin on peräruuman luukku. Perässä on peräsinpinna ja rautainen peräsin. Keulassa on pienikokoisen ankkuripelin tapainen laite. Ankkureita ei ole havaittavissa.
Hylky on ollut sukeltajien tuntema noin vuodesta 2010 lähtien.

Merisatama 2 (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Helsingissä Ullanlinnan edustalla Merisatamassa Liuskasaaren ja Sirpalesaaren välisen aallonmurtajan pohjoispuolella hylyn Merisatama 1 välittömässä läheisyydessä sen länsipuolella.
Puurunkoisen veneen hylky, joka on muodoltaan palkomainen. Siinä on ohuet puiset kaaret, joiden väleissä on harvakseltaan vahvikekaaria. Vene on todennäköisesti tasasaumainen. Kyseessä on mahdollisesti pienen purjeveneen runko. Hylky on kooltaan 8 x 2,1 metriä.
Hylyn lähellä ja päällä on suuremman hylyn osia, jotka ovat todennäköisesti peräisin hylystä Merisatama 1. Hylyn vieressä on uponnut rautapoiju.
Hylky löytyi kaavoitushankkeen yhteydessä tehdyssä vedenalaisinventoinnissa (Nordic Maritime Group Oy). Inventoinnissa löytyi useita veneen hylkyjä. Kaikkia ei ole viety muinaisjäännösrekisteriin.
Alueella on ollut teollista toimintaa ja venesatama 1800-luvun loppupuolelta lähtien. Liuskasaarella on ollut yli sadan vuoden ajan Helsingfors Segelsällskapetin (HSS) kerhorakennus ja venesatama.

Merisatama 3 (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Helsingissä Ullanlinnan edustalla Merisatamassa Liuskasaaren pohjoiskärjen edustalla venerampin vieressä laiturin tuntumassa.
Kaksi puuveneen hylkyä aivan vierekkäin. Vedenalaisinventoinnissa paikalla arvioitiin ensin olevan vain yksi hylky, mutta visuaalinen tarkastus vahvisti kahdet eri kylkirakenteet
lähekkäin. Hylyt ovat pahoin rikkoutuneita ja niiden osat ovat sekoittuneet toisiinsa. Kokonaisuus on vaikeasti tulkittava. Venehylkyjen ympäristössä ja sisällä on paljon irtonaista puutavaraa sekä modernia satama-altaille tyypillistä roskaa ja romua. Molemmat hylyt ovat uponneet syvälle sedimenttiin. Idänpuoleisessa hylyssä on massiivisempia rakenneosia kuin sen vieressä olevassa hylyssä. Siinä on kuitenkin huviveneelle tyypilliset ohuet kaaret. Sisälaudoitusta ei havaittu. Hylky on näkyvissä olevalta osaltaan noin 5,1 x 1,6 metriä. Aluksen yli kulkee laiturin kiinnitysketju.
Edellä mainitun hylyn länsipuolella, lähempänä rantaa olevassa hylyssä, on tiheässä ohuita kaaria. Alus on ollut todennäköisesti pieni huvivene. Hylky on kooltaan näkyviltä osiltaan noin 4,2 x 1,5 metriä.
Vedenalaisinventoinnissa Merisatamasta löytyi useita veneen hylkyjä, mutta kaikki ei ole viety muinaisjäännösrekisteriin.
Alueella on ollut teollista toimintaa ja venesatama 1800-luvun lopulta lähtien. Liuskasaarella on ollut yli sadan vuoden ajan Helsingfors Segelsällskapetin (HSS) kerhorakennus ja venesatama.

Merisatama 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsiginssä Ullanlinnan edustalla Merisatamassa Sirpalesaaren koillispuolella nykyisten laitureiden välissä.
Hirsiarkku, joka on huonokuntoinen ja levinnyt alkuperäistä runsaasti laajemmalle alueelle pohjassa. Pääosa arkun rakennusmateriaalista asettuu 8 x 7,5 metrin laajuiselle alueelle. Todennäköisesti arkkua on yläosiltaan purettu veneliikenteen tieltä.
Visuaalisessa tarkastelussa havaittiin neliskanttisia ja pyöreitä hirsiä, joissa on salvoksia ja tapinreikiä. Ei ole havaittavissa onko arkun alaosissa vielä alkuperäisellä paikallaan olevia hirsiä. Arkun sisällä olleet kivet ovat levinneet pohjaan. Kohteen keskellä on betoninen poiju- tai laituripaino.
Arkistojen kuva-aineistosta ei saatu tarkkaan selville arkun käyttötarkoitusta, mutta todennäköisesti se on toiminut laiturin perustuksena ja ollut käytössä vielä alle 100 vuotta sitten. Myös puumateriaalin hyvä kunto viitannee nuoreen ajoitukseen. Sirpalesaarella oli vielä 1900-luvun alussa konetehdas ja telakka.
Rakennelma havaittiin Merisataman kehittämishankkeen valmistelun yhteydessä tehdyssä vedenalaisen kulttuuriperinnön selvityksessä 2019 (raportti 2020).

Väinö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisanlahden pohjoisosassa Loviisan Määrlahden rantavesissä, noin 40 metriä rannasta.
Hylky paikannettiin vedenalaisinventoinnissa vuonna 2020 paikallisen tiedonantajan ilmoituksen myötä. Matalikon kasvillisuus esti hylyn havaitsemisen viistokaikuluotaamalla.
Paikalla sijaitsee osittain purettu aluksen hylky. Jäljellä on kaislikon seassa näkyvä aluksen pohja noin 25 x 8 m alueella. Paikalla on kaarituksen alin osa ja alimpia pohjalankkuja. Kyseessä on mitä ilmeisimmin Määrlahden matalikolle tuodun purjealuksen jäännös. Hylky oli paikallisen tiedonantajan mukaan 1950-luvulla mm. lasten leikkipaikkana, kunnes se poltettiin. Hylyn osia raivattiin pois palon jälkeen.
Loviisan merenkulkumuseossa oli vuonna 2017 esillä valokuva matalikolla olevasta hylystä vuodelta 1956, sekä uutisartikkeli Loviisan Sanomista 27.4.1957, joka käsitteli hylyn polttamista. Aluksen nimeksi kerrotaan Väinö, tyypiksi kaljaasi ja rakentamispaikaksi mahdollisesti Lavansaari. Alukseen viitataan artikkelissa vanhuksena, vaikka sen rakentamisvuotta ei tiedetty. Aluksen omistaja kertoi polttamisesta näin: ”Ostin tämän vanhan purkin Pihlajamäeltä Helsingistä viime kesänä. Tarkoituksenani oli tehdä siitä meille ”merimaja”, mutta alus oli siksi huono, ettei siitä tullut mitään. Ja niin päätimme sen sitten tänä keväänä päästää tulena ja savuna taivaalle…”
Alus maksoi käytettynä 15 000 mk, eli vuoden 2020 rahassa noin 500 €.
Sanomalehtiartikkelin mukaan aluksesta oli ennen polttamista poistettu ainakin apumoottori, mastot ja ankkuripelit. Valokuvassa näkyvän aluksen keula osoittaa ilmeisesti koilliseen, ja paikalla oleva hylky on luoteis-kaakkosuuntainen. Määrlahden rannalta, kuivalta maalta, noin 60 metriä hylystä koilliseen, löytyi inventoinnin aikana irtonaista hylkypuuta, josta osa saattoi olla peräisin kyseisestä hylystä. Irtokappaleet oli muutama päivää myöhemmin raivattu pois.

Solamäki (Taide)
Moderni; Kalliohakkaukset sijaitsevat Solamäen kallioalueen länsireunalla sijaitsevassa suuressa rakoluolassa. Alueen pienemmistä luolista hakkauksia ei tiettävästi ole havaittu.
Luolassa voidaan erottaa ainakin kolme erillistä hakkausta. Yhdessä kuviossa esiintyy vinoviivan kahteen kenttään jakama kilpi, jonka alempaan kenttään on ilmeisesti hakattu kirjaimet (mahdollisesti PK). Tämä hakkaus sijaitsee luolan pitkällä länsisivulla. Kaksi muuta lähinnä heikosti erottuvista kirjaimista ja sijaitsevat luolan pohjoispäässä ja ylemmällä hyllymäisellä tasanteella.
Kuviot on hakattu kalliopintaan hyvin kevyesti. Hakkausjälki erottuu heikosti ympäröivää kalliopintaa vaaleampana ja rosoisempana.

Torholan luola (Taide)
Moderni; Kyseessä on yksi Suomen suurimmista luolista, kalkkikiveen syöpynyt. 32 metriä pitkä luola koostuu kolmesta laajemmasta tilasta ja suuresta määrästä kuljettavia tai ainakin ryömittäviä käytäviä. Laajemmista tiloista kaksi, eteiseksi ja saliksi nimetyt, on melko helppo tavoittaa. Kolmas, kellari, on syvemmällä kiven sisässä.
Eteisen ja salin seinämiin on maalattu punaisella, mustalla ja valkoisella värillä värijälkiä ja kuvioita. Erityisen runsaasti seinillä on kädenjälkiä. Vaikka punainen väri lienee tuttua punamultaa, värin voimakkuuden ja kuvioiden tyylin perusteella maalaukset ovat kuitenkin selkeästi nykyaikaisia, korkeintaan muutaman vuosikymmenen ikäisiä.

Killingholma 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin sisäsaaristossa Laajasalon pohjoispuolella Yliskylänlahdella olevan Killingholma -saaren pohjoiskärjessä.
Hirsiarkku, jonka oletetaan kuuluvan höyrylaivalaiturin perustukseen. Arkku on kulmistaan ehjä ja kivet ovat pysyneet sen sisällä. Arkku on kooltaan noin 3 x 4 metriä. Viistokaikukuvassa näkyy arkusta luoteeseen kaksi irtopuuta pohjassa. Ne liittyvät mahdollisesti tähän laiturirakenteeseen tai laiturin länsipuolella sijainneeseen uimahuoneeseen. Rantakalliossa näkyy laiturin perustusten rautaisia kiinnityspisteitä koordinaateissa WGS84 60°11.041 N, 25°02.153 E.
Killingholma kuuluu RKY-alueeseen (valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt) Helsingin höyrylaivareittien kesähuvila-asutus. Helsingin ympäristöön alettiin rakentaa kesähuviloita höyrylaivareittien varrelle 1800-luvulla. Killingholman saari on ollut jakautuneena Herttoniemen ja Tuurholman kylien alueisiin. Saaressa on sijainnut kaksi huvilaa. Pohjoisempana Herttoniemen maalla sijainnut Hougbergin huvila rakennettiin vuonna 1879. Huvila on purettu 1960-luvulla. Huvilan rantamökki sijaitsi saaren länsirannalla ja sen kivijalan jäänteet ovat edelleen jäljellä rannassa. Huvilapalstalla mainitaan olleen myös höyrylaivalaituri ja uimahuoneellinen uimalaituri. Eteläinen Tuurholman maalla sijainnut Emmy Achtén huvila rakennettiin vuonna 1906 ja purettiin 1960-luvun alkupuoliskolla. Vuonna 2016 julkaistu Jan Strangin Saaristounelmia Helsingissä sisältää kappaleen Killingholman huviloiden historiasta. Kirjassa on yksityishenkilöiden luovuttamia valokuvia mm. huviloiden laitureista sekä kartta huviloiden ja laitureiden sijainnista. Killingholman pohjoispäässä näkyy kookas T-laituri esimerkiksi vuoden 1943 ortoilmakuvassa. Ilmakuvista voidaan havaita, että Killingholman pohjoispään uimahuone ja laituri on purettu vuosien 1956 ja 1964 välisenä aikana.

Killingholma 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin sisäsaaristossa Laajasalon pohjoispuolella Yliskylänlahdella olevan Killingholma -saaren pohjoispään rannalla.
Kiviperustus. Rannassa on havaittavissa laiturille johtaneiden portaiden betonijäänteitä ja luonnonkiviperustaa. Rannalta veteen johtaa kivijono, joka päättyy veden alla noin 1,7 metrin syvyyteen. Kivet ovat levinneet ympäristöön alkuperäisestä sijainnistaan. Veden alla ei havaittu merkkejä puisista rakenteista. Todennäköisesti ne on purkamisen yhteydessä poistettu tarkasti.
Killingholma kuuluu valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön Helsingin höyrylaivareittien kesähuvila-asutus. Helsingin ympäristöön aluettiin rakentaa kesähuviloita 1800-luvulla höyrylaivareittien varrelle. Killingholman saari on ollut jakautuneena Herttoniemen ja Tuurholman kylien alueille. Saaressa on sijainnut kaksi huvilaa. Pohjoisempana Herttoniemen maalla sijainnut Hougbergin huvila rakennettiin vuonna 1879. Huvila on purettu 1960-luvulla. Huvilan rantamökki sijaitsi saaren länsirannalla ja sen kivijalan jäänteet ovat edelleen jäljellä rannassa. Huvilapalstalla mainitaan olleen myös höyrylaivalaituri ja uimahuoneellinen uimalaituri. Eteläinen Tuurholman maalla sijainnut Emmy Achtén huvila rakennettiin vuonna 1906 ja purettiin 1960-luvun alkupuoliskolla. Vuonna 2016 julkaistu Jan Strangin Saaristounelmia Helsingissä sisältää kappaleen Killingholman huviloiden historiasta. Kirjassa on yksityishenkilöiden luovuttamia valokuvia mm. huviloiden laitureista sekä kartta huviloiden ja laitureiden sijainnista.
Kiviperustus on Hougbergin huvilaan kuuluneen uimahuoneellisen laiturin jäännös. Ilmakuvista voidaan havaita, että uimahuone ja laituri on purettu vuosien 1956 ja 1964 välisenä aikana.

Killingholma 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin sisäsaaristossa Laajasalon pohjoispuolella Yliskylänlahdella olevan Killingholma -saaren pohjoisosan itärannalla.
Laiturin jäännös rannalla ja rantavedessä. Jäljellä on muutamia muotoiltuja harkkokiviä reunustamassa luonnonkivillä täytettyä rakennetta. Kivirakenne jatkuu veden alle. Alueella ei ole havaittu puisia rakenteita. Todennäköisesti laiturin kansi on perustettu suoraan kivisen perustuksen päälle ilman hirsiarkkua tai puuosat on purettu kokonaan pois. Kyseessä on ollut pienehkö, mutta harkkokivistä päätellen kestäväksi rakennettu laituri. Kiviperustus on rannalla noin metrin levyinen ja näkyvältä osin kolme metriä pitkä. Veden alla kivet ovat levinneet laajemmalle alkuperäisestä sijainnistaan.
Killingholma kuuluu valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön Helsingin höyrylaivareittien kesähuvila-asutus. Helsingin ympäristöön alettiin rakentaa kesähuviloita 1800-luvulla höyrylaivareittien varrelle. Killingholman saari on ollut jakautuneena Herttoniemen ja Tuurholman kylien alueille. Saaressa on sijainnut kaksi huvilaa. Pohjoisempana Herttoniemen maalla sijainnut Hougbergin huvila rakennettiin vuonna 1879. Huvila on purettu 1960-luvulla. Huvilan rantamökki sijaitsi saaren länsirannalla ja sen kivijalan jäännös on edelleen jäljellä rannassa. Huvilapalstalla mainitaan olleen myös höyrylaivalaituri ja uimahuoneellinen uimalaituri. Eteläinen Tuurholman maalla sijainnut Emmy Achtén huvila rakennettiin vuonna 1906 ja purettiin 1960-luvun alkupuoliskolla. Vuonna 2016 julkaistu Jan Strangin Saaristounelmia Helsingissä sisältää kappaleen Killingholman huviloiden historiasta. Kirjassa on yksityishenkilöiden luovuttamia valokuvia mm. huviloiden laitureista sekä kartta huviloiden ja laitureiden sijainnista.
Laituri näkyy hyvin vuoden 1943 ilmakuvassa. Se liittyy todennäköisesti Hougbergin huvilaan.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin sisäsaaristossa Laajasalon pohjoispuolella Yliskylänlahdella olevan Killingholma -saaren pohjoisrannan kalliossa.
Rautainen kiinnitysrengas, jonka halkaisija on 16 cm. Renkaan lyhyt varsi on ruostunut ohueksi. Killingholman pohjois- ja länsirannassa on yhteensa 7 rautaista kiinnitysrengasta. Saaren länsirannassa on myös kaksi oletettavasti melko nuorta kalliohakkausta.
Killingholma kuuluu valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön Helsingin höyrylaivareittien kesähuvila-asutus. Saari on kuulunut Herttoniemen ja Tuurholman kylien alueisiin. Saaressa on ollut kaksi huvilaa, joista toinen oli rakennettu 1870-luvulla ja toinen 1900-luvun alussa. Molemmat huvilat purettiin 1960-luvulla. Saaren länsiranta syvenee nopeasti, joten vesialuetta on voitu käyttää rantautumispaikkana suuremmillekin aluksille.

Hangonkylä 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoisrannalla Hangonkylän satamassa itäisimmän T-muotoisen aallonmurtajan koillispuolella noin 20 metrin etäisyydellä aallonmurtajasta.
Puurunkoisen keskimoottorilla varustetun avoveneen hylky. Veneen pituus on noin kuusi metriä. Runko on itä-länsi-suunnassa ja paljolti sedimentin peitossa. Näkyvissä on kaarten päitä sekä osia kyljistä, perästä ja keulasta. Moottori ja siihen liittyvä jonkinlainen säiliö ovat jäljellä.
Hylky löytyi tammikuussa 2021 virkistyssukelluksen yhteydessä.

Uusi-Tuomala (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Porvoon museo sai tiedon, jonka mukaan pihamaalla olisi kuppikivi. Kivi on piharakennuksen astinkivenä. Siinä on useampia kuoppia, mutta kivi ei vaikuta aidolta kuppikiveltä (on muutoinkin siirretty alkuperäiseltä paikaltaan). Voisivatko kuopat olla syntyneet jonkin työprosessin seurauksena, jossa kiveä on hyödynnetty.

Vanhankaupunginkoski 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Vanhankaupunginkosken alapuolisessa suvannossa.
Veneen hylky suvannon keskialueella. Veneen pituus on noin viisi metriä ja leveys 1,5 metriä. Suurin osa rungosta on esillä: vene ei ole hautautunut pohjasedimenttiin. Viistokaikuluotauskuvassa veneen perässä näkyy uloke, joka voi olla
perämoottori tai uitossa käytetyn keluvaijerin ohjausteline. Hylyllä ei ole sukellettu.
Hylky havaittiin luotausinventoinnissa 2020.

Vanhankaupunginkoski 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Vanhankaupunginkosken alapuolisessa suvannossa noin 20 metriä Kuninkaankartanonsaaren etelärannasta etelään.
Veneen hylky, jonka pituus on 4,1 metriä ja leveys yhden metrin. Hylky vaikuttaa puuveneen pohjaosalta, joka on kääntynyt lähes ylösalaisin. Hylky ei ole juurikaan
hautautunut, vaikka se on pehmeällä pohjalla. Hylyn ympärillä on vähän irrallista puutavaraa, joka saattaa olla peräisin uitosta. Todennäköisesti kyseessä on 1900-luvun puoliväliin tai jälkipuoliskolle ajoittuva vene.
Hylky löytyi luotausinventoinnissa 2020. Hylyllä ei ole sukellettu.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Vanhankaupunginkosken alapuolisen suvannon eteläosassa veneenlaskuluiskan ulkopuolella.
Puisen veneen hylky, joka on osittain pohjasedimenttiin hautautunut. Hylyn pituus on 5,4 metriä. Puuaines vaikuttaa luotauskuvan perusteella hyväkuntoiselta.
Hylky löytyi luotausinventoinnissa 2020. Hylyllä ei ole sukellettu.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsiginssä Ullanlinnan edustalla Merisatamassa Pohjoisen Uunisaaren pohjoispuolella saaren yhteysvenelaiturin edustalla keskellä veneväylää.
Puurunkoisen limisaumaisen soutuveneen hylky. Veneen pituus on noin 5,3 metriä. Kyljet ovat irronneet keula- ja perärangasta. Hylyn ympärille on kerääntynyt runsaasti modernia romua. Potkurivirrat ovat edesauttaneet romun kerääntymistä kasaksi. Tavaraa on noin 6 x 4 metrin kokoisella alueella.
Hylky havaittiin Merisataman vedenalaisinventoinnissa 2020.

Skogbyfjärden 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Skogbyn edustalla.
Puuveneen hylky, jonka pituus on viisi metriä ja leveys 1,5 metriä. Viistokaikuluotauksen
perusteella puumateriaali on vettynyttä ja hylyn sisään on kertynyt sedimenttiä melko runsaasti eli uppoamisesta on kulunut jo pidemmän aikaa.
Vene havaittiin sähkökaapelihankkeen valmistelun yhteydessä tehdyssä vedenalaisinventoinnissa 2021.

Valkonlahti 3 (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Loviisanlahden länsiosassa Valkossa Valkolahden
sisääntuloväylän itäviittojen puolivälissä.
Veneen hylky, jonka keula näyttäisi olevan terävä ja perä pyöreä. Viistokaikuluotauskuvan perusteella on oletettu, että kyseessä voi olla moderni vene.
Hylky löytyi viistokaikuluotaamalla 2020. Hylyllä ei ole sukellettu.

Valkonlahti 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Loviisanlahden länsiosassa Valkossa Valkonlahden keskiosassa.
Noin seitsemän metriä pitkän suippoperäisen veneen hylky. Vene on rakennettu limisaumaan. Runko on hauras ja paikoitellen puhki kulunut. Vene on isomman hylyn Valkonlahti 1 välittömässä läheisyydessä. Ei ole tietoa onko hylkyjen käyttöhistorialla yhteys toisiinsa. Hylyn löytyivät viistokaikuluotauksessa 2020.

Reposalmi itäranta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin itäisessä sisäsaaristossa Reposalmessa Vartiosaaren länsirannassa.
Laiturirakenne, joka koostuu rannassa olevasta kiviarkkurakenteesta ja sen edustalla olevasta vedenalaisesta hirsiarkusta. Salvokset ovat auenneet ja sisällä olleet luonnonkivet ovat levinneet suppeahkolle alueelle. Auennut hirsiarkku on kooltaan noin 3,5 x 5 metriä. Hirsiarkussa on käytetty lyhytnurkkasalvoksia ja sen puuaines on kulunutta. Kohde vastaa hyvin kuvausta historiallisista höyryaluslaitureista, jotka rakennettiin rannan tuntumassa kiviarkkujen ja ulompana hirsiarkkujen varaan (Schalin ym. 2013). Rakenteen sijainti sopii Quisisanan ja Uddebon huviloiden välissä sijainneeseen höyryaluslaituriin, joka on ollut paikoillaan ainakin 1915-1920 (Schalin ym. 2013: 90). Quisisanan historia ulottuu 1870-luvulle asti, jolloin paikalla sijainnut torppa on merkitty karttaan (Schalin ym. 2013). Uddebo kuuluu 1910-1920-lukujen huvilarakennusvaiheeseen. 1930-luvun alussa laituri on merkitty karttaan (Wikberg 1930-1931, KA: B7Helsinki:12/49-100) ja hirsiarkun päälle on piirretty kulkemaan rannasta kapea käyntisilta.
Vartiosaaresta kehittyi kesähuvilasaari 1800-luvun lopulla. 1870-luvulta 1930-luvulle asti höyrylaivaliikenne oli keskeinen kulkukeino saarelle.
Rakenne havaittiin arkeologisessa vedenalaisinventoinnissa 2021, joka tehtiin vesijohtohankkeen valmistelun yhteydessä.

Reposalmi länsiranta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin itäisessä sisäsaaristossa Yliskylän itärannassa ja Reposalmen länsirannassa.
Hirsiarkku, jonka sisällä on ollut luonnonkiviä. Rakenteessa on käytetty lyhytnurkkasalvoksia ja puuaines on kulunutta. Rakenteen koko on noin 5 x 6 metriä. Rannassa ei ole havaittavissa hirsiarkkuun liittyviä rakenteita. Vuoden 1943 ilmakuvassa paikassa näkyy laituri (Vartiosaaren kulttuuriympäristöselvitys 2013, s. 88). On mahdollista, että rakenne liittyy historialliseen höyryalusliikenteeseen. Vartiosaaresta kehittyi huvilasaari 1800-luvun lopulla ja 1870-luvulta 1930-luvulle asti höyryalukset olivat tärkeä kulkukeino saarelle.

Teisala sotilastorppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokarttaan v. 1783 merkitty sotilastorppa. Ilmeisesti torpasta ei ole jäänteitä.

Laajasalon peruskoulu (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Helsingin Laajasalossa, Laajasalon peruskoulun koulukiinteistön eteläpuolella olevalla melko tasaisella nurmipintaisella puistoalueella, missä kulkee hiekkapäällysteisiä polkuja ja kasvaa harvahkoa lehtimetsää. Kuppikivi sijaitsee aivan koulun pihaa ympäröivän aidan ulkopuolella/eteläpuolella loivassa etelään laskevassa rinteessä. Muutoin maasto on alavaa puistoa, vanhaa merenlahtea. Merenranta sijaitsee vain 500 metrin päässä idässä. Kohde käytiin tarkastamassa kaupunkilaiselta tulleen vinkin perusteella.
Kivi on soikiomainen, pitkän sivun ollessa pohjois-etelä-suuntainen. Kivi on noin metrin pitkä ja vajaan metrin leveä ja se on osittain maan sisässä. Kiven kaltevalla pinnalla näkyy kolme hieman soikeaa kuppia ja hieman kiven itäsivulla saattaa olla neljäs kuppi. Soikeiden kuppien pidempi mitta vaihteli suurin piirtein 6-8 cm välillä ja syvyyttä oli pari senttiä. Kupit näyttivät hyvin ’aidoilta’. Vaikuttaa siltä, että kiven kyljistä on joskus lohjennut paloja, mikä voisi viitata kiven siirtelyyn.
Kun tarkastelee alueen maankäyttöhistoriaa, tulee vaikutelma, että kuppikivi ei ole alkuperäisellä paikallaan. Löytöpaikka on 1960-luvulle ollut peltoa ja Laajasalon peruskoulua rakennettaessa (aikanaan Yliskylän koulu valm. 1969) alueella on ollut voimakasta maanmuokkausta. Tämän johdosta kuppikiven arkeologinen status on ’muu kohde’.

Gerda (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Sipoon saariston länsiosassa Mågsholmenin länsipuolella. Kohde näkyy ortokuvassa.
Kaljaasi Gerdan hylky, joka on pintahylkynä. Laivan pituus on noin 28 metriä. Laiva on kallistunut toiselle kyljelleen ja kannen päällä on pressua laivan suojana.
Porvoon seudulla rakennettiin sodan jälkeen 1940- ja 1950-luvuilla kymmeniä apukoneella varustettuja puurunkoisia laivoja rahdin kuljetukseen. Aluksilla tuotiin Porvoosta Helsinkiin hiekkaa ja niitä kutsuttiin hiekkajaaloiksi. Gerda oli rakennettu Porvoon Voolahdessa 1947. 1960-luvun lopussa Gerda jätettiin Helsingin Halkolaituriin. 1970-luvun alussa Gerda sai uuden omistajan. Alus oli Suomenlinnan telakalla 1990-luvun puolivälistä 2000-luvun puolelle. Alus oli 2000-luvulla jonkin aikaa ankkuroituna Helsingin Porvarinlahteen, josta se kuitenkin sai häädön 2007. Jossain vaiheessa sen jälkeen laiva on päätynyt hylyksi Sipoon puolelle (Helsingin Sanomat 13.3.2019).

Porvarinlahti (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin itäisessä sisäsaaristossa Porvarinlahden keskivaiheilla Skillbergetin puoleisen rannan lähellä. Hylky näkyy ortokuvassa ja on merkitty merikartalle.
Pinnalta käsin nähtävissä oleva laivanhylky, jonka pituus on ilmakuvassa noin 32-33 metriä. Suomen laivahistoriallisen yhdistyksen mukaan vielä 1988 ilmakuvassa laiva näyttää olevan tunnistettavan näköinen ja pinnalla. Suullisen perinteen mukaan kauppias Winberg Karhusaaresta on kertonut, että Porvarinlahteen olisi aikanaan tuotu Eila ja ehkä joku muukin puinen moottorilaiva, joka olisi aiemmin ollut Helsingin Pohjoisrannan T-laiturissa (Halkolaituri). T-laituriin oli 1970-luvulle mennessä jätetty alkuperäisestä käytöstä pois jääneitä huonokuntoisia aluksia. Laivahistoriallinen yhdistys on 2022 selvittänyt, että hylky ei ole Eila. Eila purettiin Katajanokalla 1977. Eila oli myös pidempi kuin Porvarinlahden hylky.

Korkeasaari 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Helsingin Korkeasaaressa, eläintarhan alueella. Korkeasaari sijaitsee Kruunuvuorenselällä Helsingin kantakaupungin itäpuolella. Kuppikivi sijaitsee saaren pohjoisosassa, 150 metriä saaren pohjoisrannasta etelään. Se sijaitsee eteläamerikkalaisen huulipekari-nimisen sikalajin ulkoaitauksen länsiosassa noin 6 metriä ulkoaitauksen aidasta itä-kaakkoon.
Koska kivi sijaitsee eläinaitauksessa, kohdetta ei saanut mennä katsomaan aitauksen sisään. Havainnot on siis tehty kauempaa tehdyn tarkastelun perusteella. Kivi on korkeintaan 1,5 m korkea, noin 1,5 – 2 m pitkä (NE-SW) toisen mitan ollessa noin 1 metri. Kivi on siis soikeahko ja väriltään harmaa. Luoteiskylki on helpoiten tarkasteltavissa. Lounais- ja eteläkylkeä pääsee tarkastelemaan, kun menee eläinaitauksen eteläsivulle.
Kiven luoteiskyljessä näkyy 8 kuppia tai painannetta, joiden autenttisuus jää arkeologisesta näkökulmasta epävarmaksi, mutta osa näyttää ’aidommilta’. Erikokoisia ja –syvyisiä kuppeja on siellä täällä kiven samalla pinnalla vaihtelevilla etäisyyksillä toisistaan. Kuppien halkaisijat ovat arviolta runsaat 10 cm ja syvyyttä muutama cm. Luoteiskyljessä on kookas, syvä kuoppa, johon on pesiytynyt joku kasvilaji sekä yksi halkaisijaltaan selvästi pienempi pyöreä kuoppa, joka kauempaa katsottuna näyttää poratulta reiältä (?). Kuppien aitous jää epävarmaksi. Muilla sivuilla ei kauempaa katsottuna näy kuoppia. Kiven vastakkainen kaakkois-kylki on selvästi tasaisempi.
Kivessä on useita lohkeamia eri puolilla: kiven kaakkoispää on lohjennut, koillispäässä on kaksi lohkeamaa, joista toinen on kookas. Lohkeamia on myös kiven päällä ja eteläkulmassa. Lohkeamat ovat todennäköisesti syntyneet kiven siirtelystä.
Maasto on avokallioista, mutta puita ja pensaitakin alueella on. Kivi sijaitsee kaakkoon laskevalla kumpuilevalla rinteellä, muttei ole alkuperäisellä paikallaan. Kivi ei näy 1900-luvun puolella otetuissa ilmakuvissa.
Korkeasaaren toinen kuppikivi sijaitsee enemmän saaren eteläosassa 300 metriä tästä havainnosta etelään (muinaisjäännösrekisterikohde 1000030645).

Purolan asuinrakennus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksen jäänteet pihapiireineen kuuluvat Purolan asutustilaan, jossa asusti Konstantin Tatarinovin perhe 1950-luvun alusta aina 1960-1970 -lukujen tienoille.
Purolan tilan asuinrakennuksen betonista valettu kivijalka. Kivijalan sisällä on kaikenlaista purkujätettä, mm. polttoöljykaminan jäännös. Perustuksen eteläpäässä on lattian alaisen kellarin kuoppa.
Perustuksen välittömässä läheisyydessä on ulkorakennuksen perustus.

Kantamaa ratavartijan tuvan tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuvan tontti sijaitsee Nuppulinnan ja Huikon seisakkeiden välissä, Kantamaa-nimisen tilan vieressä. Ratavartijan tupa on pituusprofiilin mukaan ollut yksinkertainen vahtitupa. Rakennus näkyy myös Senaatin kartastossa vuodelta 1871. Tuolloin karttaan on merkitty tuparakennuksen lisäksi kolme ulkorakennusta. Kartoissa 1940-luvulta 1980-luvulle ulkorakennusten määrä vaihtelee yhdestä viiteen. 2000-luvulla jäljellä on ollut ilmeisesti vain vahtitupa, ja sekin on purettu vuoden 2009 jälkeen.
Vahtituvan suorakaiteen muotoinen kivijalka on ehjä, ja näkyy selvästi radan varressa. Tupa on ollut kokoluokaltaan pieni, ja luultavasti varhaisempaa yksinkertaisen vahtituvan tyyliä. Tuvan kivijalasta kaakkoon on toinen, epäselvempi kivijalka, jonka päällä kasvaa syreeneitä. Tuvasta luoteeseen on kiviröykkiö ja painauma, joka voisi olla esimerkiksi vahtituvan kellari. Kiviaineksen seassa on myös tiiliä. Tuvan vierustan ruusut ovat levinneet laajalle. Syreeniä löytyy useasta kohtaa tonttia. Tontin takaosassa lähellä Kantamaa-tilaa on piikkilanka-aitaa puisin aidantolpin. Aidan lähistöllä on myös uudempi puutarhasäleikkö.

Palopuro ratavartijan tuvan tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Palopuron vahtitupa on sijainnut Palopuron entisen seisakkeen yhteydessä. Vahtitupa on ollut seisaketta vanhempi, sillä se on luultavasti rataosuuden alkuperäisiä vahtitupien paikkoja. Vuoden 1871 Senaatin kartastossa Palopurossa on vahtituvan lisäksi kolme ulkorakennusta. Vahtitupa on saattanut olla 1880-luvulta. Alanko kirjoittaa historiikissaan, että Palopuron vahtitupa olisi tuolta vuosikymmeneltä. Pituusprofiilikin on 1880-luvulta. Varmaksi tätä ei voida sanoa, sillä vahtitupa on purettu. Pituusprofiilin mukaan Palopuron vahtitupa on ollut ainut rataosuuden kaksoisvahtitupa. 1980-luvulla vahtituvalla on ollut yksi ulkorakennus. Vielä vuonna 2010 tehdyssä ympäristövaikutusarvion liitteessä Palopuron vahtitupa on merkitty paikallisesti merkittäväksi rakennukseksi. Rakennukset on purettu ennen vuotta 2014.
Vuoden 2023 inventoinnin havainnot: Palopuron ratavartijan tuvan tontti on matala kumpare aivan radan vieressä, mutta paikalta ei ollut mahdollista erottaa enää rakennusten jäänteitä tai kivijalkoja. Ainoastaan marjapensaat sekä omenapuut kertoivat vanhasta pihapiiristä.

Tassutie (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Paikan päällä tehdyn maastokäynnin perusteella paikalla on pienialainen ihmisen tekemä kaivanto. Kohteen luonteesta ei maastokäynnin yhteydessä päästy varmuuteen. Kohde on todennäköisesti muodostunut hiekanoton tai vastaavan toiminnan yhteydessä.

Ajoittamaton; Pätkä aitamaista kivirakennetta kulkee sähkölinjan suuntaisesti.

Majberget (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Pienehkö siirtolohkare, jota hajotettu poraamalla - poran jälkiä kupeissa.

Pellingintie 5 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Ånäsissä kotitarvelouhos kallion kyljessä, kalliorinteen päällä, ulkoilupo-lun kupeessa. Poranjälkiä kalliossa ja jätekiveä.

Kuckuberget 5 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kivilouhos, parin kymmenen metrin matkalta kallioseinästä louhittu kiveä. Poran jälkiä ja paljonjätekiviä kasana kallioseinän kupeessa (olisiko tätä pidetty mahdollisena röykkiönä).

Kuckuberget 4 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kivilouhos, parin kymmenen metrin matkalta kallioseinästä louhittu kiveä. Poran jälkiä ja jätekiviä.

Kuckuberget 3 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Pieni kivilouhos, kymmenisen metrin matkalta kallioseinästä louhittu kiveä. Poran jälkiä kalliossa ja hujan hajan joitakin jätekivisirpaleita.

Historiallinen; Isohko kivilouhos, joka merkitty maastokartalle jyrkänteenä. 20 m leveä ja alle 10 m syvä kallion länsikupeesta itään. Vanhan Porvoon kaupungin ja ammoin Näsin kartanon mailla.

Kuckuberget (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Iso kivilouhos joka merkitty maastokartalle. 30 m leveä ja 20 m syvä kallion länsikupeesta itään. Louhosta ei ole merkitty Pepotin tiluskartalla v. 1908-10. Louhosta ei ole merkitty v. 1962 peruskartalle mutta sinne menevä tie on merkitty. 1978 ja sen jälkeisille peruskartoille se on merkitty. On selvää, että louhos on ainakin v. 1910 nuorempi.

Hattulabacken (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Jussila 2020:
Paikalla on laajahko vanha kivilouhos. Kallioseinämää on louhittu ja jätekiveä on sen juurella. Poranjälkiä kalliossa ja kivissä. Kallioseinämää on louhittu n. 30 m matkalla. Louhoksen päät ovat koordinaateissa: N 6696664 E 423966 ja N 6696664 E 423994

Hattulabacken 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Jussila 2020:
Kallion laen länsireunamilla on kivilouhos. Siinä on paljon louhittua kiveä kasana. Pienialainen.

Rajasaari kaakkoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingissä Taka-Töölössä Rajasaaren kaakkoispuolella.
Viistokaikuluotauksessa havaittu veneen hylky. Pituus on noin kuusi metriä ja leveys noin kolme metriä. Runko saattaa olla puuta. Kohde on havaittu viistokaikuluotauksessa 2018 eikä paikalla ole sukellettu. Rajasaaren laiturin ankkuripaino on noin 7 metrin päässä veneen keulasta. Vene havaittiin luotauksessa, joka tehtiin paineviemärihankkeen valmistelun yhteydessä

Krogtorp (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 1700- ja 1800-luvun kartoille merkitty krouvin paikka. Nyt kallioisella alueella on kivikasa, joka saattaa olla rakennuksesta purettu. Muutoin mitään ei ole säilynyt.

Harabacka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Jussila et al. 2020: Paikalla on hautaröykkiömäinen kivikko, pyöreitä pään kokoisia kiviä laakeana kasana, hiekkaharjanteen eteläpäässä. Röykkiö voi vaikuttaa hieman hautaröykkiömäiseltä mutta on mitä ilmeisimmin raivausröykkiö. V. 1962 kartalla paikalla on ollut kapea pieni peltosaareke - peltoa on ollut heti kivikon itä-länsi-eteläpuolella. "Röykkiömäisyyden" takia syytä raportoida mahdollisten yleisöilmoitusten takia.

Kaivopuisto 4 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustan vesialueella Kaivopuiston eteläpuolella Särkästä pohjoiseen ja Harakasta itään.
Hentorakenteisen pienen puuveneen hylky, joka lepää kovalla mutapohjalla ja jonka päältä kulkee kaapeli. Kaapeli on hajottanut hylyn runkoa. Rungon pituus on arviolta viisi metriä. Vene on puuainekseltaan hyvin kulunutta. Veneessä on ehkä ollut masto. Syntyi mielikuva kanoottimaisesta veneestä. Hylyn lähistöllä on rauta-ankkuri.
Hylky löytyi Museoviraston tekemässä viistokaikuluotauksessa 2008 ja kohde tarkistettiin 2010 ROV:lla kuvaamalla.

Suomenlinna viranomaisranta 3 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Suomenlinnassa Iso Mustasaaren länsipuolella lähellä ns. viranomaisrantaa.
Puuveneen hylky, joka on noin 6 metriä pitkä. Vene vaikuttaa olevan moottorivene. Sen yli kulkee kelluvan laiturin ankkurointikettinki. Hylky on rinteessä ja kallellaan paapuurin puolelle. Veneen kansirakenteita ja/tai turkkirakenteita on pohjalla hylyn eteläpuolella. Hylyn keulakannen alla on metallinen polttoainesäiliö. Hylyn peräosassa näkyy mahdollisesti
koteloitu potkuriakseli.
Veneen hylky havaittiin viistokaikuluotauksessa 2018. Anomalia tarkistettiin ROV-kuvauksin.

Nedre Pås 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallioalueen reunalla on lohkareista tehty lyhyt ja harva kiviaita. Vaikuttaa nuorelta, kivissä ei juurikaan sammalta. Koillispuolella on tasattu alue, jonne tulee tieura - mahd paikoitusalue tms. joka on merkitty 1962 ja 1988 peruskartoille avoimena alueena keskelle metsää. Olisiko ollut jokin huvi- tai varastopaikka? (Jussila 2020)

Nedre Pås 5 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kallion lakialueella on kallionyppylöiden välissä miehenkorkuinen siirtolohkare, jota on hajotettu poraamalla. Pieni kotitarvelouhos siis. (Jussila 2020)

Isoniitty (1000044729) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on röykkiömäinen kivikasa, joka on todennäköisesti raivausröykkiö. Se on kaukana nykyisestä pellon reunasta ja yli 20 m etäisyydellä v. 1962 pellonreunasta. Vuoden 1787 Finnbyn isojakokartan mukaan se olisi varsin lähellä silloisen pellon reunaa ja 1872 Finnbyn kartan mukaan raunio on pellon reunassa - kyse on siis pellonraivausröykkiöstä.

Hemskogen (1000044730) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on katkonainen kiviaita – tai aitamainen kiviraivio, n. 80 m pituinen, koillispää on pellon reunassa, lounaispää hieman etäämpänä pellosta. Päät: N 6693558 E 429478 ja N 6693496 E 429430

Räcknabacken (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Mäen harjanteen eteläreunamalla on vaaleakivaineksinen, isohko siirtolohkare,jota on hajotettu poraamalla. Pieni kotitarvelouhos.

Långnäsberget 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Paikalla on pieni kotitarvekivilouhos. Suuri siirtolohkare (tai rykelmä niitä) on louhittu paikalla rakennuskiviksi. Näissä porausjälkiä. Vierellä n. 2 m pituinen, 0,5 m x 0,3 m kokoinen valmis rakennuskivi. Ei liene kovin vanha. (Jussila 2020)

Taivallahti 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Töölössä Taivallahden pohjukassa venesatamassa.
Pohjoisen Hesperiankadun jatkeena oleva laiturirakenne. Jäänteitä on 10 x 20 metrin kokoisella alueella. Laituri on havaittavissa vuoden 1854 venäläisessä asemakaavakartassa ja vuosien 1932 ja 1943 ilmakuvissa. Vuoden 1932 ja 1943 välisenä aikana Taivallahden matala pohjukka on täytetty ja rantaviiva suoristettu. Vuoden 1950 ilmakuvassa laituri on jo poistettu ja tilalle on rakennettu uusi kevyempi laituri.
Jo vuoden 1749 kartassa Töölön kylästä Taivallahden pohjukkaan kulkee polku tai tie. 1780–1782 rekognosointikartoissa tie jatkuu talvitienä yli Seurasaaren selän kohti Huopalahtea sekä Lehtisaarta ja Otaniemeä.
Taivallahden alue oli 1800-luvun alkupuoliskolla kaupungin reuna-aluetta, jossa oli Venäjän armeijan käyttämä alue ja hautausmaa. Hietarannan ja Taivallahden historiaa leimasi 1900-luvun jälkipuolelle asti pienteollisuus ja armeijan toiminta. Vuonna 1881 Taivallahden pohjukkaan perustettiin Taivallahden teurastuslaitos, joka toimi aina Helsingin Teurastuslaitoksen perustamiseen asti, vuoteen 1933.Taivallahden rannalla sijaitsi vuonna 1913 muun muassa sementtivalimo, Cronvallin tehdastontti, ruiskumaalaamo sekä muutamia huviloita. Taivalsaaressa puolestaan sijaitsi 1930-luvulla rakennettu autokorjaamorakennus. Helsingin ja valtion välisten maanvaihtojen yhteydessä 1926–1927 Helsingin kaupunki luovutti Taivallahdelta alueen kasarmia varten.

Taivallahti 3 (1000045284) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Töölössä Taivallahden pohjukassa.
Laiturin perustus. Jäännöksiä on havaittavissa 8,5 x 30 metrin kokoisella alueella. Ensimmäisen kerran laituri esiintyy vuoden 1925 Helsingin kaupungin opaskaavakartassa sekä vuoden 1932 ilmakuvassa. Laituri on nähtävissä vielä vuoden 1976 ilmakuvassa ja vuoden 1979 maastokartassa, mutta ei enää vuoden 1988 ilmakuvassa.
Hietarannan ja Taivallahden historiaa leimasi 1900-luvun loppupuoliskolle asti
pienteollisuus ja armeijan toiminta. Vuonna 1881 Taivallahden pohjukkaan perustettiin Taivallahden teurastuslaitos, joka toimi aina Helsingin Teurastuslaitoksen perustamiseen asti, vuoteen 1933.Taivallahden rannalla sijaitsi vuonna 1913 muun muassa sementtivalimo, Cronvallin tehdastontti, ruiskumaalaamo sekä muutamia huviloita. Taivalsaaressa puolestaan sijaitsi 1930-luvulla rakennettu autokorjaamorakennus. Helsingin ja valtion välisten maanvaihtojen yhteydessä 1926–1927 Helsingin kaupunki luovutti Taivallahdelta alueen kasarmia varten.

Taivallahti 5 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Töölössä Taivallahden pohjukassa.
Taivallahden pohjukassa oleva suurehkon kolmionmallisen (alun perin L-muotoinen) laiturin
perustus. Jäänteitä on havaittavissa 35 x 20 metrin kokoisella alueella. Ensimmäisen kerran laituri näkyy vuoden 1925 asemakaavakartassa sekä vuoden 1932 ilmakuvassa. Laituri on nähtävissä vielä vuoden 1997 ilmakuvassa, mutta ei enää vuoden 1998 ilmakuvassa. Laituri on ollut keskeinen elementti Taivallahden pohjukan maisemassa vuosikymmenten ajan, mutta veden päälliset osat lienee purettu 1990-luvun lopussa. Laiturin hirsiarkut ovat kuitenkin vielä selkeästi havaittavissa viistokaikuluotauskuvassa. Laiturin koilliskulmaan on lisäksi uponnut useita pienveneitä. Viistokaikuluotauskuvassa nähtävillä on ainakin neljän veneen hylky. Hylyt ovat todennäköisesti puisia noin 3,0–4,5 metriä pitkiä ja 0,8–1,1 metriä
leveitä pienveneitä.
Taivallahden alue oli 1800-luvun alkupuoliskolla kaupungin reuna-aluetta, jossa oli Venäjän armeijan käyttämä alue ja hautausmaa. Hietarannan ja Taivallahden historiaa leimasi 1900-luvun jälkipuolelle asti pienteollisuus ja armeijan toiminta. Vuonna 1881 Taivallahden pohjukkaan perustettiin Taivallahden teurastuslaitos, joka toimi aina Helsingin Teurastuslaitoksen perustamiseen asti, vuoteen 1933.Taivallahden rannalla sijaitsi vuonna 1913 muun muassa sementtivalimo, Cronvallin tehdastontti, ruiskumaalaamo sekä muutamia huviloita. Taivalsaaressa puolestaan sijaitsi 1930-luvulla rakennettu autokorjaamorakennus. Helsingin ja valtion välisten maanvaihtojen yhteydessä 1926–1927 Helsingin kaupunki luovutti Taivallahdelta alueen kasarmia varten.

Taivallahti 6 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Töölössä Taivallahdessa venesatamassa.
Eteläisimmän pienvenelaiturin päästä suoraan noin 22 metriä etelään sijaitseva 8,5 metriä pitkä ja 2,3 metriä leveä palkomainen puisen veneen hylky. Hylky on uponnut melko syvälle pohja-ainekseen, mutta keula- ja peräranka nousevat sedimentistä ylös. Myös molemmat kyljet erottuvat luotauskuvasta selkeästi. Erityisesti pohjoispuolen kyljellä on luotauskuvassa nähtävissä kaaren päitä.
Taivallahden alue oli 1800-luvun alkupuoliskolla kaupungin reuna-aluetta, jossa oli Venäjän armeijan käyttämä alue ja hautausmaa. Hietarannan ja Taivallahden historiaa leimasi 1900-luvun jälkipuolelle asti pienteollisuus ja armeijan toiminta. Vuonna 1881 Taivallahden pohjukkaan perustettiin Taivallahden teurastuslaitos, joka toimi aina Helsingin Teurastuslaitoksen perustamiseen asti, vuoteen 1933.Taivallahden rannalla sijaitsi vuonna 1913 muun muassa sementtivalimo, Cronvallin tehdastontti, ruiskumaalaamo sekä muutamia huviloita. Taivalsaaressa puolestaan sijaitsi 1930-luvulla rakennettu autokorjaamorakennus. Helsingin ja valtion välisten maanvaihtojen yhteydessä 1926–1927 Helsingin kaupunki luovutti Taivallahdelta alueen kasarmia varten.

Taivallahti 7 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Töölössä Taivallahden länsirannan edustalla.
Paaluperustainen laiturirakenne. Pituutta laiturilla 40 metriä ja leveyttä 2,5 metriä. Laituri on ollut aikoinaan pienvenekäytössä. Rakenne on nähtävissä vielä vuoden 1932 ilmakuvassa mutta ei enää vuoden 1943 ilmakuvassa. Vuoden 1932 ilmakuvassa on nähtävillä myös pienempiä venelaitureita. Ilmakuvien välisenä aikana Taivalsaaren ja Taivallahden ranta on suoristettu sekä pengerretty, ja laiturit hävinneet maisemasta.

Taivallahti 8 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Töölössä Taivallahden itäosassa venesatamassa.
Kaksi pienveneen hylkyä Taivallahden sataman kahden pohjoisimman laiturin välissä. Hylyt ovat noin 4,3 x 2,2 metrin kokoisia keskituhdollisia tasaperäisiä veneitä. Veneet ovat todennäköisesti uponneet viimeisen 50 vuoden aikana.

Taivallahti 9 (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Helsingin Töölössä Taivallahdessa.
Taivalsaaren venesataman keskiosaan uponnut pienveneen hylky. Hylky on kooltaan 4,5 x 1,2 metriä ja on todennäköisesti valmistettu lasikuidusta. Vene on tasaperäinen ja keskituhdollinen.

Taivalsaari länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin Töölössä Taivalsaaren länsipuolella.
Taivalsaaren pohjoiskärjestä kohti länttä sijaitseva kohde, joka saattaa olla hylky tai liittyä laiturirakennelmaan. Vuoden 1932 ilmakuvassa paikalla näkyy laiturin perustus. Kohde on kooltaan 7,0 x 2,5 metrin kokoinen ja se kohoaa pohjasta 1,2 metrin korkeuteen. Kohde on melko todennäköisesti puuta.

Sarvilahti pohjoisranta 3 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on tehty pintalöytöjä, jotka saattavat viitata asuinpaikkaan. Pelto on korkeudella 4-5 metriä mpy ja läheiset asutut pihamaat ovat hieman korkeammalla. Pellolle on rajattu alue, josta saviastiankappaleita, savitiivistettä yms. on löytynyt. Mahdollisen asuinpaikan tarkempi rajaus ja paikantaminen edellyttää kattavampaa tutkimusta.

Muurirakenne Hyvinkään ratapihan länsipäässä (Kivirakenteet)
Rakennuksen kivijalkaa muistuttava rakenne, joka sijaitsee tukimuurimaisesti pengerluiskassa Hyvinkään ratapiha-alueen länsipäässä, noin 10–15 metrin päässä Hyvinkää–Karjaa-rataosan pääraiteesta. Rakennelma erottuu ortoilmakuvassa 1937, mutta muilta osin historialliset lähteet eivät juuri selvennä kohteen alkuperää tai ajoitusta. Senaatin karttaan (1870–1907) jälkikäteen lisätty Hyvinkää–Karkkila-ratalinja on merkitty päättyväksi neliömäiseen alueeseen – mahdollisesti makasiiniin – juuri näillä main. Myös Hyyppärän louhokselle johtanut, 1905–1948 käytössä ollut hevosvetoinen kenttärata päättyi lähistölle 1930-luvun topografikartan ja ilmakuvien perusteella.
Kohde sijaitsee entisen Hyvinkää–Karkkila-ratalinjan – nykyisen Rauhamäenkadun/Hankopaananraitin – ja Hyvinkää–Karjaa-radan välissä. Alue on nykyisellään järeän, lehtipuuvaltaisen sekametsän luonnehtima saareke.
Muurirakenteen pääosa muodostuu kulmistaan pyöreähköistä luonnonkiviharkoista, ja täten
rakennustekniikka viittaa myöhimmillään 1900-luvun alkuun. Muuri on pohjoislaidalta noin
puolitoista metriä korkea, ja länsi- ja itäpäädyissä on selvät, pengerluiskaan päättyvät seinämät. Eteläpuolelta muuri sulautuu Hyvinkää–Karjaa-radan tasoon. Muurin länsipäässä on betonista valettu, kellarimainen huone, joka on mitä ilmeisimmin lisätty jälkikäteen ja ajoittunee 1900-luvun alkupuolelle. Tässä kohtaa penkereen päällä näkyy tiilistä muuratun savuhormin läpivienti. Betoniseen suoja- tms. huoneeseen on tullut myös vesiputki. Kivimuurin länsipäässä on myös pystyssä yksittäinen viestilinjapylväs

Nopon laiturivaihde (Kulkuväylät)
Nopon laiturivaihde perustettiin vuonna 1914 pienen kylätien varteen keskelle pienipiirteistä
viljelyskylämaisemaa. Aikatauluun se merkittiin ensi kerran vasta 1917. Liikennepaikalle rakennettiin Bruno Granholmin pienen liikennepaikan tyyppirakennus, aiemmin perustettuihin laitureihin verrattuna huomattavasti koristelultaan karsittu platformskjul . Liikennepaikka jäi vaille henkilökuntaa 1952 ja muuttui seisakevaihteeksi. Henkilöliikenne päättyi 1971 ja tavaraliikenne
Liikennepaikka perustettiin pienen kylätien varteen keskelle pienipiirteistä viljelyskylämaisemaa. Nopon kyläasutus sijaitsi pääosin noin kilometrin päässä koillisen puolella. Noppo sijaitsee vedenjakaja-alueella, ja sen ympäristön viljelysmaisemassa on nähtävissä erityisen luonteikkaalla tavalla tietty talonpoikaisen sisämaaseudun leima, joka näkyy muun muassa viljelyaukeiden ja rakennusryhmien pienimuotoisessa mittakaavassa. Tonttia kehystävän puuston lomitse avautuu puoliavoimia näkymiä laajempaan viljelysmaisemaan useimmissa suunnissa.
Liikennepaikkarakennus on purettu 1977. Sen kivijalka, erityisesti länsipäädyn tavaratoimistoon johtanut vieritysluiska, on osittain säilynyt rakennuksen paikalle kasvaneessa männikössä.

Nummenkylän kaksoisvahtituvan tontti ja rajapyykki (Asuinpaikat)
Nummenkylän tasoristeyksen länsipuolella sijaitsi pituusprofiilin (1879) mukaan kaksoisvahtitupa. Tontti on autioitunut vuoteen 1951 mennessä. Tontin itäosasta löydettiin inventoinnin yhteydessä rajapyykki, joka on varsin todennäköisesti on merkinnyt Siuntion ja Vihdin pitäjien historiallista rajaa, joka aiemmin noudatti Nummenkyläntietä. Nummenkylän alue liitettiin Lohjan maalaiskuntaan vuonna 1953.
Nummenkylän vahtitupatontti sijaitsee I Salpausselän (Lohjanharjun) rinteessä, Nummenkylän historiallisen kylätontin läheisyydessä ylärinteen puolella. Ympäristö on puoliavointa kulttuurimaisemaa.
Kaksoisvahtituvan rakentamattomana säilyneellä tontilla on edelleen nähtävissä asutusjäänteitä. Tontin yläosassa on kaksoisvahtituvan kivijalka, alaosassa lähellä rataa saunarakennuksen betonivalettu sokkeli. Sammaloitunut, luonnonkivistä rakennettu rajapyykki sijaitsee saunan kivijalasta hieman itään. Huipulla olevassa kivessä erottuu hakattuna kirjain "R". Tontin järeytynyt puusto korostaa pitkää aikajatkumoa.

Kartanonmetsä 3 (Maarakenteet)
Moderni; Lähellä Kartanonmetsän korkeinta kohtaa on laakea kuoppa, jonka reunoilla näkyy erityisesti itä- ja länsiosassa matalaa noin 1,5 metriä leveää vallia. Kuopan syvyys on alle metri. Maaperä alueella on kivistä ja ympäristö on kuivahkoa kan-gasmaastoa. Ilmakuvassa vuodelta 1950 näkyy tällä kohtaa sijainnut rakennus, jonka käyttötarkoituksesta ei ole tietoa, Rakennus on kuitenkin kadonnut jo vuoden 1952 ilmakuvasta, joten se on ollut lyhytikäinen. Kuoppa liittyy todennäköisesti rakennuksen perustukseen.

Kartanonmetsä 4 (Maarakenteet)
Historiallinen; KOhde on Kartanonmetsän länsiosassa havaittu kuoppa, joka on sisäosaltaan noin 3 x 4 metrin kokoinen ja syvimmillään kuoppa on noin metrin syvä itäosasta, missä kuopan laitaa ympäröi matala 1–1,5 metriä leveä valli. Kuopan pohjalla on muutamia kiviä, jotka ovat päätyneet sinne myöhemmin. Länsiosassa on noin metrin levyinen sisäänkäynnin tapainen syvennys kuopan ulkopuolelle. Kuopan vieressä on sammalen peittämänä pari metriä leveänä kasana myös kalliosta lohkottuja kiviä muu-tama kappale, joissa ainakin yhdessä on poranjälkiä rivissä. Kiviä ei ole louhittu tässä vaan luultavasti louhoksen paikalla noin 60 metriä etelään. Maaperä alueella on hiekkaa/moreenia ja ympäristö kuivahkoa kangasta. On vaikea arvioida, mitä varten kuoppa on tehty. Sisäänkäynnin tapainen syvennys, vallit ja kuopan koko viittaisivat siihen, että paikalla on ollut jonkinlainen rakenne tai rakennus, jonka tekemiseen voisivat liittyä myös louhitut kivet. Kellarikuoppa tuskin on kyseessä, koska paikka on mäen laella, todennäköisemmin kyseessä voisi olla rakennukseen liittyvä kuoppa. Ilmakuvat tai vanhat kartat eivät anna mitään vinkkiä paikalla mahdollisesti olleesta rakennuksesta.

Kartanonmetsä 5 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kartanonmetsän länsilaidalla noin 10 metriä Kartanonmetsäntiestä itään on loivassa rinteessä pyöreähkö kuoppa, jonka halkaisija on sisäosaltaan noin 4 metriä ja syvyys noin metri. Kuopan lounaisreunalla on matalaa vallia. Kuoppaan ei ole mitään sisäänkäyntiä. Kuopan eteläpuolella kahden metrin päässä on noin 2,5 metriä pitkä ja noin 70 cm leveä kaivanto, jonka syvyys on alle puoli metriä. Maasto on hiekkapohjaista sekametsää.
Kuopat voivat liittyä maanviljelyyn. Vielä 1978 peruskartassa Kartanonmäen koko luoteispuoli on ollut peltoa ja noin 200 metriä kuopasta pohjoiseen on ollut maatalo. Kartanonmetsäntien kohdalla on kulkenut hiekkatie ja sitä ennen kärrypolku 1900-luvun karttojen ja ilmakuvien perusteella. Vanhojen maatalojen ja torppien lähistöltä löytyy yleensä peltojen laidalle rinteeseen tehtyjä kuoppia, esim. perunoiden tai muiden juureskasvien säilytykseen ja todennäköisesti näissäkin kuopissa on kyse juuri tästä.

Puotilanranta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Itä-Helsingissä Puotilan edustalla Vartiokylänlahden länsiosassa Vuosaaren sillan länsipäädyn eteläpuolella.
Puretun laiturin jäännös. Laiturista on jäljellä merenlahden pohjassa kiveystä, hajanaisia puurakenteita ja hajonnut hirsiarkku. Laiturin pituus on vaihdellut eri aikoina 45 metristä yli 80 metriin ja leveys oli noin 5 metriä. Laiturin jäljelle jääneet rakenteet ovat levinneet laajemmalle alueelle matalikolla.
Laituri näkyy vuoden 1905 kartassa, joten se rakennettiin mahdollisesti jo 1800-luvun puolella. Laituri lienee ollut Botbyn eli Puotilan kartanon käytössä. Puotilan kartanosta 1860-luvulla maisemakuvan maalannut Magnus von Wright hahmotteli alueen maisemaa lyijykynäpiirroksin eri kuvakulmista. Yksi piirustuksista vuodelta 1866 näyttää paikalla olleen laituri jo tuolloin. Laiturin käyttö on jatkunut ilmakuvien perusteella ainakin 1960-luvun puoliväliin asti, jolloin se toimi hetkellisesti omana venesatamanaan laajennetuin laiturein. Laiturin lisähaarat osoittivat päälaiturista lounaaseen. Laituri purettiin viereisen venesataman valmistuttua vuoteen 1969 mennessä.

Kodderviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon sisäsaaristossa Porvoon keskustasta noin 7 km lounaaseen Tolkkisissa Kodderviken -lahden pohjoisosassa.
Useita hylkyjä on suorassa Kodderviken -lahden poikki kulkevassa linjassa. Osa hylyistä on pintahylkyinä. Itäisimmän hylyn itäpuolelle on laskettu purkuviemäriputki.
Koddervikenin pintahylyistä ei ole lyhyellä etsinnällä saatavissa arkistotietoja. Hylyt liittynevät Tolkkisen sellutehtaan/sahan toimintaan 1900-luvun jälkipuoliskolla. Tolkkisten sellutehdas toimi vuosina 1893-1975. Proomut on todennäköisesti hylätty alueelle 1970-1980-luvuilla sellutehtaan lopettamisen jälkeen. Hylyt on merkitty ensimmäistä kertaa vuoden 1988 peruskartalle ja ne näkyvät selvästi esim. ortokuvassa 2001. Vuoden 1950 ortokuvassa hylkyjä ei näy, vaan tuolloin Kodderviken lahdella on isoja tukkilauttoja. Koddervikenin lahtea ja Lastageuddenia on käytetty uittotukkien kokoamiseen sellutehtaalle kuljettamista varten.
Hylyt havaittiin 2023 tehdyssä vedenpohjan kartoituksessa vesi- ja viemäriputkihankkeen valmistelun yhteydessä.

Emäsalonselkä (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porvoon sisäsaaristossa Kilpilahdesta noin 2 kilometriä itäkoilliseen Tolkislandetin itärannalla Emäsalonselän länsireunassa Mariuddenin eteläpuolella.
Useita lähekkäin olevia hylkyjä, joita näkyy ortokuvassa ja joita on merkitty kartalle. Osa hylyistä on pinnassa ja osa veden alla. Ortokuvasta mitattuna hylkyjen pituudet ovat 20-25 metriä.
On mahdollista, että hylyt liittyvät aikaisempaan Tolkkisen sataman toimintaan.

Lempola C (Maarakenteet)
Moderni; Lehmijärventien pohjoispuolella, pienelle suoalueelle terassimaisesti laskevassa metsäisessä hiekkamaastossa sijaitsee 9-10 matalaa soikeahkoa painannetta joiden koko vaihtelee noin 1 x 1,5 metristä 1,5 x 2,5 metriin. Kuopat sijaitsevat ryppäänä metsäautoteiden risteysalueella. Kohde on aiemmin ollut kiinteän muinaisjäännöksen Lempola alakohde C. Kohde on kartoitettu vuonna 2019.
Maanomistajalta saadun tiedon mukaan paikalla on sijainnut rajavartiolaitoksen harjoitusalue. Alueella tehtiin kesällä 2022 maastotarkastus suunnitteilla olevaan maankäyttöön liittyen.
Maastotarkastuksen yhteydessä aluetta tutkittiin metallinetsimellä ja rinteessä oleviin painanteisiin tehtiin koepistoja. Yhdestä painanteesta löytyi useampia kiväärin hylsyjä, yhdestä peltisen (ammus?)laatikon jäänteet ja kolmannesta taitettavan retkituolin metallikehyksen osia. Lisäksi maastosta painanteiden ympäriltä löytyi runsaasti hylsyjä.
Painanteisiin tehtyjen koepistojen ja maastossa tehtyjen löytöjen perusteella kuopat ovat moderneja ja liittyvät paikalla olleeseen Rajavartiolaitoksen harjoitusalueeseen. Rajavartiolaitoksen käytössä sotien jälkeen ollut ampumarata on 1990-luvulle saakka sijainnut noin 500 metriä kohteesta etelään.

Sipoonjoen 1. siltapaikka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sipoonjoen ylitys oli eräs ratatyömaan vaikeimpia kohteita. Alkuperäisen sillan ulkoasusta ei ollut käytettävissä tietoa, mutta oletettavasti tämäkin silta oli puinen ja tilapäisluonteinen muiden Keravan - Porvoon yksityisradan siltojen tapaan. Puusilta lienee uusittu kivi- ja valurauta- tai teräsrakenteiseksi 1900-luvun alkuun mennessä. Silta räjäytettiin sisällissodassa 1918 ja korjattiin aiemmalle paikalleen. Silta oli ainakin 1900-luvun puolivälissä levypalkkijänteinen rapattuine graniittipilareineen. Ratalinja siirtyi ensimmäisen kerran, kun uusi betoni- ja terässilta rakennettiin edellisen viereen 1972 - 1973. Linja siirtyi jälleen etelään, kun nykyinen betonisilta valmistui 2018.
Nikkilän siltapaikka sijaitsee Sipoonjoen keskiajalta viljellyn kulttuurimaiseman ytimessä, Sipoon kirkolta Nikkilän kartanolle kulkevan tien itäpuolella.
Sipoonjoen vesirajassa on säilynyt karkeatekoista, lohkotuista kivistä tehtyä
tukimuurausta, joka todennäköisesti ajoittuu vuoteen 1872. Nykyistä edeltävää siltaa purettaessa on joen itätörmään tuotu runsaasti täytemaata, joka mahdollisesti on peittänyt siltajäänteitä. Täytemaarinteen yläosassa on nähtävissä yhden kokonaisena säilyneen siltapilarin lakiosa graniittisine laakeritasoineen. Graniittirunkoa peittävä betonirappaus on ilmeisesti sisällissodan 1918 jälkeisten korjausten ajalta. Alempana rinteessä on yhden katkaistun pilarin fragmentti

Ridalinlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kallion juuressa sijaitseva n. 1.5 x 2 m kokoinen matala kiviröykkiö. Röykkiö koostuu pyöreistä halkaisijaltaan n. 30–40 cm olevista kivistä. Peruskartalla v. 1958–1972 vieressä on pelto ja sitä aikaisemmilla kartoilla niitty. Kyseessä on mitä ilmeisimmin suhteellisen nuori pellonraivausröykkiö.

Torhola Kuikko (Asuinpaikat)
Torholan kylässä on vuoden 1775 isojakokartassa kaksi taloa, Kuikko ja Hurri. Kuikon vanhalle tonttimaalle Lusilantien varren pellolle tehtiin useita koekuoppia, mutta havaintoja vanhasta asutuksesta ei saatu. On mahdollista, että vanhan tonttimaan rakennukset on hallitusti purettu ja siirretty pois. Se on saatettu isonjaon seurauksena siirtää 1800-luvun alkupuolella mäen juurelle n, 100 m länsilounaaseen, ja jossain vaiheessa 1800-luvun lopulla tai 1900 luvun alkupuolella Kuikun talo on siirtynyt nykyiselle paikalleen.
Maaperä kohdalla on savea tai savista moreenia, joka on purkamisen jälkeen ollut peltona ja jota on kynnetty nykyisin väliillä melko syvälle. Jäljet ovat voineet hävitä melko perusteellisesti.

Siltaniittu (Maarakenteet)
Moderni; Inventoinnissa tarkastettiin korkeusmallin visualisoinnissa havaittu kuoppa. Kuoppa sijaitsee inventointialueen länsiosassa, noin 500 metriä Myllykylästä kaakkoon. Kuopan vieressä, 5 metriä sen itäpuolella, kulkee pohjoiseteläsuuntainen tieura. Kuopan ympäristö on erittäin tiheää harventamatonta taimikkoa, hieman etelämpänä on laaja hakkuualue. Maaperä on hiekkamoreenia. Kuoppa on kulmikas, koko on noin 1,5 x 2,5 metriä. Kuoppa on sammaleen
peittämä, sen reunassa on täysikasvuisen puun kanto, joka on jo osin lahonnut. Kuopan pohjalla maannoksessa näkyy hieman huuhtoutumiskerrosta. Kuoppa ei vaikuta erityisen vanhalta, huuhtoutumiskerroksen ja lahonneen kannon perusteella se voisi olla ainakin 70–100 vuotta vanha. Vanhojen karttojen perusteella tällä kohtaa on kulkenut
voimajohtolinja vielä vuoden 1945 kartassa, joten kuoppa voi liittyä siihenkin, esim. pylvään poistamiseen. Kohde on ikänsä ja epämääräisyytensä perusteella luokiteltu muuksi kohteeksi

Alnäsudden (Puolustusvarustukset)
Moderni; 9 metriä pitkä suorakaiteen muotoinen kaivanto, jonka pitkillä laidoilla on maan ja kivensekainen valli. Vallin ulkoreunasta toisen vallin ulkoreunaan 10 m. Kaivannon sisäleveys 4 m. Kaivanto on myös pohjalta ja seinämiltä ainakin osittain kivetty. Kaivannon poikkileikkaus on tylpän V:n mallinen. Kaivannon pohjoispuolella lähellä kaivantoa ja lounaiskulmasta muutaman metrin päässä oli selkeä n. 1 x 1 m kuoppa.
Kaivannon luoteisseinämästä törröttää kieppi piikkilankaa. Kairaus pohjalle osoitti n. 5 cm humusta ja sen jälkeen puhdasta kivennäismaata. Metallinilmaisin antoi voimakkaan signaalin vain piikkilangasta.

Alnäsudden 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Vallin reunalta toiselle 6 x 5 metriä pitkä suorakaiteen muotoinen kaivanto. Syvin kohta nykyisellään 60 - 70 cm. Rakenne samantyyppinen maan ja kivensekainen ja profiilinmuoto tylpän V:n mallinen kuin Alnäsudden-kohteessa koillisessa, mutta kaivanto on pienempi ja huonommin säilynyt, osaksi viereisen pysäköintialueen reunan rakentamisen tuhoama niin, että sisäosa näyttää ylhäältä katsottuna sirppimäiseltä. Kohde mitattiin ja kuvattiin 24.7.2023 ja kuvat on tallennettu Länsi-Uudenmaan museon MIPiin, koska oli tiedossa, että se tulee tuhoutumaan pysäköintialuetta laajennettaessa.

Gammel Tina (Taide)
Moderni; Kyrkslätts hembygdsföreningenin pystyttämä muistokivi Gammel Tina -nimisen ulkomuseon paikalle. Vuosina 1913-1949 toiminut museo koostui entisen Tinan tilan päärakennuksesta, kahdesta paikalle tuodusta aitasta sekä tuulimyllystä. Muistokiven paljastamisesta vuonna 1992 on olemassa valokuva, joka on julkaistu yhdistyksen 100-vuotisjulkaisussa "Ta tillvara bevaka förmedla" sivulla 95.

Högkulla aita (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tarkastus 2023 kansalaisilmoituksen perusteella n. 120 m pitkä kiviaita, joka kiertää Högkullaa. Aita on ollut alun perin pidempi, mutta osa siitä on tuhoutunut mäen itälaidassa kulkevaa tietä rakennettaessa. Aidan ylälaita on samassa tasossa kuin yllä oleva rinne. Aidassa on kaksi aukkoa, toinen 1-2 m, toinen 7-8 m. Lännessä aita loppuu keskelle rinnettä. Högkullan laen pohjoislaidassa on myös kallion reunassa samankaltaista mutta matalampaa kivilatomusta 1-2 m.
Aidan leveys on päältä noin 1 metri, aidasta on näkyvissä suurin piirtein saman verran. Ilmoittajan mukaan aidan perustus ei ole näkyvissä vaan kivirakenne jatkuu syvemmälle maan sisään. Koordinaattipiste osoittaa kohtaa, jossa aidan rakenteessa näkyy muutos: pisteestä länteen aita koostuu isokokoisista kivistä (jopa 60-70 cm), pisteestä itään päällimmäiseksi on ladottu runsaasti pienikokoisia kivä, läpimitaltaan jopa n. 10 cm.
Högkullan laella sijaitseva rakennus, joka sijaitsee aidan sisä/yläpuolella on rakennettu 1917.

Tanskarla kellari (Asuinpaikat)
Moderni; N. 12 neliömetrin suuruinen hyvin sammaloitunut rakennuksen betoniperusta tai kellari kallion notkelmassa. Perustuksen ja tien välissä kasvaa mm. spireijaa. Rakennus erottuu vuoden 1956 ilmakuvassa, ja vuoden 1961 kartassa lähellä näkyy vielä muitakin rakennuksia.

Koskis Rakuunan torppa (Asuinpaikat)
V. 1804 isojakokartalle paikalle on merkitty rakuunan torppa. V. 1700 kartassa paikka on tyhjä. V. 1875 kartalla paikalla on rakennus. V. 1958 kartalla paikalla on peltosaareke kuten nykyäänkin. Saarekkeen länsipuolisko on täytemaakumpare. Torpasta ei ole maastossa mitään jälkiä jäljellä.

Gral (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella tarkastettu kohde. Omakotitalon rakennustöissä talon ja ylärinteen väliseltä alueelta löytynyt n. 2 metrin levyinen ja 20-25 cm paksu musta, hiilinen kerros. Se oli tuhoutunut rakennustöissä. Lähistöllä lukuisia pronssikautisia röykkiökohteita. Työmaan ympäristö tarkastettiin metallinetsimellä, muutamalla koekuopalla ja lukuisilla kairauksilla tuloksetta. Iso osa rakennustyömaan ympäristön pintamaata oli poistettu jo joskus aiemmin (aika-arvio 1800-1900-luku) ja vain osassa oli huuhtoutumiskerrosta jäljellä, joten häiriintymättömiä maakerroksia ei juuri löytynyt. Omakotitalosta lounaaseen sijaitsevalla rinteen tasaisella alueella paljastui viemäritöissä paksu multakerros, jossa erottui siellä täällä hiiltä. Ilmiöt liittyvät ehkä historiallisen ajan maatalouteen tai muuhun historiallisen ajan toimintaan, mutta kohteen tuhoutumisen vuoksi asiasta ei voi sanoa mitään varmaa.

Bölsön 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella tunnettu kohde. Ei tarkastettu maastossa.
Viranomaiskäyttöön lisätietoja ILM27313.

Bölsön 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella tunnettu kohde. Ei tarkastettu maastossa.
Viranomaiskäyttöön lisätietoja ILM27312.

Runberget (Kulkuväylät)
Moderni; Kansalaisilmoituksen perusteella todettuja punaisella maalilla kallioon tehtyjä merkintöjä, mahdollisesti vesiliikenteeseen tai vedenkorkeuteen liittyviä.

Tuusankorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Matala, kooltaan n. 1 x 1 m oleva röykkiö paikantuu Tuusankorven luonaispuolelle metsätien varteen, loivalle rinteelle. Rakenne koostuu neliskantti-sista kivistä. Röykkiön keskellä on ”silmäkuoppanne”. Vuonna 1959 peruskartalla röykkiön viereen on merkitty pelto, ja aikaisemmilla kartoilla suota ja metsää. Kohde on siis todennäköisesti nuori pellonraivausröykkiö.

Koivuniemi (1000048614) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Neliskanttinen, matala, kooltaan n. 1 x 1 m oleva röykkiö sijaitsee kallion rinteellä Koivuniemen lounaisosassa. Rakenne koostuu kulmikkaista kivistä. Vuonna 1959 laaditulla peruskartalla röykkiö paikantuu pellon viereen, kun taas vanhemmilla kartoilla alueelle on merkitty metsää. Kyse on siis nuoresta pellonrai-vausröykkiöstä.

Syrjämäki (1000048615) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Matala, pyöreistä kivistä koostuva röykkiö paikantuu Syrjämäen itäpuolelle kallion rinteelle. Röykkiö on kooltaan n. 1 x 1 m. Rakenne on hieman sortunut, ja osa kivistä on vierinyt rinnettä alas. Pitäjän- ja senaatinkartoilla röykkiön kohdalle on merkitty suota, kun taas vuonna 1959 laaditulla peruskartalla röykkiö paikantuu Syrjämäen peltojen viereen. Kohde on siis todennäköisesti nuorempi pellonraivausröykkiö.

Järvenpää (1000048616) (Maarakenteet)
Historiallinen; Mahdollinen kellarikuopanne havaittiin Maanmittauslaitoksen laserkeilausaineistoon perustuvasta Museoviraston Museoverkon karttapalvelun rinnevarjostepilvestä. Kohde tarkastettiin maastossa. Kellarin seinät ja pohja on rakennettu pyöreistä kivistä, ja sen halkaisija on n. 4,5–6 m ja syvyys n. 1 m. Kuopanteen ympärillä ei ollut muita rakenteita näkyvissä. Vanhoilla kartoilla kellarin koh-dalle on merkitty suota tai metsää. Vuonna 1937 otetussa ilmakuvassa kohdalla, pellon reunassa vaikuttaisi olevan eränlainen rakenne, joka voisi liittyä tähän kuoppaan.

Historiallinen; Metsänkäyttöön liittyvällä maastokäynnillä metsänomistajan ilmoituksesta tarkastettu kohde. Käytännössä täysin tuhoutunut, alun perin arviolta n. 11 metriä halkaisijaltaan ollut hiilimiilu. Näkyy lidar-visualisoinnissa kuoppana. Kohteesta on jäljellä pohjoisosan ojanteita, joiden perusteella kohteen voi tunnistaa olleen hiilimiilu. Kohde on tuhoutunut ainakin 1980-luvulle jatkuneessa hiekanotossa, jossa miilun kohdalle on muodostunut 1-1,5 syvä kuoppa. Metsänomistajan mukaan hiekanotossa kuopasta on noussut paljon hiiltä, nyt kuopan kairauksessa sitä ei enää paljastunut kuin ohuelti säilyneellä reunalla. Ei ole koskaan ollut muinaisjäännösrekisterissä, eikä enää voida katsoa tuhoutumisen vuoksi suojelukohteeksi.

Munkkulla 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Munkkullan pohjoispuolella, rautatien eteläpuolella ja Kirkkonummentien länsipuolella sijainnut todennäköinen Porkkalan vuokra-ajan tykkitien pätkä. Rakenne löytyi ylikulkusillan työmaalta täyttömaakerrosten alta. Kiveystä oli jäljellä n. 13 m x 8 m pätkä. Kivien koko vaihteli noin 20-45 cm välillä ja kiveyksen alla oli n. 20-25 cm:n paksuinen asennushiekkakerros karkeaa puhdasta hiekkaa. Hiekan alta alkoi selvärajaisesti ilmeisen luontainen hiesukerros. Rakenteesta länteen on sijainnut parenteesiaikainen bunkkeri. Rakenne kuvattiin ja rakennuttaja toimitti sen äärilaitojen koordinaatit. Rakenne purettiin pois työmaan tieltä.

Masagård 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Peltojen ympäröimän mäen laaealla lakialueella on rakennuksen perusta, kooltaam 3 x 7 m. Jykevä kivijalka - isohkoista (40-50 cm) maakivistä ladottu kivijalka ja poh-joispäässä uunin raunio jossa modernilta vaikuttavaa tiiltä. Jäänne ei liene kovin vanha. Vanhoilla kartoilla (pitäjänkartta 1840l, senaatinkartta 1872, peruskartta 1961, 1974, 1981, 1990, 1997) sekä ilmakuvissa ei paikalla erotu mitään. Jääntei-den kunnon ja ilmiasun perusteella kyseessä tuskin on kovin vanha rakennus.

Huhtarinmäki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Huhtarinmäen länsipuolella on maahan kaivetun kellarin jäännökset. Kellari on ollut lounaaseen viettävässä rinteessä. Kellarikuopan sisäosa on alun perin ollut kooltaan noin 3,5 x 2,5 metriä. Reunat ovat sortuneet, joten alkuperäistä kokoa on vaikea tarkkaan arvioida. Kuopan syvyys ylärinteessä on noin 1,5 metriä ja alarinteessä alle metri. Kuopan
ympärillä on 2,5–3 metriä leveät noin 30 cm korkeat vallit, jotka madaltuvat rinteen yläosaa kohti. Kellariin johtaa metrin levyinen ja noin viisi metriä pitkä käytävä lounaasta, rinteen alaosasta.
Maaperä alueella on hiekkaa ja kasvillisuus lehtomaista. Alueella on ollut pelto, johon liittyy kellarista 35 metriä itään oleva raivausröykkiö. Röykkiö on halkaisijaltaan 3,5 metriä ja korkeudeltaan noin metri. Alueelle ei ole merkitty peltoa mihinkään 1800-luvun tai 1900-
luvun kartoista, voi olla myös, että kyseessä on kaskialue, mutta maaperässä ei havaittu erityistä nokisuutta.
Todennäköisesti kohde ajoittuu 1800-luvulle tai 1900-luvun alkuun.

Högberg (Maarakenteet)
Moderni; Högbergin ja Kulomäentien välissä on luonnonkivellä verhoiltu syvä kuoppa, jonka yläosaa on vahvistettu betonilla. Kuoppa on kooltaan noin 4x6 metriä ja syvyys on noin 2 metriä, sen yläosassa on poikittain kaksi betonipalkkia. Kuoppa on rinteessä ja osa kuopan ylälaita on vain hieman maanpinnan yläpuolella ja muilta osin syvyys syntyy ympäröivistä valleista, jotka ovat 3–4 metriä leveät.
Kuoppaa ei näy vuoden 1946 ilmakuvassa, mutta se on ilmestynyt vuoden 1951 ilmakuvaan, jolloin erottuu myös uusi tieura kuopalta itäpuoleiselle pellolle noin 200 metrin päässä. Kuopan lounaispuolella noin 5 metrin päässä on iso, noin 12x8 metrin kokoinen suorakulmainen vallien ympäröimä kaivanto, josta on otettu jonkin verran hiekkaa. Kaivantoon on tullut käytävä tien suunnasta. Todennäköisesti näiden rakenteiden
synty ja käyttö liittyvät jotenkin toisiinsa ja maanviljelyyn.
Näistä kuopista noin 40 metriä itäkoilliseen on pyöreähkö, matalien vallien ympäröivä noin metrin syvyinen painanne. Painanteen sisäosa on halkaisijaltaan noin 5 metriä ja vallien ulkoreunasta mitattuna halkaisija on noin 10 metriä. Painanteeseen johtaa lännestä säteittäin kaksi sisäänkäyntiä muistuttavaa käytävää, pituus noin 2–3 metriä. Maaperä on melko löysää ja sekoittuneen oloista hiekkaa. Painanne muistuttaa lähinnä toisen maailmansodan aikaista armeijan käyttämän teltan paikkaa. Puolustusvoimien aktiviteeteistä alueella ei ole tietoa.

Jussla 2 (Kivirakenteet)
Moderni; Jusslan teollisuusalueen lounaispuoleisen kallion länsireunalla on neljä röykkiökiveystä etelä-pohjoissuuntaisesti noin 40 metrin matkalla, 6–7 metrin etäisyydellä toisistaan. Röykkiö 1 on kooltaan noin 4x4 metriä ja metrin korkea. Röykkiön 2 kivet muodostavat kallion puolelta noin 3 metriä pitkän ja reilun metrin leveän vallin, jonka päässä on noin 3 metriä halkaisijaltaan oleva röykkiö, osittain kuusen alla. Röykkiö 3 on kekomainen, halkaisija noin 4 metriä, korkeus noin metri ja sen vieressä on tiiltä, peltiä ja muuta rakennusjätettä. Röykkiö 4 on ison kuusen oksien peitossa, koko on noin 1,5 x 3 metriä ja korkeus metri.
Röykkiöt ovat yllättävän huolellisesti kasattuja, niissä on erikokoisia pyöreäreunaisia luonnonkiviä. Kivet ovat osin sammaloituneita. Röykkiöt vaikuttavat kuitenkin nuorilta, eivätkä ole esihistoriallisia vaan liittynevät läheisten talojen toimintaan, todennäköisesti 1900-luvulla tai aikaisintaan 1800-luvulla. Kyseessä on todennäköisimmin raivausröykkiöt, joiden kivet ovat peräisin viereisistä pelloista. Raivausröykkiöiksi kasat ovat harvinaisen siististi ladottuja, ehkä kiviä on ajateltu käytettävän myöhemmin rakennustöissä. Röykkiöt on luokiteltu muuksi kohteeksi, johtuen niiden nuoresta iästä.

Jussla 3 (Maarakenteet)
Moderni; Jusslan teollisuusalueen eteläpuolella on muutamia myöhäisiä kuoppia. Suurin kuoppa, kuoppa 1, on suorakaiteen muotoinen, sisäosa on kooltaan noin 8x10 metriä. ja syvyys pari metriä. Kuoppaa ympäröi valli. Kuopan pohjoisosassa on muuta kuoppaa ylempänä oleva tasanne. Kuoppaan johtaa kaakosta kapea ojamainen käytävä, joka alkaa noin 30 metriä etelässä olevaan vanhan tieuran kohdalle. Kuopan pohjalla on jonkin verran jätteitä, mm. ruostunut tynnyri. Kuoppa ei ole vanha, ehkä 1900-luvun puolen välin tienoilta. Vanhoissa peruskartoissa ja ilmakuvissa 1930-luvulta lähtien ei paikalla ole ollut rakennusta, kuopan tarkoitus on epäselvä.
Kuoppa 2 on kuopasta 1 noin 10 metriä etelään. Kuoppa on halkaisijaltaan pari metriä ja syvyydeltään puolisen metriä. Kuopassa on metalli ym. jätettä pohjalla. Reunaleikkaukset ovat melko tuoreen näköiset, kuopalla on ikää korkeintaan muutamia kymmeniä vuosia.
Kuoppa 3 on kooltaan noin 2x,15 metriä, syvyys noin metri. Kuoppaa ympäröi matala valli. Kuopan eteläpuolella kulkee vanha tieura. Kuoppaa on täytetty jätteellä, mm. lasia, metallia, peltitynnyri. Kuoppa on ilmeisesti vanha säilytyskuoppa tms., luultavasti 1900-luvulta, pellot ovat ulottuneet kuopan ja tien viereen vielä 1960-luvulla.
Kuopat on luokiteltu muiksi kohteiksi niiden nuoren iän ja epämääräisyyden perusteella.

Hagawaktens åker (Asuinpaikat)
Historiallinen; Porvoon kaupungin karttaan vuodelta 1833 on merkitty tontti, jonka selitteessä lukee ”hagawaktens åker”. Talo pienine ulkorakennuksineen on näkyvissä vielä vuoden 1988 peruskartalla. Tontti sijaitsee avoimen voimajohtoaukean eteläpuolella metsän reunassa, jossa on näkyvissä lohkotuista kivistä ja betonista tehty rakennuksen kivijalka. Alueella on todennäköisesti muitakin rakennusten pohjia, mutta paikalla kasvoi inventointihetkellä noin puolitoistametristä horsmaa, joka peitti kaiken näkyvyyden.

Haverkärr (Maarakenteet)
Historiallinen; Peruskartalla on tervahaudan merkki. Paikka tarkastettiin vuonna 2023. Paikalla oli ollut hakkuut ja maanmuokkaus. Tervahautaa ei löytynyt ja sen ajateltiin mahdollisesti tuhoutuneen. Paikalla havaittiin kuitenkin veden täyttämä kuoppa. Myöhemmin kyseiset hakkuut suunnitellut metsäsuunnittelija kertoi, että ei ollut ennen hakkuita löytänyt tervahautaa, mutta em. kuopan reunalla oli ollut pommin sirpaleita. Niinpä merkintä tervahaudasta on ollut todennäköisesti väärä ja kyse on pommikuopasta. Sirpaleiden lisäksi tätä tulkintaa tukee se, että muokatusta maasta ei havaittu hiiltä tai nokea mainittavissa määrin. Pommikuoppia on samalla seudulla muitakin.

Bakskogskärren (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Halkaisijaltaan n. 8-9 m leveä pystymiilu, jota kiertää osittain yksi tai kaksi yhtenäistä ojaa. Mudoiltaan hyvin teräväpiirteinen ja selkeästi maastosta erottuva ja siksi todennäköisesti moderni. Aivan viereen johtaa metsätie. Paikallisten asukkaiden mukaan alueella on poltettu miiluja vielä 1950-luvulla.

Jussila (1000036239) (Asuinpaikat)
Historiallinen; V. 1773 kartalla ja v. 1840 pitäjänkartalla paikalla on torppa. Maastotarkistuksen aikaan alue oli peltoa. Pintapoiminnassa ei havaittu löytöjä tai muita merkkejä torpan paikasta.
Torppa on sijainnut Vanhalan kylän mailla. Vuoden 1773 kartan perusteella torppa oli 310 kyynärää sahasta eli 183 metriä. Torppa on sijainnut Vanerivillantien idän puoleisen pellon länsireunassa. Pitäjänkartalle suunnilleen samalle kohdalle on merkitty torppa. Myöhemmillä kartoilla paikalla ei ole mitään muuta kuin peltoa.

Mölkki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka on ollut aiemmin mahdollinen muinaisjäännös, jonka Ermala on paikantanut v. 1776–1805 laaditun kuninkaankartan perusteella Mölkin tilasta n. 200 m pohjoiseen. Vuoden 2023 inventoinnissa paikka tarkastettiin lähimaastoineen, eikä sieltä löytynyt merkkejä torpan paikasta.
Vuoden 2023 inventoinnin perusteella torppa onkin sijoittunut nykyaikana autioituneen Mölkin tilan kohdalle Kourlan kylän maille. Paikka sijaitsee Vihdin kirkosta 11 km koilliseen Mölkintie 177 varrella olevan rakennuksen eteläpuolella, lähellä pellon reunaa. Paikalla on nykyajalle jatkunutta asutusta, ja sen ympäristö on vanhaa peltoa.

Mäkitie (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka on ollut aiemmin mahdollinen muinaisjäännös, jonka Ermala on paikantanut V. 1776–1805 laaditun kuninkaankartan perusteella Vihtijoen länsipuolelle, mutta vuoden 2023 inventoinnissa alueelta ei havaittu merkkejä torpan paikasta.
Torppa on vuoden 2023 inventoinnin perusteella sijainnut Kourlan kylän mailla nykyisen Mäkitien tilan kohdalla. Torpan paikalla on nykyajalle jatkunutta asutusta ja tunnistettavat jäljet vanhasta torpasta on mahdollisesti hävinneet nykytaloja rakennettaessa.

Marjamäki (1000036168) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka on ollut aiemmin mahdollinen muinaisjäännös, jonka Ermala on paikantanut V. 1776–1805 laaditun kuninkaankartan perusteella Haukojan pohjoispuolelle. Vuoden 2023 inventoinnissa todettiin torpan kuitenkin sijainneen vuoden 1805 isojaon konseptikartan perusteella Haukojan eteläpuolella ja padon luoteispuolella olevalla peltosaarekkeella.
Vuoden 1957 peruskartalla paikalla on ollut ulkorakennus ja nykyisin talo. Torppa on Kirvelän kylän mailla. Paikka sijaitsee Vihdin kirkosta 11,0 km koilliseen.

Hirsimäki (1000036169) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka on ollut aiemmin mahdollinen muinaisjäännös, jonka Ermala oli paikantanut v. 1776–1805 laaditun kuninkaankartan perusteella peltoalueen keskelle. Vuoden 1805 isojakokartan (torppa merkitty nimellä Lepluchti) torppa paikantuu kuitenkin pellon pohjoispuolella olevalle kukkulalle. Torppa on Kirvelän kylän mailla.
V. 1957 peruskartalla sekä nykyisin alue on rakennettua. Vuoden 2023 inventoinnissa ei havaittu merkkejä säilyneestä vanhemmasta torpasta.

Stenkulla (1000036235) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2023 inventointihavaintojen perusteella noin metri tienpenkasta pohjoiseen on n. 14 m pitkä, tien suuntaisesti kulkeva kivijalka. Kivijalka on pääsääntöisesti betonisekoitetta. Tien penkereessä on tiilenpaloja. Perustus on siis nuori. Se lienee 1957 peruskartalle merkityn itäisimmän talon pohja.
V. 1776–1805 kuninkaankartalle paikalle on merkitty torppa ja vastaavalle paikalle on merkitty rakennuksia v. 1805 isojakokartalle (mahd. Pahmaskoski). Asutusta on samoilla kohdin myös 1900-luvun peruskartoilla. Ei ole tietoa koska asutus on paikalla alkanut ja koska torppa on perustettu. Paikka on ollut asuttuna ja käytössä yhtäjaksoisesti nykyaikaan ja edelleenkin. Torppa on Korppilan kylän mailla.

Rajamäki (1000049605) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1805 isojakokartalla paikalla on sijainnut torppa (Löfkulla Torp). V. 1840 pitäjänkartalla kohdalle ei ole merkitty torppaa. Peltokuvio torpan eteläpuolella vastaa kartoilla toisiaan ja pitäjänkartalla on merkintä Löfkulla Torp åkern. Torppa on Korppilan kylän mailla.
Nykyisin paikalla on hiljattain autioitunut tila, johon kuuluu päärakennus sekä sivurakennuksia. Nykyiset rakennukset sijaitsevat risteyksen ympärillä. Kolme niistä sijaitsee risteyksen koillispuolella, jonne torppa paikannettiin em. vanhojen karttojen perusteella.

Haajala (Maarakenteet)
Moderni; Haajalassa nuorta puuta kasvavassa metsässä oleva kuoppa, joka oli täynnä vettä. Sen pohjalla ja reunoilla ei kairatessa havaittu hiiltä. Kuoppa on soikea ja kooltaan noin 4 m x 2 m. Liittyy todennäköisesti moderniin metsänkäyttöön.

Heinämaanmäki 1 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Heinämaanmäen eteläosassa Keravan hautausmaan länsipuolella ja tunnuksettoman hautausmaa-alueen pohjoispuolella sijaitsevalla kalliolla havaittiin kolme kivirakennetta. Mäen etelärinteellä ja itä- sekä kaakkoispuolella havaittiin myös kuoppia ja taisteluhaudan osia.
Kyseessä on todennäköisesti Hyrylän varuskunnan toimintaan liittyvä alue. Alueella on ennen Kulloontien ja Keravan hautausmaan rakentamista ollut varuskunnan pioneerityömaa (Kekkonen 2007: 206), johon rakenteiden tulkitaan liittyvän. Maailmansotien aikaiset puolustusvarustukset luokitellaan muinaisjäännöksiksi, mutta muut 1900-luvun linnoitteet
ja varustukset eivät saa muinaisjäännösstatusta. Sen sijaan ne voidaan luokitella muiksi kulttuuriperintökohteiksi. Tässä tapauksessa kyseessä on 1900-luvun harjoitusalue, joka luokitellaan muuksi kohteeksi.

Heinämaanmäki 2 (Kivirakenteet)
Moderni; Heinämaanmäen pohjoispäässä Saviriihentien varressa sen eteläpuolella metsäisessä rinteessä sijaitseva pieni kivikasa. Tien toisella puolella on peltoja. Kohde on kasattu kooltaan 30–50 cm kooltaan olevista kivistä ja se on kooltaan noin 1 m x 1 m. Metsänpohja on alueella kivistä, eikä kohde vaikuta raivausröykkiöltä.

Kannisto 1 (Maarakenteet)
Moderni; Metsässä sijainnut lyhyt taisteluhautaa muistuttava kaivanto ja sen päässä puusta rakennettu pieni katettu suoja. Kaivanto on etelä-pohjoissuuntainen ja sen pituus on noin kolme metriä ja leveys 50 cm. Pohjoispäässä se kääntyy suorassa kulmassa itään ja jatkuu noin metrin. Suoja on kaivannon eteläpäässä. Sen katon halkaisija on noin 2,5 metriä. Katto on rakennettu ohuista puista, muovipressusta ja oksista. Suojan eteläpuolelta tulee ulos ilma-aukko, jonka ulostuloaukko on kivetty. Suojan sisällä on pieni pitkulainen tila ja pääasiassa maaseinät.

Kannisto 2 (Maarakenteet)
Moderni; Metsärinteeseen kaivettu kellari, jonka sisäänkäynti on pohjoisessa. Varsinaisen kellarin edustalla on pieni levennys sisäänkäynnin kohdalla. Itse kellari on kooltaan noin 2 m x 2,5 m. Kellarin katto on säilynyt vain pieneltä osin, suurin osa siitä on romahtanut. Kellarin päälle on kaatunut muutamia puita. Kellarin ympäristössä on siellä täällä pitkulaisia kuoppia,
joiden koko on noin 60 cm x 1,5–2,5 m.

Kannisto 3 (Maarakenteet)
Moderni; Metsärinteeseen kaivettu pitkänomainen kuoppa. Se on pohjois-eteläsuuntainen ja kooltaan 2 m x 1 m. Rinteessä on myös vanhoja metsäkoneen uria sekä muita lyhyitä pitkulaisia kuoppia poikittain rinteeseen nähden. Todennäköisesti liittyy moderniin metsänkäyttöön.

Kannisto 3 (1000049666) (Maarakenteet)
Moderni; Metsärinteeseen kaivettu pitkänomainen kuoppa. Se on pohjois-eteläsuuntainen ja kooltaan 2 m x 1 m. Rinteessä on myös vanhoja metsäkoneen uria sekä muita lyhyitä pitkulaisia kuoppia poikittain rinteeseen nähden. Todennäköisesti liittyy moderniin metsänkäyttöön.

Kannistonmäki 1 (Maarakenteet)
Moderni; Saviriihentien pohjoispuolella sijaitseva hiekanottoon käytetty alue, joka näkyy lidarissa. Hiekkaa on otettu epäsäännöllisen muotoiselta alueelta noin 50 cm. Alueella kasvaa puita ja se on varsin märkää.

Kannistonmäki 2 (Maarakenteet)
Moderni; Kannistonmäen luoteislaidalla oleva maakuoppa. Koko on noin 2 m x 3 m. Kuopan pohjalle tehdyssä lapionpistossa maa on hietaa, jossa ei ole hiiltä. Myös ympäristössä maa on hietaa eikä lapionpistoista tule löytöjä.

Kannistonmäki 3 (Kivirakenteet)
Moderni; Kannistonmäen pohjoislaidalla pellon vieressä sijaitseva kivirakenne. Noin 1 m x 1 m kivilatomus, jonka keskellä mahdollinen pystykivi. Melko epämääräisen muotoinen. Mahdollinen rajakivi. Sijaitsee nykyäänkin rajalla.

Kannistonmäki 4 (Maarakenteet)
Moderni; Kannistonmäen itäosassa metsätien länsipuolella loivassa metsärinteessä sijaitseva kuoppa. Se on melko suorakaiteen muotoinen ja kooltaan 4 m x 6 m. Kuoppa liittyy mahdollisesti hiekanottoon tai muuhun melko nuoreen toimintaan.

Moderni; Kannistonmäen itälaidalla metsätien itäpuolella oleva alue, jossa yksi mahdollinen kellarikuoppa sekä ympärillä tiiltä ja roskaa. Kuopassa on vallimaiset reunat ja sekä vallien päällä että kuopan pohjalla on rautaromua ja muuta roskaa. Kuopan lounaispuolella lähempänä metsätietä on kivikkoa ja tiiliä. Purkujätettä mahdollisesti viereisellä pellolla vielä
vuonna 1950 olleesta rakennuksesta. Vuoden 1996 ilmakuvassa rakennusta ei enää ole. Mahdollisen kellarikuopan kohdalla ei voi 1900-luvun ilmakuvissa varmasti erottaa rakennusta. Vuoden 1938 kuvassa paikalla voisi ehkä olla rakennus, mutta kuva on liian epäselvä, että siitä saisi varmuuden. Todennäköisesti purkujätettä ja mahdollinen kellarikuoppa
1900-luvulta.

Moderni; Kannistonmäen kaakkoislaidalla lähellä peltoa sijaitseva pyöreähkö kuoppa, jonka ympärillä matala valli. Kuopan pohja on kairassa pelkkää savea. Kuopan halkaisija on noin 4 metriä ja syvyys noin 120 cm.

Mahlamäentie (Maarakenteet)
Moderni; Olkimaantien itäpuolella Mahlamäentien ja Järvenpääntien välissä sijaitsevalla tyhjällä tontilla olevat kaksi kuoppaa. Molemmissa kuopissa on vallit ympärillä ja ne tulkittiin kellarikuopiksi. Kuopat ovat melko suuria. Ensimmäinen käytössä ollut ilmakuva paikalta on vuodelta 1931, jossa tontilla on rakennuksia. Myös vuoden 1955 ilmakuvassa tontti on edelleen
rakennettu, mutta vuoden 1996 ja sitä nuoremmissa ilmakuvissa se on autiona. Kyseessä on siis vielä 1950-luvulla käytössä olleiden talojen jäänteet.

Björknäs 3 (Maarakenteet)
Moderni; Björknäs 1 -muinaisjäännöksen kaakkoispuolella sijaitsee yhdeksän selkeästi erottuvaa kuoppaa, jota ovat luultavasti eteläsuuntauksen ja kokonsa puolesta jonkinlaisia ampuma-asemia. Kuopat kulkevat korkeuskäyrien mukaisesti pienen länsi-itäsuuntaisen rinteen päällä. Ympäristössä on myös runsaasti pienempiä epäselviä kuopanteita, jotka ovat mahdollisesti huonommin säilyneitä ampuma-asemia. Kuopat liittyvät mitä todennäköisimmin Dragsvikin varuskunnan sotaharjoitustoimintaan. Kuopat ovat mitoiltaan 120 x 70 x 70 cm.

Päivälä 2 (Asuinpaikat)
Moderni; Syrjärinteen kukkulan laella on rakennuksen kivijalan jäänne ja kellarikuoppa. Kivijalka on kooltaan n. 7 x 11 m, kiviperusteet on n. 0.5 m korkeita. Rakennuksen lounaiskulmassa on mahdollinen uuninjäänne ja kaakkoiskulmassa rakenteissa on aukko, kivijalka on joko tuhoutunut tästä kohdin tai kohdalla on ollut oviaukko. Muutama metri torpan jäänteestä etelään on kivistä ladottu kuopparakenne. Isoimmat kivet ovat n. 1 x 1 x 1 m ja pienimmät nyrkin kokoisia. Korkeimmillaan kivivalli kohoaa 1 m korkeuteen maasta. Leveyttä vallirakenteella on 30–50 cm.
Vanhoilla kartoilla (v. 1974 kartalla, v. 1840 pitäjänkartalla sekä v. 1871 senaatinkartalla) ei ole mäen laelle merkittynä rakennusta. Vuonna 1948 otetussa ilmakuvassa rakennukset näkyvät ensimmäisen kerran, ja ne on merkitty v. 1957 sekä v. 1963 peruskartalle. Vuoden 1972 peruskartalla rakennuksia ei enää ole. Jäänteet ovat karttojen perusteella aikaväliltä 1871–1972.

Haukojankoski 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; V. 1773 rajankäyntikartalle on merkitty pato, dam. Samaan patoon viittaa mahdollisesti myös vuoden 1805 isojakokartalla näkyvä viiva samalla kohdin Vihdinjokea niityn eteläreunalla. Vuoden 1840 pitäjänkartalle ja v. 1871 senaatinkartalle patoa ei ole merkitty, eikä sitä näy v. 1920 Kauppilan lohkomiskartoilla tai nuoremmilla peruskartoilla. 1920 tiluskartalla (sivulla 7) padonpaikan pohjoispuolinen peltolohko on nimetty ”tammipelloksi”, joten padonpaikka (eli tammi) on ollut vielä muistona pellon nimessä.
Vuoden 2023 inventoinnissa padon paikka ja sen ympäristö tarkistettiin maastossa, mutta padosta ei saatu mitään havaintoja.

Strömsbyviken 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen rannikolla Strömsbyviken -lahdessa Kantvikin venesataman laitureiden länsipuolella olevalla pienellä matalikon ympäröimällä saarella, saaren pohjoiskärjessä.
Laiturin jäännös. Laiturista on jäljellä betonivahvisteista kiveystä. Vaikuttaa siltä, että laituri on purettu. Laituri näkyy vuoden 1944 ilmakuvassa, mutta vuoteen 1956
mennessä laituri on purettu. Jäännös on Porkkalan 1944–1956 vuokra-alueella

Strömsbyviken 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkkonummen rannikolla Kantvikin venesatamassa Strömsbyvikenin kaakkoispoukamassa.
Laiturin jäännös. Laiturista on jäljellä kiveystä rantaviivalla. Suurehkojen harmaakivien muodostelma ulottuu rannasta ulospäin.
Vuoden 1944 ilmakuvassa paikalla näkyy venevaja tai katettu laituri, jonka päällinen rakenne on vuoteen 1956 mennessä ilmeisesti purettu. Jäännös on Porkkalan 1944–1956 vuokra-alueella. Laituri oli käytössä vielä 1980 otetussa ilmakuvassa, mutta se purettiin vuoteen 1996 mennessä.
Noin 20 metriä laiturinpaikasta kaakkoon kaislikon seassa sijaitsee uponnut lasikuituvene.

Strömsbyviken (Puolustusvarustukset)
Moderni; Korsun sijainti on merkitty Parenteesi Suunnistuskartalle - 2014 nettikarttapalve-luun (Google sovellutus). Paikalla oli betonista rakennettu korsun tms rakenteen jäännös - pikemminkin kyseessä rakennus. Paikalla on neljä betoniseinää ja siinä oviaukko, joka on suunnattu Strömsbyntieltä koilliseen lähtevälle polulle. Seinissä on pieniä suorakulmion muotoisia aukkoja. Rakennuksen raunio erottuu ilmaku-vissa 1956 ja 1980. Onko kyseessä Neuvostoarmeijan rakennus vaiko jokin muu, ei ole varmaa tietoa, vaiikain se vaikuttaa todennäköiseltä em. ilmakuvien perus-teella. Peruskartoilla kohdalle ei ole merkitty mitään, mutta siinä on erillinen pieni kiinteistö.
Rakenteen ajoitus ja funktio epäselvä.

Hemåkern (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsän reunassa, pellon laidalla. Ympäröivä puusto näyttää nuorelta.
Kivirakenne 1 on karkea ympyrä, jonka halkaisija on noin 5,5 m. Rakenteen reunoilla on suurempia kiviä ja keskellä pienempiä. Muodostelman eteläisessä reunassa on erotettavissa pienempi kivikasa, joka koostuu pienehköistä kivistä sekä tiilestä.
Rakenteesta 1 itään on toinen kivirakenne tai mahdollisesti kaksi. Toisen osion halkaisija on 3 metriä ja se koostuu pienistä kivistä. Toisessa kasassa kivet ovat suurempia ja kasan halkaisija on 2 m x 1,5 m. Molemmissa kivien päällä kasvaa sammalpeitto. Mahdollisten rakenteiden päälle on myös pinottu kaadettua vesakkoa, joten havainnointi on vaikeaa. Kivet ovat kokonaisuudessa pienempiä kuin rakenteen 1 reunakivet.

Knappa 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Knapantien länsipuolella avonaisen pihapiirin etelälaidalla. Rakenteet rajoittuvat pohjoisessa hieman korkeammalla olevaan kallioon. Länsipuolella on peltoja ja muualla rakenteiden ympärillä on korkeaa heinikkoa. Havainnointiolosuhteet hieman haastavat, sillä suuri osa kivirakenteista oli heinän/maan peitossa.
Rakenteessa 1 on pohjois-eteläsuuntaisesti vierekkäin kaksi neliömäistä kiveystä, jotka ovat osin rinteessä. Lännessä rinteenpuolella kiveyksissä on useampi kerros kiviä. Muilla laidoilla rakenteesta on heinän alta näkyvissä vain ylin kivikerta. Neliömäisten kiveysten länsipuolella hieman matalammalla kalliolla on epämääräisessä kehässä yksittäisiä kulmikkaita kiviä, jotka voisivat olla kulmakiviä. Niiden keskellä on muita korkeampi pystykivi. Rakenne 2 on rakennetta 1 suurempi ollen noin 6 m x 5 m. Rakenne on neliömäinen rakennuksen perusta,
mutta sitä on vaikea tulkita tarkemmin, sillä suurin osa siitä on pitkän heinän peitossa. Näkyvä rakenne koostuu järeistä kulmikkaista kivistä (n. 1 m x 0,7 m). Rakenteiden 1 ja 2 väliin tehdyissä kairauksissa maannos oli sekoittunutta ja siinä oli seassa tiilihippuja sekä hieman hiiltä.
Ilman kajoavia tutkimuksia alueen mahdollisiin vanhempiin kerrostumiin ei päästä käsiksi. Maan pinnalle näkyvät rakenteet tuskin ovat keskiaikaisia, vaan uudempien historiallisen ajan rakennusten perustuksia.

Kottkärret (Asuinpaikat)
Historiallinen; Metsäisen kallioniemen eteläkärjessä, pellon ja tien vieressä korkeammalla oleva alue. Rakenne sijaitsee metsän rajassa ja sen edessä on hyvin tasainen nurmialue.
Suorakulmainen talon perustus. Kivijalasta on yksi kivikerros näkyvillä. Rakenne koostuu suurista suorakulmaisista kivistä, joiden väleissä ei näy laastia. Yhdessä kivessä näkyvillä poranjälki. Ison kulmakiven koko 1,60 x 0,60 x 0,60 m. Kivijalan keskeltä kairaan tuli multaa, jossa oli tiilimurua. Rakenteen koko on noin 6 m x 6 m. Kivijalan päällä kasvaa kaksi kuusta ja kivijalan keskellä on iso kanto, jonka halkaisija on noin metrin. Rakenteen edessä maa on hyvin tasaista. Siellä maa pintaturpeen alla oli likaista hiekkaa. On mahdollista, että kohdalla on vanha tielinja.
Paikalle on merkitty rakennus Ålkilan vuoden 1901 tiluskarttaan (KA MHA U B13a:31/5-16

Rådkila 6 ja 7 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Peltojen keskellä olevan niemen eteläpäässä avoimella alueella oleva kokonaisuus. Todennäköisesti isojaon aikana paikalle siirtyneeseen ja parenteesin aikana tuhottuun tilakeskukseen liittyvät rakenteet sijaitsevat pääasiassa niemekkeen itäreunalla, joka on melko tasaista ja kasvaa heinää ja nurmea. Alueella on myös muutama puu. Alueen keski- ja länsiosassa kallio nousee lähes puuttomana ympäröivää aluetta korkeammalle. Alueella on istutettu kuusia. Rakenteita myös pienellä peltosaarekkeella niemekkeen itäpuolella (inventointiraportin kohde nro 33, Rådkila 6.

Östersundom Lassbengts-Karlvikin rajapaikka nro 74 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee itäisessä Helsingissä, Östersundomin pohjoisosassa. Kohde sijaitsee noin 500 metriä Knutersintien länsipuolella ja 20 metriä pohjoiseen 1600-luvulla lähteissä mainitusta Skogängsholmen -nimisestä rajapaikasta.
Kohde sijaitsee rinteen alaosassa. Tämä rajamerkki on isoista kivistä neliönmuotoon kasattu, noin 1 m x 1 m x 0,3 m kooltaan. Keskellä on ollut steelamainen laakakivi, johon on kaiverrettu numero 74. Kivi on vuosien saatossa kaatunut. Rajapaikka näkyy isojaon järjestelyn (1902) kartalla. Kartan asiakirjojen mukaan kyseessä on Lassbengtsin ja Karlvikin eli Östersundomin Kartanon omistusten välinen raja. Kohde sijaitsee vanhalla Östersundomin ja Sotungin rajalinjalla.

Östersundom-Gumböle rajamerkki nro 7 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Helsingin Östersundomissa, reilun kilometrin päässä Knutersintiestä länteen ja 1,5 km Porvoonväylältä pohjoiseen.Kohde sijaitsee lähellä Helsingin pohjoisrajaa ja noin 30 metriä Bergudd råsten -nimisestä rajamerkistä etelään.
Rajamerkki on neliön muotoinen ja siinä on keskellä pystykivi, josta ei erotettu merkkejä. Kohde on maan sekä sammalen peittämä. Rajamerkki on Östersundomin ja Gumbölen kylien välinen rajamerkki, joka esiintyy isojaon järjestelyn (1902) asiakirjoissa ja kartalla. Sipoonkorven Kansallispuiston merkki on asetettu aivan rajamerkin viereen.

Östersundom-Gumböle rajamerkki nro 6 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Helsingin Östersundomissa, reilun kilometrin päässä Knutersintiestä länteen ja 1,5 km Porvoonväylältä pohjoiseen.
Kohde sijaitsee Östersundomin pohjoisosassa ja Sipoonkorven kansallispuiston rajalla. Rajamerkistä 100 metriä pohjoiseen sijaitsee rajamerkki; Östersundom-Gumböle rajamerkki nro 7.
Rajamerkki koostuu neliömäisestä kivilatomuksesta ja sen päälle asetetusta kohokivestä. Rajamerkin keskelle on asetettu valkoinen kansallispuiston muovinen rajamerkkipaalu. Rajamerkki on Östersundomin ja Gumbölen kylien välinen rajamerkki, joka esiintyy isojaon järjestelyn (1902) asiakirjoissa ja kartalla.

Östersundom Rödje-Fants-Karlvik rajamerkki nro 17 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Östersundomissa, Uuden Porvoontien pohjoipuolella, Sotilasmäentien pohjoispäässä sijaitsevan kiinteistön pihapiirissä. Kohde sijaitsee kiinteistön länsirajalla ja se on edelleen kiinteistöjen välinen rajapyykki.
Rajapyykki koostuu neliömuotoon kasatuista kivenlohkareista ja niiden keskelle pystyyn asetetusta laakakivestä. Rajapaikka näkyy Östersundomin isonjaon järjestelykartalla (1902). Se on rajamerkki nro 17 tilojen Rödje-Fants ja Karlvik eli Östersundomin kartano välillä.

Östersundom Fants-Rödje-Fants-Karlvik rajamerkki nro 7 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Östersundomin alueen inventoinnin yhteydessä havaittiin rajamerkki 250 metriä Porvoonväylästä etelään, 50 metriä Stora Dammen lammen länsipuolella, pohjoiseen työntyvän kalliotasanteen päällä. Rajapyykki koostuu neliömuotoon kasatuista kivenlohkareista ja niiden keskelle pystyyn asetetusta laakakivestä. Pystykiveen maalattu punaisella värillä numero 7.
Rajapaikka esiintyy Östersundomin isonjaon järjestelykartalla (1902). Se on rajamerkki nro 7 tilojen Fants, Rödje-Fants ja Karlvik eli Östersundomin kartano välillä. Kyseessä on kiinteistöjen välinen rajapyykki.

Östersundom Fants-Karlvik rajamerkki nro 8 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Porvoonväylästä 80 metriä etelään, 40 metriä Stora Dammenin lammen länsipuolella, polun varrella havaittiin Östersundomin alueen inventoinnin yhteydessä rajamerkki. Rajapyykki koostuu neliömuotoon kasatuista kivenlohkareista ja selkeästä laakakivestä, joka on siirtynyt paikaltaan. Kivessä ei ole näkyvää numerointia.
Rajapaikka esiintyy Östersundomin isonjaon järjestelyn kartalla (1902). Se on rajapaikka nro 8 tilojen Fants ja Karlvik eli Östersundomin kartano välillä.

Östersundom Rödje-Fants-Malmas-Karlvik rajamerkki nro 54 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Porvoonväylästä 65 metriä etelään, 130 metriä Stora Dammenin lammen itäpuolella, polun varrella havaittiin Östersundomin alueen inventoinnin yhteydessä rajamerkki. Rajapyykki koostuu neliömuotoon kasatuista kivenlohkareista ja laakakivestä, joka on hieman siirtynyt paikaltaan. Kiveen kirjoitettu numero 54.
Kyseessä on Östersundomin isonjaon järjestelykartalla (1902) esiintyvä rajapaikka nro 54, se on rajapaikka tilojen Rödje-Fants, Malmas ja Karlvik eli Östersundomin kartano välillä. Kohde sijaitsee rajalla, joka näkyy jo 1780-luvun kartalla.

Gumböle Norrberget kuoppa 1 (Maarakenteet)
Historiallinen; Itäisessä Helsingissä Porvoonväylän pohjoispuolella, kivikautisen asuinpaikkakohteen Gumböle Norrberget itälaidalla puron itäpuolella havaittiin runsaat 2 m halkaisijaltaan oleva noin metrin syvä pyöreähkö kuoppa, joka lienee kellari- tai säilytyskuoppa. Seinämissä ei havaittu rakenteita ja pohjalla oli multaa. Purouomaa kohti suuntautuneen suuaukon vieressä oli uudehkon vihreän lasipullon paloja.
Aivan purouoman vastakkaisella puolella on jo vuonna 2011 alueen tarkastuksessa (Gumböle Norrbergetin tarkastus Tuuli Heinonen, Andreas Koivisto ja Riikka Väisänen 2011) havaittu hiekkakuoppa, jonka pohjalla oli romua.

Gumböle Norrberget kuoppa 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Helsingin Östersunsundomissa, Porvoonväylän pohjoispuolella, kivikautisen asuinpaikkakohteen Gumböle Norrberget koillislaidalla havaittiin pitkulainen matala kuoppa, kooltaan noin 2 x 1,5 m. Kuoppa sijaitsee puron länsipuolella.

Ribbingö louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Itäisessä Helsingissä Talosaaren alueella Ribbingössä havaittiin kalliossa louhintaan viittaavia porausjälkiä. Paikka sijaitsee 170 metriä Ribbingön tiestä pohjoiseen ja 40 metriä niemen poikki kulkevasta sähkölinjasta länteen, avokallioisella niemekkeellä. Kyseessä lienee pieni kotitarvelouhintaan liittyvä louhos.

Palopuro (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalla Palojoen talo on merkitty nykyisen Palorinteen tilan kohdalle. Vuosina 1803–1807 laaditulle kartalle taloa ei ole merkitty, mutta kartalla näkyvien tielinjausten ja peltomuotojen perusteella paikalla on jo tuolloin ollut talo. Tonttimaa on edelleen rakennettu ja asututtu.

Knihtilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nykyisen Heikkilän tilan kohdalle on merkitty talo 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalle. Kartalla on merkintä Knihtilä. Vuosina 1803–1807 laaditulle geometriselle kartalle kyseiselle kohdalle ei ole taloa merkitty, mutta teiden ja peltojen sijoittumisen perusteella paikalla on voinut sijaita tonttimaa.

Juva (1000050551) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Juvan torppa on merkittynä vuosina 1775–1806 laaditulle, niin sanotulle Kuninkaan kartastolle.
Maastossa peltoaluetta ja asutumatonta ympäristöä tarkastettiin kattavasti silmänvaraisesti sekä tutkimalla aluetta kevyellä kairalla niillä kohdin, kun se oli mahdollista. Rakennetuille ja asutuille piha-alueille ei menty. Historiallisen torpan jäännöksiä ei alueella todettu.

Nybacka N (Asuinpaikat)
Moderni; Isokokoisista lohkokivistä tehty uuninraunio ja osa kivijalkaa (n. 3 x 3 m alueella). Lähistöllä maastossa hiiltynyttä puutavaraa. Historiallisissa ilmakuvissa paikalla näkyy vielä vuonna 1950 rakennus, jonka pituus on yli 10 m.

Niuhala 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan Vihdin ns. Pikkupappilan eli Kuortilan tonttimaan luoteispuolella on sijainnut venäläisten ensimmäisen maailmansodan kenttälinnoitteita, joita tunnetaan Vihdistä myös muualta. Paikka olisi tarkoitukseen soveltuva, sillä Kuortilan nykyinen päärakennus sijaitsee mäellä ja sen luoteispuolelta on hyvät ja estetttömät näkymät peltoaukean taakse kohti Olkkalanjokea ja Uudenmaantien siltaa. Lidar-tarkastelussa ei kuitenkaan havaittu viitteitä ampumahaudoista tai -pesäkkeistä, eikä niitä ole merkitty historiallisiin karttoihinkaan. Historiallisessa ilmakuvassa vuodelta 1937 päärakennuksen luoteispuolella sijaitseva pelto ulottuu vain noin 5 - 6 metrin päähän päärakennuksesta. Nykyisin pellon reuna sijaitsee kauempana rakennuksesta.
Kohteeseen tehtiin maastokäynti 2024 taisteluhautojen tai kenttälinnoitteiden jäännösten etsimiseksi. Päärakennuksen ja pellon väliin jäävä alue on suhteellisen jyrkkää rinnettä. Noin 1-2 metriä päärakennuksesta on kivistä tehty pengerrys, joka vaikuttaa liittyvän talon perustamisvaiheeseen ja tehty tukemaan talon kiviperustusta. Siitä luoteeseen on hieman tasaisempi alue, joka nykyisellään kasvaa ruusupensaita ja muita puutarhakasveja. Pellon ja päärakennuksen väliin jää myös betonirenkaista tehty kaivo. Alempana rinteessä kasvaa mm. hedelmäpuita. Rinteessä on erilaisia matalia ojanteita tai uomia ja laajahkoja matalia kuoppia, mutta mikään niistä ei selvästi vaikuta taisteluhaudalta. Kaikki voivat selittyä myös pellonmuokkauksella tai puutarhaan liittyvillä kaivutöillä. Alarinteessä maaperä on sitkasta puhdasta savea. Mikäli rinteessä on ollut vallihautoja, ne vaikuttavat tuhoutuneen.

Päsarby Långbacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen perusteella tunnettu kiinteistörajalle osuva erikoinen kivi, todennäköinen rajamerkki.

Storåkern 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Suuren siirtolohkareen vieressä, sen luoteispuolella sijaitseva suurehkoista luonnonkivistä koottu nelisivuinen latomus. Koko noin 1 x 1 metriä, korkeus noin 0,2 metriä. Mahdollinen tulisijan perustus?
Kohteen tarkempi arviointi vaatii kajoavaa tutkimusta.
Myös siirtolohkareen kaakkoispuolella on vaihtelevan kokoista kiveä pitkänomaisena vyöhykkeenä. Kyse voi olla lounaispuolella sijaitsevan pelto- ja niittyalueen raivaukseen liittyvistä kivistä.

Bosgård etelä 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ylikentieltä kulkee koilliseen Bosgårdin tilan halleille metsäautotie, joka sijaitsee louhoksesta n. 25 m länteen. Ympärillä kasvaa nuorta kuusikkoa ja joitain koivuja. Kivenlohkareet erottuvat maisemasta noin 2 m korkeina.
Kohde on kotitarvelouhos, jonka kivenlohkareissa näkyy pohjois- ja eteläpuolilla poran jälkiä. Poran halkaisija on ollut n. 3 cm. Lohkareissa näkyy kohdat, joista ne on halkaistu ja monet ovat kulmikkaita. Suurin kiven korkeus 2 m, pituus 3,9 m itä-länsi suunnassa ja leveys 3,6 m. Pienempiä lohkareita on etenkin pohjois- ja eteläpuolella. Eteläpuolella isommasta kivestä erilliseksi kaatunut lohkare. Kivi on todennäköisesti rapakiveä.

Kungsbacken (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde muistuttaa kotitarvelouhosta. Se on suuri siirtolohkare, josta on lohkaistu ainakin yksi suuri pala, joka on jätetty lohkeamispaikalleen. Siirtolohkareen koillispuolella on useita poranjälkiä sekä siirtolohkareessa että siitä lohkaistussa palassa. Poran halkaisija on 3 cm. Lohkareet ovat osittain sammaleen peitossa, mikä vaikeuttaa poranjälkien havainnointia. Poranjälkiä on myös pienemmässä kivessä, joka sijaitsee arviolta 10-20 m siirtolohkareesta itään.

Tuomioja (Maarakenteet)
Moderni; Linnanojan eteläreunassa havaittiin pyöreä kellarikuoppa, jota ympäröi vallit. Valliin tehdyssä maaperäkairauksessa havaittiin tiiltä heti pintamullan alla. Kuopan halkaisija on noin 7 metriä ja vallien leveys noin 2,5 metriä. Vallissa on aukko alarinteen puolella.

Rökärret 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Storberget-nimisen kallioisen mäkialueen eteläreunassa havaittiin uudehko rajamerkki.
Paikalla on noin 80 cm korkea viisarikivi, joka on tuettu pystyyn muutamalla pienemmällä
kivellä. Kivet eivät ole lainkaan sammaloituneita. Paikalla ei kulje historiallista rajaa, ainoastaan
suora kiinteistöjen rajalinja. (Kärkkäinen)

Qvarnbäck kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)

Koivuharju (1000052168) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen (ILM23613) perusteella tunnettu kohde, kiviröykkiö, jonka halkaisija on noin 3 metriä halkasijaltaan ja korkeus n. 0,7 metriä.
Senaatin kartastossa vuodelta 1871 röykkiöstä noin puoli kilometriä pohjoiseen sijaitsee torppa ja kohteen lähistöllä on sijainnut lato. Kohteen lajin ja luonteen selvittäminen vaatii maastokäynnin.

Skogbyfjärden 3 (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Hankoniemen itäpuolella Skogbyn satamassa lähellä rantaa.
Metallirunkoisen noin 35 metriä pitkän ja noin 9 metriä leveän aluksen hylky, joka on osittain pintahylkynä. Runko on lähes itä-länsisuunnassa siten, että keula osoittaa itään. Skogbyn alueen kaavoittamisen (2024) ja kehittämisen yhteydessä hylky saatetaan poistaa.
Hylky sijaitsee valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön Skogbyn masuuni ja saha -alueella. Skogbyn saha perustettiin 1880-luvun lopulla. Saha siirtyi Oy Fiskars Ab:n omistukseen 1891. Sahan vanhimmat asuinrakennukset ja ruokala rakennettiin sahan perustamisvuonna. Sahan nykyiset tuotantorakennukset rakennettiin pääasiassa 1950–1980-luvuilla. Sahan toiminta päättyi 1987. Historiallisissa ilmakuvissa hylky näkyy ensimmäisen kerran vuoden 2006 kuvassa ja vuoden 2000 ilmakuvassa hylkyä ei näy. Vuosien 1949 ja 1959 ilmakuvissa alueella näkyy uittotoimintaa, kuten tukkinippuja.

Myrholmen (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raaseporin sisäsaaristossa Hankoniemen itäpuolella Skogbyfjärdenillä sijaitsevan Myrholmen -saaren pohjoisosan rantakalliossa.
Kolme rantakallioon kiinnitettyä rautalenkkiä, jotka havaittiin vedenalaisen kulttuuriperinnön inventoinnissa 2024. Rautalenkkien inventointiraportissa ilmoitetut sijainnit ovat:
Rautalenkit saattavat liittyä tukkilauttojen kiinnittämiseen saaren edustalle. Skogbyn alueelle mantereelle perustettiin 1880-luvulla saha, joka jatkoi toimintaansa 1980-luvulle asti. Historiallisissa ilmavalokuvissa 1949 ja 1959 näkyy Skogbyn sahan uittotoiminnan merkkejä, kuten vedessä olevia tukkinippuja. Vuoden 1959 ilmakuvassa tukkinippuja näkyy kiinnitettynä myös Myrholmenin länsirannalle koko saaren pituudelta.
Alue on hyvä ja suojaisa rantautumispaikka, joten rautalenkit ovat mahdollisesti palvelleet myös veneilyä.

Stora Halsholmen (Kulkuväylät)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Hankoniemen pohjoispuolella Byön ja Stora Halsholmen -saarten välillä, Storan Halsholmenin koillisrannan tuntumassa.
Paikalla havaittiin mahdollinen hylky viistokaikuluotauksessa 2014 (Subreering Ammattisukellustyöt Oy), kun Hankoniemen poihjoispuolella tehtiin vedenalaisetsintää Riilahden 1714 taistelun tapahtumapaikan selvittämiseksi.

Metsäläntien ampumaradan jäännökset (Kivirakenteet)
Moderni; Kohde sijaitsee Keskuspuistossa Metsäläntien ja Keskuspuistontaival -nimisen tien risteyksen kaakkoispuolella, tien laidalla.
Kohteessa on noin 30 m pitkä kivimuuri, kaivanto ja maavalli, jotka liittyvät paikalla sijainneeseen ampumarataan. Metsälän tien pohjoispuolella sijaitseva Maunulan maja liittyi ampumaratatoimintaan. Se rakennettiin 1914 ja sitä ovat käyttäneet suojeluskunta-maanpuolustusjärjestö sekä metsästysyhdistys. Metsäläntien pohjoispuolella on maastossa myös pohjoinen-etelä suuntaista maahan kaivettua taisteluhautaa, jota on käytetty maastoharjoituksissa. Majan ympäristössä, sen pohjoispuolella on ollut myös muita ampumaratoja. Alue toimi mm. harjoitusampumaratana Helsingin olympialaisissa 1952. Ampumaratatoiminta päättyi 1962.

Suopelto (1000052702) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Metsänkulmassa Suopellossa länteen antavan kallioisen ja metsäisen alueen länsipäässä tilan pihapiirissä ja sen välittömässä ympäristössä.
Kohteessa on havaittu vuonna 2016 runsaasti erilaisia arkeologisia jäännöksiä, kuten kiviaitoja, kuoppia ja röykkiöitä. Havaitut jäännökset sijoittuvat suhteellisen tyypillisesti historiallisen ajan maatalouselinkeinoon liittyvälle asutuspaikalle, sen lähelle ja ympäristöön.
Historiallisten karttojen perusteella paikalla ei vaikuta olleen asutusta 1700-1800-luvun
taitteessa tai 1800-luvun puolivälin tienoolla. 1920-luvun kartalla paikan tienoville vaikuttaisi olevan jo merkitty piste asutusta kuvaamaan. Kyseessä on todennäköisesti 1800-luvun loppupuolella tai 1900-luvun alussa perustettu torpanpaikka. Torppa vaikuttaisi itsenäistyneen myöhemmin maatilaksi.

Ursinin uimalaitos (Puurakenteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingissä Eiran kaupunginosan rannassa Hernesaaren itäpuolella ja Merisatamasta länteen.
Puisia rakenteita merenpohjassa liittyen Ursinin uimalaitokseen. Rakenteita havaittiin 2019 tehdyssä Merisataman vedenalaisinventoinnissa noin 40 x 40 metrin alueella. Lisäksi puutavaraa on levinnyt pohjaan myös etäämmälle rannasta. Uimalan perustukset näkyvät pohjassa selkeästi viistokaikuluotauksessa. Rakenteista on ainoastaan luotauskuva, visuaalista tarkistusta ei ole tehty.
Kauppias Julius Tallberg rakennutti vuonna 1887 ensimmäisen kaikille kaupunkilaisille tarkoitetun uimalaitoksen Merisatamaan. Uimalaitos purettiin huonokuntoisena ja vuonna 1900 valmistui uusi uimala alkuperäisestä sijainnista länteen olevalle kallioniemekkeelle. Uimalaitoksen uudeksi nimeksi tuli Helsingin uimalaitos, mutta kaupunkilaiset kutsuivat sitä edelleen Ursinin uimalaitokseksi. Uimalaitos toimi vuoteen 1933 tai 1934 saakka, jolloin sen toiminta kiellettiin ilmeisesti saastuneiden vesien takia.

Krogars torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1841 pitäjänkartalle ja vuoden 1883 kartalle on merkitty Krogars -niminen torppa. Vuoden 1841 pitäjänkartalle torppa on merkitty Kuninkaan tien pohjoispuolelle, alueelle, joka vaikuttaa nykyisin voimakkaasti muokatulle ja tasatulle alueelle. Vuoden 1883 kartalle torpan rakennuksia on merkitty myös Kuninkaantien pohjoispuolelle. Kuninkaantien pohjoispuolella todettiin kuoppa (5 x 5 m), joka voisi kokonsa ja tyyppinsä puolesta olla kellarin jäännös. Tästä länteen todettiin kiviperustukset (15 x 15 m), yksi kerros suurehkoja lohkokiviä. Näillä kohdin on ollut rakennuksia vielä vuoden 1962 peruskartalla. Todennäköisesti maastossa havaitut jäännökset liittyvät kyseiseen rakennusvaiheeseen.

Rödhälls (Asuinpaikat)

Sandbacka (1000035778) (Asuinpaikat)

Rosenlunds (Asuinpaikat)

Laurinlahti (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Espoon saaristossa Laurinlahden edustalla Laurinlahden venesataman pohjoispuolella.
Veneen hylky, jonka pituus on 4-5 metriä. Hylky on paikannettu viistokaikuluotaamalla. Luotauskuvassa veneessä näkyy kaksi tuhtoa.
Vene löytyi sattumalta luotausta tehdessä.

Broända krog (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1770 - 1771 (KA MHU B44:6/1-3 Broända) kartalla Pikkalanjoen ylittävän sillan eteläpuolelle Suuren rantatien länsipuolelle on merkitty peltotilkkujen ympäröivä krouvi. Paikalla on nykyisin 1800-luvun lopulla rakennettu ja myöhemmin laajennettu asuinrakennus.
Maastotarkastuksessa ei havaittu krouviin liittyviä jäännöksiä. Asuinrakennuksen ympärillä maanpintaa on tasattu ja muotoiltu niin, että krouvin aikaisia maakerroksia ei ole voinut säilyä. Nykyisen päärakennuksen pohjoispuolella kulkevan sisäänajoväylän ja Pikkalanjoen välillä on tasaisia alueita, jotka kairaushavaintojen perusteella ovat vanhoja peltoja. Maasto kohoaa melko jyrkästi päärakennuksen lounais-, länsi- ja luoteispuolella eikä näytä rakentamiselle sopivalta. Nykyisen päärakennuksen eteläpuolelle jää 1900-luvun pienehkö rakennus, joka on nykyisten omistajien mukaan jääkellari.

Ali-Kerava (Ytter Kärvoby) Nybacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; VUODEN 2013 INVENTOINTI: Nybackan mahdollisen kylätontin/ autiotilan keskikoordinaatti oli merkitty metsäalueelle aivan VT4 moottoritien itäpuolelle, metsäalue rajoittuu idässä Norra-Nybackan tilaan. 1702 kartan peltoalueet ovat yhä viljelyksessä ja kuuluvat Norra-Nybackan tilaan, tilan päärakennus on vuodelta 1890. Metsäalue kasvoi kuusikkoa ja oli hyvin kivikkoinen, mutta maastokäynnin yhteydessä paikalla ei havaittu selkeitä maanpinnalle erottuvia rakenteita. 1702 kartassa näkyvät peltokuviot viittaavatkin enemmän nykyisen Norra-Nybackan tilan alueelle, mitä ei tarkistuskäynnin yhteydessä ehditty tarkastaa. Alueelle ei tehty rajausta.
Sijainti on tarkistettava.

Kaitajärvi (1000053633) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Lohjan pohjoisosassa Kaitajärven itärannassa Ylivedettävä-kannaksesta noin kilometrin koilliseen.
Limisaumaisen puuveneen hylky rannan tuntumassa. Runko on kohtisuoraan rantaviivaan nähden. Vene on pohjassa ulkopohja ylöspäin ja osittain pohjamutaan painuneena. Hylyn rannan puoleinen pääty on noin 2 metrin päässä rantaviivasta ja arviolta 30-40 cm syvyydessä (havainnointihetkellä 2024). Hylyn syvemmässä vedessä olevaa päätyä ei voi nähdä huonon näkyväisyyden aikaan, sillä ranta syvenee varsin voimakkaasti. Oletettavasti veneen syvemmällä oleva pää lienee 2-3 metrin syvyydessä. Hylyn pituus saattaa olla 4-5 metriä.
Rannan puoleinen pää vaikuttaa levinneen ja painuneen mutaan mahdollisesti jäiden vaikutuksesta, selkeää keulan tai perän muotoa ei ole nähtävissä. Veneen ulkopohjassa näyttää olevan 2 tai 4 veneen pituussuuntaista 5-6 cm leveää ja 2-3 cm paksua listaa. ilmoittaja arvelee, että ne voivat liittyä veneen vetämiseen kannaksen yli.
Vene havaittiin kanoottimatkalla.

Kulosaaren silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingissä Kulosaaren ja Sörnäisten välillä Kulosaaren sillan pohjoispuolella.
Hajanaisia jäännöksiä puurakenteisesta sillasta salmen pohjassa. Viistokaikuluotauskuvassa erottuu pystyssä olevia paaluja ja hirsiarkun jäännös. Rakenteet nousevat pohjasta 1,3 - 2,8 metriä.
Kulosaaren puinen kääntösilta valmistui 1919. Silta oli käytössä 1957 asti. Sen pituus oli 630 metriä, josta 125 metriä oli perustettu maapenkereelle Kuorekarin alueella. Kuorekari oli pieni saari Kulosaaren ja Sörnäisten välillä. Sillan puuosan leveys oli 6,8 metriä, josta ajorataa oli 4,9 metriä. Sillalla kulkivat sekä autot että raitiovaunut. Sillan pohjoisreunalla oli 1,4 metriä leveä jalkakäytävä. Kuorekarin länsipuolella sillan keskivaiheilla sijaitsi rautainen kääntösilta. Sen länsipuolella oli puinen vahtitupa, jonka luona kerättiin sillan ylittäjiltä siltamaksut. Raideliikenne sillalla päättyi 1951. Uusi silta rakennettiin 1957 vanhan sillan eteläpuolelle.
Raitioliikennettä Helsingistä Kulosaareen oli ollut ennen Kulosaaren sillan rakentamista jo vuodesta 1910 alkaen. Raitiovaunut kuljetettiin höyrylautalla salmen yli Kulosaareen, joka oli itsenäinen kunta 1946 asti ennen Helsinkiin liittämistä.
Sillan rakenteiden jäännöksiä havaittiin 2024 viistokaikuluotaamalla tehdyssä vedenalaisinventoinnissa (NMG Oy). Selvitys tehtiin Kulosaaren ajoneuvosillan uudistamishankkeen valmistelun yhteydessä.

Tuomistonoja (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 400 metriä Hanko-Hyvinkää tiestä itään ja 270 metriä Tuomistonojan talosta pohjoiseen. Peltojen välissä kulkevan uoman molemmilla rannoilla sijaitsee kivistä kasattu kivipenkere. Penkere on paremmin säilynyt uoman etelärannalla.
Penkere on ladottu lohkotuista kivistä, kiviä on 3–4 kerrosta, kivet ovat lähes metrin halkaisijaltaan ja pienempiä. Penkere on korkeudeltaan metrin ja leveydeltään noin 5 metriä. Uoman kohdalla on nykyisen betoninen rumpu, mutta itse siltaa ei enää ole. Mahdollisesti itse silta on ollut puusta tehty ja lahonnut pois tai purettu. Silta on ilmeisesti tehty molemmin puolin uomaa oleville pelloille kulkemiseksi. Noin 15 metriä uoman eteläpuoleisesta siltapenkereestä kaakkoon on uoman laidalla hiekkapohjainen kumpare, jossa on kaksi kuoppaa. Pohjoisempi kuoppa on kooltaan 1,5x3 metriä ja syvyys noin metri ja kaksi metriä sen eteläpuolella oleva kuoppa on pyöreähkö kuoppa, joka on ympäröivän vallin päältä mitattuna halkaisijaltaan 4 metriä ja syvyydeltään 1,5 metriä. Kyseessä on luultavasti kellari/varastokuoppa.
Aluerajaus käsittää siltapenkereet ja kuopat. Kohde on luokiteltu muuksi kohteeksi, koska isojakokarttojen mukaan alue on ollut metsää vielä 1780-luvulla. Silta sekä kuopat ovat luultavasti 1800-luvulta, jolloin alue on raivattu pelloksi ja läheisyydessä oli torppia.

Skuruviken 4 (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pohjanpitäjänlahden pohjoisosassa Skuruvikenin itäosassa venesatama-alueella.
Satamassa on noin 45 metrin pituinen paalujono, jossa paalujen välimatka toisiinsa on 1,5 metriä. Paalut ovat pohjassa pareittain ja ne nousevat pohjasta 2,5 metriä. Paalujono liittyy mahdollisesti tukkilauttojen kiinnittämiseen. Ne voivat liittyä myös vanhempaan laiturirakenteeseen.
Skuruvikenin historiallisissa ilmakuvissa vuosilta 1946 ja 1949 alueella näkyy rannan lähelle kiinnitettyjä tukkilauttoja ja niitä ympäröiviä puomeja. Uittotoimintaa näkyy ilmakuvissa myös Pohjankurun satamassa paalujen sijaintipaikalta hieman pohjoiseen. Ks. https://kartta.paikkatietoikkuna.fi/ (ks. Skuruviken).

Byträsk (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kuoppa sijaitsee metsässä, pohjoiseen, kohti järveä laskevassa rinteessä. Kuopan koko on 3 x 3 metriä, syvyys 1 m. Kuopassa ei ole selkeitä valleja ja maa on kivistä. Kuoppa voi olla tervahauta tai hiekanottokuoppa. Kuopan ohi kulkeva polku on ollut tienä 1930-40-luvuilla.

Vargberget 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nordanvikin kylässä Vargbergetin eteläosassa, noin 100 metriä Nordanvikin peltoaukeasta pohjoiseen. Paikalla on kaksi nelikulmaista vallien reunustamaa kuoppaa alle 10 metrin etäisyydellä toisistaan etelä-pohjoissuuntaisesti.
Kuopat ovat kooltaan noin 3–4 metriä kanttiinsa ja ne ovat noin 1,5 metriä syviä. Vallit ovat puolisen metriä korkeat ja 1–1,5 metriä leveät. Alue on hiekkapohjaista mäntykangasta. Kuopat liittyvät luultavimmin paikalla olleeseen torppaan, jota ei ole merkitty historiallisiin karttoihin. Palsta, jolla kuopat ovat, on ilmeisesti kuulunut Nordanvikin eteläpuolella Sunnanvikin kylässä sijaitsevalle Snarsin tai Samuelsin talolle. Kuoppien eteläpuolella on lisäksi matalia kaivantoja noin 20x20 metrin alueella, ne vaikuttaisivat olevan hiekanottokuoppia.

Västergård (1000054252) (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siuntio koillisosassa noin 800 metriä Karhujärvestä itään, Liljekullantie kulkee noin 100 metriä pohjoispuolella. Alue on pääosin hiekkamoreenipohjaista mäntykangasta.
Kohteeseen kuuluu kolme vierekkäistä kuoppaa, jotka ovat mäen laen etelärinteessä. Kuopat ovat lähekkäin toisiaan. Isoin kuoppa on eteläisin, se on kooltaan 2 x 3 metriä ja sitä kiertää puoli metriä korkea ja metrin levyinen valli. Tämän kuopan pohjoispuolella on toinen kuoppa, joka on kooltaan noin 1,5 x 1,5 metriä ja syvyydeltään metri, tämän länsipuolella on kuoppa, johon on tuotu jätettä. Kuopan muoto on hieman epämääräinen, halkaisija on ehkä noin 2 metriä. Kuopissa on lisäksi eläinten kaivamia onkaloita ja hieman maakasoja. Isoimpaan kuoppaan tehdyssä koepistossa havaittiin ohut huuhtoutumiskerros, mutta ei nokea tai hiiltä.
Mäki, jolla kuopat ovat, on peltojen keskellä ja kuopat voivat liittyä asumiseen. Tosin mitään selvää näyttöä, että paikalla olisi torpan tai mäkituvan paikka ei historiallisista kartoista havaittu. Alue kuuluu Annilan kylään.

Uusikylä 2 (1000054253) (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 60 metriä Salmen ulkoilualueelle vievän tien länsipuolella olevalla pienellä mäellä. Mäen laidalla on kolme vallien reunustamaa kuoppaa, kooltaan noin 2 x 3 metriä ja niihin johtaa 2–2 metriä pitkä ja metrin leveä sisäänkäynti. Vallit ovat noin metrin korkuiset ja tasoittuvat ylärinteeseen. Kuopat ovat kellari/säilytyskuoppia, niissä ei näyttäisi olevan kivivuorausta, vaan ne ovat maahan kaivettuja ja aikoinaan sisältäneen puisia rakenteita. Kuopista kaksi on vierekkäin nykyisen voimajohdon eteläpuolella ja kolmas on näistä noin 25 metriä pohjoiseen. Kuopista eteläisintä on täytetty osittain kivillä. Kuopat liittyvät noin 300 metriä itään sijaitsevan Uusikylän talon toimintaan. Pellot ovat vielä 1970-luvulle asti ulottuneet mäen viereen, jossa kuopat ovat. Kuopat ovat todennäköisimmin 1800-luvulta.

Hästhagen (1000054716) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Arkeologian harrastaja on havainnut maassa tiilenpalan, palanutta kiveä ja runsaasti hiiltä, jotka voivat viitata historiallisen ajan arkeologiseen kohteeseen. Ilppari ILM33501.
Vuoden 2025 tarkastuksessa harrastajan kaivama koekuoppa avattiin uudestaan, mutta siitä ei havaittu kiinteää muinaisjäännöstä. Lähimaastossa on runsaasti 1900-luvun romua ja löytöpaikan vieressä on 1900-luvulle ajoittuvan maatalousrakennuksen perustus.

Ekbacka 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on kaksi osittain lohkokivistä kasattua raivausröykkiötä. Näistä läntisempi on muodoltaan pitkulainen ja hieman kaareva. Sen pituus on 16 metriä ja leveys 1–4 metriä, ollen leveimmillään lännessä. Röykkiön korkeus on noin 0,5 metriä, ja se koostuu 0,1–1,0 metrin kokoisista lohko- ja luonnonkivistä. Siitä noin 50 metriä itään on toinen raivausröykkiö. Se on suorakaiteen muotoinen ja kooltaan 4 × 1,5 metriä. Sen korkeus on 0,5 metriä ja se koostuu pääosin 0,3–1,0 metrin kokoisista lohko- ja luonnonkivistä.

Risuängen 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Maahan kaivettu kellarikuoppa. Kohde sijaitsee Porvoon Ilolassa, Risuniityntieltä 35 m koilliseen metsärinteessä. Kellarikuoppa on nelikulmainen, kooltaan 3x3 m, 1,5–2 m syvä. Alarinteeseen kuopan etelälaidalla on sisäänkäynti. Laidoilla erottuu maavalli. Kuoppaa on täytetty modernilla kotitalousjätteellä.
Kuopan sisällä laidoilla ja sisäänkäynnin kohdalla erottuu muutamia rakennekiviä, luultavasti osia kellarin seinistä. Kellarin laidoilla kasvaa pari isompaa koivua ja nuorempi mänty.

Kurkiskogen (Maarakenteet)
Historiallinen; Kurkiskogen-nimisen mäen länsireunassa, etelään viettävässä rinteessä, on muodoltaan neliskanttinen kuoppa, kooltaan noin 3 x 3 metriä. Yläreunassa ei ole vallia, alarinteessä on reilun metrin levyiset ja puolisen metriä korkeat vallit. Kuopan syvyys on noin metri. Maaperä on melko kivistä moreenia, alue kasvaa varttunutta sekametsää. Kyseessä voi olla varastokuoppa, kuopan eteläpuolella on peltoja ja metsän reunassa on kulkenut tieura, joka on yhdistänyt Kurkiskogenin länsi- ja itäpuoleiset pellot vielä 1970-luvulla.
Kuoppa on todennäköisesti melko nuori, aikaisintaan 1800-luvulta eikä ole arkeologisesti merkittävä, sen lajiksi on määritelty muu kohde.

Kotopelto-Kuoppamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Monsalan päärakennuksesta noin 200 m itään lounaaseen viettävällä peltorinteellä, jossa on selvästi erottuva töyry. Asuinpaikka on tutkittu asuntorakentamisen tieltä vuonna 2004. Löydöt poikkikirves, keihäänkärki, kynsitaltta, piitä, kvartsia, kourutaltta ja kivikirves. Kaksi esinettä Porvoon museon numeroilla 3597–3598.

Riihimäenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Etujärven länsipuolella järvenrannasta n. 70 m länteen pohjoiseen ja koilliseen viettävällä järvenrantapellolla. Löydöt hioimen kappale, palanut luu ja kvartsiesineet ja -iskokset. Kohde on kokonaan tutkittu.

Mankåker (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pellon ja metsän laitaa. Tutkittu loppuun. Löytöinä hiottu liuskeenpala, palanutta luuta, kvartsi-iskos.

Finns Folkshögskola sauna (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on sijainnut 250 m pohjoiseen Finnsinmäeltä, 250 m pohjoiseen Kauklahdenväylän risteyksestä. Löydöt kirveen katkelma, liuske-esine ja kvartsia. Tulkittu 2004 inventoinnissa irtolöytökohteeksi.

Mosabacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Finnsintien länsipuolella noin 500 m pohjoiseen Kauklahdenväylästä. Löytöinä Kiukaisten tyypin kirves ja kvartsi-iskoksia. Kohde on tulkittu 2004 inventoinnissa irtolöytöpaikaksi.

Hemkärr 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee peltokumpareella Forsbackantien länsipuolella noin 750 m Espoon kartanosta pohjoisluoteeseen. Löytöinä keramiikanpala, kvartsitaltta ja kvartsi-iskoksia. Koekuopituksessa 2005 paikalta ei tavattu mitään merkkiä muinaisjäännöksestä.

Träskby (Järvikylä) Lillguss Storåker (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde on sijainnut Mankinjoen pohjoispuolella peltokumpareella, joka on hävitetty hiekanotossa. Tutkittu ja tuhoutunut kokonaan. Löydöt keramiikkaa, kvartsi- ja pii-iskoksia, piipaloja, kvartsiesineitä, palanutta luuta, savitiivistettä, kivikirveitä, kiviesineiden katkelmia, hioinkiviä, suippohamaraisen reikäkiven katkelma, pyöreä reikäkivi, pronssikierukka.
Luuaines nauta (Bos Taurus), vuohi/lammas (caprinae sp.), sika (Sus Scrofa).

Järtbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on sijainnut Järtbackan (peruskartalla Järpbackan) metsäisen mäen etelärinteellä. Suurimmaksi osaksi soranoton tuhoama.
Löydöt kirveen teelmän kappale, nelisivuisen oikokirveen kappale, nuorakeraamisen saviastian pala, hiiltä, kirveen kappale, keramiikkaa (I:1) kvartsia, tasataltta.

Mäntymäki (49010039) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Näkinkylässä, Sisämaantien 21 kohdalla, Mäntymäen ja Skogshyddanin talojen pihamaalla. Löydöt nuorakeramiikkaa, oikokirveen katkelma, kvartsi-iskoksia, palanutta luuta.
Koekaivauksessa 2022 todettiin, että paikalla ei ole enää säilynyttä muinaisjäännöstä.

Gumböle pohjoinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltoalueella. Loppuun tutkittu, nykyisin moottoritien alla. Löydöt kourutaltta, kvartsiesineitä ja kvartsi-iskoksia.

Hägerbäck (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka itään viettävällä peltorinteellä. Sijainti Turun moottoritien ja Nupurintien välissä Myllärintien länsipuolella. Etäisyys Turun moottoritiestä on 300 m ja Myllärintiestä 100 m. Löydöt kaksoiskourutaltta ja kvartsi-iskoksia.
Vuoden 2005 koekaivauksissa ei havaittu kiinteitä rakenteita. Pellon kyntökerroksessa olleet löydöt, kiviesineen katkelma, kvartsiydin ja iskokset, löytyivät vain noin 30 neliömetrin laajuiselta alalta.

Morby (Muurala) Teir/Lilltorp (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Etelään viettävällä pellolla sijainnut asuinpaikka, joka rajoittuu etelässä ja lännessä Espoonväylään, idässä Muuralantiehen ja pohjoisessa Espoontiehen. Löydöt keramiikkaa ja kvartsi-iskos, kvartsiesineitä ja piiesineitä sekä pronssinen apostolilusikan varsi.

Palotie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka puutarhassa Palotien ja Kuurinniityntien kulmauksessa. Löytönä tyypillistä kampakeramiikkaa (KM 13297)

Övre Lövkulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Nupurintien ja Pitkänniityntien kulmauksessa olevalla pellolla. Löytöinä keramiikkaa, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia.

Risbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kehä III ja Kuninkaantien välissä ollut alue. Löytöinä keramiikkaa, oikokirves ja kvartsia.

Hasselbacka (49010067) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Itään ja kaakkoon viettävää puutarhaa ja peltoa. Löydöt pääosin Kehä III ja Kuninkaantien välissä virranneen puron varrelta. Löytöinä kvartsia, kvartsiitti-iskos ja piitä.

Jorf (49010068) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on sijainnut Jorvin sairaalasta n. 110 m etelään, aivan Karvasmäentien pohjoispuolella. Löydöt keramiikkaa, Jäkärlän tyypin kirves, kiviesineiden katkelmia, kvartsikaapimia ja esineitä, kvartsi-, kvartsiitti- ja pii-iskoksia, palanutta luuta ja kuonaa.

Bolarskog 2 (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde on sijainnut Puolarmetsän sairaalasta 470 m pohjoisluoteeseen, Puolarmaarin asuntoalueen pohjoispuolella metsärinteessä. Paikalla olevan hiekkakuopan reunasta on löydetty naarmupintaista keramiikkaa ja palanutta savea. Asuinpaikka on todennäköisesti tuhoutunut kokonaan hiekanotossa.

Bolarskog 1 (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee nykyisen Puolarmetsän sairaalan kohdalla ja on todennäköisesti tuhoutunut kokonaan. Löytöinä epineoliittista keramiikkaa, kvartsi-iskoksia, savitiivistettä, palanutta luuta, kuonaa ja hihnanjakaja.

Björnbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsi vanhassa hiekkakuopassa. Nykyisin paikalla on rakennuksia. Asuinpaikka on ilmeisesti tuhoutunut täysin rakennustöissä. Löydöt vasarakirves ja nuorakeramiikkaa.

Lintuvaara (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on sijainnut omakotitalon tontilla, puutarhamaassa. Paikalta todettu liesi ja löytöinä hioin ja pala nuorakeramiikkaa. Tonttia on tutkittu rakentamisen takia 1997, mutta mitään merkkiä muinaisjäännöksestä ei tavattu. Todennäköisesti kyseessä on sisävesistön varressa sijainnut pienialainen ja vähälöytöinen nuorakeraaminen asuinpaikka.

Kivikautinen; Kohde on sijainnut Vanhan Hämeenkyläntien 54 kohdalla tien lounaispuolella. Löytöinä vasarakirveen kanta (KM 14095), piikaavin ja kvartsi-iskoksia. Alue on nykyisin täysin rakennettua ja asuinpaikka on kokonaan tuhoutunut.

Jätteberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde on sijainnut Bassbackenin kalliomäen laen lounaiskärjessä. Röykkiön luonne on epävarma ja se on ollut jo 1950 kokonaan hävitetty.

Juhanila (49010094) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde on sijainnut Mankkaalla Kokinkyläntien luoteispuolella, Aapontie 1:n kohdalla olevalla omakotitalotontilla. Paikalta tunnettu röykkiö on tutkittu 1949 ja se on hävitetty kokonaan talon rakentamisen takia.

Bredvik (49010098) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde on sijainnut Laajalahdessa, Muolaansuon koillisreunassa, Muolaantieltä runsaat 100 m luoteeseen. Paikalla on ollut kaksi röykkiötä, jotka on tutkittu 1954. Röykkiöt olivat löydöttömiä.

Bosmalm (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsi Suvimetsän ja Henttaanmetsän välisessä hiekkaisessa laaksossa Malminmäen koillispuolella, Puolarmetsän sairaalasta 1,2 km pohjoisluoteeseen, ulkoilutien länsipuolella. Paikalla on tehty useita kaivauksia 1980-luvulla. Kohde on kokonaan tutkittu.

Kirskunmäki (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Asuinpaikka on sijainnut vanhan Kehä III ja Turun moottoritien liittymän koillisenpuoleisen mäen laella. Löydöt keramiikkaa, kvartsi-iskoksia, kvartsiesine, palanutta luuta, kuonaa ja savitiivistettä.

Rastasmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Karakallion koillispuolella, Leppävaaran kartanosta 330 m länsilounaaseen, metsäalueen pohjoisosassa olevalla 60 x 30 m:n laajuisella kalliopaljastumalla. Röykkiö on halkaisijaltaan 4 m. Ei löytöjä, kiinteänä rakenteena palanut hirsikehikko.

Lukukallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Mankkaan Lukupuron pohjoispuolella, Lukutien ja Kokinkyläntien risteyksestä 190 m luoteeseen ja Lukupurosta 180 m koilliseen. Kallion lounaisreunassa, pienessä matalassa kallionotkelmassa on todettu nelisivuinen latomus (2 x 2 m), jonka päälle on kasattu kiviä. Jäännös on tutkittu 1990, mutta sen luonne jäi epäselväksi.

Vapaaniemi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde on sijainnut Suomenojasta 160 m itään ja Kalastajantien ja Tiistilänraitin risteyksestä 200 m länteen. Paikka on kallioalueen lounaisreunalla, korkeimman kallionyppylän laella. Laelta todettu röykkiö (4 x 3,5 m) on tutkittu kokonaan 1990. Löytöinä palanutta luuta ja hiiltä. Röykkiö on entistetty tutkimusten jälkeen, mutta mahdollisesti hajotettu myöhemmin.

Kannelmäen asema (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1960 havaittu ja vuoden 1962 inventoinnissa tarkastettu muinaisjäännös on aikoinaan sijainnut metsä- ja peltomaastossa, mutta on tuhoutunut kokonaan Martinlaakson radan, Kannelmäen aseman ja muun rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1974 suoritettujen kaivausten yhteydessä löydettiin pääasiallisesti kvartsi-iskoksia ja pääteltiin kohde kokonaan tuhoutuneeksi.

Kartanonkylä 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde löydettiin vuonna 1960 ja tarkastettiin vuonna 1962 tehdyn arkeologisen inventoinnin yhteydessä. Hiekkakuopan pohjoiskulman seinämässä oli liesikuoppa. Mitään esinelöytöjä ei todettu. Kohde on todennäköisesti tuhoutunut alueen rakentamisen yhteydessä.

Kivikautinen; Vuonna 1961 löydettiin ja vuoden 1962 inventoinnissa tarkastettiin peltomaan reunalla, Malminkartanon kartanon ja Helsingin yliopiston kurssikeskuksen eteläpuolella oleva kivikautinen asuinpaikka.
Malminkartanon tallin eteläpuolelta, vuoden 1962 pellon reunasta, nykyisen ulkoilureitin kohdalta, on löytynyt useita kivikauden esineitä, liuskesiimanpaino, nelisivuisen kirveen kantakatkelma, kvartsiittikaapimia ja -iskoksia. Löydöt viittavat selvästi asuinpaikan olemassaoloon, joka kuitenkin on ilmeisesti sijainnut ylempänä mäessä, entisen kotitarvesahan ja nykyisen hevostallin alueella. Paikalla on suoritettu laajoja maansiirtotöitä, joten kohde on todennäköisesti tuhoutunut.
Vuoden 2007 inventoinnissa tehtyjen havaintojen perusteella vaikutti siltä, että pieni osa asuinpaikkaa saattaisi olla säilynyt tallin lounais- ja pohjoispuolella kulkevien kävelyteiden risteyksessä. Paikalla on heikko terassi, joka jatkuu asuinpaikan taustalla luoteeseen. Vuoden 2009 koekuopituksessa ei kuitenkaan havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Kartanonkylä 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiekanottoalueelle jääneeltä metsäkielekkeeltä, entisen Vanhan Nurmijärven (nyk. Malminkartanontien) koillispuolelta oli vuonna 1960 löydetty ja vuoden 1962 inventoinnissa tarkastettu kivikautinen asuinpaikka, josta löytöinä saatiin nuorakeraamisia saviastianpaloja.
Meilahden yhteiskoulun arkeologian kerho suoritti kaivauksia alueella vuosina 1962-66.
Vuonna 1971 kohteesta noin 300 metriä itään sijaitsevassa Malminkartano 1:ssä suoritettiin arkeologiset kaivaukset Työvoimaministeriön vastaanottoasuntolan rakentamisen takia. Tämän kaivauksen läntiset koekaivausalueet viemärikaivannon takia sijaitsivat Kartanonkylä 2:n itäpuolella 50-100 metrin etäisyydellä.
Kohdassa tehtiin pieni koekaivaus vuonna 1972 vesilaitoksen kaivannon takia.
Tutkimustulosten perusteella kysymyksessä oli hiekanotossa pääosin tuhoutuneen kivikautisen asuinpaikan itäreuna.

Oulunkylän kartano (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alun perin peltomaalla sijaitseva mahdollinen nuorakeraaminen asuinpaikka, josta on löytöinä saatu pellolta 1879 vasarakirves. Vuoden 1962 inventoinnissa löydettiin kvartsi- ja kvartsiittiaineistoa sekä alkeellinen kirves. Vuonna 1988 suoritetuissa koekaivauksissa ei todettu enää asuinpaikan merkkejä. Kohde on ilmeisesti kokonaan tuhoutunut Oulunkylän kuntoutussairaalan ja siihen liittyvän puistoalueen rakentamisen yhteydessä.

Kivikautinen; Välittömästi Vanhan Nurmijärventien, tässä kohdassa nykyisen Malminkartanontien, pohjoispuolella sijainneen vanhan hiekkakuopan eteläreunalta löydettiin vuonna 1961 23 metrin korkeudelta mm. tyypillistä kampakeramiikkaa. Löydöt: KM 14911:10-14, 15155:1-4, 15152:1, 15145:1-6. 100 metriä koilliseen löytyi kuoppaliesi. Kohteet tarkastettiin vuoden 1962 inventoinnissa.
Vuoden 1962 löytöpaikan pohjoispuolella suoritettiin vuonna 1971 arkeologinen kaivaus Työvoimaministeriön vastaanottoasuntolan rakentamisen takia pelto- ja metsäalueilla. Kaivausalue sijaitsi pääosin nykyisin Kartanonmetsäntien eteläpäässä ja sen länsi- ja luoteispuolilla viheralueella ja myöhemmin rakennetulla asuinalueella. Alueelta löydettiin liesiä ja esineistöä, mm. joitakin nuorakeraamiseen aikaan ajoittuvia keramiikanpaloja.
Välittömästi vuoden 1971 pääkaivausalueiden eteläpuolella, edelleenkin silloisen Vanhan Nurmijärventien pohjoispuolella, vanhan hiekkakuopan pohjoisreunassa suoritettiin vuonna 1976 arkeologinen kaivaus uuden Malminkartanontien rakentamisen takia. Metsäalueelta ei löydetty liesiä tms., mutta esineistöä tuli tasaisesti. Keramiikka ajoittui edellisiä kohtia vanhemmaksi tyypilliseen kampakeramiikkaan ja ehkä hieman sen jälkeiseen aikaan.
Kohde on kokonaan tuhoutunut erilaisten rakennustöiden takia.

Valtion rautateiden ent. hiekkakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1960 löydettiin kyseinen kohde, joka tarkastettiin vuoden 1962 inventoinnin yhteydessä. Silloisen hiekkakuopan reunoilta havaittiin liesi ja talteen otettiin tyypillistä kampakeramiikkaa ja iskoksia. Nykyisin kohdalla on tie ja uusia rakennuksia sen molemmin puolin.

Vartiosaari (91010027) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Aikaisempi rekisteritieto: Kalliolla sijaitseva hautakumpu? Vartiosaaressa Asuntosäästäjät Oy:n omistamalla alueella.
Röykkiötä ei ollut enää olemassa kohdetta tarkastettaessa vuonna 2015. Paikalliset kohteen tunteneet asukkaat eivät olleet löytäneet sitä myöskään joitakin vuosia aiemmin. Kohteesta on paikallisen asukkaan muistelu vuodelta 2015: "Där fins en forngrav. Det var helt synlig stenhög liten, högst 2 meter hög. Se sijaitsi saaren keskiosan peltojen ja etelärannan Jannebergin huvilan välisellä mäellä. Röykkiöstä oli ilmoitettu ilmeisesti 1950- 1960-luvuilla museoviranomaisille. Se on merkitty vuoden 1962 Helsingin pitäjän kiinteät muinaisjäännökset -inventoinnin karttoihin ilman muuta tietoa. Se väitetään tarkastetun vuonna 1969, mutta tarkastuskertomusta ei ole Museoviraston arkistossa.
Kyseessä on luultavasti ollut jokin muu kuin hautaraunio.

Malminkartano Rukkila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ns. Malminkartanon mäen koillisreunassa sijaitsevan kiviröykkiön ympäristön tutkiminen käynnistettiin vuonna 1986 aluetta koskevien rakentamissuunnitelmien takia. Röykkiö sijaitsi Mätäjoen lounaisrannalla, metsäisessä rinteessä, josta ei aikaisemmin tunnettu merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta, vaikka niitä oli todettu sekä mäen pohjois- että länsiosasta. Koekaivaukset toteutettiin koeojien avulla 120 x 250 m:n laajuisella alueella ja havaittiin paikalla olevan noin 400 m2:n alueella kivikautis-varhaismetallikautista asuinpaikkaa. Löytöinä saatiin saviastianpaloja, liuskeinen nuolenkärki ja taltan katkelma, hiiltyneitä pähkinänkuoria sekä kvartsi-iskoksia. Röykkiön lisäksi ei todettu muita kiinteitä rakenteita.
Vuonna 1987 kaivauksia jatkettiin edellisen vuoden koekaivausten perusteella. Saviastianpalat olivat pääasiallisesti nuorakeramiikkaa ja epineoliittista keramiikka, minkä lisäksi saatiin löytöinä kaksi kvartsikaavinta ja hioin sekä jälleen runsaasti hiiltyneitä pähkinänkuoria. Kiinteät rakenteet keskittyivät hiekkaisen mäen tasanteen itäosiin, josta myös suurin osa löytöjä oli peräisin. Tältä alueelta tavattiin melko yhtenäinen likamaa-alue ja useita paalunsijoja, jotka näyttivät liittyvän likamaa-alueeseen. Asuinpaikka saatiin tutkittua kokonaisuudessaan.

Hakkilan tienhaara (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hakkilan tienhaaran asuinpaikka sijaitsee Malmarintien, Kaskelanrinteen, Lahdenväylän ja Kalkkikalliontien risteyksessä. Koko asuinpaikka on Malmarintien ja Kaskelanrinteen eteläpuolella. Kivikaudella asuipaikka on sijainnut etelään viettävällä hiekkarinteellä. Vuoden 2000 inventoinnissa asuinpaikka todettiin tuhoutuneeksi.

Nissbacka (92010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Nissbackan asuinpaikka on sijainnut Keravanjoen entisellä jokitörmällä, runsaat sata metriä joen nykyisestä rannasta länteen Sipoontien molemmilla puolilla. Kivikaudella se on ollut itään ja kaakkoon viettävä rinne. Asuinpaikalla on tehty useita kaivauksia.
Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka vaikuttaa tuhoutuneelta. Sipoontie kulkee asuinpaikan ylitse, Sipoontien pohjoispuolella rinne nousee jyrkästi, tien eteläpuolella taas on pysäkki tien levennyksineen ja rinne laskee täällä jyrkästi joelle päin.

Asola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asolan asuinpaikka jakaantuu pohjoiseen ja eteläiseen osaan. Asuinpaikan pohjoisosa on sijainnut Koivukylän puistotien ja Asolantien välissä olevan hiekkakuopan pohjoisreunalla. Tämä alue on osittain tuhoutunut ja osittain tutkittu kaivauksin. Asolan asuinpaikan eteläosa on sijainnut Norkkokujan länsipäässä. Paikalla on ollut hiekkakuoppa, jonka koillisreunassa asuinpaikka on sijainnut. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että tällä paikalla on nykyisin kerrostaloja. On mahdollista, että hiekkakuoppien reunoilla on vielä pieniä paloja säilynyttä muinaisjäännöstä.

Åby (92010025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Åbyn asuinpaikka on sijainnut Piispankyläntiestä itään Åbyn teollisuusalueen kohdalla. Paikalla on aikaisemmin ollut peltoja ja hiekkakuoppa, pellot ovat viettäneet itään Vantaanjoelle päin. Asuinpaikalta on löytynyt runsaasti kvartsiesineitä ja -iskoksia sekä kiviesineen kappalee KM 15772 ja 15825. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että kohteen päälle on rakennettu Åbyn teollisuusalue. Asuinpaikka on siis täysin tuhoutunut.

Åberg (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Åbergin asuinpaikka on sijainnut Piispankyläntiestä itään ja Åbyn teollisuusalueesta etelään. Paikalla on ollut aikaisemmin peltoa, joka on viettänyt itään Vantaanjoelle päin. Asuinpaikalta on löytynyt tasataltta, primitiivinen kirves, runsaasti kvrtsiesineitä ja -iskoksia KM 15826. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että kohteen päälle on rakennettu Åbyn teollisuusalueen toimistoja, joten se on täysin tuhoutunut.

Varisto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Variston asuinpaikka on on ollut osaksi hiekanottoalueella ja osaksi asuntoalueella. Hiekanottoalue on nykyisin tasoitettu ja siitä on tehty asuntoaluetta. Asuinpaikalla on suoritettu pelastuskaivauksia. Vuoden 2000 inventoinnissa asuinpaikalla käytiin pikaisesti ja todettiin, että paikalla on nykyisin rivi- ja omakotitaloja.

Etelä-Vantaa 1-2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Etelä-Vantaa 1:ksi nimetty kivikautinen löytöpaikka sijaitsi metsänreunassa, peltoalueen pohjoisreunassa ja on ilmeisesti ollut eteläisin osa ns. entisen Sandströmin hiekkakuopan (Etelä-Vantaa 2) kivikautista asuinpaikkaa. Paikka tutkittiin vuonna 1971 Martinlaakson radan rakentamisen takia. Kysymyksessä oli pienialainen hiekkakieleke, jonka alapuolella ja sivuilla alkoi savimaa. Kaivauksen yhteydessä todettiin hiekassa joitakin likamaaläikkiä, mutta ei varmaa kulttuurimaata tai jälkiä kiinteistä rakenteista. Löytöinä saatiin muutamia nuorakeraamisen saviastian paloja, kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta.
Etelä-Vantaa 2 on ns. Sandströmin hiekkakuopan länsipuolelta todettu kivikautinen asuinpaikka, joka löydettiin hiekkakuopan reunassa olevan, osittain tuhoutuneen liesikiveyksen ja kvartsi-iskosten perusteella. Koillis-lounaissuuntainen hiekkakuoppa oli kaivettu noin 350 m länteen Mätäjojasta sijaitsevan soramäen itäreunaan. Kysymyksessä oli mäntyä kasvava niemeke, jota pellot muualta paitsi lounaispuolelta ympäröivät. Asuinpaikalta voitiin esinelöytöjen (kiviesineitä ja niiden katkelmia, kvartsi- ja kvartsiittiesineitä ja -iskoksia, saviastianpaloja ja palanutta luuta) perusteella todeta ainakin kaksi asutusvaihetta, varhaiskampakeraamisen kulttuurin vanhemman vaiheen ja nuorakeraamisen kulttuurin aikainen, minkä lisäksi saatiin paloja yhdestä epineoliittisesta astiasta. Kiinteinä rakenteina todettiin kivettyjä ja kiveämättömiä tulisijoja, kivetty paalunsija sekä jälkiä mahdollisista asumuksenpohjista. Kiinteät muinaisjäännökset ja esinelöydöt keskittyivät pääasiallisesti tutkitun alueen pohjoisosaan, joka oli maastollisesti korkeimmalla ja jota pohjoisessa ja lännessä rajoitti luontainen kivikko. Ilmeisesti pääosa asuinpaikasta oli tuhoutunut jo hiekanotossa ja sen jäljellä oleva osa saatiinkin tutkittua kokonaan kaivausten yhteydessä.
Etelä-Vantaa 1-2:n kivikautiseen asuinpaikkaan liittynee myös Veikko Lehtosalon vuonna 1965 toteama ja Husbacka I:ksi nimeämä kivikautinen asuinpaikka heti Helsingin rajan koillispuolella, noin 20 m:n korkeuskäyrän yläpuolella peltorinteessä, josta oli löydetty kvartsia ja pala piitä. Kaivauksen yhteydessä alueella tehtiin peltopoimintaa ilman, että olisi löydetty muutamien kvartsi-iskosten lisäksi varsinaisia asuinpaikan merkkejä.

Solkulla (92010030) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka pellolla, pienen puron rantarinteellä. Löydöt tasataltan katkelma, keihäänkärki ja iskoksia. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka vaikuttaa tuhoutuneelta paikalle rakennetun Vaskivuorentien ja kerrostalojen takia.

Jönsas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Jönsaksen laajalla asuinpaikka-alueella on suoritettu kaivauksia useaan otteeseen 1961–1991. Vaikka osa muinaisjäännöksestä oli tuhoutunut jo 1900-luvun alussa käynnistetyn hiekanoton takia, paikalla voitiin toteuttaa tähän mennessä laajimmat asuinpaikkakaivaukset Suomessa (tasokaivauksin tutkitun alueen laajuus noin 8300 m2, koekaivauksin ja fosfaattikartoituksin tutkitun alueen laajuus 30 000 m2).
Jönsaksessa on merkkejä esihistoriallisesta asutuksesta Suomusjärven kulttuurin ajoista aina esiroomalaisella rautakaudelle saakka. Kiinteinä rakenteina paikalta on tutkittu mesoliittiselle kivikaudelle ajoittuvat punamultahautakalmisto (23 hautaa) ja kodanpohja, nuorakeraamisen kulttuurin aikaiset kalmisto (viisi hautaa), asunnonpohjat ja mahdollisesti tämänaikaiset paalunsijat sekä eriaikaiset noin 70 tulisijaa. Asuinpaikan löytöaineisto käsittää noin 15 000 löytönumeroa.
Laajan asuinpaikka-alueen eri osia on nimitetty kaivauskertomuksissa Jönsas-idäksi, Jönsas-pohjoiseksi ja Jönsas-länneksi sen perusteella, miten ne sijoittuvat paikalla olleeseen hiekkakuoppaan nähden. Lisäksi asuinpaikan v. 1982 tutkittua koilliskulmaa on nimitetty Jönsas-asemaksi ja osaa Jönsas-pohjoisesta Paalutorin alueeksi.
Asuinpaikan kaakkoispuolella, nykyisen ratalinjan kohdalla on sijainnut ns. Palmun–Etelä-Vantaa 3:n–Mätäoja III:n asuinpaikka, joka esiroomalaisella rautakaudella lienee muodostanut osan Jönsaksen tämänaikaista asuinpaikkaa. Palmun em. asuinpaikka on kuitenkin varhaiskampakeraamiselta osaltaan selkeästi rajautuva kokonaisuus ja saanut siksi oman numeron muinaisjäännösrekisterissä (092 01 0032), vaikka se on inventointikertomuksessa ja vuonna 1980 painetussa suojelukohdeluettelossa katsottu osaksi Jönsaksen muinaisjäännöskokonaisuutta.
Jönsaksen-Palmun esihistoriallinen asuinpaikka- ja kalmistoalue voidaan katsoa totaalikaivetuksi lukuunottamatta sitä osaa, joka oli tuhoutunut hiekanotossa jo ennen kohteen toteamista muinaisjäännökseksi. Tutkimusten jälkeen paikalle on rakennettu Martinlaakson rata, Myyrmäen asema ja Myyrmäen aluekeskus. Muinaisjäännöstä on tuskin enää säilynyt miltään osin huolimatta siitä, että alueen koillisosa on kaavoitettu puistoalueeksi.

Etelä-Vantaa 3 (Mätäoja III) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Martinlaakson radan ja Myyrmäen aseman rakentamisen takia tutkittu kivikautis- varhaismetallikautinen asuinpaikka entisen Palmun talon pihapiirissä.
Palmun talon eteläpuolella olevasta Pitkäpelto-nimisestä pellosta oli löydetty kehdonjalaksenmuotoinen hakku KM 5611:2 ja talon luoteispuolella olevasta mäestä todettu hiekkakuopan profiilista, vuonna 1962 tutkittuja punamultahautoja ja kivetty liesi (Vantaa, Jönsas). Tämän johdosta paikalla tehtiin vuonna 1971 koekaivaus mahdollisen asuinpaikan toteamiseksi. Koekaivauksen yhdeydessä ei todettu varmoja esihistoriallisia rakenteita mahdollista rikkoutunutta tulisijaa ja likamaaläikkiä lukuunottamatta, mutta esinelöytöinä saatiin kvartsi-iskoksia, kivilaji-iskos ja varhaiskampakeraamisen saviastian (Ka I:1) paloja. Tutkimuksia jatkettiin seuraavana kesänä varsinaisina tasokaivauksina ja saatiin runsas varhaiskampakeramiikkaa, Morbyn keramiikkaa, kivi- ja kvartsiaineistoa sekä palanutta luuta käsittävä löytöaineisto.
Kaivauksin saatiin tutkittua paikalla oleva muinaisjäännös kokonaisuudessaan ennen radanrakentamisen aloittamista.

Vantaan sähkölaitos (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Röykkiöt ovat sijainneet Vantaan sähkölaitoksen alueella Halmekujan länsipäässä Havukoskella. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että röykkiöt ovat hävinneet. Ne ovat luultavast tuhoutuneet Vantaan sähkölaitoksen pihan korjauksessa.

Abrams (92010035) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Abramsin asuinpaikka on sijainnut osoitteessa Pohjois-Kaarelan tie 7 olevasta talosta länteen ja lounaaseen, Mätäojalle päin viettävässä melko jyrkässä peltorinteessä. Asuinpaikalta on löytynyt kaksi kivikirvestä KM 7756. Rinteessä on tehty kaivauksia vuonna 1972. Kaivaukset tuottivat niukan tuloksen. Tällöin todettiin, että mikäli asuinpaikkaa on vielä jäljellä, niin se on päärakennuksen mäkikumpareella, ei rinteessä. Vuoden 2003 tarkkuusinventoinnin perusteella asunpaikka todettiin tuhoutuneeksi.

Kopparnäs (92010036) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kopparnäsin asuinpaikka on sijainnut Pohjois-Kaarelan tie 7 olevasta talosta itään ja kaakkoon, talon lähellä olevilla pelloilla. Pellot viettävät länteen ja lounaaseen. Alueella on tehty kaivauksia vuonna 1972. Tällöin todettiin, että rinteessä ei ole kivikautista asuinpaikkaa, mutta asuinpaikka voi olla kaivausaluetta ylempänä Kopparnäsin päärakennuksen takana olevilla alueilla. Vuoden 2003 tarkkuusinventoinnissa ei löydetty mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Vanha Nurmijärventie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vanha Nurmijärventie -niminen asuinpaikka on sijainnut pellolla, nykyisin paikalla on tie. Vuonna 1973 tehtyjen arkeologisten kaivauksen jälkeen asuinpaikka on todettu kolmannen luokan muinaisjäännöskohteeksi.

Kuparimäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kuparimäen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vaskivuoren eteläpuolella, Mätäojasta noin 100 m itään olevalla peltoalueella, perunapeltona olevalla tasanteella ja sen luoteispuolella olevan peltoaukean reunassa.
Kohteella on tehty maastotutkimuksia 1970-luvulla sekä vuosina 2003–2004. Tutkimuksissa löydettiin vähäisiä merkkejä kivikautisesta toiminnasta, mm. kvartsi- ja pii-iskoksia sekä yksi pala mahdollista nuorakeramiikkaa. Kiinteitä rakenteita ei havaittu.
Huom! Vaskivuoren kvartsilouhos on erotettu vuonna 2008 omaksi muinaisjäännöskohteekseen, ks. kohde 1000 01 0596.

Raappavuoren urheilukenttä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Raappavuoren urheilukentän asuinpaikka on sijainnut Myyrmäen Urheilupuiston alueella. Se oli jo suurimmaksi osaksi tuhoutunut, kun arkeologiset kaivaukset aloitettiin kohteessa. Loputkin asuinpaikasta on tuhoutunut Urheilupuiston rakentamisen yhteydessä. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että kivikautinen asuinpaikka vaikuttaa täysin tuhoutuneelta.

Myllymäki (92010042) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Myllymäen asuinpaikka sijaitsee Isontammentien länsipuolella Kehä III:sta vajaat 100 m etelään. Asuinpaikka on pohjoiseen viettävällä rinteellä. Asuinpaikalta on löytynyt kourutaltta ja kvartsi-iskoksia, KM 6434:1 ja 15773. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että alueella kasvaa nykyisin lähinnä pensaita ja maaperä vaikuttaa jonkinverran sekoittuneelta. Koska paikka on kuitenkin rakentamaton, kivikautista asuinpaikkaa on mahdollisesti vielä jäljellä lähinnä teiden välissä.
Vantaan museon kesällä 2011 suorittamissa tutkimuksissa todettiin, ettei alueella enää ole suoljelua edellyttäviä kulttuurikerroksia. Koekuopituksessa talteen saadut löydöt olivat moderneja eikä mitään rakenteiisin viittaavaa löydetty.

Kilteri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kilterin asuinpaikka on sijainnut Rajatorpantien eteläpuolella ja rautatien länsipuolella, n. 400 m lounaasen Myyrmäen asemasta. Se on ollut viljlyspeltojen ympäröimän metsäsaarekkeen pohjoisrinteellä. Paikalla on tehty kaivauksia vuosina 1973–74, jonka jälkeen alueelle on rakennettu Fortumin toimistorakennus ja pysäköintialue.

Gröndal (92010046) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Gröndalin asuinpaikka sijaitsee Hämeenlinnanväylän ja Vaskivuorentien risteyksestä kaakkoon Taivalniityllä. Taivaltie on kohteen itäpuolella. Asuinpaikka on ollut aikaisemmin, ennen teiden rakentamista, mäntyjä kasvava hiekkaperäinen harju. Asuinpaikan eteläosassa on ollut hiekkakuoppa. Asuinpaikalla on tehty kaivauksia vuosina 1972 ja 1999. Asuinpaikka-alueelta on löydetty osittain tuhoutunut punamultahauta.
Vuoden 2000 inventoinnissa asuinpaikalla käytiin 5.10. jolloin siellä oli laajat rakennustyöt käynnissä. Rakentamisen ulkopuolelle jäi Vaskivuorentien ja rakennusalueen väliin jäävä havupuita kasvava Taivalniitty. Tämä alue vaikutti koskemattomalta mutta vuoden 2000 kaivausten mukaan tämä pohjoinen osa oli löydötön. Eteläisessä osassa saattaa olla vielä muinasjäännöstä jäljellä.
Vuonna 2016 tehdyn tarkkuusinventoinnin perusteella paikalla ei ole enää ehjää muinaisjäännöstä jäljellä.

Silvola (92010058) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Silvolan asuinpaikka sijaitsee Vantaanlaaksontien ja Kahluuniityntien välissä, Vaskivuorentien eteläpuolella. Se on aikaisemmin ollut puita kasvava hiekkarinne. Kohde on luultavasti suurimmaksi osaksi tuhoutunut teiden ja talojen rakennustöissä.
Osa asuinpaikasta on tutkittu kaivauksin vuonna 1939, löydöt KM 11156:1–43. Myöhemmin se on todettu kolmannen luokan muinaisjäännökseksi. Vuoden 2000 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikkaa on mahdollisesti vielä jäljellä pienessä metsikkössä teiden ja talojen välissä. Vuoden 2016 koekuopituksessa asuinpaikka todettiin tuhoutuneeksi.

Björkebergin allasalue 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Björkebergin allasalue 1 -niminen asuinpaikka sijaitsee Pyymossan lehdosta luoteeseen. Asuinpaikka on itään ja koilliseen antavilla peltorinteillä. Kohteen löydöt ovat kvartsi-iskoksia KM 21449. Vuoden 2000 inventoinnissa asuinpaikka todettiin hyvin säilyneeksi lukuunottamatta peltotöiden aiheuttamaa vahinkoa.
Vuoden 2016 koekaivauksissa todettu kokonaan tuhoutuneeksi.

Björkebergin allasalue 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Björkebergin allasalue 2 -niminen asuinpaikka sijaitsee Pyymossan lehdosta luoteeseen. Kohde on mäellä, jonka rinteet antavat lounaaseen ja länteen. Kohteen löydöt ovat kvartsi-iskoksia ja kaavin KM 21450. Vuoden 2000 inventoinnissa asuinpaikka todettiin hyvin säilyneeksi lukuunottamatta peltotöiden aiheuttamaa vahinkoa.
Vuoden 2016 koetutkimuksissa kohde on todettu kokonaan tuhoutuneeksi.

Björkebergin allasalue 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Björkebergin allasalue 3 -niminen asuinpaikka sijaitsee osoitteessa Koivurinne 21 olevan talon pihan etelänpuoleisella pellolla. Asuinpaikka on melko jyrkässä kaakkoon viettävässä peltorinteessä laakson länsipuolella. Mäen päällä kasvaa lehtipuita. Asuinpaikalta on löytynyt olkakirves ja kvartsiesine. Vuonna 2005 paikalle tehtiin koekuopitus, jossa ei havaittu mitään kiintään muinaisjäännökseen viittavaa.

Kilterinmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt ovat sijainneet mäenrinteellä noin 50 m Helsinki–Vantaankoski rautatien kallioleikkauksesta länteen ja Fortumin rakennuksesta etelään. Vuoden 2000 inventoinnissa röykkiöitä ei löydetty. Ne ovat todennäköisesti tuhoutuneet toimistorakennuksen parkkipaikan rakentamisen yhteydessä.

Ihantola (106010006) (Hautapaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1928 Ihantolan talosta 200 m kaakkoon sijainneesta hiekkakuopasta löytyi soranoton yhteydessä osa nuorakeraamista astiaa. Vuonna 1930 löytyi toinen pala samaa astiaa. Aarne Europaeuksen 1930 suorittamassa kaivauksessa ei havaittu enää mitään merkkejä hautauksesta. Nykyisin kuopan paikalla on lampi ja kohde on täysin tuhoutunut.

Pihlajarinne (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Kytäjärven etelärannalla, Hyvinkään ja Läyliäisten välisen maantien pohjoispuolella, Koirajoentien risteyksen kohdalla. Vuoden 2001 kaivauksissa todettiin, että asuinpaikka on tuhoutunut peltoviljyssä.

Punamultakallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 1,5 km Hirvijärveltä etelään, 1,4 km Kytäjältä Hirvijärvelle vievän tien länsipuolella. Paikka on Kaveton-lammen länsirannalla kesämökin saunan edustalla, noin 120 m mpy korkeudella rantakallioiden väliin kasautuneella hiekkamuodostumalla. Saunan ja nuotiopaikan välillä puhki kuluneelta maanpinnalta löytyi yksi kvartsikaapimen katkelma ja neljä kvartsi-iskosta noin 10 m:n läpimittaisella alueella.
Syksyllä 2009 tehdyssä tarkastuksessa ei paikalta löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Finnes (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Maan- ja kivensekainen kumpu sijaitsee Ålkilan kylässä, Finnesin tilasta 140 m pohjoiseen, tien vieressä. Kummun koko on 5x3 m.
Vuoden 1929 inventointikertomuksen mukaan paikalla pitäisi olla kaksi röykkiötä, vuonna 1993 paikalta todettiin edellä mainittu kumpu.
Finnesin röykkiön paikannus on epäselvä ja epävarma - tuskin sijainnut koordinaateilla merkityssä paikassa. Tarkastetulla paikalla maakasa ei ole röykkiö vaan jotain muuta - ehkä luontainen tai nykyaikainen puskukasa.
Kohdassa on havaittavissa vain epämääräinen laakea, heinää kasvava maakumpu, jonka eteläreunalla on sähkölinjan pylväsmuuntaja. Hyvin epämääräinen kohde. Kyseessä ei ole röykkiö.
Huom: kohde on tarkastettu lumipeitteisenä.

Kärrängen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Svartbäckin kylässä, Svartbäckin tilan päärakennuksesta n. ½ km länteen ja Inkoon satamatiestä n. 300 m länteen on kallioalueen pohjoispään korkeimman kohdan vieressä yksi kiviröykkiö. Se on halkaisijaltaan 4 m ja korkeudeltaan n. 0,6 m. Röykkiö on paikannettu 1993 inventoinnissa, muttei ole ollut tiedossa 1929 inventoijalle, joka on tarkastanut Nyängenin Oxhagabergetin kaksi röykkiötä n. 140 m kaakon suunnassa. Röykkiö on osittain tuhoutunut. Ainakin sen keskustaa on kaiveltu ja kiviä on siirretty idän suunnalle. Vain sen alimmat kivikerrokset ovat jäljellä. Vuoden 2005 tarkastuksessa röykkiön voitiin kuitenkin todeta välttyneen uudemmilta kaiveluilta ja muinaiset vauriotkin olivat jäkälöityneet.
Aluetta koskevan suunnitellun kiviaineksen oton takia röykkiö kaivettiin ja lähialue kartoitettiin vuonna 2006. Kiveyksen alaisesta kalliohalkeamasta löytyi meripihkariipus, pii-iskos sekä vähän tarkemmin määrittämätöntä palanutta luuta mahdollisen polttohautauksen merkkinä. Puuhiilen kahden ajoituksen mukaan hautaus ajoittuu todennäköisimmin 800-1000-luvulle, viikinkiaikaan. Riipuksen vastineita ei tunneta Suomesta. Viereisestä erillisestä kiveyksestä lännen suunnalla löytyi historiallisen ajan löytöjä, mm. liitupiipun pesä. Lähiympäristön tarkastuksissa ja koekuopista ei todettu ennestään tuntemattomia muinaisjäännöksiä.
Koska kiviaineksen otto ei ulottunut röykkiön alueelle, Rudus Oy tilasi röykkiön ennallistamisen 2018 Mikroliitti Oy:ltä. Röykkiö ennallistettiin vuoden 2006 tutkimusraportin tasokarttojen ja valokuvien perusteella, siihen asuun, kun se on ollut ennen kaivauksia.

Eriksnäs (186010003) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi röykkiötä sijaitsee metsärinteessä, 800 m Eriksnäsin kartanosta kaakkoon. Niitten halkaisija on keskimäärin 1,5 m.
Röykkiöitä ei pystytty paikantamaan enää vuoden 2001 inventoinnissa. Ne ovat mahdollisesti tuhoutuneet metsäaurauksen yhteydessä.

Hulubäckberget 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Hulubäckbergetin kaakkoisreunassa Bäljarsin teollisuusalueella Asentajantien lounaispäässä. Paikka on kalliomäen eteläreunassa olevaa loivaa, havumetsää kasvavaa hiekkarinnettä, jonka eteläpuolella avautuu rämesuo. Asentajantien varressa on nykyisin teollisuusrakennuksia ja lounaispäässä Karjaan pelastuslaitoksen harjoitusalue.
Paikka on todettu inventoinnissa 1981 (Hirviluoto - Suominen), jolloin alueelle tehdystä koekuopassa on havaittu tummaa maata ja nokimaaläikkiä. Inventoinnin 1996 (Seppälä) mukaan kohdalle on rakennettu teollisuusaluetta ja Karjaan pelastuslaitoksen harjoituskenttä, johon on tuotu parin metrin paksuudelta täytemaata. Mahdollinen muinaisjäännös on siten ilmeisesti tuhoutunut tai jäänyt maakerrosten alle. Topografian ja korkeuden perusteella paikalla on hyvinkin voinut olla samanaikaista kivikautista asutusta kuin 300 m etelään suon toisella puolella sijaitsevalla Tricolin alueella (KARJAA 8).
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa ja sen todettiin tuhoutuneen, kuten aiemmin oli jo pidetty todennäköisenä, ks. muinaisjäännösrekisterin kuvaus.

Bäljars 2 (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Lepinjärven luoteisrannalla Bäljarsin peltoaukean laidassa nykyisen kantatien 53 kohdalla. Paikka on entistä Bäljarsin savi- ja hiesupeltoa loivasti etelään ja kaakkoon Lepinjärven suuntaan laskevassa rinteessä.
Paikka on todettu 1979 (Jung - Hirviluoto), jolloin pellolta löytyi rautaesine, saviastianpaloja ja historiallisen ajan materiaalia. Löytöpaikan eteläpuolella nykyisen kantatien 53 kohdalla on tehty koekaivauksia 1981 (Heikkurinen) ennen rakentamista. Koekaivauksissa löytyi muun muassa saviastianpaloja, palanutta savea ja luuta. Tutkimusten perusteella kohdassa on ilmeisesti ollut rautakautinen asuinpaikka, jonka kulttuurikerros on tuhoutunut pitkään jatkuneessa peltoviljelyssä. Asutus liittyy todennäköisesti samaan kokonaisuuteen kuin 100 m etelään sijaitseva Bäljarsin kalmisto (KARJAA 27).
Asuinpaikkaa tutkittiin kaivauksin syys-lokakuussa 2008 yhteensä neljän viikon ajan. Yhteensä n. 1000 m2:n koneellisesti kuoritulla kaivausalueella tutkittiin sovelletuin yksikkökaivauksin 22 pääosin pronssikauteen ajoittuvaa rakennetta ja/tai likamaailmiötä sekä tasokaivauksin yhtenäisempää asuinpaikkakerrosta. Asuinpaikkakerroksen alapuolella tavattiin myös ristikkäisiä likamaaviiruja; merkkejä osittain säilyneestä muinaispellosta. Löytöinä talteen saatiin tekstiilikeramiikkaa, profiloitujen astioiden palasia sekä karkeaa, naarmupintaista keramiikkaa, muutamia kiviesineitä, mm. skandinaavisen piitikarin tai -sirpin katkelma, sekä palanutta luuta. Kaivauksen tulosten perusteella asuinpaikka on pitkälle tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta ja vain syvimmät rakenteet ja intensiivisimmät toiminta-alueet ovat säilyneet peltokerroksen alapuolella. Kaivauksilla otettiin runsas makrofossiilinäytesarja alueen varhaisen viljelyhistorian
selvittämiseksi.
laulumaa 2013: Kohde on tutkittu säilyneiltä osiltaan ja suojeltavaa aluetta ei ole enää osoitettavissa. Alueelle ei ole rakennettu vuoden 2008 tutkimusten jälkeen, kaivausalueet ovat edelleen näkyvissä.

Lillsjön (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan keskiosassa Finnbackassa Lillsjön -nimisen pienen järven kaakkoispäässä, Mäntymäentien varressa. Paikka on metsäisten kallio-moreenialueiden ympäröimä luode - kaakko -suuntainen kapeikko, joka on suurimmaksi osaksi raivattu pelloksi. Loivasti lounaan suuntaan viettävän rinteen maaperä on hiesua ja kivistä hiekkaa. Seutu on kivikaudella ollut kapea salmi suojaisessa sisäsaaristossa. Maastossa erottuu rantaterassi noin 30 m korkeuskäyrän kohdalla.
Koillisrinteen muinaisrantaterassin päällä sijaitseva muinaisjäännös on todettu 1983 (Jung; Hirviluoto - Suominen), jolloin paikalle tehdystä uudispellosta kerättiin kivikautisia asuinpaikkalöytöjä. Metsänreunassa pienialaisessa säilyneessä osassa on suoritettu kaivauksia 1991-1992 (Fast). Asuinpaikalta on tavattu pääasiassa varhaiskampakeraamisia - nuorempaa varhaiskampakeramiikkaa, kvartsia, kiviesineiden katkelmia, riipushioin, palanutta luuta - löytöjä, mutta myös nuorakeramiikkaa ja yksi pala epineoliittista keramiikkaa. Kiinteitä rakenteita on tutkimuksissa havaittu vain yksi kuoppaliesi. Muinaisjäännöksen säilynyt osa on tutkittu kokonaan ja pellon kohdalle jäänyt alue on joitakin yksittäisiä löytöjä lukuun ottamatta ilmeisesti tuhoutunut.

Landsbromalmen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on sijainnut Karjaan kaupunkialueella, Keskuskadun varressa hautausmaan lounaispuolella, lähellä Rauhankadun risteystä. Paikka on 1. Salpausselän länteen viettävää hiekkarinnettä, joka on kivikaudella muodostanut harjanteen pohjois- ja eteläpuolella nykyisen Mustionjoen ja Lepinjärven kohdalla avautuneita merenlahtia yhdistäneen kapean salmen länsirannan.
Asuinpaikka on todettu ja osittain tutkittu 1938 (Cleve), jolloin paikalta on tavattu tulisijoja sekä myöhäiskampakeraamisia saviastianpaloja, kiviesineiden katkelmia ja kvartsia. Paikka on nykyisin pääasiassa katu- ja puistoaluetta ja muinaisjäännös on luultavasti kokonaan tai suurimmaksi osaksi tuhoutunut myöhemmissä rakennustöissä. Asuinpaikan laajuutta on enää vaikea arvioida, mutta Landsbromalmen kuuluu ilmeisesti samaan kivikautiseen asutusvyöhykkeeseen kuin siitä 140 m kaakkoon sijaitseva Valimonkatu (KARJAA 56).
Paikalle on vuonna 2008 rakennettu rivitalo, joten kohde poistetaan suojelurekisteristä.

Katajisto (223010010) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Karjalohjanselän pohjoisrannalla Lohjantaipalonlahteen työntyvällä pienellä niemellä. Paikalla on nykyisin vapaa-ajan asuntoja sekä peltoa ja omenatarha. Alue on ollut ainakin vielä 1700-luvun loppupuolella peltona ja niittynä (KA MHA B17a 1/1-2). Vuonna 1945 D. Klinckman löysi paikalta pronssisen rannerenkaan, joka ajoittuu vanhemmalle rautakaudelle. Löytöpaikan mainittiin olleen järven kolmannella rantavallilla kuopassa, jossa oli iso laakakivi sekä pienempiä kiviä. Rengas löytyi laakakiven läheltä. Eino Hukkinen tarkasti paikan kesällä 1950 ja hänen mukaansa löytö saatiin paikasta, jossa oli alkuaan ollut suurehko säännötön kivilatomus. Sitä raivattaessa todettiin tummaa maata, ilmeisesti tuhkaa ja nokea. Latomus, joka oli sijainnut aivan huvilan ulkorakennuksen vieressä, oli lähes kokonaan hävitetty, mutta osa kivistä oli vielä alkuperäisen sijaintipaikkansa vieressä. Hukkisen mukaan osa kivistä oli säännöllisiä laakakiviä. Myös huvilarakennuksen länsipuolen tekeillä olevalla puutarha-alueella oli suuria, lähes 1 m kokoisia laakeita kiviä, jotka näyttivät muodostavan jonkinlaisen kivitarhan. Tämän sisällä oli ollut pienempiä kiviä, mutta löytöjä sieltä ei saatu talteen. Kalle Katiskoski on inventoinut kohteen syksyllä 1997. Paikka oli siisti huvilatontti käytävineen ja nurmikoineen. Koillisen ulkorakennuksen alapuolella oli törmän kohdalla joitain kiviä näkyvissä, mutta mitään selkeitä merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei havaittu. Kohde tarkastettiin myös vuoden 2010 inventoinnin yhteydessä, eikä paikalla todettu tapahtuneen muutoksia maankäytössä.
Löytöpaikalla on ollut roomalaisen rautakauden kalmisto, mutta 1940–50-luvuilla tehdyt puutarha- ja rakennustyöt ovat saattaneet tuhota melkein kokonaan mahdolliset haudat. Tosin löytöpaikan takana on niittymäistä nuorta metsikköä ja vanhaa peltoaluetta, jonne rakentaminen ei ole kohdistunut. On mahdollista, että tällä alueella olisi säilynyt peltomultakerroksen alla kalmistoon liittyviä kivirakenteita. On myös mahdollista, että Lohjantaipaleen asutus on ulottunut 1700-luvun puoliväliin saakka kyseiselle paikalle, sillä vuoden 1754 karttaan on järven rannassa sijaitsevalle niemelle merkitty yksi talo (KA MHA B17a 14/1). Kartta tosin koskee Pappilan ja Lohjantaipaleen rajoja, joten taloja ei ole välttämättä merkitty tarkasti. Vanhalla peltoalueella sijainneella perunamaalla havaittiin palaneen saven paloja ja tiilen paloja, mutta ne voivat olla kulkeutuneet paikalle muualtakin.
Muinaisjäännösalueella tehtiin koekuopitus suunnitteilla olevien rakentamistöiden vuoksi. (Ks. tutkimukset Nyman)
Muinaisjäännös voidaan katsoa tuhoutuneeksi. Mitään säilyneitä kerroksia tai rakenteita ei voitu koekuopituksessa havaita.

Bolagsvägen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Espoon kaupungin rajalla sekametsää kasvavalla kostealla etelärinten tasanteella Yhtiöntie 1 ja 2 alueilla. Löydöt nuorakeraaminen astia ja saviastianpaloja. Kiinteää muinaisjäännöstä ei enää jäljellä.

Smedsby (235010002) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ks. Espoo Smedsby
Röykkiöryhmä Kauniaisten ja Espoon rajalla. Toukokuussa 2003 tehdyssä tarkastuksessa ilmeni, että kohde sijaitsee kokonaisuudessaan Espoon puolella.

Mikkola I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Keravanjoen ja Lahden moottoritien välissä. Löydöt kvartsikaavin ja kvartsi-iskos. Tuhoutunut moottoritien rakentamisen yhteydessä.

Storskogen (257010003) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Tuhoutunut röykkiö. Mahdollisesti pronssikautinen.

Tolsa Nedergård (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kaksi röykkiötä on sijainnut Tolsassa, Helsingin ja Kirkkonummen välisen tien 51 eteläpuolella. Röykkiöt on tutkittu tienparantamishankkeen vuoksi 2005–2006. Molemmat kiviröykkiöt olivat ihmisen haudoiksi rakentamia ja niissä oli röykkiön sisäisiä kehärakenteita. Röykkiöt on ajoitettu varhaispronssikautisiksi.
Röykkiö 1 sijaitsi tien 51 laidassa, kalliopohjaisella mäellä, etelään viettävässä kalliosyvänteessä. Röykkiön pituus oli 15 m ja leveys 9,5 m. Etelässä röykkiön reuna ei ollut selkeä, kallion päällä oli vain yksi kerros isoja kiviä. Muodoltaan röykkiö oli pitkänomainen ja päistään pyöristetty. Noin kolmasosa röykkiötä oli kalliolla, loput kaksi kolmasosaa hiekan päällä kallion notkossa. Röykkiön itä- ja länsilaidalla oli suuria tuettuja kiviä. Sen pohjalla oli paksu hiekkakerros ja kalliota. Röykkiöstä löydettiin pronssipellin katkelma ja palanutta ihmisluuta. Rautainen nuolen- tai keihäänkärki löytyi röykkiön laidalta, eikä liity hautaukseen.
Röykkiö 2 sijaitsi edellistä alempana, siitä muutamia metrejä etelään. Röykkiö oli ladottu matalahkolle tasaiselle kallionyppylälle. Röykkiö näytti turpeen poistamisen jälkeen melko matalalta, lähinnä ympyrän muotoiselta, halkaisijaltaan 10 m laajuiselta rakennelmalta. Röykkiön rakenteet alkoivat hahmottua neljännen kivikerroksen poistamisen jälkeen, ja ne muodostuivat kolmesta kivikehästä. Röykkiön rajannut uloin kehä oli lähinnä ympyränmuotoinen, mutta sisimmät kehät olivat suorakaiteen muotoisia. Sisimmän kehän sisäpuolella oli pientä kiveystä, jonka alta olevasta mullasta saatiin lähes kaikki röykkiön löydöt: palanutta ihmisluuta, kvartsi- ja pii-iskoksia.

Tolsa Övergård (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Noin 16 x 15 m kokoinen röykkiö sijaitsee matalan kallioleikkauksen päällä valtatien 51 pohjoispuolella. Tien rakentaminen on tuhonnut pahoin röykkiön luontaisen ympäristön.

Tallvik (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö on sijainnut satamaradan itäpuolella olevalla kalliolla. Siitä on jäljellä pahasti sammaloitunutta pohjaa ja joitakin suurempia kiviä.
Vuoden 2011 inventoinnissa röykkiötä ei enää pystytty paikallistamaan maastossa.

Ribacka (257010035) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lapinkylässä, Hangon tieltä Lapinkylänjärven länsipuolelle vievän tien itäpuolella, etelään vievällä rinteellä. Maaperä on hiekkaa. Löydöt mm. kourutaltan kärkikappale.
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin kohteen olevan todennäköisesti täysin tuhoutunut. Paikalle on rakennettu omakotitalo (osoite Alisgårdintie 22).

Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vitträskin pohjoispuolella, rantaa noudattelevan maantien varrella, noin 300 m Rauhalan päärakennukselle johtavan pihatien risteyksestä itään. Paikalla metsäinen mäki pistää kolmiomuotoisena kiilana idästä pitkin tienvartta peltojen väliin, jolloin tie tekee mutkan eteläkaakkoon. Asuinpaikka on aivan metsäniemekkeen kärjessä. Löydöt kaksi saviastianpalaa ja yksi kvartsi-iskos.
Inventoinnissa 2009 havaittiin, että paikalle on äskettäin rakennettu omakotitalo. Kuvauksen ja koordinaattien perusteella asuinpaikka sijoittuu talon terassin viereen. Pihamaata on muokattu voimakkaasti ja siihen on tuotu paksu kerros lisämaata muualta. Tarkistuksessa ei löytynyt mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kohteen tila todettiin muuttumattomaksi vuoden 2009 tarkastuksesta.
Lehtosalo mainitsee vuoden 1963 inventointiraportissa asuinpaikan sijaitsevan osin tiealueella. Kohteen säilyneisyyden tarkempi arviointi edellyttäisi koekaivauksia.

Gustafsberg (257010061) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kylmälässä, Heparinjärven koillispuolella olevan tienristeyksen itäpuolella, välittömästi Gustafsbergin talosta itään ja koilliseen. Löydöt mm. kivikirves, kvartsiesine ja iskoksia. Kvartsit on löydetty perunamaasta, pohjoiseen viettävältä rinteeltä.
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka on tuhoutunut. Lehtosalon vuonna 1963 tekemän inventoinnin jälkeen alueelle on rakennettu omakotitalo ja lukuisia pieniä pihamökkejä. Gustafsberg -niminen talo on edelleen pystyssä teiden risteyksen kohdalla, mutta Lehtosalon mainitsema riihi on purettu

Rintelä (257010063) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee valtatie 1:n koillispuolella, Perälänjärven eteläpäästä noin 120 m länteen, peltoaukeaman pohjoispuolella, jyrkän mäen päällä. Löydöt kvartsi-iskoksia. Vuoden 1963 inventoinnissa havaittiin liedenjälki Rintelään vievän tien läntisessä reunassa leikkauksessa. Vuoden 2006 koekaivauksissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Kohde sijaitsee hienolla paikalla järvelle laskevassa rinteessä, jossa on koekairausten perusteella hiekkaisempi vyöhyke lakialueen kallion ja sen juurella olevan kivikon välisellä alueella. Rintelän päärakennuksen pohjoispuolella kohoava mäki soveltuisi erinomaisesti kivikautisen asuinpaikan sijaintipaikaksi. Erityisesti sen hiekkaiset osat 60 ja 65 m mpy korkeuskäyrien välillä vaatisivat tarkempia tutkimuksia ennen mahdollista muuttuvaa maankäyttöä. Inventointiajankohtana mäeltä oli kaadettu puusto. Ohuella maaperäkairalla maaperää tutkimalla säilyneestä asuinpaikasta ei kuitenkaan saatu merkkejä vaan perusteellisempi selvitys edellyttäisi koekuopitusta. Paikalta on kuitenkin vuonna 1963 löytynyt kaksi lieden jäännöstä, joten mahdollisuudet löytää säilyneitä asuinpaikkakerroksia ja ehjiä rakenteita ovat suuret.
Koekaivaus 2023:
Koekaivauksen yhteydessä kaivettiin Rintelän pihapiiriin, pääasiassa talon etelä-, itä- ja koillispuolelle kaikkiaan 95 kpl 50x50 cm koekuoppia. Koekuopitettu alue kattaa suurimman osan vuoden 2012 inventoinnin perusteella määritellystä muinaisjäännösalueesta, lukuun ottamatta aivan sen luoteisinta osaa. Koekuopituksen yhteydessä ei tehty kivikautisen asuinpaikan olemassaoloon viittaavia havaintoja.
Vuoden 2006 koekaivauksen yhteydessä yhdestä, Rintelän päärakennuksen luoteispuolella sijainneesta koekuopasta löytyi kvartsi-iskoksia, mutta kiinteään muinaisjäännökseen viittavia likamaa- tai kulttuurikerroksia ei havaittu tässäkään yhteydessä.
Molemmissa tutkimuksissa todettiin että pihapiirissä, jossa vuoden 1963 asuinpaikkahavainnot tehtiin, maakerrokset ovat voimakkaasti sekoittuneita. Lisäksi pihapiirin länsipuolelle on vuoden 1963 jälkeen rakennettu uusi asuintalo. Kivikautinen asuinpaikka on todennäköisesti kokonaisuudessaan tuhoutunut Rintelän ja sen länsipuolisen alueen rakentamisen myötä.

Sandbacka (257010078) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Humaljärven pohjoispuolella, Sivalaxviken-nimiseen lahteen laskevan puron varrella. Paikalta on löytynyt mm. vasarakirves ja nuorakeramiikkaa. Todennäköisesti jo 1950-luvulla hiekanoton yhteydessä tuhoutunut asuinpaikka.

Pockarbacka-Tippmossen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lindkosken peltotasangon länsireunassa soranoton tuhoamassa mäessä, valtatien 6 pohjoispuolella. Löytöjä on tullut runsaasti esiin mäen koillisrinteestä. Varhaiskampakeraaminen, myöhäiskampakeraaminen ja vasarakirveskulttuurin asuinpaikka.

Hembacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kallioinen metsäsaareke 150-200 m Koskenkylän joen itäpuolella. Löydöt saviastianpaloja, kvartsia, kynsitaltta, taltan katkelma ym.

Hiiden kansakoulu 1 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Maantien teossa 1914 tuhoutui täydellisesti Hiiden kansakoulun koillispuolella matala kivensekainen maakumpu, josta löytyi keramiikkaa ja savikiekon kappale

Rapinmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kirkonkylän tuntumassa, Pukkilantien eteläpuolella sijaitsevan Rapinmäen huipulla. Röykkiö 1 on pyöreä, halkaisijaltaan noin 6 m ja korkeudeltaan 1–1,5 m. Röykkiö 2 sijaitsee Rapinmäen korkeimmalla kohdalla, se on kuperalakinen, halkaisijaltaan lähes 15 m ja korkeudeltaan 1,5–2 m.

Pussila (504010012) (Kultti- ja tarinapaikat)
Keskiaikainen; Lähde sijaitsee Myrskylän keskustan pohjoisosassa, Palostenmäen itälaidalla, Pussilan talosta luoteeseen, Palostenmäen rinteellä kiviaitojen ympäröimänä. Lähteeseen liittyy perimätietoa jo tuhoutuneesta uhrikivestä. Paikalla on nykyään pumppaamo.

Vatinummenniitty (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Louhos sijaitsee Lahden moottoritien länsipuolella noin 100 m tiestä. Kallioalueen itälaidalla on kallion seinämässä kvartsisuonia. Löytöinä kvartseja. Kohde on dokumentoitu ennen Keravan–Lahden oikoradan rakentamista. Jäänyt ratalinjauksen alle.

Pukinkallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ohkolanjoen lounaisrannalla. Kaivauksissa 2002 paikalla havaittiin kaksi eri korkeuksilla, 71 m ja 74 m mpy, sijainnutta löytökeskittymää. Löydöt kvartsia, joukossa myös esineitä. Kiinteitä rakenteita ei havaittu. Kohde on tutkittu kokonaan ennen Keravan-Lahden oikoradan rakentamista.

Kotimäki (543000001) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mahdollinen varhaismetallikautinen röykkiö sijaitsee Lahnuksentien ja Vanhan Myllytien välissä, heti teiden risteyksestä itään olevalla tontilla Vanhan Myllytien vieressä. Röykkiön on läpimitaltaan noin 5 m ja lähinnä soikion muotoinen. Röykkiötä ei ole tutkittu. Vuoden 2001 tarkastuksen perusteella se on todettu epämääräiseksi. Kivet saattavat olla peräisin viereiseltä pellolta.
Röykkiö on tuhoutunut keväällä 2007 sen päälle rakennetun muuntajan vuoksi.

Hongisoja (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kiviröykkiö sijaitsee Luhtajoen eteläpuolella Hongisojantien varressa metsäisellä mäellä Rintelän talosta noin 170 metriä länteen. Mäki on pitkänomainen ja itä-länsi –suuntainen, sen pohjoisrinne on jyrkkä ja kallioinen. Röykkiö on mäen keskivaiheilla pohjoisrinteen reunalla. Röykkiö on talon pihapiirissä.
Vuoden 2006 inventoinnissa todettiin, että röykkiö on ilmeisesti ainakin peitetty tai mahdollisesti tuhottu kokonaan. Röykkiötä ei löytynyt maastosta ja arvoituun sijaintikohtaan oli kasattu täyttömaata.
Inventoijan tietojen ja luokitusehdotuksen perusteella, kohde katsotaan tuhoutuneeksi.

Ylösjoki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsi maaperältään savea olevan jyrkän, länteen viettävän peltorinteen yläosassa Ylösjoen talosta n. 260 m itään. Löytöinä kvartsi-iskoksia. Vuoden 2001 inventoinissa todettiin, että asuinpaikalle oli rakennettu muuntamoasema, joten se vaikutti tuhoutuneelta. Asuinpaikkaa saattaa olla vielä jäljellä muuntamoasemasta itään ja kaakkoon olevalla alueella. Muuntamosta n. 150 m lounaaseen, pienen ojan länsipuolelta on löytynyt pii-iskos.
Suora lainaus vuoden 2013 tutkiusraportista:
Alueella ei havaittu koekuopissa mitään merkkejä muinaisjäännöksestä – ei löytöjä eikä kulttuurikerrokseen viittaavaa. Alueen maasto, topografia ja maaperä ovat epätyypillistä ja huonoa kivikautisille asuin/leiripaikoille. Alueella ei havaittu mitään rakenteita tai muita historiallisen ajan muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä.
Alueen rajaus reksiteristä poistettu. 24.7.2013 (tt)

Greggböle (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee päärakennuksen pihapiirissä. Röykkiön halkaisija on n. 4 m. Se on suurempien kivien reunustama ja keskeltä maatäytteinen. Vuoden 2002 inventoinnissa varmistui, että röykkiö on peräisin 1800 - 1900-luvulta.

Kuggom (585010022) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka on sijainnut etelään viettävällä hienolla hiekkarinteellä, mutta tuhoutunut suurimmaksi osaksi soranoton yhteydessä. Kivikautinen iskos on löytynyt sorakuopan eteläreunasta, jossa havaittavissa punaisenruskeaa likamaata.
2024: Hiekanotolta säästynyttä alkuperäistä maanpintaa hiekanottokuopan länsi- ja eteläpuolella. Laikutusistutusta ja osan laikkujen maannos likaisenpunaista. Mitään kivikauteen viittaavia havaintoja ei kuitenkaan tehty, vaikka alue ja maannos vaikutti hyvin potentiaalisilta
kivikautiselle asutukselle.

Kokonmäki (612010023) (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikalla ollut alun perin viisi röykkiötä. Kallion korkeimmalla kohdalla sijaitsevat röykkiöt 1-3 ovat tuhoutuneet. Epävarmat röykkiöt 4–5 alempana rinteessä. Röykkiö 4: 5 x 4 m, röykkiö 5: 5 x 3 m. Ajoitus: pronssikausi/historiallinen aika/ajoittamaton.
Kohdilla mihin Helena Rannan v. 1990 kaivauksella tekemässä yleiskartalla on merkitty röykkiöt 4 ja 5, ei nyt ole mitään röykkiöihin viittaavaa. Itäisemmän röykkiön 5 lähellä on kivilouhoksen jäänne jossa louhitun, pystysuoran kallioseinän juurella ja seinää vasten on runsaasti jätekiveä kasana Olisiko sitä pidetty röykkiönä? Röykkiön 4 ympäristössä on vain liki kivetöntä, paljasta kalliota ainakin 50 m säteellä. Paikan muinaisjäännösstatus on syytä poistaa koska ei ole mitään mitä suojella. (Jussila 2020)

Bryggars (613010018) (Kivirakenteet)
Historiallinen; "Laivanmuotoinen" latomus sijaitsee Mustijoen tien varressa, Bryggarsin tilan pihapiirin pohjoispuolisessa metsikössä, kaakkoon viettävässä rinteessä. Sen koko on 3,7 x 4,9 m. Luultavimmin kyseessä on talousrakennuksen kiviperusta. Ei muinaisjäännös.

Nyby Jerusalemsberget/Rilaxberget (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jatulintarha on sijainnut Kullovikenin etelärannalla, Rilaxberget-nimisen korkean kallion laella. Kohdalta on laaja näkymä pohjoiseen.
Kohde on tuhoutunut ilmeisesti poteron rakentamisen yhteydessä ennen 1900-luvun puoliväliä. Jatulintarha on ollut kooltaan 7,5 x 7 m.

Böle (613010040) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Bölen alueella on todettu laaja muinaisjäännöskompleksi, asuinpaikka ja röykkiö, joka ajoittuu varhaiskampakeraamisesta kivikaudesta rautakauden alkuun. Kohde sijaitsee Helsinki–Hamina-moottoriliikennetien Ilolan eritasoliittymän kohdalla, 200–500 m Ilolanjoesta länteen, luode–kaakkosuuntaisen harjumuodostuman kaakkoispäässä. Paikalla on tehty kaivauksia 12 kesänä vuosien 1949 ja 1987 välillä. Paikka on tutkittu loppuun.
Bölen asuinpaikka jakaantuu kolmeen vyöhykkeeseen. Korkein eli harjun laki on ollut kampakeraamisena aikana pieni ja kapea salmessa sijaitseva saariasuinpaikka. Kasvavaa saarta on käytetty vielä tyypillisen ja myöhäisen kampakeramiikan aikana. Kivikauden lopulla se on muuttunut niemeksi muinaisen Ilolanjoen länsirannalla. Asutuksen painopiste on siirtynyt vähitellen alemmaksi harjun eteläosan rinteille. Varhaismetallikaudella ja rautakauden alussa asutus on sijoittunut harjun itäiseen loivaan rinteeseen.

Fallholmen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Fallholmenin saaren luoteisrannalla olevan kallion laella. Röykkiö on ollut kooltaan 6 x 5 m. Kohde on tuhoutunut.

Kardrag (613010045) (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kardragista 800 m koilliseen, kallion korkeimman kohdan koillisrinteessä. Kivikenttä on noin 10 x 10 m laajuinen. Todennäköisesti se luonnonmuodostuma, ns. pirunpelto, joka on tulkittu virheellisesti röykkiöksi.

Bosgård sandgrop (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka on sijainnut sora- ja hiekkaharjulla Bosgårdin kylän yhteisen hiekkakuopan reunassa.
Hiekkakuopan hiekkakerroksesta noin 10 cm syvyydestä on löydetty kivikirveen katkelma ja kvartsi-iskoksia. Vuonna 1985 tehdyssä tarkastuksessa todettiin, että alueen maanpintaa on kuorittu laajasti ja sen perusteella asuinpaikka on tulkittu tuhoutuneeksi.

Hamari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö on sijainnut katualueella Hamarissa Konemestarintien ja Kaunissaaren suunnasta tulevan tien risteyksessä. Maaperä on moreenia.
Kohde on tuhoutunut.

Pyyppöläntie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Torpinjoen koillispuolella, siitä noin 200 m koilliseen. Maalaji on hieta. Löydöt (kvartsikaavin, kvartsiydin ja kuusi kvartsi-iskosta) kerättiin kohdasta, jossa pelto tulee aivan tiehen kiinni. Rinne viettää kaakkoon. Luoteispuolella on lato ja avokallio, jonka ympärillä on maakiviä kivennäismaapohjalla.
Vuoden 2005 inventoinnissa ei pellolla havaittu merkkejä asuinpaikasta. Kohde on luultavasti jäänyt osoittain tien alle sekä tuhoutunut pelto- ja rakennustöissä.

Lappom (701010005) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla ollut ryssänuuni on tuhoutunut soranotossa.

Tervas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tervaksen talon pihahiekasta on löytynyt kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, mikä viittaa mahdolliseen kivikautiseen asuinpaikkaan. Välittömästi päärakennuksen ympärillä alkaa sorakuoppa-alue; mahdollinen asuinpaikka on tuhoutunut soranotossa.

Mössholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hieman ryssänuunia muistuttanut kivilatomus on sijainnut Mössholmenin saaren luoteisosassa noin 12 m rantaviivasta. Rakennelma on ilmeisesti hävitetty.

Hommas (701010017) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö mainitaan vuonna 1940 Boströmin inventointikertomuksessa (kohde 3). Sen mukaan röykkiön pitäisi olla Kuninkaankylässä, 250–300 m kaakkoon Lapinjärven ja Ruotsinkylän rajojen yhtymäkohdasta ja noin 60 m luoteeseen Smedsängen-nimisestä paikasta. Kyseessä on maansekainen röykkiö, koko noin 6,7 x 4,3 m, korkeus noin 0,85 m. Osa röykkiöstä oli tuhottu. Vuoden 1977 inventoinnissa ja vuoden 2010 tarkastuksessa röykkiötä ei löytynyt (matala röykkiö kasvillisuuden ja sammaleen peitossa?).

Kilikkalan mäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Esikeraaminen tilapäinen asuinpaikka. Löydöt kvartsia, palanutta luuta. Paikka tuhottu kokonaan soranotossa.

Granlandet (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sipoon ulkosaaristossa, Granlandetin saaren pohjoisrannalla merenrantarinteellä. Yksi uuneista on Pohjakallion 1971 inventoinnin perusteella ollut neliömäinen ja 2x2 m:n kokoinen, toinen oli myös neliömäinen ja halkaisijaltaan n. 1,5 m ja kolmas oli pyöreä kivikasa.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Yhtään uunin jäännöstä ei ollut enää havaittavissa Pohjakallion 1971 mainitsemalla alueella. Alue on huvilan pihapiiriä ja paikalle on tehty puurakenteinen terassi ja savustusuuni. Koko luoteeseen laskeva rinne tarkastettiin, mutta metsäisessä rinteessä ei havaittu mitään kivirakenteita. Saarella joskus sijainneet useat ryssänuunit lienevät tuhoutuneet huvila-asutuksen vaikutuksesta.

Röysö 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sipoon sisäsaaristossa, Röysön saaren eteläosassa, Högbergetin kallion korkeimman kohdan pohjoispuolella. Paikalla on kivikko, jonka kivien on oletettu alunperin olevan peräisin hiidenkiukaasta, mm. Kivikoski arveli näin tarkastuksessaan 1934. Aikojen kuluessa kiviä on siirretty eri tarkoituksissa paikasta toiseen.
Kohde tarkastettiin 2007 inventoinnissa. Paikalla on länsiluode-itäkaakkosuuntainen luontaiselta vaikuttava kivikko, joka on laajuudeltaan n. 30x20 m. Kiveyksessä on useita epämääräisiä, uudehkolta vaikuttavia kuoppia ja valleja ja näyttää siltä, että kivikosta on otettu kivimateriaalia aivan viime aikoihin asti. Röykkiömäistä kiveystä ei paikalla enää havaittu. Muutenkin kivikon sijainti kallion notkelmassa vaikuttaa luontaiselta. Högbergetin kaakkoisrinteellä oli kesäkuussa 2007 käynnissä suuri rakennusprojekti.

Suitia 1 (755010010) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ekebergan kalmiston itäpuolella oleva hiekkarinne. Osittain ennen tutkimuksia tuhoutunut asuinpaikka tutkittiin 1980 tien rakentamisen takia. Uuden maantien itäpuolelta on sittemmin (1984) kuitenkin löytynyt Gestansåkernin kivikautinen asuinpaikka, joka voi osoittaa Suitian asuinpaikan koillisosaa tai alempaa ja myöhempää asuinpaikkavaihetta. Tien reunalta löytyi liesikiveystä sekä kvartsi-iskoksia ja mahdollista kulttuurikerrosta.

Kapellbacken 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Veden täyttämä vanha hiekkakuoppa mäen lounaisrinteessä.

Fastarby 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Fastarbyn kylässä, Ovanmalmträsketin eteläkärjessä, rannasta n. 95-200 m etelään (kohteen sijainnista on kahdenlaisia tietoja). Paikalla on metsäinen niemeke, joka työntyy lännestä kohti järven eteläkärkeä. Niemen etelä- ja pohjoispuolella on nykyään peltoja. Paikalla on sijainnut kaksi tuhottua, maansekaista röykkiötä. Nykyään alueella ei ole jälkiä röykkiöistä tai niiden pohjista. Paikalla sijainneesta kahdesta maansekaisesta röykkiöstä löytyi 1880-luvulla runsaasti merovingiajalle ajoittuvia löytöjä. Röykkiöitä ei ole tutkittu tieteellisesti. Palaneiden luiden lisäksi röykkiöistä löytyi viisi miekkaa, 10 keihäänkärkeä, kuusi kilvenkupuraa, kilven kahvan ja helojen osia sekä pari veistä ja rautarengas.
Kohteella käytiin 2002 inventoinnissa, mutta paikalle ei tehty koekuoppia tms. Kohdetta voidaan pitää pahasti tuhoutuneena, mutta mahdollisten säilyneiden osien löytämiseksi kannattaisi sen ympäristössä vielä tehdä jatkotutkimuksia.

Harpar Storträsket 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Harpar Storträsketin itäreunalla. Kivessä 5 (-7) matalaa kuoppaa ja "miekan muotoinen ura" - mahdollisesti luontaisia.

Norrmossen N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vitsjönin länsipuolella n. 450 ja n. 300 m NNW Norrmossenista, kallioisen mäen etelärinteellä. Tervahautojen (?) A ja B kuoppien halk. 7 m.

Vitsjön NE (Kivirakenteet)
Historiallinen; Björknäs Vitsjönin koillispuolella n. 200 m kallioisen mäen pohjoisrinteellä kallioon louhittuja kuoppia 4 kpl ja 2 "laskuojaa", kiviperusta 9x3 m.

Böleträsket E (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Entisen Tenholan kunnan Spjutsbölen kylässä, Böleträsketistä n. 320 m itään on 4 kpl hiekkamaahan kaivettua tervahautaa metsäsaarekkeen eteläosassa, purouoman pohjoispuolella (kohde A). Uoman eteläpuolella, n. 320 m kaakkoon A:sta (kohde B, koordinaatit: p=6654344; i= 3294090, on matala kumpare, jossa on mahdollinen tervahaudan pohja.

Hyökkälä Kirkkotie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuusulanjärven eteläkärjessä Järvenpäähän menevän tien ja Tuusulanjoen suun välissä hiekkaisella rinteellä. Löydöt kvartsi-iskoksia ja palanut luu.

Suopellonmäki (858010005) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kivikautinen; Louhos sijaitsee havumetsän ympäröimällä graniittikalliolla noin 300 m luoteeseen Tuusulan moottoritieltä Vantaan ja Tuusulan rajalta laskettuna. Kallion korkeimmalta kohdalta lähtee 3,2 metriä pitkä kvartsijuoni. Siinä on useita jopa 15 cm syviä, portaittaisia louhoksia. Löytöinä kohteelta on saatu kvartsi-iskoksia.
Alue kartoitettiin vuonna 2007 ennen Helsinki-Vantaan lentoaseman uuden rullausradan rakennustöiden aloittamista.
Louhoksesta 80 m länteen sijaitsee kohde 23, Hakapellon metsän röykkiö.

Korkeamäki (858010009) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt ovat sijainneet Korkeamäen pohjoisella alareunalla. Röykkiöitten halkaisija on ollut 1-2 m ja ne ovat mitä luultavimmin olleet peltoraunioita. Nyt röykkiöt ovat tuhoutuneet, kun Korkeamäen jyrkkää rinnettä on tasoitettu mäen päällä olevan uuden asuinrakennuksen pihamaaksi.

Lapinmäki (858010011) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde on sijainnut Vantaanjoen ja Krapuojan liittymäkohdasta 850 m itäkoilliseen ja Muistojan talosta 800 m lounaaseen. Uunin pohja-ala on 1 x 1 m, korkeus n. 0,5 m. Pesäaukon leveys on 40 cm ja pituus 90 cm. Suuaukosta pellolle johtaa 3,5 m:n pituinen, n. 25 cm leveä oja. Kohde on tuhoutunut metsänhakkuun yhteydessä.

Fram Västerby (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde on sijainnut Koivikon asuinalueen pohjoispuolella, Silakkaniityn lounaiskulmasta 110 m:n päässä kallioaukeamalla. Uuni koko on ollut 1,5 x 1,5 metriä. Kohde on metsäaurauksen tuhoama.

Huhtarinmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö on sijainnut kalliopohjaisella mäellä Huhtariihen pellon eteläisimmän niemekkeen kärjestä 500 metriä länteen. Röykkiön koko on 3,5 x 2,5 metriä. Röykkiötä ei kyetty paikallistamaan vuoden 1992 tarkastuksessa eikä vuoden 2006 inventoinnissa.
Kohdetta etsittiin vuoden 2023 inventoinnissa, mutta sitä ei nytkään löydetty. Etsinnässä käytettiin apuna Sarkamon inventoinnin kuvaa, mutta paikkaa ei pystytty tunnistamaan maastossa. Röykkiön koordinaattipisteen pohjoispuoleisen tilan alue on nykyisin kokonaan louhoksena ja mikäli röykkiö on ollut siellä, se on varmasti tuhoutunut.

Jussila (858010020) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö on sijainnut kalliopohjaisella mäellä Tuusulantieltä Lövkullaan vievän tilustien kaakkoispuolella. Röykkiö on tutkittu ja siitä on löytynyt palanutta luuta, mm. KM 10060:1. Röykkiön koko on ollut 4,5 x 4 m. Kohdetta ei kyetty paikallistamaan vuoden 1992 tarkastuksessa eikä vuoden 2006 inventoinnissa.
Vuoden 2023 inventoinnissa kohde tarkastettiin, mutta röykkiötä ei löydetty. Sitä yritettiin paikallistaa myös vuoden 1938 valokuvien perusteella. Leppäaho tutki röykkiön pohjan vuonna 1938, kivet oli käytetty purettu rakennuskivitarpeita varten ennen sitä. Röykkiön pohjasta löytyi palanutta luuta. Röykkiön jäljelle jääneet kivet kasattiin tutkimusten jälkeen keoksi, tätä kekomaista kiveystä ei enää löydy.
Leppäaho tutki myös pari metriä röykkiön eteläpuolelta löytyneen kalliosammaleisiin
painuneen kaksikamarisen latomuksen, jonka koko oli noin 4 x 4,5 metriä. Tämän koko on muinaisjäännösrekisterin kuvauksessa virheellisesti mainittu röykkiön kooksi, mutta röykkiö on sen purkajan mukaan ollut noin 3,5 metriä halkaisijaltaan ja pyöreä.

Hakapellon metsä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsi sekametsässä kalliokumpareella, noin 100 m länteen Tuusulanväylästä. Matkaa pellon länsikulmasta länteen röykkiön sijaintipaikalle on noin 15 m. Röykkiö on ollut muodoltaan pyöreähkö ja sen läpimitta on ollut noin kaksi metriä. Kivet röykkiössä olivat sammaloituneita ja suurimmaksi osaksi miehennostettavia ja tätä pienempiä. Röykkiössä on ollut selvä silmäkivi. Röykkiötä ei ole kyetty paikantamaan vuoden 2006 inventoinnissa, joten se lienee tuhoutunut.

Höytiönnummi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Nummelasta etelään sijaitsevan Höytiönnummen kaakkoispuolella. Röykkiö on tien 110 pohjoispuolella noin 300 metrin päässä sekametsässä kallion päällä, hiidenkirnusta 100 metriä pohjoisluoteeseen. Röykkiö on rakennettu kalliopaljastuman jyrkkään reunaan, lähelle kallion korkeinta kohtaa.
Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö. Sen halkaisija on noin 4 m ja korkeus 0,5–0,6 m. Röykkiö on rakennettu kalliopohjalle vaihtelevankokoisista kivistä: suurimmat niistä ovat noin 50 x 50 cm:n kokoisia. Kivien välissä on multaa. Röykkiö on vahvan jäkälä- ja sammalkerroksen peittämä. Röykkiön keskellä oli pystyssä kivi rajamerkin tapaan. Tämä viittaa siihen, että kyseessä on rajamerkki. Rakenne kuitenkin poikkeaa tavallisista rajamerkeistä runsaan kiveyksensä ansiosta. Pystykivessä ei ollut merkintöjä.
Tutkimus 2013:
Röykkiön ulkomuoto ja sijainti tuovat mieleen lähinnä historiallisen ajan rajamerkin tai rautakautisen hautaröykkiön. Mitään näihin käyttötarkoituksiin viittaavaa ei kaivauksessa kuitenkaan todettu. Löytyneet palaneet eläinten luut viittaavat lähinnä tulisijaan.
Röykkiön keskeltä dokumentoitu kivirakenne sopii tulisijavaihtoehtoon, mutta pala-misen jälkien ja palaneiden luiden sijoittuminen pääasiassa röykkiön muihin osiin mutkistaa tulkintaa. Röykkiön sijainti (kallion päällä, kaukana vesistöistä) ei ole asuinrakennukselle tyypillinen, mutta epäilemättä mahdollinen.
Röykkiö on poistettu rauhoitettujen kohteiden luettelosta, koska se tutkittiin pois muuttuvan maankäytön vuoksi.

Box Grönkulla (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyn paikka on jäänyt sillan ja omakotitalon alle. Talon vierellä on jäljellä jonkin verran myllyn kivijalkaa. Joen rannalla olleet rakenteet ovat tuhoutuneet joen perkauksen yhteydessä. Kohde on merkitty 1700- ja 1800-lukujen taitteesta peräisin olevaan Kuninkaan kartastoon.

Skräddarbyn tiiliruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Eversti Carl Fredrik Nordenskiöldin perustama Skräddarbyn tiiliruukki toimi vuosina 1753-1757. Ruukki on tuhoutunut Porvoon moottoritien rakentamisen yhteydessä. Sipoonlahden ylittävän sillan länsipään kohdalla näkyy rannalla runsaasti tiilimurskaa.

Söderkulla Hansas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuivuneessa joenuomassa on myllyn jäännöksiä. Suuri osa myllystä on jäänyt omakotitalojen ja ulkoilutien alle. Myllyn kivijalkaa on hyödynnetty pohjoisrannalle rakennetussa talossa. Joessa on myllyn kohdalla betonipato. Rannoilla näkyy kiveystä noin 25 metrin matkalla.

Träskesbäcken 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyn paikka oli inventointihetkellä hakkujätteen peitossa. Uomaa peittää suuri siirtolohkare. Mylly on merkitty vuoden 1762 karttaan.

Forsby Alaruukki 1 (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Forsbyn (Koskenkylän) vanha rautaruukki on sijainnut Pernajanlahteen laskevan Forsbyjoen kahden alimman kosken rannalla, suuren rantatien varrella. Vuonna 1682 Kreivi Lorenz Creutz sai luvan perustaa Forsbyn ruukin Forsbyn rälssisäterin maille Pernajaan. 1700-luvun lopun kartta-aineiston perusteella Forsbyn teollinen toiminta keskittyi kahden, noin kilometrin päässä toisistaan sijaitsevan kosken rannalle (ylä- ja alaruukki).
Forsbyn alaruukki oli ruukkitoiminnan varsinainen keskus. Raudantuotantokeskuksiin liittyviä rakenteita on sijainnut kosken molemmin puolin. Malmi Forsbyn ruukille saatiin Dannemorassa sijainneesta Björstan kaivoksista ja Tukholman saaristossa sijainneesta Utöstä. Masuuni rakennettiin uoman itärannalle alun perin 1680-luvulla ja uudelleen vuonna 1739. Rautaruukin toiminta Forsbyssä lakkasi vuonna 1828. Ruukin perustamisen yhteydessä vuonna 1682 ruukin yhteyteen rakennettiin todennäköisesti heti saha, mutta virallisesti saha perustettiin vasta vuonna 1736. Forsbyn ruukki louhitutti myös hopeaa. Koskenkylän hopea mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1607, viimeisen kerran hopeaa louhittiin 1700-luvun puolivälissä. Forsbyn ruukkitoimintaa ei enää jatkettu kun ruukki myytiin vuonna 1832. Alaruukin rannoilla teollinen toiminta jatkui kun 1870-luvulla paikalla aloitettiin uudelleen sahatoiminta.
Kohteen sijaintitieto (masuunin paikka) on esitetty pistemäisenä. Vielä vuonna 1982 masuuniin liittyviä rakenteita oli havaittavissa maastossa. Nykyisin alaruukin alue on todennäköisesti suureksi osaksi tuhoutunutta. Rakenteet ovat peittyneet tai tuhoutuneet myöhempien teollisuusrakennusten ja 1990-luvulla kosken ennallistamisen ja kalaportaiden rakentamisen yhteydessä. Forsbyn ruukkialue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi

Stubbackan louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde on sijainnut Viinikkalan eli Vinikbyn seudulla, nykyisellä Tuupakan teollisuusalueella, mutta lienee kadonnut rakennustoiminnan yhteydessä. Louhoksen koko oli n. 10 m x 20 m. Kalkkikiven louhinta ja luultavasti myös kalkinpoltto on jatkunut alueella 1800-luvun loppuun, mutta tuskin 1900-luvun puolelle. Vuonna 1904 kaikki Viinikkalan seudun kalkkilouhokset mainitaan hylätyiksi. (Saltikoff et al. 1994:50.)

Gårdsin louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Stubbackan louhoksesta muutamia satoja metrejä länteen. Gårdsin vähäinen kalkkilouhos on ollut samannimisen talon vieressä, ja siihen on luultavasti 1930-luvulla rakennettu talon kellari, joten kohde on tuhoutunut. (Saltikoff et al. 1994:50.)

Silvolan louhokset (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Silvolan seudulla on rautakaivosten lisäksi toiminut kalkkilouhoksia ainakin parissa paikassa. Ne ovat kuitenkin kaikki tuhoutuneet Silvolan tekojärven rakentamisen yhteydessä. Silvolan kalkkilouhoksen nimellä tunnettu louhos jäi tekojärven lounaisrannan patovallin alle. Louhos oli kooltaan n. 28 m x 15 m. Silvolan hevoshaan nimellä tunnetut kaksi louhosta jäivät molemmat tekojärven eteläpään patovallin alle. Ne olivat em. louhosta pienempiä. (Saltikoff et al. 1994:52.)

Härtsinmäen louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde on luultavasti sijainnut Petikon teollisuusalueen luoteislaidalla. Sijaintihavainto on 1950-luvulta, eikä louhosta ole myöhemmin onnistuttu paikallistamaan. Se on todennäköisesti täytetty. (Saltikoff et al. 1994:53.)

Jupperin - Juppin kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Espoon ja Vantaan rajalla sijainneet Jupperin kaivokset (joissakin lähteissä "Gammelgård") lienevät kaikki peittyneet tienrakennuksen yhteydessä ja omakotitalojen pihoja tasattaessa. (Saltikoff et al. 1994:32.)

Vapaalan - Friherrsin kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde on sijainnut pari kilometriä Hämeenkylän rautakaivosalueesta itään, Vapaalan teollisuusalueen eteläpäässä, Vihdintien lounaispuolella. Paikalla suoritettiin koelouhintaa vuoden 1770 vaiheilla, mutta saatu rautamalmimäärä oli mitätön. Esiintymää tutkittiin uudelleen vielä 1800-luvun puolivälissä, jolloin malmi todettiin rikkikiisupitoiseksi ja esiintymä vähäiseksi. Louhintaa ei aloitettu uudelleen. Louhos on täytetty pyörätien rakentamisen yhteydessä. (Saltikoff 1994:33-34.)

Bölen kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Variston Kiveliönmäessä sijaitseva Bölen rautamalmi löytyi vuonna 1846 "Bölen ratsutilan mailta". Paikalla on ollut GTK:n tietojen perusteella kaikkiaan 6 pientä louhoskuoppaa. Niistä neljä paikallistettiin ja dokumentoitiin rakennushankkeen tieltä vuonna 2008, ja jäljellä on enää ainoastaan itäisin kaivoskuoppa (kuoppa 1) kiinteistöjen rajalla. Kuoppa on suorakaiteenmuotoinen ja kooltaan n. 4,1 m x 3,2 m. Kuoppa on täyttynyt vedellä, ja se on syvyydeltään ainakin 1,5 metriä.

Bembölen kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Tiedot Bembölen kaivoksesta ovat epätarkkoja. Rautamalmia lienee louhittu 1780-luvulla, sillä vuonna 1814 tehtyjen muistiinpanojen mukaan, kaivos on ollut käytössä noin 30 vuotta aikaisemmin. Kaivos on todennäköisesti aikojen kuluessa täyttynyt tai täytetty eikä sen tarkkaa sijaintia tunneta. Todennäköinen sijainti on Kahvituvasta itään, vanhan Turuntien pohjoispuolella, suunnilleen Bembölen ruotsalaisen koulun kohdalla. Paikalla suoritettiin tutkimuksia vielä 1838, mutta ne eivät johtaneet kaivostoiminnan jatkamiseen. (Saltikoff et al. 1994:36.)

Munkkiniemen kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; GTK:n esittämät koordinaatit (6678120/382310) viittaavat Sähköpolun eteläpäähän, teollisuusalueen aidan sisäpuolelle, missä korkeuskäyrää ei enää voi erottaa tasatulla parkkialueella. Vastakkaisten rakennusten väliin muodostuvalla linjalla näkyvissä joitakin kivenlohkareita.
Mj-rekisterin koordinaatit viittaavat 120 metriä metriä tästä koilliseen, missä maata on myös muokattu voimakkaasti. Teollisuusrakennusten virkistysalueella on kuitenkin pienenpienessä avokallion paljastumassa havaittavissa kaiverrettu vuosiluku "1839" koordinaattipisteessä (6680996, 3382550, virhemarginaali +/- 6m).
Kirjallisuustieto :
Kohde on sijainnut Pitäjänmäen teollisuusalueella, nykyisen Sähköpolun tuntumassa, mutta se ei ole enää näkyvissä. Munkkiniemen rautamalmi löydettiin vuonna 1763. Kaivostoimintaa yritettiin käynnistää ainakin kolmesti jo 1700-luvulla, mutta tulokset jäivät laihoiksi. Lukuisten tutkimusyritysten jälkeen kaivostoiminta pääsi käyntiin vuonna 1836, ja vuoteen 1843 mennessä alueelta oli louhittu 9207 kippuntaa eli noin 1565 tonnia malmia, jonka rautapitoisuudeksi ilmoitettiin 45-50 %. Malmi sulatettiin Vantaan masuunissa, jossa sitä liiallisen rikki- ja kuparikiisupitoisuuden vuoksi voitiin käyttää vain muihin malmeihihn sekoitettuna. Munkkiniemen esiintymään on useissa vaiheissa louhittu kaksi monttua, jotka ovat olleet kooltaan n. 4 m x 4 m sekä 5 m x 12 m ja syvyydeltään 5-6 m. (Saltikoff et al. 1994:37-38.)

Håkansböle (Hakunila) Lassas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Håkansböle ilmaantuu lähteisiin Uudenmaan vuoden 1540 maakirjassa (KA 2920, Es 703). Kylässä oli tuolloin neljä taloa. Lassasin tontti on merkitty vuodelta 1708 peräisin olevalle Samuel Brotheruksen kartalle.
Lassasin tonttimaa on ilmeisesti jäänyt joko kokonaan tai suurelta osin läjitysmäen alle. Tontti on saattanut sijaita kahden tekomäen väliin jäävän notkelman kohdalla. Paikalla on sekä hiihto- ja ulkoiluteitä että lähes läpipääsemätöntä pensaikkoa ja vesakkoa.

Rasböle (Vuosaari) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rasbölessä oli vuonna 1540 kolme talonpoikaa (Anders Gerichsson, Mats Jonsson, Jöns Jönsson), jotka maksoivat yhteensä yhden täysveron. Vuosaaren neljä pikkukylää (Norsby, Noringsböle, Norsökär ja Rasböle) koottiin 1550-luvulla verokirjoihin Nordsjö-nimen alle. Rasböle-nimen pohjalla saattaa olla joko suomen kielen kaski sana rasi tai ruotsinkielinen laaksoa tai vesijuoksua tarkoittava ras.
Rasböle on merkitty Samuel Broteruksen vuonna 1698 laatimalle Vuosaaren kartalle. Kylässä oli tuolloin yksi talo.
Rasböle on tuhoutunut uudemman maankäytön seurauksena. Tonttimaan kohdalla on nykyään metro ja Vuosaareen johtava Vuotie.

Norsökär Poslar (Vuosaari) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Norsökärissä oli vuonna 1540 yksi talonpoika (Henrik Morthenson), joka maksoi yhden täysveron. Vuosaaren neljä pikkukylää (Norsby, Noringsböle, Norsökär ja Rasböle) koottiin 1550-luvulla verokirjoihin Nordsjö-nimen alle. Nörsökär nimen määriteosana on kylännimi Norsö ja perusosana kylän tai talon nimi Kärr.
Norrsökärr on mahdollisesti sijainnut Samuel Broteruksen vuoden 1698 kartalle merkityn Poslarsin rusthollin tienoilla.
Norrsökärr on tuhoutunut asuinalueen rakentamisen seurauksena.

Västervikby (Viikinmäki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Viikki mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran mahdollisesti jo vuonna 1417. Västervikbyssä oli vuonna 1540 kahdeksan talonpoikaa (Botwid Hinriksson, Lasse Pärsson, Clemet Pärsson, Jacop Bäntsson, Henrik Henriksson, Erik Philpusson, Anders Pärsson, Simon Nilsson), jotka maksoivat yhteensä kaksi täysveroa . Kylän kahdeksasta veronmaksajasta oli vuonna 1547 viisi ulkokylänmiehiä (63 % veronmaksajista/50 % kylän täysveroluvusta). Västervikby häviää vuonna 1550 tapahtuneen Viikin latokartanon perustamisen myötä. Vielä vuonna 1593 mainitaan kuitenkin neljä Viikin latokartanon alla ollutta Västervikin savua.
Västervikbyn mahdollinen sijaintialue on kuvattu Lars Forsselin vuonna 1687 laatimalle Viikin latokartanon kartalle. Kartalle on kuvattu Latokartano ja useita torppia. Seuraava kartta Viikistä on vuodelta 1781. Kartanon ja Pornaisten niemen tilojen ohella Viikin alueella sijaitsivat Jorfsin, Lattilan, Bronäsin, Vikbackan, Mattin, Mäckilän, Bäckvikin, Saltbergsin, Sanbackan, Hästhaga uddin, Hakalan ja Brackvikin torpat.
Västervikbyn keskiaikaista paikkaa ei tunneta. Forsselin kartan peltojen perusteella voidaan tehdä varovaisia päätelmiä vanhojen tonttimaiden sijainneista. Suhteellisen hajallaan olevat pellot kertonevat siitä, että kylän talot ovat jakautuneet usealle tonttimaalle. Lännessä Hernepellontien ja -kujan alueella on luultavasti ollut tonttimaita. Paikalla oli vuonna 1687 samassa aitauksessa peltoryhmä, joka jakaantuu selvästi itä- ja länsiosaan. On mahdollista, että jompikumpi tai molemmat Nils Westermarkin vuoden 1781 kartalle merkityt torpat ovat itse asiassa keskiaikaisen Vikbyn/Västervikbyn tontteja. Aitauksen keskivaiheilla sijainneen Stenbackan torpan vieressä oli vuonna 1781 ”Vikåkren”. Aitauksen länsipäässä oli puolestaan Vikbacka torp.
Lars Forsselin kartalle merkittyjen peltojen määrän ja jakaantumisen perusteella on myös ilmeistä, että nykyisellä Pornaistenniemellä (”Bårnäs”) on ollut vanha tonttimaa. Paikalla tiedetään olleen 1690-luvulla neljä torppaa . Saman verran torppia oli olemassa Nils Westermarkin kartoittaessa Viikin latokartanon vuonna 1781. Borgnäsin asutushistoria saattaa ulottua keskiajan puolelle. Jo vuonna 1552 mainitaan ”enn engh vidh Helzighe ffors benempndh Borghness” . Näyttäisi mahdolliselta, että Pornaistenniemellä olisi ollut Vikbyn/Västervikbyn osa. Niemen nimi saattaa viitata paikalla tai lähistöllä olleen linnoitteiseen.
Västervikbyn mahdollinen sijaintipaikka on nykyään tiiviisti rakennettua teollisuusaluetta. Myös Pornaisten niemellä sijainnut 1600- ja 1700-lukujen asutus (muinaisjäännösrekisteritunnus 1000019215) on kadonnut uudemman rakennustoiminnan seurauksena.

Tölöby (Töölö) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tölöby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1476. Kylännimi saattaa perustua ruotsinkieliseen paikannimeen töl (suo, suoputikko). On myös mahdollista takana on suomenkielinen työlö-sana. Töölön kylässä oli vuonna 1540 seitsemän veronmaksajaa (Hans Hindersson, Per Eriksson, Ol. Larsson, Morten Jönson, Erik Matsson, Anders Persson, Per Larsson), jotka maksoivat yhteensä kolme täysveroa. Porvoon läänin vuoden 1547 maakirjan mukaan näistä talonpojista Anders Persson (Gumtäktby) ja Per Larsson olivat ulkokylänmiehiä. Tilamäärä pysyy samana vuoteen 1556. Ulkokylänmaat olivat kuitenkin päätyneet yhdelle omistajalle, Santahaminan Hansille. 1600-luvun alussa kylän viidestä talosta useimmat autioituivat tai liitettiin 1630-luvulla jäljelle olleeseen veronmaksukykyiseen tilaan. Koko kylä päätyi vuonna 1643 Helsingin kaupungille.
Töölön vanhin kartta on laadittu 1760- ja 1770-luvuilla. Kartalle on merkitty yksi tonttimaa.
Töölön kylä on sijainnut Mannerheimintien ja Runebergin kadun risteyksen tienoilla, Töölönlahden pohjukan länsirannalla. Kylänpaikka on todennäköisesti tuhoutunut myöhemmän maankäytön seurauksena. Paikalla on toiminut 1800- ja 1900-luvuilla Töölön sokeritehdas. Sokeritehtaasta on jäljellä enää muurin pätkä ja sen tilalle on rakennettu oopperatalo ja puistoa. Oopperatalon etelä- ja itäpuoleisessa puoleisessa puistossa saattaa paikoin olla jäljellä kylään ja sokeritehtaaseen liittyviä rakenteita.

Hindernäs Meilans (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hindernäs mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä perintöasian yhteydessä vuonna 1476. Kylännimi sisältää miehennimen Hindrik. Talon myöhempi nimi oli Meilans . Hindernäs on merkitty omaksi kyläkseen Viipurin ja Porvoon läänien vuoden 1544 maakirjaan. Kylässä oli tuolloin yksi talonpoika, Knut Larsson. Hänet on Porvoon läänin 1540-luvun maakirjoissa kirjattu yleensä naapurikylä Lillhoplaxin alle. Vuoden 1550 maakirjassa Knut Larsson on ulkokylänmies Lillhoplaxin kylässä.
Hindernäs on tuhoutunut taidemuseo Meilahden ja pysäköintialueen rakentamisen yhteydessä.

Kottby (Käpylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kottby (Kåtte böl/Katby) mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1556. Kylässä oli tuolloin kaksi talonpoikaa Knut Olsson ja Simon Matsson. Kylänimen määriteosana saattaa olla ruotsinkielinen lisänimi Kotte. Toisaalta taustalla saattaa olla hämäläinen nimi, Kotoniittu.
Samuel Broteruksen laatiessa Kottbyn kartan vuonna 1707 paikalla oli vain säteri.
Kottbyn 1600- ja 1700-lukujen vaihteen tonttimaa on sijainnut Kammantekijäntien tienoilla.
Inventoinnissa tarkastetulla mahdollisesti 1600-luvun loppua vanhemmalla Kottbyn tonttimaalla on nykyään vanha koulu. Koulun ympäristössä saattaa olla maan alla paikoin jäljellä fragmentteja Kottbystä.
Alueella tehtiin vuonna 2019 koekaivaus. Koekaivauksissa ei havaittu selkeästi 1900-luvun alkua varhaisempia kulttuurikerroksia tai löytöjä. Alueen länsi- ja pohjoisosassa on tasaus- ja täyttökerroksia ja eteläisin osa vaikuttaa luontaiselta metsämaalta. Aivan alueen itäosassa on mahdollisesti säilynyt ohut kerros 1900-lukua varhaisempaa kulttuurikerrosta, mutta tämäkin kulttuurikerros voi ajoittua 1900-luvulle. Kyse voi olla 1900-luvun alun isojakokartassa näkyvästä kaskimaasta. Koetutkimusten perusteella on varsin epätodennäköistä, että tutkittavalla tontilla olisi säilyneitä kulttuurikerroksia. Koetutkimukset eivät myöskään vahvistaneet oletusta Kottbyn kylätontin vanhimmasta sijainnista kyseisellä paikalla.
Mikäli alueella on ollut muinaisjäännös, se näyttää tuhoutuneen myöhemmässä maankäytössä.

Sonaby malm Sonaby (Malmi) (Asuinpaikat)
Sonaby on tuhoutunut uudemman rakennustoiminnan seurauksena.

Sonaby malm Stensböle (Pukinmäki) (Asuinpaikat)
Kylässä on ollut rälssiä jo keskiajalla. Bocksbackaan (Pukinmäkeen) myönnettiin Nils Pederssonille rälssikirje vuonna 1435. Bocksbackan rälssitila oli 1550-luvulla kolmen veromarkan arvoinen. Tila kuului samalle suvulle 1700-luvun alkuun saakka. 1500-luvun lopulla lähteisiin ilmaantuu Bocksbackasta erotettu Stensbölen säteri.
Stensböle on tuhoutunut kerrostaloalueen rakentamisen yhteydessä.

Kyrkoby (Kirkonkylä) Backas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Helsingin pitäjän kirkko mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1401 (FMU 1145). Uudenmaan vuoden 1543 maakirjan (KA 2936, Es 704) mukaan Kirkonkylässä oli 12 taloa. Backas on merkitty Samuel Brotheruksen vuonna 1699 piirtämälle kartalle.
Tonttimaa on jäänyt kehä III:n rampin alle.

Skomakarböle (Suutarila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skomakarböle/Skomarböleby mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1523. Kylän rinnakkaisnimi Böleby mainitaan jo vuonna 1517. Kylässä oli vuonna 1540 viisi talonpoikaa (Hinrik Pärsson, Poll Henriksson, Erick Halvarsson, Jöns Bänctsson, Olof Olofsson), jotka maksoivat yhteensä 2 ¼ täysveroa. Kylässä oli vuonna 1556 viisi talonpoikaa. Skomakarböle-nimi sisältää ammattinimikkeen Skomakare, suutari.
Skomakarbölen vanhin kartta on vuodelta 1708. Kylässä oli tuolloin samalla tonttimaalla vierekkäin neljä talonpoikaistilaa (A Böstas/Hans Johansson, B Hannus/Nils Simonsson, C Halvars/Hindrik Matsson, D Bengts/Elias Tomasson).
Skomakarböle on suurelta osin tuhoutunut uudemman maankäytön seurauksena. Tonttimaan eteläpäädyssä on jäljellä niittykaistale, jota reunustavat molemmista päistä pienet metsiköt. Niittyalue rajautuu lännestä asuinalueeseen ja päiväkotiin, etelästä palvelutaloon ja idässä tietyömaahan. Säilyneen alueen pohjoisreunalla on 1800- tai 1900-luvun kellarin jäännökset. Muualla alueella ei erotu selkeitä rakenteita. Havaintomahdollisuudet olivat inventointiaikana suhteellisen hyvät, niityllä kasvava pitkä ruoho heikensi kuitenkin näkyvyyttä.
Paikka on todettu vuonna 2018 kauttaaltaan tuhoutuneeksi 2010-luvulla tapahtuneen rakennustoiminnan takia.

Vinikby (Viinikkala) Stobbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vinikby mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1517 (Kerkkonen 1963, s. 113). Kylässä oli vuonna 1543 neljä taloa (VMATK). Stobbacka ilmaantuu lähteisiin vuonna 1556 (VMATK). Stobbacka on merkitty C.J. Hartmanin vuosina 1773–1774 piirtämälle Brutubyn ja Vinikbyn isojakokartalle.
Tonttimaalla on nykyään Connex-bussiyhtiön varikko. Tontti on todennäköisesti tuhoutunut täysin kerrostalojen ja pysäköintialueen rakentamisen yhteydessä.

Tavastby (Hämeenkylä) Gållas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tavastby mainitaan ensimmäisen kerran Uudenmaan vuoden 1543 maakirjassa (KA 2936, Es 704). Kylässä oli tuolloin 17 taloa (KA 2936, Es 704; VMATK ). Gållas on merkitty Samuel Brotheruksen vuosina 1691 ja 1700 piirtämille kartoille.
Helsinginmäen kaakkoisrinteellä sijainneella tonttimaalla on nykyään pienkerrostaloja. Ylempänä mäen rinteellä on kalkkilouhoksen jäännöksiä.

Tavastby (Hämeenkylä) Böle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tavastby mainitaan ensimmäisen kerran Uudenmaan vuoden 1543 maakirjassa (KA 2936, Es 704). Kylässä oli tuolloin 19 talonpoikaa. Bölen tontti on merkitty Samuel Brotheruksen vuosina 1691 ja 1700 piirtämille kartoille.
Tontti on kehä III:n rampin kohdalla.

Björnvik (Tapiola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Björnvikin kylässä oli 7 taloa. Kylä sijaitsi nykyisen Tapiolan keskuksessa, vanha kylätontti sijaitsi lähellä nykyistä tornitaloa. Kylän tonttimaa on rakennettu massiivisesti ja tiiviisti 1960-luvulla. Tapiolan keskuksen tornitalon ympäristössä sijaitsee liike- ja toimistorakennuksia. Alueen länsiosassa on Heikintori, joka on tasoitettu ja päällystetty. Pohjoisosassa on tasoitettu aukio ja tenniskenttä. Niiden väliin jää kapea puita ja pensaita kasvava alue.

Finnå/Finnevik (Suomenoja, Finno) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Finnån kylässä oli neljä taloa. Vanha kylätontti lienee sijainnut Rusthollarinkadun ja Hyljeluodontien risteyksien tuntumassa paikassa, jonne myöhemmin perustettiin Finnån rustholli. On myös mahdollista että kylä olisi alunperin sijainnut Mårtensbyn kylätontilla ja vasta myöhemmin siirretty tänne. Nykyisin paikalla sijaitsee Atoyn aidattu teollisuusrakennus. Aitauksen sisään, nykyisen rakennuksen länsipuolelle on louhittu kallioon neliönmuotoinen kuoppa, ilmeisesti toisen rakennuksen perustuksia varten. Aidatun alueen länsipuolella on metsää. Alueella ei ole enää jäljellä säilyneitä keskiaikaisia asutuskerrostumia.
Vuoden 2006 kaivaustutkimuksista teollisuushallin pohjoispuolelta löydettiin yli 30 ruumishautaa käsittävä kalmisto. Tutkimusten jälkeen alue on rakennettu. Atoy on purettu, ja paikalle rakennettu Bauhaus ja länsipuoliseen metsikköön Plantagen.

Gäddvik (Haukilahti) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Gäddvikin kylässä oli yksi talo, joka myöhemmin liitettiin Hvitsbyn ja Olarsbyn kyliin. Kylä sijaitsi ilmeisesti Haukilahden itärannalla, todennäköisesti samassa paikassa, jonne myöhemmin rakennettiin Geddevikin torppa. Paikka on nykyisin rakennettua, joten keskiaikaiset kerrokset ovat oletettavasti tuhoutuneet.

Hvitsby/Kvisbacka (Viispakka) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nykyisin lähes kokonaan tuhoutunut kylätontti sijaitsee Gräsanojan varrella nykyisten Merituulentien, Kehä II ja Matinkartanon risteysten kohdalla. Kehä II:n uusi liittymä on kutakuinkin tuhonnut lähes koko vanhan kylänpaikan. Joen ja tienristeyksen välillä kulkee myös päällystetty kevyenliikenteen väylä, joka sekin osaltaan on tuhonnut vanhaa asutuskerrostumaa. Kylän toinen talo on mahdollisesti sijainnut Gräsanojan itäpuolella, mutta todennäköisesti tälläkään paikalla ei ole säilynyt vanhoja kulttuurikerroksia.
Vuoden 1540 maakirjan mukaan paikalla oli Hwidsbyn yksittäistalo, mutta veroluku viittaisi myös toisen talon mahdolliseen olemassaoloon.

Morby (Muurala) Mickels (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Morbyn kylässä oli viisi taloa (Teir, Nyby, Mickels, Lammas sekä nimeltään tuntematon talo). Alue on nykyisin hyvin pirstoutunutta. Morbyn alue on pihamaata, puutarhaa, puistikkoa sekä joutomaata, ja siellä on saattanut säilyä keskiaikaisia asutuskerrostumia. Mickelsin pellolla olleet mahdolliset keskiaikaiset asutuskerrostumat ovat ilmeisesti tuhoutuneet rakentamisen myötä.
Espoon kaupunginmuseo suoritti kaivauksia Teirin ja Nybyn tiloilla 1995-1996. Huomattavin löytö kaivauksilta oli nk. Apostolilusikan nuppi, joka on peräisin 1500-luvulta.

Mulby (Muulo) Hinds (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Mulbyn kylässä oli viisi taloa. Yksi kantataloista oli autio jo 1500-luvulla, muiden talojen nimet olivat: Niss, Petas, Hinds ja Jupp. Mulbyn kylätontti on sijainnut entisen Nissin talon luona nykyisen Kauklahdenväylän ja Åminnenrannan risteyksen tuntumassa. Kantataloista Jupp on edelleen olemassa entisellä paikallaan, ja Petas on sijainnut rinteessä nykyisen Åminnen länsi- ja luoteispuolella. Hinds puolestaan on sijainnut nykyisellä omakotitaloalueella Stenbackantien ja Rannikontien välissä. Alueilla on pihamaata, puutarhaa ja puistikkoa. Kohde on todennäköisesti kokonaan tuhoutunut omakotitaloalueen rakentamisessa.

Hossanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka hiidenveden ja Lohjanjärven välisen Vesvuon eli Koivulanselän vesireitin länsirannalla. Asuinpaikka löytyi varsinaisesti v. 2003 valtatie 1 moottoritielinjauksen kaivausten yhteydessä pohjoiseen viettävästä hiekkaisesta/hietaisesta maaperästä. Koekuopituksessa asuinpaikkalöytöjä saatiin n. 10x25 m alalta paikalla olevan kesämökin länsipuolelta. Asuinpaikka-alue saattaa ulottua myös mökin pohjoispuolelle, jossa tutkimuksia ei voitu tehdä. Löydöt koostuvat kvartsiesineistä ja -iskoksista. Osassa aluetta on kalliopaljastumia, mm. kesämökin kohdalla.
Alustavan arvion mukaan asuinpaikka lienee peräisin Lohjanjärven kuroutumista edeltäneestä myöhäismesoliittisesta - varhaisneoliittisesta vaiheesta, n. 5000 calBC, ei juurikaan tätä vanhempi, mutta mahdollisesti nuorempi. Radiohiiliajoitus yhden koekuopan kulttuurikerrroksen puuhiilestä antoi myöhäiseen rautakauteen viittaavan tuloksen (Hela-791: 995 +- 60 BP), mikä voi osoittaa paikan pitkäaikaista käyttöä pohjois-eteläsuuntaisen vesireitin varrella.
Varsinaiset kaivaukset suoritettiin v. 2004 koko asuinpaikan tuhoutuessa rakennettavan Karnaisten moottoritieliittymän kohdalta, jolloin kaivettiin useita kaivausalueita ja koekuoppia, kaikkiaan 378 m2. Asuinpaikka on melko vähälöytöinen (kvartsia, kivilajia palanutta luuta), lähinnä leiripaikkojen sikermä ajoittuen kvartsilöytöjen (mm. poikkiteräiset nuolenkärjet) perusteella myöhäismesoliittiselle kivikaudelle. C-14-analyysin tulokset liesistä kuitenkin vaihtelivat pääosin 1300-1950 calAD. Yhden likamaakuopan näyte ajoittui varhaisrautakauteen ja yksi ristiretkiajalle ajoittuva hiilinäyte louhitun kvartsisuonen yhteydestä lienee luontaista hiiltä.

Rajamäentie 35-37 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen pienialainen asuinpaikka, josta on löydetty mm. useita talttoja. Vuonna 2005 tehdyssä tarkastuksessa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittavaa.

Marseudden (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pikkalanlahden rannalla Marseuddenissa, Marseuddenintiestä noin 60 metriä itään. Pienikokoinen ja vaatimaton röykkiö on kalliopohjaisen mäen lakialueella, n. 12-15 m pienen avokallion itäpuolella, melko kivikkoisella sammaloituneella harvapuustoisella alueella. Röykkiö on vaikuttaa melko säännölliseltä ja pyöreähköltä. Se on halkaisijaltaan ainakin n. 3,5-4 m, mutta mahdollisesti hieman idän suuntaan jatkuva, jolloin sen koko on n. 5 m. Tässä itäosassa on suurempikin (yli ½-metrinen) kivi. Kuitenkin röykkiö on vaikeasti määritettävä, koska se on suureksi osaksi neulasten ja sammalen peitossa. Röykkiö on matala, suurimmillaan n. 30-40 cm. Se sijaitsee paikalla, josta merenranta pilkottaa puiden lomista, ja on n. 15 m korkeudella merenpinnasta. Korkeutensa puolesta se voisi ajoittua jo pronssikaudelle, mutta lienee myöhempi. Rinteen yläosassa avokallion alapuolella ja n. etelän suunnassa on isompi kiilautunut siirtolohkare. Idän suunnassa mäenlaki on osittain soistunutta korpikuusikkoa. Marseuddenin kalliolakialueilla ei muita röykkiöitä havaittu tulevan rakennusalueen tarkastuksessa joulukuussa 2004.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Röykkiö on matala ja epämääräinen, kyseessä voi olla luonnonmuodostuma eikä hautaröykkiö. Asian varmistamisen vaatisi kaivaustutkimuksia tai ainakin röykkiön pintarakenteen paljastamisen sammalen alta.
Vuonna 2019 röykkiö tutkittiin koekaivauksin ja tutkimuksin voitiin todeta, että kyseessä ei ollut ihmistekoinen rakenne, vaan kyse oli luontaisesta kivikosta. Kohde on poistettu suojelun piiristä.

Kiparkatti (Hautapaikat)
Kivikautinen; Soranoton yhteydessä tuhoutunut nuorakeraaminen hauta. Kiparkatin hiekkakuopan edustalla sijaitsevaa tasoitettua kenttää.

Myllymäki 2 (1000005436) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Myllymäessä nk. Vantaan yhteiskoulun tontilla. Vuoden 1962 inventoinnissa löytyi pellolta, 1960-luvulla valmistuneen koulun rakentamisalueelta, kymmenittäin kvartsiitti-iskoksia ja mahdollinen hiomalaaan kappale.

Kaupintie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kaupintien kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Pohjois-Haagassa. Kohde löydettiin vuonna 1960 ja mainitaan vuoden 1962 inventointiluettelossa. Kaupintien oikaisun vuoksi paikalla tehtiin vuonna 1973 arkeologiset kaivaukset. Suurin osa asuinpaikasta oli tuhoutunut jo ennen tutkimuksia Kaupintien rakentamisen yhteydessä.
Asuinpaikka on sijainnut pienellä etelään ja lounaaseen viettävällä niemekkeellä. Tutkimuksissa paikalta löytyi monta tulisijaa. Suurin osa löydöistä oli kivilajiesineiden katkelmia ja kivilaji-iskoksia. Löydetyt saviastianpalat olivat pääasiassa nuorakeramiikkaa mutta joukossa oli myös myöhäiskampakeramiikkaa ja asbestisekoitteista keramiikkaa.

Itä-Pasila (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kuusi röykkiötä on sijainnut Itä-Pasilassa, Pasilan rautatieaseman koillispuolella olevilla kallioilla, vuonna 1949 rakennetun rautatieläisten asuintalon ympäristössä, noin 200 x 200 m:n alueella. Röykkiöt tutkittiin vuonna 1972 ennen Itä-Pasilan rakentamista.
Röykkiö 1. Pasilan rautatieasemasta 100 m pohjoiseen ja rautatieläisten talosta 20 m luoteeseen. Röykkiö oli tuhoutunut jo ennen 1972 kaivauksia viemäritöiden yhteydessä.
Röykkiö 2. Pyöreä kiviröykkiö, halkaisija 2-2,5 m. Keskuslatomus. Röykkiöstä löytyi iältään epävarma rautasolki (KM 18963), sekä puhelinpylväisiin kuuluneita sähkörasioita
Röykkiö 3. Matalan kallion päällä oleva matala kiviröykkiö, jossa oli paikoitellen vain yksi kivikerros. Kivikasan alta, kallion ja kivien välistä, paljastui mm. kengän sisäpohja
Röykkiö 4. Erittäin suurista, halkaisijaltaan 50-70 m kivistä rakennettu pitkänomainen 8 x 6 m kokoinen latomus matalan kallion reunalla
Röykkiö 5. Luonnonmuodostuma
Röykkiö 6. Luonnonmuodostuma
Kaivauskertomuksessa ei ole esitetty röykkiöiden iästä tai funktiosta mitään tulkintaa.

Johannisberg C (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö c on sijainnut Puusepäntien eteläpuolella Lemmintien ja Puusepäntien yhtymäkohdasta 120 metriä luoteeseen. Röykkiö on ollut kooltaan 3,5 x 4 metriä, jonka "ryöstökuopan" pohjasta on vuoden 1938 kaivauksissa löytynyt palanneita luun siruja (KM 10060:5). Kohdetta ei löytynyt vuoden 1965 inventoinnissa, 1992 ja 2005 tarkastuksissa eikä vuoden 2006 inventoinnissa, joten se on ilmeisesti tuhoutunut.
Röykkiötä yritettiin tuloksetta etsiä vuoden 2023 inventoinnissa käymällä voimajohdon ja teollisuusalueen välinen alue tarkkaan läpi ja yrittämällä paikallistaa sitä myös vuoden 1938 valokuvien perusteella. On luultavaa, että röykkiö on merkitty väärään paikkaan sillä Leppäahon mukaan Johannisberg D, Leppäahon hautaraunio V, sijaitsee Johannisberg
C:stä ”täsmälleen 200 metriä lounaaseen”. Muinaisjäännösrekisterin piste osoittaa kuitenkin, että Johannisberg D sijaitsee noin 280 metriä Johannisberg C:stä länsiluoteeseen. Leppäahon kuvauksen mukaisesti C olisi rakennetulla pientaloalueella, joka ei kuulunut inventoitavaan alueeseen.

Rautatieasema (Kulkuväylät)
Historiallinen; Porvoon vanhan rautatieaseman luona, Porvoonjoen rannassa, radan ja jokivarren välissä sijaitsevien rakennusten pihapiirissä on säilynyt noin sata metriä pitkä jäännös vanhaa Porvoo-Hämeenlinna -tietä, joka on jäänyt pois käytöstä, kun tie on rautatien rakentamisen vuoksi siirretty kulkemaan asemarakennuksen eteläpuolelta. Tielinja erottuu kohoumana pihanurmikon pinnassa.
Kohde on vuoden 2020 inventoinnin mukaan tuhoutunut.

Träskesbäcken 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kotitarvemyllyn paikasta on jäljellä kivikourua. Mylly on merkitty vuoden 1762 karttaan.

Vaunukangas (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin kilometrin päässä Hyrylän kuntakeskuksesta luoteeseen olevan Vaunukankaan asuinalueen pohjoispuolella. Vaunukankaan vesitorni sijaitsee noin 3 m päässä länteen kohteesta. Ajoittamaton asuinpaikka sijaitsee pellolla, pellon kaakkoiskulmassa 55–60 m korkeuskäyrien välisellä alueella. Kahdessa pellon lounaiskulmaan tehdyssä koekuopassa oli havaittavissa peltokerroksen alla, 25–35 cm syvyydessä, 5–7 cm paksuinen selvä tummanruskea, hiilenhippuja sisältänyt kulttuurikerros. Toisesta koekuopasta (koekuoppa 1, johon kohteen koordinaatitkin viittaavat) löydettiin palaneen luun pala (KM 36472:1). Asuinpaikka-aluetta saattaa olla myös metsässä peltoalueen eteläpuolella.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei paikalta löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kohde siirretty rauhoitusluokkaan 3 (12.9.2013).

Espoonkartano Brinkas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde on sijainnut lähellä Brinkaksen torppaa noin 700 m Espoonkartanosta kaakkoon. Kohteen paikalla sijaitsee 1980- tai 1990-luvulla rakennettu pienkerrostalokortteli. Paikalla on ollut tähän moderniin rakennustoimintaan liittyen erittäin raskasta maankäyttöä. Alueelta ei inventoinnin aikana löytynyt edes tiilimurskaa. Itse tiilitehtaanpaikan länsipuolella on Esboåkerin laidalle ulottuva kosteapohjainen pensaikkoinen alue, jossa on jäljellä pari tiilenvalmistukseen liittyvää savenottokuoppaa.

Tykkipatteri 62 (Keski-Vuosaari) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Patteri on jäänyt ilmeisesti Kallvikintien ja Neitsytsaarentie 6-8 eteläisemmän talon pihamaan alle. Pihamaalta löytyy muutamia maatuneita hiekkakumpuja, jotka saattavat olla patterin rintasuojan jäänteitä. Patterin sijaintipaikan länsiosassa kulki aiemmin tienpätkä, joka on kiertänyt patterin. Hiekkaperäisessä maastossa on suoritettu maanottoa.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan piirityskanuunaa, mallia 1877, joiden pääampumasuuntima on ollut koilliseen. Patteri on sijainnut tukikohta I:n alueella.
Alueella tehtiin kesällä 2016 tutkimuksia, koska ainakin osa tykkipatterin mahdollisista säilyneistä rakenteista tulee jäämään rakentamisen alle. Arkeologisissa kaivauksissa ison kumpareen laen tuntumasta löytyi suurehko maanalainen betoninen suojahuone. Patterin rakenteita on tasattu ja haudattu täyttömaakerroksin ilmeisesti läheisten kerrostalojen rakentamisen yhteydessä 1960-luvulla. Suuri osa patterista on jäänyt myös läntisen Kallvikintien alle. Muita tykkipatteriin liittyviä rakenteita ja kerrostumia etsittiin koekaivannoin suojahuoneen ympäriltä, mutta ne ovat olleet ilmeisesti maa- ja puurakenteisia ja siten ajan kuluessa tuhoutuneet.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen sivustatuliasema eli kaponieeri. Päiväämättömässä linnoituskartassa on paikalle piirretty kahdelle tykille tarkoitettu kaponieeri, joka olisi tulittanut itäkaakkoon. Kaponieeri on sijoitettu kartalla luonnon muovaaman notkelman perälle. Notkelman pohjaa ja mahdollista keskeneräistä kuoppaa on täytetty myöhemmin maa-aineksilla ja kasvijätteillä. Minkäänlaisia rakenteita ei erotu maan pinnalle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen sivustatuliasema eli kaponieeri. Päiväämättömässä linnoituskartassa on paikalle piirretty kahteen erillisiin tuliasemiin sijoitetuille tykeille sekä valonheittimelle tarkoitettu kaponieeri, joka olisi tulittanut luoteeseen. Rakennusajankohta 1916-1918. Kohdalle on rakennettu asuintaloja pihapiireineen eikä maaston pinnalle erotu minkäänlaisia merkkejä. Helsingin teollisuuspiirin vuoden 1938 inventoinnissa paikalla mainitaan olevan keskeneräistä hautaa.

Haaviston vallit (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Myöhemmässä maankäytössä kokonaan hävinneet vallit ovat sijainneet vuoden 1799 kartan perusteella Kymijoen rannassa, pellolla, noin 25 m eteäisyydellä rantaviivasta.

Tukikohta II:10 (Mellunmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola, jonka kohdalle on rakennettu nykyaikaisen väestönsuojan sisäänkäynti. Kohde sijaitsee Laakavuorentien kääntöpaikan itäpuolella. Alkuperäisiä rakenteita ei ole näkyvissä.

Tukikohta II:11 (Mellunmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoite, joka on jäänyt Naulakallionkujan pohjoispuolelle, täyttömaalla tasatun kentän alle. Kohteen rakennustöiden toteutumisesta ei ole tietoja.

Tukikohta III:2 (Vesala) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt Tuukkalantie 15-17 kerrostalojen ja niiden pihamaiden alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt kerrostalojen ja niiden pihamaiden alle. Maastossa erottuu fragmenttina vain vähäinen kallion louhittu pinta
Tapani Ahveniston inventoinnissa vuodelta 1966 mainitaan kohteessa olleen hyväkuntoista betonihautaa, maahan kaivettua hautaa, neljä suojahuonetta sekä konekivääri- ja tähystysasema.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt kokonaan kerrostalojen ja niiden pihamaiden alle. Nykyään maastossa erottuu vain pienikokoinen betonoitu nurkka Rajakentäntie 6:n paikoitusalueen reunassa.
Puolustusaseman rakennusajankohta on ollut 1915-1918. Tapani Ahveniston inventoinnissa vuodelta 1966 kohteessa mainitaan olleen hyväkuntoista betonihautaa sekä tähystysasema. Muut asemat tai suojahuoneet olivat jääneet keskeneräisiksi kuopiksi.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen rakenne, joka on hävinnyt asuinalueen rakentamisen yhteydessä. K.-E. Löfgren ja K. Heinämies ovat merkinneet kohteen 1979 piirtämäänsä karttaan luolana ja S. Laine inventointiinsa 1998 kaivona numero 50/2. Maastossa ei enää erotu mitään rakenteita.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Kohdalta ei löytynyt minkäänlaisia rakenteita maastossa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Kohde sijaitsee teollisuusalueen tontilla ja on ilmeisesti suurimmalta osaltaan tuhoutunut.

Tukikohta XXVIII:25-26 (Puustellinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on jäänyt talon ja pihamaan alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen kasarmialue, jossa on sijainnut kasarmi, leipomo ja talli. Hävinnyt maastosta.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoituslaite, jonka päälle on rakennettu talo pihamaineen. Kyseessä on ollut joko luola tai suurikokoinen yksittäinen suojahuone.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoituslaite, jonka päälle on rakennettu talo pihamaineen. Kyseessä on ollut ilmeisesti suurikokoinen yksittäinen suojahuone.

Tukikohta XXX:1 (Etelä-Leppävaara) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Jäänyt uuden katuverkoston alle.

Tykkipatteri 105 (Perkkaa) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri, joka on kadonnut katuverkon ja uusien talojen rakentamisen myötä. Rakennusajankohta 1915-1917. Patteri on sijainnut nykyisen Perkkaantien ja Majurinkadun risteyksen läheisyydessä. Aseistuksena on ollut 4 kpl 107 mm:n piirityskanuunaa vuoden 1877 mallia. Patteri on sijainnut tukikohta XXX:n alueella.

Kaukoila 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee länteen ja länsilounaaseen avautuvalla loivalla peltorinteellä. Koepistojen perusteella kyntökerroksen paksuus on noin 30 cm, ja sen alla ei ole enää merkkejä kulttuurikerroksesta. Asuinpaikan kulttuurikerros on siten ainakin osittain tuhoutunut. Löytöinä paikalta tuli kvartsikaavin, kvartsi-iskoksia sekä yksi pii-iskos. Löytöjen ja topografian perusteella rajatun asuinpaikan laajuus on noin 60 x 50 m.
Asuinpaikan kaivauksissa vuonna 2008 ei havaittu säilyneitä kiinteitä rakenteita.
Jussila 2014. ilmakuvan ja maastomallin perusteella asuinpaikka on ainakin osin (rekisterissä ilmoitetun koordinaatin perusteella) jäänyt maakaasuputkilinjan runtelemaksi. Vuoden 2008 kaivauksissa löytöjä tehtiin vain parista koekuopasta noin koordinaatista N 6694945 E 351297 (ilmoitetusta keskipisteestä 30-40 m etelä-kaakkoon). Asuinpaikka on siis tuhoutunut eikä se ole kiinteä muinaisjäännös.

Tallbacka 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nikkilän kirkonkylässä, Sipoonjoen itärannalla, Nikkiläntien molemmin puolin. Paikalla on loivasti länteen ja luoteeseen laskeva peltorinne. Rinteessä on havaittavissa muinainen rantaterassi, jonka reuna kulkee 20 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Maaperä peltorinteen yläosassa on hiekansekaista savimultaa. Alempana maalaji muuttuu saviseksi. Peltorinteen keskivaiheilta, 20 m mpy korkeuskäyrän molemmin puolin, löytyi useita kvartsi-iskoksia ja muutamia kvartsiesineitä. Pellossa oli myös palaneita kiviä. Löytöjä tuli Nikkiläntien molemmilta puolilta. Kohde on osin tuhoutunut peltoviljelyn ja tien rakentamisen vaikutuksesta. Samalta peltorinteeltä, kohteesta 280 m itäkoilliseen, metsäisen kumpareen takaa, löytyi toinen kivikautinen asuinpaikka Tallbacka 2.
Vuoden 2014 kaivaukset: Tallbacka 1 muinaisjäännösalueella ei alueelta Tallbacka 1A löytynyt mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Alueelta Tallbacka 1B löytyi nuorakeraaminen asuinpaikka, jolla tehtiin totaalikaivaus, eli koko asuinpaikan alue tutkittiin ja kaivettiin pois. Lisäksi alueelta löytyi kaksi rännihautatyyppistä tervahautaa ja yksi myöhäisen historiallisen ajan tulisijan perustus, jotka tutkittiin ja kaivettiin pois.

Tallbacka 2 (1000008114) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Nikkilän kirkonkylässä, Sipoonjoen itärannalla, Nikkiläntien ja Laaksosuontien välisessä kulmauksessa. Paikalla on loivasti luoteeseen, kohti Sipoonjokea laskeva peltorinne. Rinteessä on havaittavissa muinainen rantaterassi 20 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Maalaji peltorinteen yläosassa on hiekansekaista savimultaa. Alempana maalaji muuttuu saveksi. Paikalta löytyi hiotun kivilajiesineen katkelma ja kvartsia. Pellossa oli myös muutamia palaneita kiviä. Asuinpaikka on osin peltoviljelyn tuhoama. Kohteesta n. 280 m länsilounaaseen löytyi toinen kivikautinen asuinpaikka Tallbacka 1.
Vuoden 2013 tarkkuusinvnetointi:
"Havaintojen perusteella vaikuttaa siltä, että Tallbacka 2:n alueella mahdollisesti sijainnut kivi-kautinen asuinpaikka olisi tuhoutunut myöhemmän maankäytön yhteydessä. Mahdollista periaatteessa voi olla myös se, että vuoden 2007 löydöt olisivat oletetun asuinpaikan reuna-alueilta tai että ne olisivat kulkeutuneet löytöpaikoilleen jostain lähistöltä."

Nilsbo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sipoon kirkonkylässä, Sipoonjoen itärannalla, Kerava-Kilpilahti -radan eteläreunalla. Paikalla on Nilsbon tilan päärakennus ja Mäntymäki, joiden itä- ja koillispuolella oleva peltorinne laskee loivasti koilliseen. Muuten savisessa pellossa on muutamia hiekansekaisia kumpareita. Kumpareilta ja niiden läheisyydestä löytyi useita kvartsi-iskoksia. Alueelta löytyi myös historiallisen ajan löytömateriaalia ja palaneita kiviä. Asuinpaikka on osin peltoviljelyn tuhoama. Kohteesta n. 350 m itäkoilliseen löytyi toinen kivikautinen asuinpaikka Nyängen.
Tarkkuusinventoinnissa vuonna 2023 alueelle kaivettiin yli toistakymmentä koepistoa. Merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta ei löytynyt. Aikaisemmin kvartsi-iskoksina pidetyt kappaleet ovat todennäköisesti peräisin peltokumpareen laella olevista mukulakivistä, jotka ovat työkoneen osumasta lohkeilleet.

Tukikohta XXXVI:4-6 (Ruukinranta) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen varikkoalue, joka sijaitsee nykyisen Turunväylän ja Hagalundintien (Kehä I) risteyksen alueella ja sen koillispuolella.
Sirkku Laineen inventoinnin mukaan alueelle oli suunniteltu ammusvarasto, kaksi kasarmia ja vartiotupa. Vuonna 1918 laaditun sotasaaliskeskusosaston karttaan on alueelle merkitty talli seitsemälle hevoselle ja kasarmi 250:lle miehelle sekä viisi muuta kaavamaisesti piirrettyä rakennusta.
Kohteet ovat tuhoutuneet. Vartotuvan paikalla on maavalleja, jotka on käsitelty kohteeen tukikohta XXXVI:1 yhteydessä.

Tykkipatteri 106 (Perkkaa) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on sijainnut Kehä I:n ja Turunväylän risteysalueella ja on tuhoutunut teiden rakennustöiden yhteydessä.
Kohde on ollut neljän tykin patteri, jonka eteläpuolella on ollut ruutikellari. Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan piirityskanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuunta on ollut länteen. Patteri on sijainnut tukikohdan XXXVI alueella.

Tukikohta XXXVII:1 (Otaniemi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema tai erillinen suojahuone. Jäänyt tonttialueen alle ja tuhoutunut.

Bjurböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bjurbölessä Bjurbölenlahden eteläpuolella. Ensimmäinen maininta kartanosta on vuodelta 1491 ja seuraava 1550-luvulta. Brotheruksen kartassa vuodelta 1691 tila on merkitty Bjurbölenlahden eteläiseen poukamaan.
Inventoinnissa paikalla ei havaittu selkeitä merkkejä vanhemmasta asutuksesta, sillä alueen nykyinen tontti rakennuksineen sijaitsee entisen päällä. Myöskään lähiympäristön pelloilta ei löytynyt mitään merkkejä muinaisjäännöksestä. Tilan länsipuolella on hiekanottopaikka ja teollisuusrakennus, joiden kohdalla mahdollisesti sijainneet rakenteet ovat tuhoutuneet kokonaan.

Lampomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pienialainen kivikautinen asuinpaikka pohjoiseen avautuvan terassimaisen niemen kärjessä Kivikoskenpuron itärannalla pellossa. Löytöinä paikalta on saatu kourutaltta sekä kvarttsi-iskoksia. Kulttuurikerrosta ei kuitenkaan havaittu enää säilyneenä kyntökerroksen alla. Vuonna 2008 alueella tehtiin koekaivaus, joka liittyi suunniteltuun kaasuputkilinjaan. Tutkimuksissa todettiin, että alueella sijainnut pienialainen kivikautinen asuinpaikka on tuhoutunut peltoa muokattaessa.

Jorvas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jorvaksen keskiaikainen kylä on aikanaan sijainnut noin puoli kilometriä Nägelsin kylästä länteen, vanhan rantatien eteläpuolella. Nykyinen Jorvaksen kyläkeskus sen sijaan on muodostunut pääasiassa vanhan rantatien pohjoispuolelle.
Kuninkaankartaston kartan perusteella Jorvaksen vanhasta kylästä on kulkenut kylätie tai polku sekä Nägelsiin että vanhalle rantatielle. Nykyään kylätontti on käytännössä tuhoutunut Ericsonin tehdasrakennuksen, sen pysäköintitilojen sekä urheilukentän alle. Pieniä rippeitä kylätontista saattaisi vielä olla jäljellä pysäköintialueiden väliin jäävällä kapealla rakentamattomalla alueella. (Koordinaatit: P=6671449, I=3361900, Z=11m)

Kvis (Qvis) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1560 asutuksen yleisluetteloon Hvittisby nimisessä kylässä on kaksi taloa, Stor Kvis ja Lill Kvis. Vuoden 1634 jälkeen kylän kirjoitusasu asutuksen yleisluette-lossa on ollut Kvis, sitä ennen kylän nimi on kirjoitettu myös Hvitsby, Hvits ja Hvit-tisby.
Vanhin aluetta kuvaava kartta on laadittu vuosina 1777–78 (B21a:5/1-3 Kvis; Karta öfver egorne med delningsbeskrifning). Kyseiseltä kartalta paikantuu tarkasti kahden talon kylätontti nykyisen tilakeskuksen etelä-kaakkoispuolelle. 1840-luvulla laadittuun pitäjänkarttaan kaksiosainen kylätontti (Qvis) on merkattu samaan paikkaan kuin 1770-luvun kartassa. Pitäjänkartta on joiltain osin suurpiirteisesti laadittu, mutta peltokuvioita, kallioita ja teitä vertailemalla kylätontin sijainti voidaan määrittää tarkkaan. 1700- ja 1800-lukujen taitteessa laadittu ns. kuninkaan kartasta on hyvin yleispiirteinen. Siinä Qvissin kylän kohdalle on merkattu useita rakennuksia, joista muutama on Kvisintien pohjoispuolella.
Vuoden 1872 senaatinkartan perusteella kylätonttia ei pysty paikantamaan tarkasti: peltokuvioiden ja teiden perusteella muinaisjäännösrekisterissä oleva muinaisjäännösrajaus paikantuu koillisosastaan rakennuksen ja pellon kohdalle ja länsi-osastaan metsään. Vuoden 1933 topografikartta asemoituu nykykoordinaatistoon tarkasti. 1700-luvun kylätontti paikantuu siinä tilakeskuksen kaakkoispuolelle piha- alueelle ja peltoon. Kylätontti on hylätty ja hajonnut isojaon jälkeen. 1800-luvun puoliväliin mennessä Kvisin talo on siirtynyt nykyisen päärakennuksen kohdalla ja Lill-Kvisin talo kauemmaksi koilliseen. Vuoden 1944 ilmakuvassa 1778 kartalta paikannetun kylätontin kaakkoispuolella on ristin muotoinen rakennus, vuoden 1956 ilmakuvassa kyseistä rakennusta ei enää ole, vaan koko alue vaikuttaa tasatulta.
Nykyisen tilakeskuksen etelä-kaakkoispuolella (kylätontin sijainti 1700-luvun ja 1800-luvun alun kartoissa) on tasainen alue, joita on muokattu voimakkaasti 1900-luvun jälkipuoliskolla. Alueelle on ajettu kiveä ja maata, joka myöhemmin on lanattu pois alueen tasoittamiseksi.
Tasatulta alueelta, v. 1778 kartan kahden talon tonttimaalta, ja lähialueen pellolta ei havaittu merkkejä rakenteista, eikä maastotarkastuksen perusteella pidetä todennäköisenä, että vanhaa kylätonttia on säilyneenä voimakkaasti muokatulla alueella. Alueella ei enää ole muinaismuistolain tarkoittamia rakenteita tai kerrostumia.

Kolakärr (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Joddbölen kylän peltojen ja Kolakärrin pellon välisellä kalliomäellä, mäen eteläreunalla, satamasta noin 600 metriä pohjoiseen. Satamaan vievä tie kulkee mäen itäsivuitse ja tieltä on matkaa röykkiölle 100 metriä länteen. Mäellä on useita kalliopaljastumia ja röykkiö on jäkälän ja sammalen peittämällä mäen eteläreunan loivasti etelään laskevalla kalliolla. Kallion alla eteläpuolella on tiheää metsää.
Kohde löytyi vuoden 2007 inventoinnissa. Röykkiö ei ole kallion korkeimmalla kohdalla, eikä myöskään alareunassa vaan keskimmäisen kallioportaan laidalla, pitkittäisesti kaakko-luodesuuntaisesti. Kiveyksen koko on noin 10 x 5 metriä ja siitä on jäljellä vain yksi kivikerros. Kivet ovat pyöristyneitä, jäkälän peittämiä, päänkokoisia eikä kiveyksessä ole mitään erityisiä rakenteita. Kiveyksen keskeltä otettiin GPS-mittaus. Kohteesta ei voi varmasti sanoa, että kyseessä on hautaröykkiön jäännös. Ympäristön muiden vastaavien kiveysten perusteella se vaikuttaa todennäköiseltä vaihtoehdolta.
Röykkiö – tai kivikko – on entisellään. Varsin todennäköisesti kyseessä voisi olla esihistoriallisen hautaröykkiön jäännös.
Röykkiö tutkittiin ja poistettiin kokonaisuudessaan arkeologisin kaivauksin vuonna 2018. Röykkiön jäännöksestä tai sen lähiympäristöstä ei tehty löytöjä tutkimusten aikana. Tutkitussa röykkiössä ei havaittu rakenteita. Röykkiön jäänteiden sijainti paljaan kallion laen laidalla viitaisi kuitenkin siihen, että kyseessä voisi olla esihistoriallisen röykkiön jäännös, eikä esimerkiksi luontainen rantakivikko. Varmuutta siihen ei kuitenkaan saatu.

Yli-Kerava Tervahaudanniitty (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yli-Keravan kylätontin ja Kytömaantien länsipuolella, Keravan kartanolta tulevan peltotien päästä noin 30 metriä, metsäsaarekkeessa on noin 8 metriä halkaisijaltaan oleva painanne, joka on mitä todennäköisimmin tervahauta tai hiilimiilu. Vuoden 1779 isojakokartassa kohteen länsipuolella oleva niitty oli nimeltään "Terwa Pilltinen nitu", luoteispuolella oli "Terwahauta Äng" ja pohjoispuolella "Tervahauta Peldo". Kohteen eteläpuolella oleva peltoala on samaisessa kartassa nimeltään "Kålarin Åker", joka viittaa osaltaan hiilenpolttoon. Keravalaisten käymästä tervakaupasta löytyy ensimmäinen kirjallinen maininta tallinnalaisen hansakauppias Helmich Ficken velkakirjanpidosta 1520-luvulta.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Kohde tuhoutunut maapinnan kuorinnan yhteydessä 2012. Aiheesta raportoitu Museovirastolle 16.8.2012

Tessjöby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tesjoen länsirannalla valtatien 7 eteläpuolella on vanhan Tesjoen kylän paikka. Jo 1500-luvun puolivälissä kylässä mainitaan olleen 16 taloa. 1900-luvun alussa kylän talot siirrettiin lähemmäs omia peltojaan ja isona ryhmäkylänä tunnettu Tessjöby hajosi. Nykyään vanha kylänpaikka on käytännössä lähes tuhoutunut, joitakin merkkejä vanhoista kulttuurikerroksista voi tosin vielä olla jäljellä osassa vanhoista talonpaikoista. Suurin osa entisestä Tesjoen kylästä on nykyään peltona tai tasattuina pihamaina ja lienee käytännössä tuhoutunut.

Eriksnäs, Kappiko/Långnäs I (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on ollut torppa 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa. Torpan nimi on luultavasti Kappiko.
Torppa on tuhoutunut metsänraivauksen yhteydessä.

Nickby (Nikkilä), autio 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1699 kartan maanmittauskonseptille merkitty tonttimaa.
Tonttimaan paikalla on nykyään urheilukenttä ja Nikkiläntie. Tien pohjoispuolella olevalla topografialtaan parhaalla paikalla on puolestaan Nikkilän terveyskeskus. Voimakkaan maanmuokkauksen vuoksi on ilmeisesti, ettei vanhoja kulttuurikerroksia ole säilynyt.

Paipis (Etelä-Paippinen) tervahaudat (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsässä pellon laidalla on useita erikokoisia kuoppia tiiviinä rykelmänä. Yleisin halkaisija on 2 metriä ja syvyys noin 0,5 metriä. Eivät vaikuta tervahaudoilta; pieniä ja aivan vierekkäin. Lähiympäristössä on suuria hiekkakuoppia.

Skräddarby, torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torppa on jäänyt Helsinki-Porvoo moottoritien allle.

Träskby, Salpar torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhalla torpan paikalla on huvila, jolla on kellari. Rakennuksen ympäristössä on tehty raskaita puutarhapengerryksiä ja terrassointeja.

Tykkipatteri 64 (Vesala) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri, joka on hävinnyt Kontulantien ja metroradan alle. Rakennusajankohta 1915-1917.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan rannikkokanuunaa vuoden 1877 mallia. Tykkien pääampumasuuntima on ollut pohjoiskoilliseen. Patteri sijaitsi tukikohdan III alueella.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri, joka on jäänyt Kontulan ostoskeskuksen ja parkkipaikan alle ja tuhoutunut.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan rannikkokanuunaa vuoden 1877 mallia. Tykkien pääampumasuuntima on ollut pohjoiskoilliseen. Patteri sijaitsi tukikohdan III alueella.

Hindsby Västerhov 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hindsby – Svartböle tien varressa 5 m tien etelä-puolella ja 50 m
Västerhovin pysäköintipaikasta itään jokeen laskevassa loivassa pelto-niitty rinteessä.
Kohde on lähes suorakaiteen muotoinen ja 3 m x 2 m kokoinen kivilatomus. Kiviä on kahdessa kerroksessa, alimmat kivet ovat sammaleen peittämiä. Keskellä on noin neliömetrin kokoinen kolo, jossa on irtokivi. Rakenteen korkeus on n. 60 cm. Näkyvillä olevat kivet ovat suuria, suurin 70 cm x 70 cm x 40 cm. Yhdessä kivessä on näkyvissä porausura.
Kyseessä saattaa olla rakennuskivien varastokasa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on sijainnut Kiviportintien 52-54 kohdalla.
Kohde on jäänyt pienkerrostalojen ja niiden pihamaan alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee kiviportintien ja Huhtasuontien risteyksen länsipuolella.
Kohde on jäänyt tonttialueiden alle eikä siitä ole näkyvissä merkkejä maan pinnalla. Maan alla voi olla säilyneitä rakenteita.

Revbacka (Räffbacka) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bromarvin kylässä, Revbackan pohjoiseen päin pistävän niemen keskivaiheilla. Niemen länsiosa koostuu kallioisista mäistä, itäosa taas on Revbackavikeniin rajoittuvia savisia peltoja. Alueen halki etelä-pohjois –suunnassa kulkee Revbackantie.
Vuoden 1647 maakirjakartan mukaan alueella on yksi talo, joka
sijaitsee jotakuinkin nykyisen Revbackan tilan kohdalla. Pihapiirissä eikä sen läheisyydessä näkynyt merkkejä vanhasta asutuksesta ja on todennäköistä, että alue on siinä määrin muokattu, että kohde on tuhoutunut

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoite. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Arhotien ja Myllymestarin välisellä alueella ja se on jäänyt kerrostalon tai sen pihamaan alle. Kyseessä on ollut ilmeisesti suurikokoinen yksittäinen suojahuone.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915. Kohde sijaitsee Raaseporintie 1 pihamaalla.
Suojahuone on sijainnut tykkipatterin nro BB 12 taustalla. Kohteelle on johtanut ensimmäisen maailmansodan aikana rakennettu yhdystie Roihuvuoren suunnasta. Tykkipatteri ja yhdystie ovat tuhoutuneet myöhemmän rakentamisen alle. Suojahuoneen rakennusmateriaaleina on käytetty kiveä sekä mahdollisesti betonia ja hirsiä. Katto on ollut todennäköisesti tuettuna teräspalkeilla, jotka on poistettu romumetallin keräyksen yhteydessä 1920-30 -luvuilla. Katto ja seinät ovat olleet maalla suojattuja. Sisäänkäynti on ollut rakenteen eteläpuolella. Suojahuone on ulkopuolelta kooltaan 12 x 20 m ja 2 - 3 m korkea. Rakenne erottuu maastosta maan peittämänä kumpuna.
Paikalle suunniteltiin lisärakentamista ja suojahuone tutkittiin lokakuussa 2022. Suojahuone on ollut hirsirakenteinen ja siinä on ollut neljä pientä huonetta ja pitkä eteistila. Katon tukirakenteista oli jäljellä kaksi rautatiekiskoa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915. Kohde sijaitsi maastonkohouman koillislaidalla, n. 15 m Gallen-Kallelan tieltä pohjoiseen, em. tien ja Turunväylän välissä, noin 150 m Ville Vallgrenin tien risteyksestä itään. Suojahuone tutkittiin pelastuskaivauksilla elokuussa 2008, jonka jälkeen sen päälle rakennettiin liittymä Turun moottoritielle.
Suojahuoneen katto oli aikanaan räjäytetty. Kaivauksissa poistettiin sortunut betonikatto, jonka alta löytyi neljä hirsistä rakennettua huonetta sekä suojan eteen johtanut yhdyshauta. Hirsikertoja oli parhaimmillaan jäljellä 7 kpl. Äärimmäisissä huoneissa on todennäköisesti ollut lämmitysuunit. Yhdestä huoneesta löytyi ikkunan jäännökset. Suojan katto oli rakennettu useista materiaaleista mm. teräskiskoista, jotka oli kerätty pois romumetallina sodan jälkeen sekä lankuista, hiekka- ja säästöbetonikerroksista. Suojahuone on todennäköisesti toiminut sen läheisyydessä sijainneen tykkipatterin miehistösuojana.
Suojahuoneesta n. 30 m koilliseen on maahan kaivettu nelikulmainen kuoppa, jonka reunat on tuettu muotoon veistetyillä kivillä. jonka koko on n. 3 x 1,8 m ja syvyys n. 1 m. Kuoppa on saattanut toimia suojahuoneen rakentamisen aikana varastona herkille räjähdysaineille.

Tykkipatteri BB11 (Puotila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915. Kohde sijaitsee Rusthollarintien ja Haarniskatien risteyksen alueella.
Kuuden tykin patteri, joka on jäänyt kerrostalojen ja teiden alle. Patterin aseistuksena on ollut 6 kpl 152 mm:n pronssimörssäriä, joiden ampumasuuntima on ollut koilliseen. Patterin tunnuksina on käytetty myös numeroita 18, B 18 ja 20.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Humikkalantie 22:n asuinrakennusten ja niiden pihamaan alle.

Tukikohta VI:9 (Kurkimäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Kurkimäentien, Karpalotien, metroradan ja lähistön asuintalojen alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Myllypuron metroaseman koillispuolella olevan teollisuusrakennuksen pysäköintialueen rakentamisen yhteydessä.
Tykkipatterin BB10 lounaispuolella sijaitseva erillinen suojahuone. Pienen tienpientareella sijaitsevan kallionnyppylän huipulla oli 1999 havaittavissa hiekkaa ja jälkiä kallion louhinnasta. Muuten kohde on tuhoutunut täydellisesti.

Nyhkälä (Nijchkälä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nyhkälän kylä on jäänyt nykyisen Karkkilan keskustan alle, kun keskusta alkoi muotoutua 1900-luvun alussa. Kylän alue rajautui etelässä Karjaanjokeen, pohjoisessa Saavajokeen, lännessä Pyhäjärveen ja idässä Ahmoonmäkeen. Alueen jakoi kahtia Nyhkälänharju.
Vuoden 1539 maakirjassa kylään on merkitty kaksi isäntää, Knut Martinpoika ja Antti Antinpoika. Kylässä oli kolme kantatilaa: Närö, Anttila ja Takko, joista Takko syntyi vasta 1500-luvun lopulla. (Mikola ja Hakomäki 1994:79.)
Vaikka Nyhkälän kylän alue onkin pääosin uuden kaupunkimaisen rakentamisen tuhoama, on mahdollista että vanhemman asutuskerrostuman jäännöksiä on säilynyt pienialaisesti rakennusten välissä. Kylätontin tarkkaa sijaintia ei voi kuitenkaan määritellä, koska maisema on muuttunut niin radikaalisti.

Tykkipatteri BB10 (Kontula) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915. Kohde sijaitsee hiekkaisessa mäentöyräässä Myllymestarintien (Kehä I) varrella, lämpövoimalan eteläpuolella, kyveyen liikenteen väylän itäpuolella.
Kohde on ollut alkuaan kolmen tykin patteri. Rintasuojana on ollut kallionseinämä ja hiekkavalli, jonka korkeus on 2 m. Tykkiasemia on yhdistänyt rintasuojan takana kylkeva hiekkakummuilla suojattu yhdyshauta.
Jäljellä on enää kaksi tykkiasemaa, joista pohjoisempi on täytetty maalla. Eteläisemmän tykkiaseman koko on ollut n. 3 x 4 m ja sen kummallakin sivuilla on ampumatarvikekomerot, jotka ovat romahtaneet. Tykkiasemasta johtaa ajoväylä patterin taustalle. Patterin pohjoisosa on jäänyt kevyen liikenteen väylän ja Myllymestarin tien alle.
Aseistuksena on ollut 3 kpl 48 mm:n haupitsia, joiden pääampumasuuntima on ollut koilliseen. Patteri on sijainnut tukikohdan VI alueella. Patteri on tunnettu myös kohteena B 17.
Vuonna 2011 tykkiasema tutkittiin Helsingin Energian pohjoispuolisen rakennushankkeen takia. Tykkiaseman rintasuojana oli maavalli, jossa oli vielä havaittavissa kaksi ammusvarastoa. Taaempana oli säilynyt osittain yhdyshautaa, joka oli yhdistänyt tykkiaseman tukiaseman muihin kohteisiin. Kaivausten aikana saatiin esille muutamia puurakenteita, kuten esimerkiksi toisen ammusvaraston romahtaneet kattorakenteet hirsineen ja kattohuopineen. Löytyneet puurakenteet olivat pääsääntöisesti hyvin maatuneita ja huonokuntoisia. Linnoituslaitteen rakentamisessa ja tukemisessa oli käytetty myös kiviä. Tykkiaseman kohta on tuhoutunut kaivausten jälkeisessä rakentamisessa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Malmin lentoaseman pohjoinen - etelä -suuntaisen kiitoradan eteläpäässä.
Puolustusasemasta on jäljellä kaksi ehjää suojahuonetta, joiden katot on peitetty maalla. Näiden lisäksi vielä 1996 oli jäljellä jälkiä taistelu- tai yhdyshaudasta sekä konekivääriasemasta.

Bränsleudd (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiön jäännös sijaitsee Svartbäckin kylässä, Svartbäckin tilan päärakennuksesta 50 m kaakkoon, Bränsleuddenin kallion laen itäpuolella.
Röykkiö on lähes kokonaan tuhoutunut. Sen halkaisija on ollut 5 m.
Tarkastin kallion lakialueen kattavasti ja tarkoin, mutta en havainnut missään röykkiöön viittaavaa. Röykkiö on täysin hävinnyt.

Jäppilä Alho (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Alho-nimisen peltoalueen lounaispäässä olevan koilliseen suuntautuvan peltoniemekkeen päällä ja kaakkoon suuntautuvalla rinteellä, ladon eteläpuolella, Jäppilän talosta 1,4 km itäkoilliseen. Paikalta on aiemmin löytynyt pari kvartsi-iskosta ja vanhoissa löytötiedoissa mainitulta paikalta löytyi inventoinnissa joukko kvartsi-iskoksia 50 x 25 metrin kokoiselta alueelta kynnetyltä hiesupellolta. Asuinpaikka saattaa hyvin jatkua pienelle metsäsaarekkeelle ladon itäpuolella.
Koekaivausryhmä suoritti alueella koekuopituksen muinaisjäännöksen aluerajauksen selvittämiseksi. Koekaivauksessa ei saatu mitään viitteitä, että paikalla on säilynyt kivikautinen asuinpaikka. Kohde on ilmeisesti hyvin vähälöytöinen ja se on koetutkimusten perusteella täysin tuhoutunut pellon raivaamisen yhteydessä.
Kohde voidaan katsoa tuhoutuneeksi.

Punaisten puisto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Punaisten puisto -niminen mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kauratiestä etelään, Tikkurilan lukion ja rautatien välissä sijaitsevalla aukiolla. Alueen maaperä oli kuorittu, joten havaintomahdollisuudet olivat erinomaiset. Maaperä oli hiekkaa. Paikalta löydettiin kolme kvartsi-iskosta KM 32449.
Paikalle kaivettiin koekuoppia, mutta mitään selkeää likamaata ei havaittu. Lähistöltä on irtolöytöjä KM 3769:1 tasataltta ja KM 3769: 2 reikäkivi. Punaisten puiston mahdollisen asuinpaikan korkeus ja topografia ovat luonteenomaisia kivikauden asuinpaikalle, mutta koska löydöt ovat niin vähäisiä, sitä voidaan pitää tällä hetkellä ainoastaan mahdollisena asuinpaikkana.
Sittemmin alue on rakennettu, eikä kohdetta voi pitää enää suojeltuna.

Sinebrychoff (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella on kaksi kiviröykkiötä, jotka ovat ihmisen tekemiä mutta niiden ikä ja merkitys ovat epäselviä. Peltosaarekkeella sijaitseva matala kiviröykkiö (röykkiö A) on halkaisijaltaan n. 9 m ja sen pinnalla on joitakin lohkottuja kiviä. Ylempänä rinteessä, metsän (hakattu) reunassa on toinen kiviröykkiö (röykkiö B) kooltaan 6 x 7 m. Röykkiön itäsivun kivet muodostavat selvän reunuksen. Länsisivu on vaurioitunut metsänhakkuussa. Kyse lienee viljelyröykkiöistä (tai hautaröykkiöistä?).
Röykkiöt on poistettu koneellisesti. Alueella nykyisin rakennuksia.

Båtsvik (Laivalahti) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Båtsvik mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä mahdollisesti vuonna 1518. Kylä ei esiinny Porvoon läänin 1540-luvun maakirjoissa. Helsingin voutikunnan vuoden 1556 tilikirjassa mainitaan perämies ”Lasse Persson i Båsuick”. Porvoon läänin vuoden 1571 hopeaveroluetteloon on merkitty Botsvikistä Michill Larsson. Kylä on saanut nimensä viereiseltä merenlahdelta, jonka nimen määriteosa ”bås” on alun perin tarkoittanut mahdollisesti karsinaa tai loukkua.
Båtsvikin vanha käytöstä jäänyt tonttimaa on merkitty Herttoniemestä 1730- ja 50-luvuilla laaditulle kartalle.
Båtsvikin tonttimaa on tuhoutunut täysin viimeistään Herttoniemenrannan asuinalueen rakentamisen yhteydessä 1990-luvulla.

Heikbacka torp (Munkkiniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Heikbyssä oli vuonna 1540 kolme talonpoikaa (Erik Jönsson (Jönsson Eriksson?), Lasse Jönsson, Per Knutsson), jotka maksoivat yhteensä kolme täysveroa. Kylänimi sisältää miehennimen Heike tai Heikki . Kylässä oli vuonna 1556 jäljellä vain yksi tila. Loput tilat olivat päätyneet kuuden ulkokylänmiehen haltuun. Kylä autioitui lopullisesti 1600-luvulla.
Vanhin Heikbyn aluetta kuvaava kartta on vuodelta 1682. Kylästä oli tuolloin muistona vain Munkkiniemen kartanolle päätyneet pellot. Samuel Broteruksen vuonna 1701 laatimalle kartalle on merkitty Heikbyn niitty. Kylän tarkkaa sijaintia on mahdoton päätellä arkistolähteiden perusteella. Munknäsin kartanon Heikbackan 1800-luvun torppaa on pidetty mahdollisena keskiaikaisen Heikbyn sijaintipaikkana.
Kohde on täysin tuhoutunut Munkkivuoren asuinalueen rakentamisen yhteydessä.

Gammelbacka (1000008267) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gammelbacka sijaitsee Porvoon keskustan lounaisosassa Kapunginselän pohjukan luoteispuolella. Paikka on nykyisin tiiviisti rakennettu.
Varhaisimmat maininnat kartanosta ajoittuvat vuosiin 1561 ja 1556.
1600-luvulla kartanolla oli omistajina sotilaita ja virkamiehiä, mm. Sprengtporten. 1811-1908 kartano oli von Bornin suvun omistuksessa. Tällöin päärakennusta uudistettiin ja rakennettiin uusia rakennuksia, puutarha ja puisto. 1900-luvulla päärakennuksessa toimi venäläisten emigranttien vanhainkoti. Päärakennuksen paikalla on nykyisin seurakuntakeskus. Päiväkodin viereisellä kumpareella oli kivinavetta, jonka kivimuurit purettiin 1990-luvulla.
Puistoalue on metsittynyt. Polun vieressä on hevosen /koiran hautakivi. Metsän reunassa oli puutarhapaviljonki. Puistoon rakennettiin lampi vuonna 1854. Sen keskellä oli pikku saari, jossa oli paviljonki.
J.A. von Born rakennutti Tornikalliolle näköalatornin. Se kaatui myrskyssä 1920-luvulla. Nykyään näkyvissä on kiinnikkeet kalliossa. Bäckaksen rannassa on kartanon laiturin jäänteet.

Pepot (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pepotin eli Peippolan ja Gammelbackan välissä rakennetulla asuinalueella. Ensimmäisen kerran Pepot esiintyy vuonna 1414, jolloin "Laurens i Piaputtis" mainitaan. 1400-luvun loppupuolelta on vielä kaksi mainintaa ja 1500-luvulta niitä on jo useampia. Kuninkaan kartastoon Suomesta on Pepot merkitty n. 2,7 km Porvoon tuomiokirkosta lounaaseen. Kartano löytyy myös Wintersin kartasta vuodelta 1779.
Nykypäivänä kartanon todennäköisella paikalla on kerrostaloja ja vanhojen rakenteiden voidaan todeta tuhoutuneen täysin. Pepotin tila on sijoitettu myös hieman alempana idässä olevan raviradan kohdalle, jolloin kartanosta on saattanut säilyä jotakin. Topografisesti todennäköisin sijainti näyttäisi olevan kuitenkin kerrostalojen kohdalla.

Rosendal (1000008450) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kuninkaan kartaston perusteella Isnäsvikenin koillisrannalla. Paikalla näkyy peruskartassa suuria sorakuoppia, jotka ovat tuhonneet ainakin osan vanhoista rakenteista. Paikkaa ei ole tarkastettu.
Rosendal on ollut 1500-luvulla Mats Arvidson Wildemanin säterinä.
Sorakuoppa ja sen ympäristö käveltiin läpi. Mitään havaintoja säilyneestä torpasta ei tehty. Maata on otettu laajalta alueelta. (2022)

Yli-Kerava Tallbacka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yli-Keravan kylätontin eteläpuolella olevalta pellolta on inventoinnissa löytynyt pajakuonaa sekä palanutta savea. Paikalla on mahdollisesti sijainnut ahjo, jonka tarkka sijainti ei kuitenkaan ole tiedossa. Kohteesta noin 300 metriä etelään, pellossa on toinen rautakuonan ja palaneen saven keskittymä eli mahdollinen uunin paikka [Yli-Kerava Ribacka 1000 00 9991].
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Tarkistuskäynnin yhteydessä ei savipellossa havaittu mitään pajaan viittaavaa. Paikka sijaitsee 100 metriä Keravanjoesta länteen Keravan kartanon ohi kulkevan tien reunassa. Peltoaluetta tarkastettiin pintapuolisesti ja sen pinnalla havaittiin mm. tiilenkappaleita, palamatonta luuta sekä palanutta savea. Noin 30 metriä "pajan" eteläpuolelta muutama metri tiestä löytyi pellon pinnalta pyöreä lyijykuula joka on todennäköisesti musketin kuula, ajoitukseltaan löytö sijoittuu 1600–1700 luvulle.
2017: Peltoalue tarkastettiin myös 2017 tehdyssä Keravan kartanon ympäristön kartoituksessa. Alueelta ei löydetty pajaan tai muuhun kiinteään muinaisjäännökseen liittyvää materiaalia.

Ali-Kerava Ollilan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Keravanjoesta kaakkoon erkanevan Parmanojan varressa, Ollilan päärakennusta vastapäätä on vanha myllynpaikka. Viimeisin myllyrakennus valmistui v. 1752, ja se oli toiminnassa vielä 1900-luvun alussa. Paikalla ei ole enää näkyvissä myllyyn liittyviä jäännöksiä tai rakenteita.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Kohteen tilassa ei muutoksia, paikalla ei havaittu mitään myllyrakennukseen viittaavaa.

Nickby (Nikkilä), autio 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Samuel Broteruksen vuoden 1699 kartan maanmittauskonseptille merkitty tonttimaa.
Tonttimaalle rakennettiin vuoden 2007 inventoinnin aikana Enter-koulukeskusta.

Spjutsund, 1652a (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuodelta 1652 peräisin olevalle kartalle merkitty autiotontti. Kohde on luultavasti tuhoutunut.

Spjutsund, 1652b (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuodelta 1652 peräisin olevalle kartalle merkitty autiotontti. Kohde on todennäköisesti tuhoutunut.

Grundträsk (Grundträsk) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on V.-P. Suhosen muinaisjäännösrekisteriin viemän tiedon mukaan Samuel Broteruksen vuoden 1794 kartalle merkitty tonttimaa.
Helsingin yliopiston arkeologian oppiaineessa tehdyn kylätietokannan mukaan kylä on tunnettu myös nimellä Rådickby ja paikalla on ollut 1560-luvulla 2 taloa.
Kohdetta ei ole tarkastettu aiemmin maastossa ja se on ollut merkittynä muinaisjäännösrekisteriin mahdollisena muinaisjäännöksenä. Kohde sijaitsee Kabanovintien eteläpuolella, Kopparbergetin (Johannesberget) pohjoispäässä. Kohde on kokonaan rakennettua tonttimaata. Paikalla on tehty maansiirtotöitä ja pengerryksiä, joten kylätontti on oletettavasti pääosin tuhoutunut.
Grundträskin kylän vanha Rådikin talon tonttimaa on pysynyt liki samana ainakin vuodesta 1704 lähtien ja siinä on asuttu jatkuvasti, parenteesin aikaista katkosta lukuun ottamatta, jolloin kaikki paikalla olleet rakennukset hävitettiin (vrt. ilmakuvat 1944 ja 1956). Alue rakennettu sittemmin uudestaan. Paikalla on nyt moderni talo, ulkorakennuksia ja pihamaa. Paikan kunto on sama kuten aiemmin on todettu. Alueella tuskin on säilynyt arkeologisia jäännöksiä vanhemmista asutusvaiheista.

Askola (Askola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Askolan kylässä on ollut kolme Porvoon kirkolle kuulunutta prebendatilaa. Vuonna 1555 Kustaa Vaasa peruutti kruunulle mm. Askolan talon (= Askolan kirkontilaan kuuluneet talot). Vuonna 1571 Askolan kylässä oli kolme lampuotitilaa ja vuonna 1694 kaksi tilaa (Seppe ja Bori). Vanhin kartta on vuodelta 1694 (Samuel Broterus), jossa mainitut kaksi taloa sijaitsevat Askolan kirkon eteläpuolella. Paikalla on nykyään kunnanvirasto ja kirkkoherranvirasto Nalkkilan tien risteyksen tuntumassa. Kaikki pihamaat on tasattu, mutta kunnantalon pysäköintipaikan pohjoispuolella ja kirkkoherranviraston eteläpuolella on hieman puistoa, jossa saattaisi jotain vanhempaa olla pinnan alla säilynyt. Kovin todennäköistä tämä ei kuitenkaan ole ja Askolan kylätontti kuuluu parhaiten suojeluluokkaan 3.

Vakkola (Wackola) Tyskas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vakkolan kylässä oli vuonna 1540 seitsemän taloa ja vanhimmalla kartalla vuodelta 1694 (Samuel Broterus) kylässä on viisi taloa, kolme Porvoonjoen pohjoisrannalla ja kaksi etelärannalla. Vuoden 1700 Monninkylän kartalla (Samuel Broterus) näkyy Vakkolassa jo kuusi taloa, joista neljä joen pohjoisrannalla. Joen etelärannan talot lienevät Meikelä ja Tyskas, joista Tyskas lienee sijainnut Keski-Tyyskän pohjoispuolella olevalla tontilla. Tässä on nykyään muutama omakotitalo rakennettuine, tasaisine pihapiirineen sekä tasaista peltoa. Pihamaiden alla saattaa olla jäänteitä vanhoista kulttuurikerroksista, mutta kovin todennäköiseltä se ei vaikuta.

Busö Jussarö 2 (Hautapaikat)
Historiallinen; Suullisen perimätiedon mukaan sijaitsee Jussarön pohjoisosassa vanha hautausmaa. Paikka sijaitsee suoraan etelään Östersundetista. Paikka mainitaan myös H. Cederlöfin (1986) reittejä- ja luotsipaikkoja käsittelevässä teoksessa. Hänen mukaansa paikka tunnetaan saarelaisten keskuudessa hautausmaana. Tiedossa ei kuitenkaan ole, että paikalle olisi ketään haudattu.
Vuoden 1998 inventoinnin yhteydessä paikalla käytiin, muttei havaittu mitään maanpinnalle näkyviä merkkejä paikan käytöstä hautausmaana.
Vuonna 2011 paikalla käynyt inventoija pitää epätodennäköisenä, että paikalla voisi siajita hautoja.

Gerknäs (Kirkniemi, Kirkkoniemi) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Lohjalla. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1669. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä aikaisemmin samana vuonna. Malmin kokonaislouhinta on GTK:n tietojen perusteella ollut 450 tonnia.
GTK:n koordinaatit osoittavat paperitehtaan reuna-alueelle, uusien maakerrosten ja maaston tasoitusten tuhoamalle alueelle. Paikka on paperitehtaan reuna- ja suoja-alueella, tehdasaidan alisen korkean täyttömaavallin tienoilla. Lähistöltäkään ei ollut tunnistettavissa mitään kaivostoimintaan viittaavia rakenteita, ainakaan tehdasaidan ulkopuolelta.

Sikunsuo 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sikunsuo 2 asuin- tai löytöpaikka sijaitsee Sikunsuon notkelman eteläreunalla, noin 300 metriä Lapinkyläntien ja Kauhalantien risteyksestä pohjoisluoteeseen. Sikunsuon asuinpaikka on suon vastarannalla, pohjoislaidalla. Peltorinne laskee jyrkähkösti suohon ja pellon eteläpuolella on metsäinen moreeniharjanne. Maaperä pellon korkeimmalla etelälaidalla on hiekkainen mutta alempana suon reunoilla savinen. Aikaisemmat löydöt ovat tarkemmin ajoittamattomia hioinkiviä ja kivikirveen terä. Vuoden 2008 koekaivauksessa löytyi pintapoiminnassa kvartsi-iskoksia. Löytöalueen koko oli 50 x 25 metriä. Koekuopissa ei havaittu mitään merkkejä kulttuurikerroksesta. Löydöt ovat sekoittuneet kyntökerrokseen.

Historiallinen; Pienikokoinen puolustusasema, joka on jäänyt Lahdenväylän alle ja tuhoutunut.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan puolustusasema, joka on tuhoutunut rakennustöissä vuonna 2007. Kohteessa oli kallioon louhittua ja osin maahan kaivettua hautaa, jota oli osittain tuettu betonilla.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on tuhoutunut Kivikon teollisuusalueen esirakentamisessa vuonna 2007.
Puolustusasema ja luola, jotka ovat tuhoutuneet Kivikon teollisuusalueen rakentamisessa
vuonna 2007. Kohteessa oli maahan kaivettua ja osin kallioon tuettua hautaa, jota oli tuettu
osittain betonilla. Kohteen eteläosassa oli kallioon louhittu, eteisellä varustettu,
betoniseinäinen luola, jonka koko oli 5 x 8 metriä.

Historiallinen; Ilmakuvien perusteella kallio on louhittu pois teollisuusalueen tieltä 2008-2009.
Kallioon louhittu ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakentamisajankohta 1915 – 1918. Kohde sijaitsee työmaa-alueen keskellä olevan mäen etelärinteen juurella. Luolan eteläpuolella oli maasto tasattu useiden hehtaareiden alueelta sepelikentäksi.
Luola on kooltaan n. 50 m2 ja se on pohjamuodoltaan 45:n asteen kulmassa taittuva suorakaide. Luola on varustettu eteisellä. Sisäänkäynnit sijaitsevat betoniseinissä. Sisäseinät ja lattia ovat niin ikään betonia. Varastotilassa on sisäkatto, joka on aaltopellin muotoista mineriittilevyä. Sisäkatto lepää sivuseinien päälle poikittain asetetuilla puuparruilla. Varastotilan leveys on n. 4 m ja korkeus 2 m. Eteisessä ei ole sisäkattoa. Kalliokatto on lakipisteessään n. 3 m korkeudessa. Sisäänkäynnin panssariovi on poistettu.
Oviaukon päällä on betoninen lippa. Luolan yläpuolella on ulkona kalliolla kaksi ilmastointihormia. Luolan sisäkatto, ilmastointiputket ja oviaukon lippa ovat todennäköisesti jälkikäteen rakennettuja.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka tuhoutui Kivikon teollisuusalueen esirakentamisen yhteydessä.
Kalliota kiertävässä puolustusasemassa oli useita konekivääri- ja tähystysasemia sekä suojahuoneita, joista kaksi oli rakenteeltaan kolmihuoneisia. Kohde ja sen kohdalla sijainnut kallio räjäytettiin 7.11.2007.

Mattila ja Einola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän länsiosassa, Kyläjoen itäpuolella. Vuoden 1724 kartassa paikalle on merkitty Mattilan talo, jota ei nykyään enää ole havaittavissa kallioisen mäennyppylän alarinteessä. Voimakkaat maansiirtotyöt ja uudisrakentaminen ovat käytännössä tuhonneet vanhemmat kerrostumat, mm. vanhojen rakennusten peruskiviä on työnnetty kasaan traktorilla. GPS-pisteestä runsaat 30 m itään olevalla kalliolla on jäänteitä uudemmista talousrakennusten betonisista perustuksista.
Myös vanhan kylätien eteläpuolella samalla kohdalla on tapahtunut voimakasta uudisrakentamista, eikä alueella aikanaan sijainneen Einolan (Envalds) talon perustuksista tai muistakaan rakennuksista näy enää jälkeäkään. Onkin oletettavaa, että myös tältä kohdalta ovat vanhat asutuskerrokset kokonaan tuhoutuneet.

Pukkila (1000013228) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nurmijärven kirkonkylän itäosassa Ylöstalon päärakennuksen lähiympäristössä, kahden kylätien risteyksessä. Alueella on ollut runsaasti rakennuksia historiallisen ajan kuluessa, nykyiset rakennukset ovat pääosin 1800-luvulta ja 1900-luvun alusta. Ylöstalo (aikaisemmin Pukkila) on historiallisesti kyläryhmän tärkein talo, siihen oli jo 1630-luvulle mentäessä liitetty 7 lähiympäristön taloa. 1740-luvun pitäjänkartassa kyläteiden risteyksen molemmin puolin on merkitty 4 taloa; Ylöstalo, Alestalo, Heikkilä sekä Pekkola.
Vaikuttaisi siltä, että vanha kylätontti on jäänyt uudemman rakentamisen jalkoihin. Vanhan Pukkilan keskiaikaisen kylätontin voidaan käytännössä katsoa tuhoutuneen, tosin joitakin merkkejä siitä saattaa olla säilyneenä Ylöstalon päärakennukseen liittyvässä puutarhassa talon lähistöllä

Palojoki 1 (1000013229) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Palojoen Alikylässä, nykyisen Heikkilän tilan päärakennuksesta 110 m pohjoiseen. Nykyisen pihamaan kohdalla ovat vanhojen karttojen mukaan aikanaan sijainneet Hemmolan, Mattilan sekä Heikkilän vanhat talot. Myöhempi uudisrakentaminen on pääosin tuhonnut vanhat kylätontit siten, että todennäköisesti ei vanhoja asutuskerroksia pääsääntöisesti ole enää jäljellä. Jotain merkkejä vanhoista asutuskerroksista saattaa kuitenkin edelleen olla jäljellä Heikkilän tilan alueella.

Palojoki 3 (Lalla) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Palojoen Alikylässä, nykyisen Ali-Lallan talon
kohdalla. Nykyisen pihamaan paikalla on vanhojen karttojen mukaan aikanaan sijainnut Lallan vanha talo ulkorakennuksineen. Myöhempi uudisrakentaminen on pääosin tuhonnut vanhan kylätontin siten, että todennäköisesti ei vanhoja asutuskerroksia pääsääntöisesti ole enää jäljellä. Tontti on terassoitu ja sillä sijaitsee uudehko asuinrakennus.

Palojoen mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Palojoen myllystä ei nykyään ole paljoakaan jäljellä. Johdinuoma on edelleen havaittavissa, se on tehty lohkotuista kivistä ja myöhemmin tuettu sementtivahvistuksilla. Itse myllyrakennus ei nykyään enää erottu maastossa, sillä oletetun myllypaikan läpi kulkee luontopolku. Myllyn kohdalle on veden johdinuoman kiveyksen päälle kiinnitetty betonilla kaksi myllykiven puolikasta, ilmeisesti muistoksi paikalla aikoinaan sijainneesta myllystä.
Palojoen myllyn paikasta 40 metriä kaakkoon näkyy Nurmijärven vanhan sähkölaitoksen betoninen perustus osittain täytemaan alta Myllykosken itärannalla. Se otettiin käyttöön vuonna 1920 ja purettiin 1982 (ei muinaisjäännös). Ks. lisätiedot.

Nummenpää 3 (Eskola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylän länsiosassa, kylätien pohjoispuolella. Eskola on Pyörlän ja Hirven ohella yksi Nummenpään kylän kolmesta alkutalosta, se mainitaan jo vuoden 1539 maakirjassa. Nykyisellä paikallaan se on ollut ainakin jo 1700-luvun puolivälistä lähtien, todennäköisesti aikaisemmin. (Härö 1985, 46) Nykyinen tilan päärakennus on vuodelta 1866, sen rakentamisen ja myöhemmän korjauksen yhteydessä vanhemmat asutuskerrokset ovat todennäköisesti tuhoutuneet lähes täysin. Tien vieressä Eskolan itäpuolella on talon rakennuksiin kuuluva luonnonkivistä muurattu viljamakasiini 1800-luvulta.

Nummenpää 4 (Hakala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylän länsiosassa, kylätien pohjoispuolella. Paakka on Nummenpään kylän alkutaloja, se mainitaan jo vuoden 1543 maakirjassa. Lähistöllä sijaitseva Yli-Paakan nykyinen päärakennus on ilmeisesti 1800-luvun lopulta. Paakan talo jaettiin vuonna 1784 Yli- ja Ali-Paakaksi. Ali-Paakan kantatilasta lohkaistiin edelleen Hakalan tila vuonna 1797. (Tommila 1958, 200) Kohde sijaitsee Yli-Paakan talosta noin 30 metriä kaakkoon.
Maastokäynnilla paikalla todettiin lohkotuista, suhteellisen säännöllisistä kivistä ladottu rakennuksen perusta, joka on kooltaan 5 x 12 m. Rakennuksenpohja sijaitsee vanhan kylätien pohjoispuolella pitkä sivu tien suuntaisesti. Sen päälle on myöhemmin rakennettu alkuperäistä taloa pienempi ulkorakennus, joka on edelleen käytössä.

Nummenpää 5 (Hirvi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nummenpään kylän länsiosassa, kylätien eteläpuolella. Hirvi on Eskolan ja Pyörlän ohella yksi Nummenpään kylän kolmesta alkutalosta, se mainitaan jo vuoden 1539 maakirjassa. Kohteessa on Härön mukaan ollut 1985 vielä pystyssä huonokuntoinen Hirven kaksikerroksinen päärakennus vuodelta 1871. Sitä vanhempi päärakennus on karttojen perusteella sijainnut hieman pohjoisempana, aivan vanhan kylätien varrella.
Maastokäynnilla paikan todettiin käytännössä tuhoutuneen. Rakennuksen perustaan liittyvät lohkotut kivet on traktorilla ajettu kasaan ja maata on muutenkin koneilla tasoitettu. Aivan vanhan kylätien varressa saattaa olla vielä vähäisiä merkkejä vanhemmasta asutuksesta.

Numlahden kartano 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Numlahden kartanon mailla, Kuhankosken itäpuolella. Martti Klaunpoika Hästesko sai vuonna 1598 läänityksikseen Paijalan kylän (Paijby) talot, joita oli jo 1540-luvulla 9 kappaletta. Maastokäynnillä havaittiin, että kartanoalueen piha on tasattu ja terassoitu, eikä vanhoja asutuskerroksia todennäköisesti ole enää paljoakaan jäljellä.
Kartanon piha-alueen keskiosassa (kartanosta 40 metriä etelään) todettiin 5 kuoppaa joiden halkaisija on 2–3 m ja syvyys 40–50 cm. Todennäköisesti kyse on suhteellisen nuorista hiekanottokuopista.

Kissala (Kisla) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Leppälammen kylässä, vanhan kylätien eteläpuolella puron varressa. Maastokäynnillä havaittiin että Kissalan talon ympäristö on puutarhana käytännöllisesti katsoen kokonaan tuhoutunut. Vanhasta Kislan talosta tai sen tarkemmasta sijainnista ei ole ainakaan maan päälle jäänyt mitään merkkejä.
Alkujaan nimen kylälle antoi Leppälammin talo, joka sittemmin talonnimenä unohtui. Kislan talo mainitaan historiallisissa lähteissä jo vuonna 1543. Toinen Leppälammin kylässä mainittu talo vuonna 1543 oli Huja (Huija). Molemmat talot ovat oletettavasti sijainneet lähellä Kissalan nykyistä päärakennusta, jonka vanhimmat osat ovat mahdollisesti jopa 1700-luvulta. (Tommila 1958, 82; Härö 1985, 53)

Valkjärvi 1 (1000013282) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Valkjärven kylässä, vanhan kylätien itäpuolella. Maastokäynnillä havaittiin että Valkjärven vanha kylänpaikka mäen päällä on tasattu ja terassoitu puutarhaksi ja on käytännöllisesti katsoen kokonaan tuhoutunut. Häiriintymättömiä vanhoja asutuskerroksia saattaa kuitenkin löytyä vanhan kylätontin itä- ja kaakkoisrinteiltä, joita on vähemmän tasattu. Vanhan kylätontin korkeimmalle paikalle on keväällä 2008 rakenteilla Soltin uusi päärakennus.
Jo 1540-luvulla Valkjärvellä oli 4 jokseenkin yhtä vaurasta taloa. Kylän talojen lukumäärä pysyi alueella samana aina 1800-luvulle saakka, kantatilojen nimet olivat Soltti, Pöyhä, Puokka ja Heikkilä. (Tommila 1958, 61–62)

Historiallinen; Kohde sijaitsee Uotilan kylän kaakkoisosassa, vanhan kylämäen etelärinteellä. Vanhassa kartassa vuosilta 1780–81 paikalle on merkitty Palsin talo, joka mainitaan jo vuoden 1540 asutusluettelossa. Maastotarkastuksessa rinteen alaosan kylätien pohjoispuolella havaittiin Palsin talon kohdalta olevan käytännössä tuhoutunut myöhemmän maankäytön seurauksena.

Kirkonkylä (1000013302) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee aivan kirkon vieressä, siitä länteen olevalla alueella. Kirkonkylän voi katsoa jakaantuneen 3 osaan jo ennen vuotta 1540. Kylän itäosassa omana kokonaisuutenaan oli Pukkila jossa oli erotettavissa 8 taloa. Kirstapakalla kirkonkylän keskivaiheilla oli myös omana kokonaisuutenaan erotettavissa 4 taloa (Grannila, Heikkari, Sorva sekä Kirkkari). Iivarissa kylän länsipuolella taloja oli tuolloin 8 kappaletta. Maastotarkastuksessa havaittiin, että Kirstapakan (Kierstabacka) alue on käytännössä tuhoutunut myöhemmän maankäytön seurauksena. Ainoastaan Grannila on vanhoista taloista enää paikannettavissa, mutta senkin pihapiiriä on tasattu niin, että vanhoja asutuskerroksia tuskin enää on jäljellä.

Tukikohta X:1-2 (Pihlajamäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on tuhoutunut Gneissipolun ja Muistokivenpolun välisen asuintaloalueen alle. Rakennusajankohta 1915-1918.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on tuhoutunut Rapakiventie 2:n kerrostalon ja paikoitusalueen alle.. Rakennusajankohta 1915-1918.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on tuhoutunut. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on sijainnut Malmin Sairaalakadun ja Talvelantien välisen parkkipaikan kohdalla.

Tukikohta XI:7 (Pukinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on tuhoutunut Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on sijainnut Ukkostien ja Salamapolun risteyksen ympäristössä, johon on rakennettu kerrostaloja.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on tuhoutunut Rakennusajankohta 1916-1918. Kohde on sijainnut Viljatien ja Kaupparaitin risteyksen lounaispuolella.
1930-luvun kartan ja suullisen tiedon mukaan alueella on ollut yhdys- ja taisteluhautoja sekä suojahuoneita ja tuli- tai tähystysasemia.

Tykkipatteri BB8 (Ala-Malmi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Mahdollinen rakennusajankohta 1915. Patterin rakennustöiden toteutuksesta eikä aseistuksesta ei ole tietoja. Kohteen likimääräinen sijaintipaikka on Riihenkulmanpolun lounaispuolella. Kohdalla sijaitsee vanha puurakennus ja sen pihaterassi, jonka alla keskikohdassa on maakellari. Patteri on kuulunut tukikohtaan nro XI.

Tukikohta XIV:4 (Latokartano) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Mustialankadun ja Talonpojantien välisellä puistoalueella, kalliorinteen juurella.
Kohde on kallioon louhittu, alunperin kääntyvän suorakaiteen muotoinen luola, jonka pinta-ala oli 29 m². Sitä on myöhemmin laajennettu huomattavasti. Luolassa on sijainnut ensimmäisen maailmansodan aikana ilmeisesti Viikin Latokartanon sotilaspuhelinkeskus.

Tykkipatteri 73 (Latokartano) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde on jäänyt Viikin maataloustietellisten laitosten alle ja tuhoutunut.
Kohde on ollut neljän tykin patteri. Aseistuksena on ollut 4 kpl 107 mm:n piirityskanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuuntima on ollut pohjoinen. Patteri on kuulunut tukikohtaan nro XIV.

Tukikohta XV:3 (Tuomarinkartano) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee kallion juurella, Lukupolun itäpäässä.
Kohde on kallioon louhittu hevosenkengän muotoinen luola. Se on aikanaan varustettu yhdellä uloskäynnillä ja luolan ulkoseinä on rakennettu tai uudistettu myöhemmin.
Kohteen siäänkäynti on nykyisin tukittu luolatilan sortumavaaran takia.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka on tuhoutunut jäätyään rautatien levennyksen alle. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on sijainnut pääradan varressa Ormusmäen itäpuolella.
Kohteessa on ollut kupukattoinen betoninen asema (tyyppiä D), jossa oli kaksi aukkoa länteen ja luoteeseen. Linnoituslaite oli vuonna 1979 täynnä hiekkaa. Kohde on nykyään hävinnyt.

Tukikohta XII:2 (Tapaninvainio) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola, joka on täytetty. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Pohjanpellontien ja Uimarannantien risteyksen koillispuolella, kallioseinämässä.
Kallioon louhittu luola ja siihen johtava syvä kallioon louhittu yhdyshauta on täytetty turvallisuussyistä kivillä ja maa-aineksilla 1970-luvulla. Luolarakenne saattaa olla edelleen jäljellä.
Kohdalle on rakennettu 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmen lopulla uusia rakennuksia.

Tukikohta XII:4 (Pukinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde sijaitsee Kehäkukantien molemmin puolin. Kohde on jäänyt talojen, niiden pihamaiden ja tien alle.

Tukikohta XII:5 (Pukinmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema, joka sijaitsee Pieksupolun pohjoispään itäpuolella. Kohteen rakentamisesta ei ole varmuutta. Maastossa on havaittavissa vain epämääräinen kuoppa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone liittyen tykkipatteriin 76. Rakennusajankohta 1915-1918. Jäänyt Johan Bockin kuja 6 kerrostalon alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone liittyen todennäköisesti tykkipatteriin 76. Rakennusajankohta 1915-1918. Jäänyt Rälssitie 7 kerrostalon alle.

Tukikohta XVI:6 (Itä-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Muurimestarintieltä (Kehä I) Tuusulanväylälle johtavan rampin alle.
Kohde on liittynyt tykkipatteriin nro 85. Venäläisessä linnoituskartassa kohdalle on merkitty majoituskäyttöön tarkoitettu suojahuone sekä ruutikellari.

Tukikohta XVI:7 (Itä-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen pienikokoinen kohde, joka on ilmeisesti ollut suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Muurimestarintien alle.

Tykkipatteri BB7 (Länsi-Pakila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakentamisen toteutumisesta ja aseistuksesta ei ole tietoja. Ei löydy maastosta. Patteri sijaitsee tukikohdan nro XVII alueella Jakokunnantie 26-28 kohdalle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt tonttialueen alle ja tuhoutunut todennäköisesti kokonaan.

Tykkipatteri BB6 (Maununneva) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915. Kohde sijaitsee venäläisen linnoituskartan mukaan jossakin Heinämiehentien ja Niittyluhdankujan länsipäiden läheisyydessä. Patteria ei löydy maastosta. Se on joko tonttialueen alla tai jäänyt rakentamatta. Aseistuksesta ei ole tietoja. Patteri kuuluu tukikohtaan XVIII.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään Kannelmäen kirkon, Vanhaistentien ja sen pohjoispuolisen Vanhaistentie 5-9 asutuksen alle.
Sirkku Laineen Kannelmäen vuoden 1995 inventoinnissa on tapahtunut karttavirhe, joka on vienyt aseman väärään kohtaan. Koordinaatit korjattu vanhassa asemakaavassa näkyvien asemien mukaan.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään asutuksen alle Tanotorventien ja Paimenhuilunpolun välisen korttelin pohjoisosassa.
Sirkku Laineen Kannelmäen vuoden 1995 inventoinnissa on tapahtunut karttavirhe, joka on vienyt aseman väärään kohtaan liian pienenä Tanotorventien pohjoispuolelle. Koordinaatit korjattu vanhassa asemakaavassa näkyvien asemien mukaan.

Tykkipatteri BB5 (Kannelmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915. Patteria ei löydy maastosta. Se on joko tonttialueen alla tai jäänyt rakentamatta. Aseistuksesta ei ole tietoja. Patteri kuuluu tukikohtaan XIX.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoite. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Pelimannintien kerrostalojen alle ja tuhoutunut.
Kohteessa on ilmeisesti ollut kaksi suojahuonetta ja niiden välinen yhdyshauta, joka on jatkunut kohteeseen XX:4.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Miilutie 35:n tonttialueen alle ja tuhoutunut.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Mikkolankatu 30 rakennuksen ja tuhoutunut.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Mikkolantie 32 rakennuksen alle ja tuhoutunut.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Urakkatie 36-40 rakennuksen alle ja tuhoutunut.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Kinkerinpolun pohjoispään tonttialueiden alle ja tuhoutunut.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt asuinrakennusten alle ja tuhoutunut.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Koivikkotie 5:n tonttialueen alle ja tuhoutunut.
Kohde on ollut kolmihuoneinen suojahuone, jonka katosta oli poistettu teräspalkit, jolloin katto ja osa seinistä olivat luhistuneet.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Muurimestarintien (Kehä I) alle ja täytetty.
Kallioon louhittu luola on ollut kaarevan muotoinen ja pinta-alaltaan 30 m². Kalliokatun vahvuus on ollut 3,7 m. Sisäkattona toiminut aaltopeltikatto oli poistettu jo 1938. Luolalta on ollut matkaa yhdystielle 60 m. Kohde on tuhoutunut Kehä I:n rakentamisen yhteydessä.

Tykkipatteri 92 (Pohjois-Haaga) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde on jäänyt Nurmijärventien ja Kehä I:n risteyksen alle ja tuhoutunut.
Patterin aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n 120 puudan piirityskanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuunta on ollut pohjoisluoteeseen. Patteri kuuluu tukikohtaan nro XXIII.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään Hopeatie 2 asutuksen ja teiden alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään Kaupintie 13 rakennusten ja piha-alueiden alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään Vaakatien itäpuolella olevien rakennusten alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoite. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään Kaupintien alle Hopeatien risteyksen lounaispuolella.

Tykkipatteri 93 (Lassila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1917. Kohde on jäänyt Kaupintien ja Muurimestarintien risteyksessä sijatsevan teollisuuslaitoksen alle ja tuhoutunut.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 229 mm:n mörssäriä, joiden pääampumasuuntia on ollut länsiluoteeseen. Patteri kuuluu tukikohtaan XXIV.

Tykkipatteri 94 (Lassila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään Kaupintien ja Martinlaakson radan alle.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n 190 puudan rannikkotykkiä, vuoden 1877 mallia. Pääampumasuunta on ollut luode. Patteri kuuluu tukikohtaan nro XXIV.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaiseen karttaan merkitty numeroimaton kenttätykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohteen rakentamisen toteutumisesta ei ole tietoja. Sen on myös voinut tuhoutua jäätyään asutuksen ja teiden alle. Aseistuksesta ei ole tietoja. Patteri kuuluu tukikohtaan nro XXIV.

Tukikohta XXXV:6 (Pitäjänmäki) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään Atomitie 2 teollisuusalueen ja teiden alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään Atomietien ja Meijeritien välisen teollisuusalueen ja teiden alle. Tien varressa oli nähtävissä vähäisiä betonifragmentteja.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään Meijeritie 4 teollisuusaslueen alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään junaradan alle.
Paikalla on ollut betoninen, kolmiosainen suojahuone, jonka oviaukko on ollut radan suuntaan. Venäläisessä sotilaskartassa paikalla mainitaan olleen puolustusrintaman päällikön/päällystön suoja.

Tykkipatteri 101 (Reimarla) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykipatteri. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään asutuksen ja teiden alle.
Aseistuksena on ollut 4 kpl 152 mm:n 120 puudan piirityskanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuunta on ollut pohjoisluoteeseen. Patteri kuuluu tukikohtaan XXXV.

Luolat G 8-9 (Länsi-Pasila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia varastoluolia. Rakennusajankohta 1914-1918. Kohteet ovat jääneet asuintalon alle ja tuhoutuneet.
Kohteessa on ollut kaksi kallioon louhittua luolaa, joissa on ollut betoniseinät ja lattia sekä aaltopeltinen sisäkatto. Pinta-alat ovat olleet 56 ja 64 m².

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään asutuksen alle.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoite. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään Muurimestarintien alle Konalantien eritasoliittymän länsipuolella.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on tuhoutunut jäätyään Rikhard Nymanin tie 3 rakennusten alle ja tuhoutunut.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Kohde on jäänyt Henrikintie 27 rakennuksen alle ja tuhoutunut.

Tykkipatteri 1021 (Konala) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915-1916. Kenttätykkipatteri on merkitty venäläiseen sotilaskarttaan. Sen rakennustöiden toteutuksesta ja aseistuksesta ei ole tietoja. Paikalla on nykyään Kyntäjäntien 5 ja 10 asuinrakennuksia. Patteri kuuluu tukikohtaan XXVII.

Luolat G 6-7 (Kivihaka) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia varastoluolia. Rakennusajankohta 1914-1918. Kohteet sijaitsevat Hakamäentien ja Kivihaantien risteyksen koillispuolella, jyrkällä kalliolla.
Kaksi kallioon louhittua luolaa. Oviaukot betoniseinissä, jotka sijaitsevat kallioon louhitussa syvässä rotkossa. Kallion huipun yläpinnan rakoja on tukittu betonilla ja piellä.
Kohteelle on myönnetty kajoamislupa 15.5.2017, jonka vuoksi se poistetaan rekisteristä rauhoitettuna muinaisjäännöksenä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde on sijainnut itäpuolisen asemien 1914:16 ja 17 mäen länsijuurella, Mannerheimmintien molemmin puolin.
Maasta ja hiekasta kasatut vallit ovat hävinneet. Ainoastaan vähäistä fragmenttia erottuu kohteen 18 itäpäästä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia puolustusasemia. Rakennusajankohta 1914. Kohteet sijaitsevat Mannerheimmintie 172:n rakennusten pohjois-, etelä- ja länsipuolilla, pihapiirissä. Kohde on yksi harvoista maalinnoituksen osista, jossa on käyty taisteluita saksalaisten edetessä kohti Helsinkiä huhtikuussa 1918.
Kohteessa on jäännöksiä kolmesta maasta, kivistä ja hiekasta rakennetuista valleista.
Varustus nro 19 on eteläisin jyrkän mäen ylärinteessä. Se muodostuu n. 30 m pitkästä hiekalla peitetystä maavallista, josta erottuu kaksi selkeää traverssia. Torjuntasuunta länsi.
Varustus 19a on Mannerheimmintien ja Vihdintien risteyksen lounaispuolella. Sen muodostuu maahan kaivetusta haudasta, jonka rintamapuoli on pengerretty. Pituus 35 m. Yksi traverssi (haudanmutka) erottuu kohteen länsiosassa. Torjuntasuuntana on pohjoinen. Hauta on maatunut ja osittain täytetty.
Varustus 19b sijaitsee kohdealueen keskellä, tontin länsiosassa. Se on kaareva maavalli, jonka pituus on 6 metriä. Vallin korkeus on 0,3 - 1 metri.
Vuonna 2014 tehdyssä tarkkuusinventoinnissa säilyneet ampumavallit ja inventoinnin yhteydessä havaittu yhdystie kartoitettiin ja dokumentoitiin. Tie on noin sadan metrin pituinen yhdystie, joka nousee lounaan suunnasta mäen huipulle. Tie on kolme metriä leveä ja se on pengerretty. Tien pinnasta erottuu paikoitellen kivettyä pintaa.
Vuonna 2015 valleihin ja tiehen tehtiin useita koeojia, joiden toinen sivu dokumentoitiin. Eteläisessä vallissa 19 oli kivistä kasattu 1.75 cm leveä ja 80 cm korkea rintamuuri, jota tukee leveä maavalli. Muissa valleissa ei ollut kivirakenteita.

Tukikohta 1914:24 (Länsi-Pasila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde 24 on sijainnut Hakamäentien kohdalla läntisten liittymien länsipuolella pitkälle tien molemmille puolille. Torjuntasuunta länsi-luode.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde kuuluu Vanhankaupungin vesilaitoksen länsipuolella sijaitseviin varustusten keskittymään. Ne sijaitsevat korkean kallion huipulla ja juurella. Kohde muodostuu 14:stä varustuksesta, joista vallit nro 48, 49 ja 50 ovat tuhoutuneet.
Kohde 48 on merkitty venäläisessä sotilaskartassa nykyisen Juhana Herttuan tien 13:n pohjoispuolelle. Maastossa ei löydy rakenteita.

Tukikohta 1914:58 (Vanhakaupunki) (Puolustusvarustukset)
Varustus nro 58 on merkitty Hämeentien ja Koskelantien risteyksen pohjoispuolella. Maastosta ei ole löytynyt jälkiä rakenteista.

Tukikohta 1914:60 (Latokartano) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde on ilmeisesti jäänyt rakentamatta. Kohde on merkitty Viikin peltojen keskellä sijaitsevan mäenkouman itäpäähän.

Tukikohta 1914:61 (Länsi-Herttoniemi) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde sijaitsee Herttoniemen urheilupuiston länsipuolella, tien vieressä, jyrkän mäen alapuolella.
Kohdalta löytyy nelikulmion muotoinen maahan kaivettu kuoppa, jota on tuettu kivillä. Koko 2 x 3 m, syvyys 0,5 - 1 m sekä kivillä pengerretty tasanne / kuoppa, n. 2 x 3 metriä, syvyys 0,3 metriä.
Rakenteet eivät viittaa linnoitteeseen vaan pikemminkin talon tms. perustuksiin.

Tukikohta 1914:69 (Roihuvuori) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde
nro 69 on jäänyt metroradan alle ja tuhoutunut. Varustuksen muodosti aikanaan suora valli, jossa oli useita traversseja.

Tukikohta 1914:73 (Roihuvuori) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde sijaitsee Mustapuron länsipuolella kohoavan rinteen reunoilla.
Varustus 73 Tulisuontien pohjoispuolelta on hävinnyt tai jäänyt rakentamatta.

Tykkipatteri BB12 (Puotinharju) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen tykkipatteri. Rakennusajankohta 1915. Kohde sijaitsee Raaseporintie 1:n kerrostaloalueella.
Kuuden tykin patteri, jonka taustalla sijaittsee suojahuone V:33.
Selkeitä patterin rakenteita ei ole näkyvissä. Patteri on ilmeisesti jäänyt talojen alle ja pihamaalla sijainneita rakenteita on tasoitettu tai peitelty.
Aseistuksena on ollut 6 kpl 152 mm:n raskasta 190 puudan kanuunaa vuoden 1877 mallia. Pääampumasuuntima on ollut koilliseen.

Edet (Kulkuväylät)
Historiallinen; Länsi-Uudenmaan rannikolla on ollut useita ns. vetokannaksia, joiden yli on voitu vetää veneitä. Yksi tällainen vetokannas on sijainnut lounaaseen Kirkkonummen kirkolta. Kapea salmi erotti koko Porkkalanniemen ja Upinniemen Kirkkonummen mantereesta pitkälle rautakautta. Maannousemisen myötä salmi katkesi ja tilalle tuli kaksi pitkää kapeata lahtea. Vanha vesiväylä säilyi kulkureittinä vielä tämän jälkeen, sillä pienet alukset voitiin vetää kahden lahden väliin muodostuneen kannaksen yli, jolloin säästettiin pitkä kierros Porkkalanniemen ympäri. Vieressä ollutta kylää alettiin kutsua nimellä Edet, joka tarkoittaa juuri vetokannasta.
Edetin vetokannas oli tuhoutunut keväällä 2005, kun kohteelle tehtiin ensimmäinen arkeologinen inventointikäynti. Paikalla oli aloitettu uuden asuinalueen ja siihen liittyvän tieverkon rakennustyöt.
Veneenvetopaikka voinut todennäköisemmin sijaita mm. maastoa paikan päällä tarkastellen 160 m tästä paikasta pohjois-luoteeseen, Ediksen vanhimman tonttimaan eteläpuolella ja sen myöhemmän tonttimaan välillä.
Lisätietoja: Myös toinen mahdollinen vetokannaksen sijainti tuhoutunut Upinniementien nykyisen linjauksen myötä.

Vantaan masuuni (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Vantaan masuunin paikka sisältyy laajaan, monipuoliseen teollisuus- ja liikennehistorialliseen kokonaisuuteen, ja se on vanhaan myllykoskeen sijoittuneen rautaruukin olennaisimpia jäänteitä.
Vantaan ruukki on sijainnut Vantaankosken länsirannalla Kehä III:n ja Helsingin pitäjän kirkolle johtavan paikallistien välissä. Vielä 1980-luvulla ajateltiin näiden teiden hävittäneen täydellisesti ruukkiin liittyvät rakennukset ja rakenteiden pohjat. (Esim. GTK:n koordinaatit viittaavat joen rantaan paikallistien eteläpuolella.) Kohteesta ei ole tehty teollisuusarkeologista tutkimusta, mutta sen ympäristöä on käsitelty rakennushistoriallisissa inventoinneissa.
Hämeenkylän ja Sillbölen kaivosten läheisyys teki Vantaankoskesta sopivan paikan masuunille, joka rakennettiin 1837-38, ilmeisesti aikaisemman vuonna 1795 toimineen koesulaton paikalle. Palovakuutuskirjaan liittyvässä kartassa masuunin ulkoseinän etäisyys myllyrakennuksesta on 54 kyynärää, eli 32 metriä. Tällä etäisyydellä edelleen säilyneestä, talvella 2009 palossa vaurioituneesta Vantaankosken myllystä sijaitsee nyt varastorakennus. Myös kartassa vuodelta 1892 "rautaruukin rauniot" on merkitty nykyisen varastorakennuksen kohdalle. Myllyn ja raunioiden väliin on lisäksi merkitty kosken pieni sivu-uoma, joka kuivuneena on edelleen erotettavissa rantatörmää rajaavana tekijänä.
Törmällä varaston ja joen välissä on nähtävissä raudan sulattamiseen (slagitiili) ja valamisprosessiin liittyviä irtaimia jäännöksiä. Myllyn vastaisella (pohjois)sivulla on palovakuutuskirjan mukaan ollut tilat rouhinvalssille, ramppi ja puhalluskoneen vesiratashuone, varsinaisen masuunin sijaitessa vasta sisemmällä.
Aikaisemmissa rakennusinventoinneissa on otaksuttu, että masuunin purkujätteenä syntyneitä tiiliä on hyödynnetty myllyrakennuksessa. Havainnot viittaavat siihen, että myllyn kantavissa rakenteissa on käytetty myös masuunin rautaosia: 1) myllyn alisen turbiinikanavan tukena oleva palkki muistuttaa masuuneissa yleisesti suuaukkojen kantavina tukina käytettyjä rautapalkkeja, 2) myllyn joen puoleiseen ulkoseinään upotetut porrasaskelmat ovat mahdollisesti masuunin panostustason muodostaneita rautaelementtejä (ne vastaavat pituuksiltaan ja kaarevilta muodoiltaan asemapiirroksessa näkyviä yksityiskohtia). Lisäksi myllyssä moniaalla näkyvien ratakiskojen alkuperä saattaa olla samanlainen.
Kohde on rajattu Vantaan ajantasa-asemakaavassa olevan sm-rajauksen perusteella.
Vuonna 2020 suoritetuissa kaivauksissa kohde tutkittiin asemakaavoitukseen liittyen kokonaisuudessaan. Kaivausten aikana ruukin alueelta kaivettiin esiin rouhinvalssin perustus sekä masuuniin liittyneet raudanlaskuhuone ja valimo. Itse masuuni on jäänyt vuonna 1928 rakennetun varastorakennuksen alle. Rakenteet olivat säilyneet hyvin paksujen täyttökerrosten alla, mutta esinelöytöjä alueelta tehtiin vähän. Tutkimuksen jälkeen alueen rauhoitus poistettiin.
Muinaisjäännösalueelta on saatu pintalöytönä kivikautinen Jäkärlän kourutaltta (KM 42154).

Koisjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee Koisjärven poihjoispäästä 200 m pohjoiseen Horjun talon kohdalla. Vuonna 1540 kylässä on ollut seitsemän taloa. Vuoden 1775 kartalla kylässä oli kuusi taloa: Vesikkala, Watto, Tuomola, Horju, Ustalo. Tontti oli joen ja järven välisellä pitkänomaisella kumpareella. Kylätontti on suurimmaksi osaksi täysin rakennetulla alueella. Sen länsilaita on konehallin alla. Maasto on täysin myllättyä.

Enäranta (Härköilä) Nissoila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vihdin Nummelassa Enäjärven lounaispäässä, järven pohjoisrannalla on keskiaikaisperäiseen Härköilän kylään kuuluneita tonttimaita. Härköilä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1433, ja vuonna 1540 kylässä oli seitsemän tilaa. Samuel Broteruksen vuonna 1700 laatiman geometrisen kartan ja Carl Hagströmin vuoden 1775 isojakokartan perusteella alueella sijaitsevat sekä Tuusan että Nissoilan tilojen vanhat tontit.
Vuoden 2012 inventoinnissa havaittiin muinaisjäännösrekisteriinkin merkittyyn kohteeseen tehdyn uutta katuverkostoa. Näin ollen kohde lienee suurimmaksi osaksi tuhoutunut aivan lähiaikoina.
Vihdin Enärannan tontilla 298-1 toteutettiin koekaivaus kesällä 2013, sillä tontti on osa keskiaikaiseen Härköilän kylään kuulunutta Nissoilan tilaa. Asemakaavassa rivitaloalueeksi varatun tontin rakentaminen on tarkoitus aloittaa heti selvitysten valmistuttua. Vanhojen karttojen mukaan tontti on ollut lähinnä peltona. Tontilla sijainnut 1800-luvulla rakennettu hirsitalo tuhoutui tulipalossa vuonna 2008. Koekaivauksessa paljastui hirsitalon jäännösten lisäksi pihatielle ja pihamaalle tuotu hiekkakerros. Pihamaalta löydettiin myös kivi- ja puurakenne, jotka vaikuttavat hiekkakerroksen kanssa samanaikaisilta tulipalossa tuhoutuneen hirsitalon kanssa. Ajoitusta antavia löytöjä ei kaivauksessa paljastunut. Mikään rakenne tai löytö ei viitannut jatkotutkimuksen tarpeeseen. Alue saatiin tutkittua melko hyvin eikä mikään viitannut 1800-lukua vanhempiin jäännöksiin.

Kolamilsbotten (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vantaan rajan läheisyydessä Metsäkylän lounaspuolella. Paikalla on hakkuumetsän laidassa kiviuuni. Kiveys on muodoltaan hevosenkengän mallinen ja se on kokonaisuudessaan 3-4 m leveä. Rakenteen itäosa muodostaa pyramidimaisen latomuksen, joka on kooltaan noin 1,5 x 1,5 m ja korkeus 0,65 m. Uunin taka- eli itäseinä on ladottu lohkotuista kivistä, muut seinämät ovat peittyneet mullan ja kantojen alle. Uunin suuaukko on lännessä. Kyseessä on todennäköisesti hiilenpolttoon käytetty torvimiilu. Kiveys on vaikeasti havaittavissa pusikon ja heinikon joukosta.
Metsäaukealta löytyi vuoden 2009 inventoinnissa myös kolme muuta hiilimiilua, joista läntisin on pyöreä, leveiden ja matalien vallien ympäröimä miilu, jonka keskellä on heikko painanne. Miilun päällä kasvaa muutamia mäntyjä ja koivuja sekä sammalta ja heinää. Lisäksi siinä on muutamia maatuneita kantoja. Kaksi muuta hiilimiilua ovat vierekkäin kiviuunin eteläpuolella loivassa rinteessä. Miilut ovat kapeita, noin 2 m pitkiä painanteita.
Kohde on tutkittu pois ja poistettu muinaisjäännösrekisteristä kajoamisluvan UUDELY/ 8944/ 2017 nojalla.

Hyrylä Varuskunnankoto (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkonmäen eteläpuolella sijaitsevan rinteen itäosassa. Paikan pohjoispuolella on varuskunnan kerrostaloalue. Alueella on mäntyjä ja nuoria lehtipuita kasvavassa hiekkamaastossa kolme taistelukaivantoa sekä yksi painanne. Lisäksi alueen pohjoisosassa, aivan kerrostaloalueelle vievän pihatien laidassa on muutamia matalia neliskulmaisia painanteita. Kyseessä on todennäköisesti I tai II maailmansodan aikaiset kaivannot.
Alueen luoteispuolella sijaitsee Kirkonmäen ortodoksisen hautausmaan jäännökset.

Hyrylä Kirkonmäki (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkonmäen lounaisosassa alueelle vievän tien molemmin puolin. Osa alueesta on kerrostaloalueen pihamaata, mutta osa on luonnontilassa olevaa mäntyjä ja nuoria lehtipuita kasvavaa hiekkarinnettä ja sen lakea. Alueen luoteispuolella on sijainnut pyhän Nikolaoksen kirkko. Alueella on ollut ns. väliaikainen hautausmaa.
1800-luvun lopulla Tuusulassa alettiin tiedostaa, ettei alueen varuskunnassa ollut omaa ortodoksista hautausmaata. Vanha hautausmaa oli tullut täyteen ja ortodokseja oli jouduttu hautaamaan luterilaisille hautausmaille. Alkuun, Pyhän Nikolaoksen kirkon valmistuttua vuonna 1900, otettiin väliaikaiseksi hautapaikaksi kirkon eteläpuolinen alue ja vuonna 1902 osoitettiin uusi alue kirkon ja jalkaväen ampumaradan väliseltä alueelta. Vaikka uusi hautausmaa otettiinkin käyttöön heti seuraavana vuonna, jatkui hautaaminen Kirkonmäelle aina 1920-luvulle saakka, kunnes kirkon toiminta Hyrylässä lakkasi. Hautakiviä on poistettu alueelta 1930-luvulta alkaen ja kun varuskunta-alueen henkilökunnalle rakennettiin paikalle vuosina 1959–60 asuintaloja, siirrettiin hautakiviä vielä lisää pois. (Lehtonen 1991: 35–37.) Alueelta kerrotaan löytyneen maankaivun, mm. salaojitusten, yhteydessä luita.
Paikalla näkyy edelleenkin hiekkaharjun päällä 11 pohjois-eteläsuuntaista hautamaista painannetta, jotka voivat olla vanhoja hautoja. Hautausmaa on todennäköisesti säilynyt paikalla osittain, myös kerrostaloalueen väliin jäävällä piha-alueella on saattanut säilyä hautoja.
Koetutkimuksissa 2012 selvisi, että Kirkonmäen hautausmaa näyttäisi tulleen tyhjennetyksi, kun hautausmaa on jäänyt pois käytöstä ja paikalle on rakennettu kerrostaloja. Joitakin satunnaisia hautoja on saattanut jäädä nykyisille pihamaille. Paikalta aikaisemmin todetut hautamaiset painanteet näyttäisivätkin liittyvän 1900-luvun taisteluihin, johon kuuluvat myös Kirkonmäellä sijaitsevat taistelukaivannot ja useat poterot. Lisäksi mäen päällä todettiin kolme betonista pilaria, jotka liittynevät alueen puolustustarkoituksiin

Hyrylä Rykmentinpuisto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkonmäen koillispuolella sijaitsevien kerrostalojen edustalla olevalla puistomaisella alueella. Alueen länsipuolella kulkee Tuusulanväylä. Paikalla on sijainnut vuonna 1855 perustettu tilapäinen sotilasleiri, joka pystytettiin Hämeenlinnan ja Heinolan maanteiden risteykseen osaksi venäläisten linnoitusjärjestelmää. Sotilasleiri perustettiin aluksi Saksan puustellin maille, mutta kun sotaväenosasto muuttui pysyväksi Krimin sodan jälkeen, pakkolunastettiin maita Hyökkälän kylien tiloilta.
Ensimmäiset pysyvät kasarmit rakennettiin paikalle vuonna 1855. Vuoden loppuun mentäessä alueella oli pystyssä jo kahdeksan rakennusta. Rakennukset korvattiin uusilla parin vuosikymmenen kuluessa ja alue laajeni Heinolaan vievän tien (nyk. Tuusulanväylän) molemmille puolille. Kasarmialueen ensimmäiset rakennukset sijaitsivat luultavasti samalla paikalla kuin 1880-luvulla rakennetut tallit, pajat ja varastot. Rakentaminen vanhimman alueen ympärillä jatkui 1900-luvun kahdella ensimmäisellä vuosikymmenellä, jolloin siirryttiin puurakentamisesta tiilien käyttöön. Vuoden 1918 jälkeen varuskunta-alue siirtyi kenttätykistön käyttöön ja rakennuskanta sai säilyä muuttumattomana aina 1950-luvun lopulle saakka. 1960-luvulla varuskunta-alue laajeni lähiympäristöön, mutta kasarmialueen vanhin osa purettiin yhtä kasarmia lukuun ottamatta kokonaan. Myös muutama 1900-luvun alun tiilirakennus purettiin. (Tuusulan kulttuurimaisema ja rakennuskanta, luonnos 2005: 60–63.)
Kasarmialueen vanhimman rakennusvaiheen kaakkoisosa on säilynyt rakennusten purkamisen jälkeen rakentamattomana nurmialueena, kun taas luoteisosa on jäänyt kokonaan uudemman rakentamisen alle. Nurmialueen luoteisosassa on nurmikolla nähtävissä nelikulmainen painanne, kohdassa, jossa on sijainnut vuonna 1864 rakennettu rakennus. Painanteesta tulee kairattaessa laastia ja ruskeaksi värjääntynyttä hiekkaa pintamultakerroksen alta. Vanhojen tallien ja varastojen kohdalla ei näy maanpäällisiä rakenteita, mutta on mahdollista, että paikalla on säilynyt 1880-luvun rakennustenpohjia. Tällä alueella on voinut säilyä jäännöksiä myös kasarmin aivan ensimmäisistä rakennuksista.
Koetutkimuksissa 2012 selvisi, että Rykmentinpuiston vanhoista rakennuksista on säilynyt ainoastaan kivijalkojen perustuksia, mutta muuten alue on täysin tasattua ja siistittyä.

Anttila Muuntoasema 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kuninkaantien ja Anttilan muuntoasemalle johtavan hiekkatien eteläisemmän haaran välissä olevalla avokallionyppylällä. Matkaa pohjoiseen hiekkatielle on noin 30 m. Suoraan kalliopohjalla sijaitseva röykkiö on sammalen ja jäkälän peittämä. Muodoltaan se on soikea ja kooltaan 5 x 4 m, pidemmän mitta on pohjois-eteläsuuntainen. Korkeutta röykkiöllä on noin 50 cm ja sen kivet ovat läpimitaltaan 30–60 senttisiä, monet niistä särmikkäitä.
Röykkiön länsipuolelle on heitelty joitakin kiviä, mutta muutoin se on varsin hyväkuntoinen. Röykkiön etelänurkassa ja pohjoispuolella on pystykivet, joten röykkiötä on saatettu käyttää rajamerkkinä. Kokonsa, muotonsa ja sijaintinsa perusteella kyseessä kuitenkin saattaisi olla alkujaan jopa esihistoriallinen röykkiö. Kohteen ympärillä kasvaa mäntymetsää ja aivan sen etelälaidasta kulkee polku.
Röykkiö on tutkittu pois keväällä 2010 muuntoaseman laajennushankkeen vuoksi.

Kirkkojärvi (Kassila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Myrskylän Kirkkojärven pohjoisrannalla on sijainnut viimeistään 1600-luvulla käytössä ollut myöhemmissä lähteissä Kassila-nimisenä mainitun talon tonttimaa.
Koekaivauksissa 2009 kylätontin alueella nykyisin sijaitsevan ladon ympärille tehtiin kaivinkoneella n. 235 m pituudelta ja n. 385 m2 alalta koeojia. Mitään historialliseen asutukseen tai kiinteään muinaisjäännökseen liittyviä havaintoja ei tehty. Luultavasti kylätontin rakennukset ovat sijainneet nykyisen ladon koillispään alla olevalla kalliopaljastumalla, jolloin niistä tuskin on säilynyt arkeologisia jälkiä nykypäivään

Kulosaari 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kulosaaren puistotien alle jäänyt läpimitaltaan kahdeksan metrin kokoinen röykkiö. Korkeimmalla Kulosaaren röykkiöistä sijainneessa röykkiössä oli kivikehän ympäröimä 2,5 x 3,5 metrin kokoinen suorakaiteenmuotoinen ladelma. Röykkiöstä löytyi hiiltä ja palaneita luita (KM 9425).

Kulosaari 3 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Vuonna 1931 tutkittu 5 x 5 metrin kokoinen röykkiö oli rakennettu yhden (kahden?) ison maakiven ympärille. Sitä kiersi huomattavan isoista kivistä ladottu kehä. Löytöinä oli palaneita luita (KM 9425). Röykkiö siirrettiin pohjoisemmaksi uuteen paikkaan vuonna 1957 Itäväylän tieltä. Röykkiö on poistettu vuonna 1971 metroradan rakentamisen yhteydessä.

Kulosaari 4 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Pois tutkittu röykkiö. Vuonna 1931 tutkittu röykkiö oli kooltansa 10 x 13 metriä ja 75 cm korkea. Röykkiössä oli useita pieniä sellejä, jotka oli tehty isommista kivistä. Sen ulkoreuna oli tähtimäinen. Löytöinä oli palanutta luuta (KM 9425). Röykkiö tuhottiin vuonna 1957 Itäväylän tieltä.

Kipparivuori 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kipparivuoren pohjoisosassa sijainnut tuhoutunut röykkiö, josta on joitakin kiviä jäljellä. Röykkiö kaivettiin 1886 ja entisöitiin. Röykkiö oli ollut kooltansa 14,5 x 14 metriä. Röykkiössä oli kivikehä. Löytöinä tuli palaneita luita ja hiilenpaloja. Vuonna 1910 havaittiin, että haudasta oli viety läheisille huviloille kiviä. Niistä vain osa oli palautettu. Röykkiö oli vuonna 1929 vain 0,5 metriä korkea. Nykyisin paikalla on vain joitakin isoja kiviä.

Kipparivuori 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kipparivuoren eteläosassa sijainnut tuhoutunut röykkiö. Sijainti on määritelty epätarkkojen lähteiden (mm. vuoden 1910 skissipiirros) perusteella. Se todettiin vuoden 1886 tutkimuksessa pieneksi kivikehättömäksi, joka oli halkaisijaltaan kahdeksan metriä. Se oli tuhoutunut ennen kaivausta jo osittain. Röykkiö entisöitiin, mutta se oli tuhottu vuoteen 1910 mennessä. Löytöinä vain hiiltä.

Meilahti (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tuhoutunut röykkiö, joka on sijainnut noin 200 koilliseen Meilahden huvilasta kalliolla nykyisen Lastensairaalan alueella. Röykkiö tutkittiin vuonna 1900 J. Ailion johdolla. Röykkiö oli 10-11 metrin läpimittainen ja maksimissaan 1,4 metriä korkea. Siinä oli osittain kaksi kivikehää, uloimman halkaisija oli noin 10-11 metriä ja sisemmän noin 7 metriä. Kahdesta kohtaa löytyi puhdistettuja palaneita luita. Röykkiö ennallistettiin kaivausten jälkeen, mutta se poistettiin vuonna 1940 Lastensairaalan tieltä. Röykkiö on sijannut Humallahden röykkiöstä 240 metriä kaakkoon.

Sigurdsberg (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee loivasti etelään viettävällä rinteellä pellossa, noin 50 metriä Sigurdsbergin tilasta eteläkaakkoon, Lapinkyläntien (mt 1130) eteläpuolella. Kohde on ilmeisellä kivikautisella rantaterassilla. Pellon halkaisee pohjois–eteläsuuntainen oja; löydöt keskittyvät itäisemmän peltolohkon luoteisreunaan. 70 metrin päästä kohteesta koilliseen Lapinkyläntien pohjoispuolella on Malmströmin pelto -niminen kourutaltan löytöpaikka.
Vuoden 2009 inventoinnin aikana pelto oli kynnetty ja äestetty, muttei viljelty. Paikalta löytyi kvartsi-iskoksia ja kvartsiydin. Ojan länsipuolinen pelto oli kesannolla eikä sitä voitu tutkia; asuinpaikka saattaa jatkua sen puolelle. Todennäköisesti asuinpaikka on kokonaisuudessaan maankäytössä häiriintynyt.
Vuonna 2011 kohteessa oli koekaivaukset tulevan vesihuoltoverkoston vuoksi. Kohteessa ei havaittu merkkejä kiinteästä asuinpaikasta. Tutkimusten perusteella ehdotetaan, että kohde muutetaan kiinteästä muinaisjäännöksestä irtolöytöpaikaksi

Kukkukivi (Taide)
Historiallinen; Struven ketjun piste, joka on ollut merkintä isossa kivessä. Uusimmassa inventoinnissa 2002-2009 pisteen on todettu tuhoutuneen. Struve käytti pisteestä nimeä Lovisa, nykyiseltä maastonimeltään piste on Kukkukivi. Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.

Huhdanmäki 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Nummelan linja-autoaseman eteläpuolisella Huhdanmäen laella on ollut maahan kaivettuja ja kallioon louhittuja taisteluhautoja, joista osa olisi tuhoutunut myöhemmän maankäytön yhteydessä. Huhdanmäen lakialue oli rakennettu lähes täyteen eikä kaivantoja pystytty paikallistamaan. Tosin kaikille aidatuille pihamaille ei päästy, sillä omistajat eivät olleet kotona. Kohdetta voidaan pitää massiivisen rakentamisen vuoksi ainakin pääosin tuhoutuneena. Mäen itärinteessä on historiallisen ajan asuinpaikka.

Sundsberg, Gavelsbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gavelsbackan kylässä oli vuonna 1541 viisi tilaa. Sundsbergin kartano muodostettiin Gavelsbackan tiloista vuonna 1654. Vuonna 1797 laaditulle Sundbergin kartalle on merkitty kartano ja useita torppia.
Kohteen tutkimuksissa vuonna 2011 todettiin, että alueen maasto on suurimmaksi osaksi muokattua ja sekoittunutta. Mäen pohjois-koillisreunalla on vielä säilynyttä maata. Paikalla havaittiin ohut 1900-lukua vanhempi kulttuurikerros. Säilyneen kerroksen pinta-ala on arviolta n. 18 x 12 metriä. Paikalla on todennäköisesti rakennuksen pohjan jäänteitä.
Kohde on tuhottu rakentamisen yhteydessä vuonna 2015

Södra viken 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tammisaaren keskustassa lähellä Södra viken -lahden pohjukkaa matalassa vedessä.
Keväällä 1967, kun Södra viken -lahtea ruopattiin, nousi esiin puurunkoisen hylyn osia. Hylyn osat tulivat esiin moottorivenelaiturien kohdalla Rantakadun edessä Shell-laiturin kärjestä noin 15 metriä itään päin 2 - 2,5 metrin syvyydestä. Havaitut osat olivat aluksen kylkilautoja, kaaria ja pohjahirsiä. Löydöstä ilmoitettiin museonhoitaja Backmanille, joka ilmoitti asian muinaistieteelliselle toimikunnalle, Museoviraston edeltäjälle. Toimikunnan Juhani Peltonen kävi katsomassa hylyn osia 10.3.1967. Arvio oli, että kyseessä on havupuusta tehdyn noin 15 metriä pitkän aluksen jäännös. Hylyn osista ei ole olemassa kuvia eikä tutkimus- tai tarkastusraporttia.
Museoviraston tilauksesta kartoitettiin hylkyosien oletettua löytöpaikkaa 2017 sedimenttiin tunkeutuvalla luotaimella ja sukeltamalla. Mitään hylkyyn viittaavaa ei havaittu.
Södra viken on ollut Tammisaaren pääsatamana 1500-luvulta 1840-luvulle asti.

Södra viken 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tammisaaren keskustassa Södra viken -lahdella lähellä Barckens udde -niemeä.
Syksyllä 1977 ruoppauksessa tuli esiin puurunkoisen hylyn osia. Hylyn osia oli esillä rannalla ja Gunvor Kerkkonen ilmoitti niistä Museovirastolle. Museoviraton silloisen Merihistorian toimiston tutkija Risto Halme kävi katsomassa hylkyosia. Rannalla oli kaaria, kylkilankkuja sekä perärangan osa, jossa oli peräsinhelat paikoillaan. Arvioitiin, että paikalla oli kaksi puurunkoisen aluksen hylkyä, joista toisen arvioitiin alun perin olleen noin 17 metriä pitkä ja toisen noin 25 metriä pitkä. Lastia tai irtoesineitä ei havaittu. Puuaines tunnistettiin männyksi. Hylyt oletettiin ajoittuvaksi 1800-luvun puoliväliin. Ruoppausta jatkettiin Halmeen käynnin jälkeen. Västra Nyland -lehti kirjoitti hylyn osista 22.10.1977.
Hylkyosien oletetulla sijaintipaikalla tehtiin Museoviraston tilauksesta 2017 vedenalaisinventointia, johon sisältyi sedimenttiin tunkeutuvaa luotausta. Hylkyyn viittaavia havaintoja ei tehty. Kuitenkin satamaa ruopatessa 2023 ruoppausta valvottiin, koska pidettiin mahdollisena, että hylyn osia on jäljellä pohja-aineksessa. Esiin tuli 17 kpl limisaumaisen aluksen osia. Löydetyt osat ovat aluksen puutapitettuja kaaripuita sekä kylkilautoja. Valvova arkeologi olettaa, että 2023 osat ovat peräisin samasta aluksesta, jonka osia tuli esiin ruoppauksessa 1977. 2023 esiin tulleista hylyn osista otettiin kaksi vuosilustonäytettä. Ajoitusanalyysi (Tuomas Aakala) viittaa 1800-luvun alkuun.
Södra viken oli Tammisaaren pääsatamana 1500-luvulta 1840-luvulle asti.

Svartån 1 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikaksi on ilmoitettu Mustionjoki, Åkerfors, Peltokosken voimalan alapuolella.
Puualuksen hylky, joka ilmoitettiin Museovirastolle 1970-luvun alussa. Hylkyä yritettiin paikantaa 2015 tehdyn Mustionkosken ja Peltokosken välisten vesi- ja ranta-alueiden arkeologisen inventoinnin yhteydessä, mutta hylkyä ei havaittu. Se on saattanut jäädä paksun suomaisen kerrostuman alle tai tuhoutua maantiesillan tai sähkölinjatöiden yhteydessä.

Tykistölahden laituriarkku 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde on Suomenlinnassa Tykistölahden länsirannalla.
Vedenpinnasta noin 140 cm:n syvyydessä on laiturinjäännöksiä. Rakennelma koostuu veistetyistä hirsistä, kaikki kulma- yms. liitokset ovat tasaliitoksia (ts. hirret eivät tule toistensa yli). Laiturin lähinnä pintaa olevat rakenteet ovat hajonneet ja hävinneet, laiturin luoteisseinämä ja -kulmaus ovat jäljellä olevilta osin hyväkuntoista, laiturin etureuna (Tykistölahden puoleinen) on melko hyvässä kunnossa, mutta kaakkoiskulma ja -reuna ovat melko pahasti hajonneet. Vanhoissa kartoissa esiintyy rannan reunakiveyksessä kyseisen laiturin kohdalla kivinen uloke.
Rakennetta havainnoi Harry Alopaeus 1980. Vuonna 2007 Museoviraston meriarkeologian yksikön tekemissä kartoituksissa rakennetta ei havaittu. Onko tuhoutunut myöhemmissä rakennustöissä?

Pohjoissatama 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustassa Pohjoissatamassa.
Ruoppauksissa 1990 esiin tulleita puurunkoisen aluksen jäännöksiä; kolmen aluksen kölipuut sekä niihin liittyviä pohja- ja kylkilautoja. Materiaali on tammea. Ruoppauksen valvontaa tehtiin syksyllä 1990.
Joensuun yliopiston Pentti Zetterberg on tehnyt 1991 dendrokronologisen analyysin löytyneistä hylkypuista. Laivojen rakentamisessa käytetty tammi on todennäköisesti peräisin Pohjois-Saksasta ja kaadettu 1690-1710. Ei voida kuitenkaan arvioida kuinka pitkään alukset ovat olleet käytössä, ja milloin ne on hylätty Helsingin Pohjoissatamaan. Hylkyjä on voitu käyttää rannan täytössä ja muokkauksessa täytemateriaalina.
Helsinki siirrettiin Vantaajoen suulta nykyisen Kruununhaan paikalle 1640-luvulla ja kaupungin satama syntyi Pohjoissatamaan.

Pohjoissatama 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustassa Pohjoissatamassa.
Ruoppauksissa 1990 esiin tulleita puuhylyn jäännöksiä; kolmen aluksen kölipuut sekä niihin liittyviä pohja-ja kylkilautoja. Materiaali on tammea. Ruoppauspaikalla tehtiin arkeologista valvontaa syksyllä 1990.
Joensuun yliopiston Pentti Zetterberg on tehnyt 1991 dendrokronologisen analyysin hylkypuista. Laivojen rakentamiseen käytetty tammi on mahdollisesti peräisin Pohjois-Saksasta ja kaadettu n. 1690-1710. Voidaan olettaa, että laivat on rakennettu 1700-luvun alkupuolella, mutta ei tiedetä kuinka pitkään alukset ovat olleet käytössä, ja milloin ne on hylätty Helsingin Pohjoissatamaan. Hylkyjä on voitu käyttää rannan muokkauksen ja täytön täytemateriaalina.
Vantaanjoen suulle perustettu Helsinki siirrettiin nykyisen Kruununhaan alueelle 1640-luvulla ja kaupungin satama syntyi Pohjoissatamaan.

Pohjoissatama 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingin keskustassa Pohjoissatamassa.
Ruoppauksissa 1990 esiin tulleita puuhylyn jäännöksiä; kolmen aluksen kölipuut sekä niihin liittyviä pohja-ja kylkilautoja. Hylyn rakennusmateriaali on tammea. Pohjoissataman ruoppausta valvottiin syksyllä 1990.
Joensuun yliopiston Pentti Zetterberg on tehnyt 1991 dendrokronologisen analyysin löytyneistä hylkypuista. Laivojen rakentamisessa käytetty tammi on todennäköisesti peräisin Pohjois-Saksasta ja kaadettu 1690-1710. Ei voida kuitenkaan arvioida kuinka pitkään alukset ovat olleet käytössä, ja milloin ne on hylätty Helsingin Pohjoissatamaan. Hylkyjä on voitu käyttää rannan täytössä ja muokkauksessa täytemateriaalina.
Helsinki siirrettiin Vantaajoen suulta nykyisen Kruununhaan paikalle 1640-luvulla ja kaupungin satama syntyi Pohjoissatamaan.

Yliskylänlahti (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Helsingin itäisessä sisäsaaristossa Laajasalon pohjoisrannassa, Tullisaaren ja Yliskylän välisessä lahdessa.
Mahdollinen hylky. Suomen merimuseoyhdistyksen vanhojen papereiden joukossa on kartta, johon on Yliskylänlahdelle rastilla merkitty "vrakets plats". Kartan tekoajasta tai syystä ei ole tietoa.
Museoviraston meriarkeologian yksikön työmestari Pekka Paanasalo yritti paikantaa hylkyä viistokaikuluotaimen avulla marraskuussa 2006. Ajoja tehtiin rannan suuntaisesti jään reunaa pitkin (ranta oli jäässä). Vesikasvillisuus haittasi ajoa. Veden syvyys luodatulla alueella oli noin 1,5 metriä. Havaintoja hylkykohteesta ei saatu. Hylkyä ei havaittu myöskään 2020 tehdyssä vedenalaisinventoinnissa.

Tvärminne Storfjärden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hankoniemen itäpuolella Storfjärdenillä Koverharin edustalla Syndalsholmenista luoteeseen.
Paikalla on puurunkoisen tasasaumaisen purjealuksen 24 metriä pitkä ja keskilaivan kohdalla 7,2 metriä leveä hylky. Hylyn korkeus pohjasta on perässä 2,65 metriä ja keulassa 1,65 metriä. Hylky makaa kölillään paapuurin puolelle kallistuneena siten, että keula on etelässä ja perä pohjoisessa. Styyrpuurin puolen kylki on repeytynyt irti kölistä ja kahdesta päällekkäisestä puusta koottu köli on vääntynyt osittain ulospäin hylystä styyrpuurin puolelle. Paapuurin kylki on paremmin säilynyt. Kansi kansipalkkeineen puuttuu. 25 cm:n levyinen yläosastaan katkennut peräranka on paikoillaan, mutta peräsin puuttuu. Perärangan säilyneen osan korkeus on 240 cm. Aluksessa on ollut peräpeili. Keula on revennyt auki ja keularanka on pudonnut hylyn styyrpuurin puolelle kahden metrin päähän hylystä. Keularangan lähellä 3,5 metriä styyrpuurin kyljen ulkopuolella on ankkuri, jonka pituus on 1,65 metriä. 5,6 metrin päässä keulasta on lattaraudalla vahvistettu keulamaston mastonkenkä, jonka sisämitta on 25 x 26 cm. Sikokölissä 7-8 metrin päässä perästä on perämaston mastonkenkää varten tehty tasainen muuta sikoköliä korkeampi kohta, mutta mastonkenkä puuttuu. Alus on rakennettu parikaarille. Kylkilautojen leveys on noin 16 cm ja paksuus 7,6 - 8 cm. Sisälaudoituksen laudat ovat leveydeltään 20 - 22 cm. Paapuurin kyljessä on rustirautoja. Hylyn keskiosassa on kalkkihiekkatiiliä. Viitteitä koneesta ei ole.
Alus on ollut järeä raskaan lastin kuljettamiseen tarkoitettu havupuurunkoinen kaksimastoinen kaljaasi, jota on mahdollisesti käytetty hylyn sijaintipaikan lähellä olleen Silicium -tiilitehtaan tuotteiden kuljetuksiin. Se saattaa olla puolikansikaljaasi, jonka keskilaivassa on ollut kannetonta ruumatilaa. Aluksesta on ilmeisesti otettu talteen kaikki käyttökelpoinen ennen kuin se on hylätty käyttöikänsä lopussa.
Storfjärden on merkitty satamapaikaksi mm. Strömcronan vuoden 1723 karttaan ja Gustav af Klintin vuoden 1809 karttaan. Suuren Pohjan sodan aikana kesä-heinäkuussa 1714 Venäjän kaleerilaivasto käytti Storfjärdenin aluetta ankkuripaikkanaan. Koverharissa on sijainnut Syndalenin tila, joka näkyy 1800-luvun jälkipuolen ja 1900-luvun alun kartoissa. Raaseporin kihlakunnan kartassa 1905-1906 näkyy tilan lähellä Siliciumin tiilitehdas. Tiilitehtaan perustamisajankohdasta ei ole tietoa, mutta tehdas toimi ilmeisesti vuoteen 1914 tai 1918 saakka. Koverharin terästehdas oli toiminnassa 1961-2012.
Hylky löytyi Merenkulkulaitoksen luotauksissa 2007. Museovirasto teki Innofocuksen tutkimussukeltajakurssin kanssa tarkistussukelluksen hylylle 22.7.2008. Hylky tutkittiin Koverharin sataman kehittämishankkeen yhteydessä 2017 (SubZone Oy).
Vuonna 2021 hylystä saatiin dendrokronologinen ajoitus, jonka perusteella aluksen rakentamiseen käytetty mänty on kaadettu aikaisintaan vuonna 1881.

Hernesaari (2575) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hernesaaren kärjen itäpuolella lähellä 1,8 metrin väylää, väylän länsipuolella.
Noin 27 metriä pitkä ja noin 7 metriä leveä puurunkoisen aluksen hylky, jossa on havaittavissa kaksi isoa ruumanluukkua ja hevosenkengän muotoinen peräpeili.
Hylky löydettiin 1999 viistokaikukartoituksessa, jonka Helsingin Satama tilasi Baltic Eye -yritykseltä suunniteltujen täyttötöiden vuoksi. Hylky havaittiin myös Merenkulkulaitoksen Merenmittausyksikön tekemissä kartoituksissa 2003. Helsingin Sataman mukaan lienee kyseessä 1960-1970 -luvulla upotettu proomun hylky. Tuolloin upotettiin muitakin aluksia Hernesaaren alueelle täyttöpenkereen alle. Alus on voinut olla 1920-1940 -luvuilla rakennettu purjelaiva, joka on muutettu myöhemmin proomuksi. Museoviraston meriarkeologian yksikkö teki tarkistuskäynnin hylylle maaliskuussa 2010 ja hylkyä videokuvattiin. Hylyssä havaittiin mm. sähkölaitteita. Hylky havaittiin 2016 ja 2017 tehdyissä vedenalaiskartoituksissa ja hylky näkyy selkeästi viistokaikuluotauskuvissa.
Hylky poistettiin ruoppauksessa rakennushankkeen yhteydessä 2020.

Norrfjärden (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Inkoon Joddbölessä Norrfjärdenin pohjoisrannalla syväsataman ja kalasataman välillä, noin 30 metrin päässä rannasta 3-5 metrin syvyydessä.
Paikalla on veneen hylky 3-5 metrin syvyydessä. Rannalle huuhtoutuneen rakenneosan oletetaan kuuluvan hylkyyn. Kyseessä on limisaumaisen aluksen kylkilaudoituksen katkelma, joka koostuu neljästä osasta. Osien välissä on eläimenkarvarivetystä. Rakenneosan pituus on 89 cm ja suurin leveys 11,5 cm.
Hylky on ollut tunnettu jo 1970-luvulla. Hylyn ilmoitti yksityishenkilö Helsingin yliopiston tutkimusryhmälle, joka teki alueella arkeologista kaivausta 2008.
Vuonna 2019 tehdyssä vedenalaisinventoinnissa todettiin, ettei hylky ole enää löydettävissä. Hylky on todennäköisesti tuhoutunut.

Nimismies (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Helsingissä Kruunuvuorenselällä Nimismies-luodon lähellä. Paikalle on merkitty hylky merikartalla.
Arkistolähteiden mukaan höyrylaiva Europa oli venäläisten Amerikasta ostama alus, joka oli muutettu koululaivaksi. Ensimmäisen maailmansodan aikana se liitettiin Venäjän Itämeren-laivastoon. Alus oli jätetty ankkuriin Kruunuvuorenselälle 1918, minne se tuolloin upotettiin. Alusta vartioimaan jätetyn merisotilaan ruumis löydettiin myöhemmin. Hylkyä yritettiin nostaa 1922, mutta hylky oli juuttunut tiukasti pohjamutaan eikä nosto onnistunut. Vuonna 1926 aluksen nostoa suunniteltiin jälleen, koska hylyn katsottiin vääristävän kompassien näyttämää. Lisäksi hylkyyn törmäsi pienveneitä, koska mastojen huiput ulottuivat pintaan. 1920-luvulla sukeltajat totesivat hylyn perän vajonneen seitsemän metriä mudan sisään ja pääkansi oli merenpohjan pinnan tasalla. Hylystä onnistuttiin nostamaan romua, mm. kuusi höyrypannua. Runkoa hajotettiin räjäyttämällä ja osia nostettiin pintaan.
Europan hylkyä yritettiin paikantaa vedenalaisselvityksessä 2016 (Pintafilmi Oy) viistokaikuluotaamalla alueelta, jonka laajuus oli noin 300 x 400 metriä. Hylkyä ei kuitenkaan havaittu. Hylyn osia saattaa olla pohjamudan sisällä. Magnetometri saattaisi antaa tietoa osien sijainnista.

Valluntie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nukarin–Jokelan tien pohjoispuolella olevan teollisuusrakennustontin luoteispuolella. Röykkiö on sileän, pinnaltaan osin rapautuneen kallion päällä. Röykkiön koko on 2,7 x 2,5 x 0,6 m. Muodoltaan se on pyöreä. Röykkiön keskellä on yksi pystyyn nostettu kivi. Röykkiö on tutkittu ja ennallistettu. Se osoittautui kiuasmaisen uunin jäänteeksi. Paikalla on ilmeisesti ollut jokin rakennus, joka oli pystytetty kallion päälle

Herttoniemi Saunalahti (Asuinpaikat)
Kohde on tuhoutunut uudemman maankäytön seurauksena.

Lohilampi 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sammatin Lohilampi mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1427 (FMU 1845). Kylässä oli vuonna 1549 neljä tilaa. Lohilammen vanhin kartta on vuodelta 1781 (KA MH 17a 2/1-2). Kylässä oli tuolloin kaksi tilaa ja autioitunut rakuunatorppa. Torppa on sijainnut tilojen koillispuolella ja sen luoteispuolelta on kulkenut tie.
Torpan paikalta tai sen vierestä kulkee nykyisin maantie ja suurin osa tontista on luultavasti jäänyt sen alle. Maantien itäpuolella on melko uusi tiilitalo piha-alueineen. Asuinrakennuksen ja tien välissä on kivikellarin ja sen päällä olleen todennäköisen navetan jäännökset. Näiden vieressä, lähellä tontin reunaa, on noin 4 m pitkä kivirivi, joka voisi olla kivijalkaa. Maaperä on rakenteen kohdalla osittain kallioista, joten kivirivi on todennäköisesti ainoa mitä rakenteesta on säilynyt. Torppaan ja siihen liittyvät rakenteet näyttäisivät tuhoutuneen lähes kokonaan.

Nuottalahti (1000018849) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Espoon Suomenojalla Nuottalahden länsirannalla Suomenojan venesatamassa täyttömaan reunassa kaislikossa.
Kyseessä on rantaviivan tuntumassa oleva puinen limisaumaisen veneen tai laivan hylky, joka on hajonnut osiin ja painunut osittain sedimenttiin. Osia on alle 20 metrin pituisella alueella. Paikalla havaittiin 1994 laitalautoja, mahdollinen köli ja kaaren osia, sekä puisen tynnyrin osia. Syksyllä 2012 havaittiin muutoksia kohteessa. Hylky on jäänyt rantakaislikkoon lähes kokonaan kuivalle maalle. Vuonna 1994 esillä olleita osia on jäänyt täyttömaan alle ja viety pois. Vain hylyn toinen pää (perä) on näkyvissä. Puuaines vaikuttaa havupuulta. Näkyvissä on sisäköli, alimpia pohjalankkuja ja mahdollinen perän polvi.
Puurakenteesta otettiin dendrokronologisia näytteitä kesällä 2014 arkeologisen vedenalaisinventoinnin yhteydessä. Rakenteessa käytetyt puut on Itä-Suomen yliopiston dendrokronologisen laboratorion mukaan kaadettu 1600-1700 -luvun vaihteessa.
Koska hylky tulee jäämään rakennustyön alle, se tutkittiin muinaismuistolain perusteella 2015. Tutkimuksen teki Subreering Ammattisukellustyöt Oy arkeologinaan Johanna Mäkinen. Kaivauksessa todettiin, että aluksen osista oli enää vain pieni osa jäljellä. Esimerkiksi takilan osia ei havaittu. Kyseessä on mahdollisesti kauppa-alus, jonka lastina on ollut kalkkia. Alus on ilmeisesti hylätty aikoinaan tarkoituksella ja sitä ennen riisuttu. Tutkimusraportti on kulttuuriympäristön rekisteriportaalissa (ks. tutkimusraportit, arkeologia, Espoo 2015).

Hertonäs Lampuotila 1 (Herttoniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Porvoossa tutkintakäräjillä 27.2.1405 lautamiehenä istunut Laurens Hertoghe on mahdollisesti kotoisin Herttoniemestä. On oletettu, että Hertonäs olisi saanut nimensä lisänimestä Hertoghe, herttua. Kylän nimi esiintyy historiallisissa lähteissä varmuudella ensimmäisen kerran vuonna 1509.
Herttoniemi oli rälssin hallussa 1500-luvulla, ja sitä ei mainita Porvoon läänin maallisten verojen luetteloissa 1540-luvulla. Porvoon läänin vuoden 1548 kymmenysluetteloon on kirjattu kylään neljä talonpoikaa: Mortt Lydigsson, Mats Jonsson, Eric Philpusson ja Anders Jonsson. Jaakko Teitin mukaan Herttoniemen kylässä oli yhteensä viisi veromarkkaa maata.
Ensimmäinen Herttoniemen aluetta tarkasti kuvaava kartta on laadittu 1730–ja 1750-luvuilla. Herttoniemen alueella oli tuolloin neljä tonttimaata: August Ehrensvärdin hallinnoima kartano, kaksi lampuotitaloa, kolme torppaa ja käytöstä jäänyt Båtsvikin vanha tonttimaa. Båtsvik laskettiin uuden ajan alussa omaksi kyläkseen.
Hertonäsbyn läntinen lampuotitila on sijainnut matalan mäen eteläisellä rinteellä. Tontti on tuhoutunut täysin uudemman maankäytön seurauksena.

Lillhoplax (Vähä-Huopalahti) Greis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hoplax (Huopalahti) mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1417. Kylän nimi perustuu ilmeisesti viereisen merenlahden nimeen Haapalaksi. Kylä oli viimeistään myöhäiskeskiajalla jakaantunut Stor- ja Lillhoplaxbyhyn. Lillhoplax ilmestyy lähteisiin vuonna 1529.
Storhoplaxby on sijainnut Espoon Leppävaarassa Albergan kartanon tienoilla. Sisarkylä Lillhoplaxby on nykyään Helsingin kaupungin alueella. Lillhoplaxbyssä oli vuonna 1540 11 talonpoikaa (Olof Pärsson, Per Olsson, Jöns Olofsson, Philpus Staffanson, Olof Eriksson, Simon Jönsson, Tomas Philpusson, Mikel Jopsson, Lasse Jopsson ja Knut Larsson), jotka maksoivat yhteensä kuusi täysveroa . Näistä veronmaksajista Knut Larsson oli vuonna 1550 ulkokylänmies. Vuonna 1547 ulkokylänmiehenä kylässä oli Lasse Larsson Drumsöbystä. Lillhoplaxbyn tilaluku pysyi samana 1550-luvun lopulle. Ulkokylänmiesten määrä nousi kuitenkin vuoteen 1556 mennessä neljään. Kolme ulkokylänmiehistä asui Drumsöbyssä.
Lillhoplaxin likimääräinen sijainti on merkitty Samuel Broteruksen Munkkiniemestä vuonna 1701 laatimalle kartalle. Tarkka kyläkartta Lillhoplaxista on vuodelta 1765. Kylässä oli tuolloin omilla tonteillaan neljä taloa (Korpas/Hinric Mattsson ja Eric Johansson, Backas/Sigfrid Sigfridsson, Greis/Johan Sigfridsson, Böhls/Anders Johansson). Lisäksi kylässä oli kruunun hallinnassa ollut ulkokylänmaa, jolla oli osuus tankopelloista.
Suuri osa Greisiin tonttimaasta on jäänyt Pikkuhuopalahden asuinalueen alle. Kylästä saattaa jäljellä olla fragmentteja idässä sijaitsevalla pienellä puistikkorinteellä, jonka päällä on terassin katkelma.

Västervikby Borgnäs (Pornaistenniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lars Forsselin vuoden 1687 kartalle merkittyjen peltojen määrän ja jakaantumisen perusteella on myös ilmeistä, että nykyisellä Pornaistenniemellä (”Bårnäs”) on ollut vanha tonttimaa. Paikalla tiedetään olleen 1690-luvulla neljä torppaa. Saman verran torppia oli olemassa Nils Westermarkin kartoittaessa Viikin latokartanon vuonna 1781. Borgnäsin asutushistoria saattaa ulottua keskiajan puolelle. Jo vuonna 1552 mainitaan ”enn engh vidh Helzighe ffors benempndh Borghness” . Näyttäisi mahdolliselta, että Pornaistenniemellä olisi ollut Vikbyn/Västervikbyn osa. Niemen nimi saattaa viitata paikalla tai lähistöllä olleen linnoitteiseen .
Pornaisten niemellä sijainnut 1600- ja 1700-lukujen asutus on kadonnut uudemman rakennustoiminnan seurauksena.

Tomtbacka, Torppa 3 (Haltiala) (Asuinpaikat)
Torpan paikka on raivattu Haltialan ulkoilureitteihin liittyväksi kuntopisteeksi. Samalla torpan jäännökset ovat suurelta osin tuhoutuneet. Vanhoja rakenteita on saattanut säilyä kuntoilupisteen reunoilla.

Konalby 2 (Konala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Konalby mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1509. Kylännimen pohjalla saattaa olla ruotsinkielinen henkilönimi Kona tai suomenkielinen henkilönimi Konho. Konalbyssä oli vuonna 1540 kuusi veronmaksajaa (Simon Jönsson, Nils Jönsson, Erik Olsson, Pelle Pärsson, Erik Olsson, Anders Olsson), jotka maksoivat yhteensä 1 1/2 täysveroa. Yksi näistä veronmaksajista (Pelle Pärsson, Östersundom?) oli vuonna 1547 ulkokylänmies. Lisäksi vuosien 1540 ja 1543 maakirjoissa kylän kohdalla kaksi kertaa mainittu Erik Olsson on Viipurin ja Porvoon läänien vuoden 1545 savuluettelon perusteella luultavasti yksi ja sama henkilö. Näin ollen hänellä on mahdollisesti ollut vuosina 1540 ja 1543 ulkokylänmaata omassa kylässään. Konalbyn veronmaksajat vähenivät kahdella vuoteen 1556 mennessä.
Konalbyn vanhin kartta on vuodelta 1691 . Kartalle on merkitty kolmen talon likimääräiset sijainnit. Konalan ensimmäinen tarkka kyläkartta on vasta vuodelta 1900. Kylän kantatalot Bertas, Rosas, Brusius ja Skytte ovat saaneet nimensä 1600-luvulla.
Konalby eteläisempi tonttimaa on tuhoutunut kehätien ja asuinalueen rakentamisen yhteydessä.

Lillhoplax (Vähä-Huopalahti) Böle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hoplax (Huopalahti) mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1417. Kylän nimi perustuu ilmeisesti viereisen merenlahden nimeen Haapalaksi. Kylä oli viimeistään myöhäiskeskiajalla jakaantunut Stor- ja Lillhoplaxbyhyn. Lillhoplax ilmestyy lähteisiin vuonna 1529.
Storhoplaxby on sijainnut Espoon Leppävaarassa Albergan kartanon tienoilla. Sisarkylä Lillhoplaxby on nykyään Helsingin kaupungin alueella. Lillhoplaxbyssä oli vuonna 1540 11 talonpoikaa (Olof Pärsson, Per Olsson, Jöns Olofsson, Philpus Staffanson, Olof Eriksson, Simon Jönsson, Tomas Philpusson, Mikel Jopsson, Lasse Jopsson ja Knut Larsson), jotka maksoivat yhteensä kuusi täysveroa. Näistä veronmaksajista Knut Larsson oli vuonna 1550 ulkokylänmies. Vuonna 1547 ulkokylänmiehenä kylässä oli Lasse Larsson Drumsöbystä. Lillhoplaxbyn tilaluku pysyi samana 1550-luvun lopulle. Ulkokylänmiesten määrä nousi kuitenkin vuoteen 1556 mennessä neljään. Kolme ulkokylänmiehistä asui Drumsöbyssä.
Lillhoplaxin likimääräinen sijainti on merkitty Samuel Broteruksen Munkkiniemestä vuonna 1701 laatimalle kartalle. Tarkka kyläkartta Lillhoplaxista on vuodelta 1765. Kylässä oli tuolloin omilla tonteillaan neljä taloa (Korpas/Hinric Mattsson ja Eric Johansson, Backas/Sigfrid Sigfridsson, Greis/Johan Sigfridsson, Böhls/Anders Johansson). Lisäksi kylässä oli kruunun hallinnassa ollut ulkokylänmaa, jolla oli osuus tankopelloista.
Bölen tonttimaa on tuhoutunut kerrostalon ja pihamaan rakentamisen yhteydessä.

Lillhoplax (Vähä-Huopalahti) Backas (Asuinpaikat)
Storhoplaxby on sijainnut Espoon Leppävaarassa Albergan kartanon tienoilla. Sisarkylä Lillhoplaxby on nykyään Helsingin kaupungin alueella. Lillhoplaxbyssä oli vuonna 1540 11 talonpoikaa (Olof Pärsson, Per Olsson, Jöns Olofsson, Philpus Staffanson, Olof Eriksson, Simon Jönsson, Tomas Philpusson, Mikel Jopsson, Lasse Jopsson ja Knut Larsson), jotka maksoivat yhteensä kuusi täysveroa. Näistä veronmaksajista Knut Larsson oli vuonna 1550 ulkokylänmies. Vuonna 1547 ulkokylänmiehenä kylässä oli Lasse Larsson Drumsöbystä. Lillhoplaxbyn tilaluku pysyi samana 1550-luvun lopulle. Ulkokylänmiesten määrä nousi kuitenkin vuoteen 1556 mennessä neljään. Kolme ulkokylänmiehistä asui Drumsöbyssä.
Lillhoplaxin likimääräinen sijainti on merkitty Samuel Broteruksen Munkkiniemestä vuonna 1701 laatimalle kartalle. Tarkka kyläkartta Lillhoplaxista on vuodelta 1765 . Kylässä oli tuolloin omilla tonteillaan neljä taloa (Korpas/Hinric Mattsson ja Eric Johansson, Backas/Sigfrid Sigfridsson, Greis/Johan Sigfridsson, Böhls/Anders Johansson). Lisäksi kylässä oli kruunun hallinnassa ollut ulkokylänmaa, jolla oli osuus tankopelloista.
Backasin tonttimaa on tuhoutunut kerrostaloalueen rakentamisen yhteydessä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen suojahuone. Rakennusajankohta 1915-1918. Suojahuone, joka on jäänyt Maakaarenkuja 3 kerrostalon alle ja tuhoutunut.
Rakennusviraston 1995 inventoinnissa kohdenumero XIV:2 on annettu puolustusaseman
XIV:1 eteläosalle. Kohdalla on sijainnut vielä 1997 kivestä muurattu ja osaksi betonilla
vahvistettu suojahuone, joka oli luhistunut.

Kittelberg (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kittelbergetin lounaispuolella hakkuualueella, jonka topografia on vaihtelevaa. Latomus sijaitsee pienen kalliosydämisen heikkamoreeniselänteen lakitasanteella. Alavammat alueet kohteen kaakkois- ja luoteispuolella ovat maapohjaltaan kosteita.
Kohde erottuu 17,5 m mpy korkeudella olevan pienen harjanteen laella. Kohteessa on kaksi kivikasaa, joiden välissä on hajanaisempi kivetty alue. Länsipään kiveys on selkeämpi. Se on pohjaltaan 1,5 x 1,5 m kokoinen neliö ja noin 40–50 cm korkea. Se isommat reunakivet ovat halkaisijaltaan noin 40 cm kivistä. Keskiosan kivet ovat pienempiä. Kiviä on 2–3 kivikertaa. Seassa on myös kvartsiittilohkareita.
Itäpää on epämääräisempi kivikasa. Se on pohjaltaan soikeahko, kooltaan noin 1,5 x 3 m. Korkeutta kasalla on 40–50 cm. Myös itäpää isommat kivet ovat halkaisijaltaan 40 cm luokkaa. Itäpää keksikoordinaa-tit (GPS, ± 2 m) P (ETRS-TM35FIN): 6663236, I (ETRS-TM35FIN): 355605.
Päätyjen väliin jäävällä noin 4 x 3,5 m alueella on hajanainen kiveys.
Kohde erottuu selkeästi, eikä ympäristöstä ole muita vastaavia rakenteita. Alueen ylösrevittyjen kantojen paikat tutkittiin ja röykkiön lähistölle tehtiin koepistoja. Paikalta ei ole saatu esinelöytöjä tai muita havaintoja menneisyyden ihmistoiminnasta.
Kohde sijaitsee topografisesti kohdalla, jossa on myös luontaisesti harvaa huuhtoutunutta rantakivikkoa. Inventoinnin perusteella ei ole mahdollista sanoa, minkä ajan ihmistoimintaan kivirakenne liittyy. Ei ole selvää, onko kyseessä Porkkalan vuokra-aikaan liittyvä jäänne, vai onko kysymyksessä vanhempi ihmistoiminta.
Koordinaatin osoittamassa kohdassa on nyt talo ja lähialue on tiiviisti rakennettua pientaloaluetta. Kohde tuhoutunut.

Läpp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen kylänpaikka. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa. Taloluku 1560 3. Kirkolla 2 (fr/mk?), Nils Ingesonilta peruutettu 1405 1,2 mk.
Alue, jolle kylänpaikka on paikannettu on nykyisin rakennettu täyteen kerrostaloja, kohde on tuhoutunut, mikäli se on kyseisellä alueella sijainnut.

Gumtäktby (Kumpula) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gumtäkt mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1470. Kylännimen perusosana on muinaisruotsin sana täkt, raivio ja määriteosana Gudmund-nimen asu Gumme. Osa kylästä päätyi rälssin käsiin jo keskiajalla. Ritari Laurens Axelsson antoi 14.8.1481 Oluf Lydichssonille rälssikirjeen Gumtäktin tiloihin. Sten Sture luovutti 27.9.1498 Oluf Lydichssonin leskelle kirjeen, jossa tilojen rälssioikeus vahvistettiin. Keskiaikainen säteri päätyi 1600-luvun lopulla Helsingin kaupungin pormestarin pojalle tullitarkastaja Augustin Larssonille, joka aateloitiin Svansström-nimellä.
Gumtäktiin kuului myös talonpoikaistiloja. Kylässä oli vuonna 1540 kolme talonpoikaa (Anders Persson, Per Larsson, Ol. Mickelsson), jotka maksoivat yhteensä 2 1/6 täysveroa. Talonpoikaistilojen määrä nousi 1550-luvulla viiteen ja täysveroluku kolmeen. Kylä joutui Helsingin kaupungille vuonna 1569.
Gumtäktin vanhin kartta on laadittu vuosina 1746 ja 1759. Kylässä oli tuolloin kaksi tonttimaata. Toisella sijaitsi Henrik Jakob Teschen isännöimä Gumtäktin kartano ja toisella Helsingin kaupungille kuuluneet lampuotitilat. Lisäksi kylässä oli torppa ja krouvi.
Kohde on tuhoutunut. Lampuotikylän pohjoisosa rajautuu kerrostaloalueeseen, ja vanha kylänpaikka on tällä kohdalla täysin tuhoutunut. Eteläosaa tutkittiin koekaivauksella 2022 Kumpulanpuron rantaan asti, eikä alueelta löytynyt mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Vuonna 2008 kartanon puutarhassa otettiin näytteitä makrofossiilinäytteitä varten.

Kullo torppa 10 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa, se sijaitsee Vanhan Kulloontien varrella Storbengtsin ja Lill-Bengtsin kylätonteista noin 300 metriä luoteeseen. Kullossa oli 17 veronmaksajaa 1540-luvulla. Kullon ensimmäinen kartta on Samuel Broteruksen vuonna 1691 laatima. Siihen on merkitty ainoastaan kartanon pellot ja muuta asutusta on vaikea paikantaa. Tarkemmat kartat Kullon alueesta ovat 1760-luvulta (Johan Bonej 1762 ja Timothy Winter 1767-68).
Vuoden 1762 karttaan on merkitty torppa Vanhan Kulloontien länsipuolelle. Paikka on nykyisin tiheään rakennettu, siinä on mm. Kulloon sivistyskeskus. Kohde on tuhoutunut.

Antby (1000022380) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Antbyssä oli 1540-luvulla 12 veronmaksajaa.
Kylä sijaitsee nykyään Loviisan kaupungin tiiviisti rakennetulla alueella ja se on todennäköisesti täysin tuhoutunut.

Isnäs torp (Asuinpaikat)
Merkityssä sijainnissa on mäen päällä tiheä kivikko. Torpan paikka on todennäköisesti sijainnut hieman matalammalla, mäen alla. Mäen alla on tiheää vesakkoa ja vattupuskaa ja vanhaa peltoa sekä kuntorata, jonka rakentamisessa on muokattu maata voimakkaasti. Mitään merkkejä torpan rakenteista ei havaittu.
Reilun 100 metrin päässä on merkkejä asuinpaikasta (ks. kohde Hästhagaberget), mutta onko se liian kaukana ollakseen samainen kununkaankartaston torppa.

Kokonniemen torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaan kartastoon merkitty torppa.
Alueella ei ole mitään merkkejä vanhasta torpasta. Alue mihin torppa paikantuisi on käsiteltyä puistoa ja paikalla on paviljonki. Torppa on merkitty mm. 1745 Pepotin kartanon rajankäyntikarttaan ja muihinkin 1700-1800 luvun karttoihin (kuten senaatinkarttaan 1873). V. 1962 peruskartalla paikalla on edelleen talo ja lähistöllä muitakin. V. 1978 peruskartalta on torppa hävinnyt ja paviljonki tullut tilalle. Vanha torppa paikantuisi siis paikalla olevan pyöreän paviljongin kohdalle tai hieman sen etelä-kaakkoispuolelle, missä on siis puistoa (nurmikkoa, vanhaa peltoa). Paikalla on ollut rakennus aina, kaikilla aluetta kuvaavilla kartoilla. Torpanpaikalla - jos sellainen voitaisiin tarkasti paikantaa - tuskin on siis säilynyt mitään erotettavaa ja tunnistettavaa rakennetta 1750- lukua vanhemmasta asutuksesta.

Sköldvik (1000022452) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Se sijaitsee Kilpilahden teollisuusalueen itäosassa, meren tuntumassa. Sköldvik on mainittu 1540-luvun veroluettelossa, Kuninkaan kartaston v. 1776–1805 mukaan paikalla on ollut kylä. Nykyisin alue on muokattua, siellä on mm. tie ja ratapiha. Kohde sijaitsee aidatulla ja vartioidulla teollisuusalueella, jonne pääsemiseen vaaditaan kulkulupa. Inventoinnissa havaittiin, että kylän vanhoja peltoja on vielä säilynyt rannan tuntumassa matalammalla ja rehevällä alueella. Muita merkkejä asutuksesta ei havaittu. Ne maastonkohdat, joilla asutus on sijainnut, ovat ilmeisesti tuhoutuneet tiestöä ja ratapihaa tehtäessä.

Basabacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvun lopun kartoille merkitty torpan paikka.
Kohde on tuhoutunut hiekanoton yhteydessä.

Tricol (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjaan lounaisosassa Bäljarsin teollisuusalueella olevan Tricolin tehtaan tontilla. Paikka on 1. Salpausselkään kuuluvan lounais - koillis -suuntaisen harjanteen metsäistä luoteisrinnettä. Maasto viettää luoteessa ja pohjoisessa leviävälle rämesuolle, joka on kivikaudella ollut sisäsaariston suojainen salmi tai lahti. Rinteen maaperä on hiekkaa ja siinä erottuu muinaisrantatörmä noin 37 m:n korkeudella.
Paikka on todettu 1979 (Jung; Siiriäinen) Tricolin tehdashallia rakennettaessa. Tontilta on tavattu tulisija ja kivikautisia löytöjä, muun muassa vasarakirves ja nuorakeramiikkaa. Myöhemmin tontin luoteisreunassa suoritetussa tarkastuksessa (Taavitsainen) ja kaivauksissa 1981 (Ruonavaara) ei ole havaittu kulttuurikerrosta ja vain hyvin vähän löytöjä, lähinnä kvartsia. Rinteen suuntaisen löytöalueen laajuudeksi on arvioitu 130 x 50 m. Asuinpaikan on arveltu ulottuvan Tricolin lounaispuoliselle rakentamattomalle tontille, jossa on todettu kuopanteita. Inventoinneissa 1981 (Hirviluoto -Suominen) ja 1996 (Seppälä) alueelta ei kuitenkaan ole havaittu mitään merkkiä kulttuurikerroksesta. Muinaisjäännös on mahdollisia yksittäisiä löytöjä lukuun ottamatta todennäköisesti kokonaan tuhoutunut. Löytöjen ja korkeuden perusteella paikalla on ollut asutusta sekä esikeraamisella ajalla että nuorakeraamisena aikana.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa, vaikka aiempien tietojen mukaan se vaikutti tuhoutuneelta. Tarkastuksessa havaittiin, että aidattu tehdaskiinteistö sijaitsee aiemmin muinaisjäännösalueeksi rajatun alueen kohdalla. Aidatun alueen lounaispuolella on vielä muutaman sadan neliön kokoinen alue koskematonta mäntykangasta. Alueella oli tuulenkaatoja, joiden juurakkoja tarkasteltiin, jotta nähtäisiin onko alueella merkkejä säilyneestä asuinpaikan osasta. Maannokset vaikuttivat puhtailta ja löytöjä ei havaittu, samalla tarkastettiin myös säilynyttä osaa ympäröivät hiekanoton reunat. Asuinpaikkaa voidaan myös tämän tarkastuksen perusteella pitää tuhoutuneena.

Bruna Ängen (Kivirakenteet)
Historiallinen; lainaus inventointikertomuksesta:
Skaftkärrin kiviaidan eteläpuolella, lenkkipolun ja Tarkkisten peltoalueen välisen metsäisen kumpareen reunalta löytyi kiviaidan jäännöksiä, raivattujen kivien kasoja ja mahdollinen kellarikuoppa, halkaisijaltaan noin 5 m ja syvyydeltään noin 80 cm.
Paikalle on vuoden 1763 kartalla merkitty pellon ja kivisen metsäalueen välille aitoja ja tie Porvooseen. Mäen eteläpuolella avautuu Bruna ängen -niminen pieni peltoalue. Samoja peltotilkkuja on jo 1695 kartalla. Rakenteet liittynevät 1600-1700-luvun asutukseen ja viljelytoimintaan.

Sikvarpet (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Inventointi 2013:
Sikvarpet on vesialue Suur-Pellingin saaren lounaisosassa ja mahdollinen pronssikautinen hautaröykkiö on sijainnut sen pohjoispuolella olevalla kalliolla, Sikvarpshällenillä. Seppälän 1994 inventointikertomuksessa on maininta ja koordinaatit hiidenkiukaasta ilmoituksen mukaisesti, mutta paikalla ei ole käyty. Vuoden 2013 inventoinnissa käytiin toteamassa, että tälle paikalle on rakennettu kesähuvila lisärakennuksineen. FCG:n laatimassa kulttuuriympäristöselvityksessä kohteelle on hieman eri koordinaatit, joiden paikalla puolestaan ei ollut sen paremmin röykkiötä kuin kesämökkiäkään.

Vakomaa 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee nykyisin Lapilan koulun ja Porvooseen menevän rautatien välissä, alunperin pienellä peltokumpareella. Löydöt kvartsi-iskoksia.
Keravan kaupungin muinaisjäännöskohteiden tarkastuksen yhteydessä lokakuun lopulla 2013, kohteen koillispuoliselta pellolta, noin 200 metriä Kytömaantien ja Porvoontien risteyksestä etelään löytyi KM 40024:1-2 hiomalaaka ja kvartsi-iskoksia noin 100 metrin päässä aiemmin tunnetusta muinaisjäännöksen keskikoordinaateista pohjoiseen, aiemmin tunnetun löytöalueen ulkopuolelta. Löydöt havaittiin selkeän peltoterassin päältä 38-39 m mpy korkeudelta Keravan joen länsirannalla, noin 50x50 metrin alalla. Pelto oli kohdetta tutkittaessa juuri kynnetty. Vakomaan kohde jatkuu pintapoiminnan löytöjen ja topografian perusteella öljyradan pohjois- ja itäpuolella.
Vuonna 2017 tehdyssä asemakaavainventoinnissa kohteen rajausta tarkennettiin ja pellon itäpuolelle muodostettiin uusi kohde Vakomaa 1, jolle tehtiin oma aluerajaus.

Yli-Jaakkola (1000006622) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keravan museon kokoelmissa oleva kourutaltta on löytynyt päärakennuksen kaakkoiskulmasta itään jyrkästi Keravanjoen laaksoon viettävältä puutarharinteeltä.
VUODEN 2013 INVENTOINTI: Löytöpaikka sijaitsee Jaakkolan tilan päärakennuksen takana olevassa jyrkähkössä rinteessä noin 200 m Keravan joesta länteen. Rinteessä on vanhoja kivipengerryksiä ja maakellari. Maankäyttö on paikalla muuttumatonta todennäköisesti taltan löytöhetkestä (1960-luku) saakka. Jaakkolan tila sijaitsee Keravanjoen länsipuolella kulkevan harjumuodostelman kukkulalla ja muistuttaa topografialtaan mm. Saleniuksenmäen, Pisinmäen, Vakomaan ja Mikkolan kivikautisia asuinpaikkakohteita. Tämän perusteella on mahdollista, että Jaakkolan tilan ja n. 150 m kaakkoon sijaitsevalla Päiväkummun tilan alueella olisi todennäköistä löytää säilyneitä esihistoriallisia kerroksia. Oletusta tukee myös se, että kyseinen alue on säilynyt väljästi rakennettuna maatalousalueena.
Vuoden 2016 inventointi: Vuonna 2016 inventoitiin Jaakkolantie 18 asemakaavan muutosalueella kivikautisen löydön lähialuetta. Koekuopista havaittiin historiallisen ajan kivirakennetta sekä löydettiin keramiikkaa. Lisätutkimukset alueella ovat tarpeelliset.
Vuonna 2020 tehdyssä koekuopituksessa tavoitettiin em. kiveys, mutta sen funktio ei vielä selvinnyt. Koekuopista löydettiin mahdollista esihistoriallista tai keskiaikaista keramiikkaa.
Vuonna 2021 koekaivauksia jatkettiin. Alueelta tuli esiin kulttuurikerroksia, joissa oli 1600–1900-luvuille sijoittuvaa löytöaineistoa, kuten keramiikkaa, lasia ja rahoja. Alueelta paljastui hyvin säilynyt 1600-luvulle ajoittuvan asuinrakennuksen kivijalka ja sen alla olevia vanhempia rakennusten jäännöksiä. Tutkittava kohde osoittautui ennakkotietoja laajemmaksi ja paremmin säilyneeksi. Tämän tutkimuksen puitteissa kohdetta ei siten voitu tutkia kokonaan.
Tutkimukset suoritettiin loppuun vuonna 2022. Loput rakenteesta kaivettiin esille ja muinaisjäännöksen laajuus tutkimusalueella selvitettiin. Rakenteen yhteydessä löydettiin erityisesti 1600—1700-luvuille ajoittuvaa löytöaineistoa, kuten rahoja, liitupiipun katkelmia, lasihelmiä ja keramiikkaa, sekä mahdollisesti aikaisemmasta rakennuksesta peräisin olevan puulattian jäänteet. Näiden alta ei havaittu enää uusia kerroksia tai rakenteita. Kohde on tutkittu kokonaisuudessaan.

Kaarelan - Kårbölen läntiset kaivokset (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kaarelan rautakaivoksen läntiset kolme kaivoskuoppaa ovat metsässä Kuninkaantammentien eteläpuolella tiiviissä ryhmässä. Itäisin kuoppa 1 on iso noin 12x7,5 metrin kokoinen ja sen länsipuolella vierekkäin sijaitsevat kaksi kuoppaa 2-3 ovat pienempiä kooltansa 5,7x4,0 m ja 5,6x3,8 m. Kuopat ovat veden vallassa ja täynnä erilaista roskaa. Kuoppien syvyyksistä ei ole tietoa. Kuoppien ympärillä on louhintakivikasoja.
Helsingin kiinteistöviraston Geotekninen osasto on mitannut vuonna 2015 kaivoskuoppien 1-3 sijainnit.
Kaarelan läntisten ja itäisten kaivoskuoppien välissä sijaitsee pieni koelouhos.
Kohde sijaitsee Silvolassa Puhdistamon länsipuolella ja Katsastuskonttorin pohjoispuolella. Kaarelan - Kårbölen rautamalmi löytyi vuonna 1746, ja koelouhintaa suoritettiin useaan otteeseen kahdessa kohteessa: "Kaarela itäinen" (2 louhosta) ja "Kaarela läntinen" (3 louhosta). Myös näiden välissä on pieni koelouhos. Tuotannollinen kaivostoiminta alkoi vasta 1836 ja päättyi malmin loppuessa vuonna 1842. Malmia louhittiin säilyneiden, puutteellisten tietojen mukaan 372 kippuntaa, mutta todellinen määrä lienee ainakin kaksinkertainen eli 100-150 tonnia. (Saltikoff et al. 1994:30-31.)
Kuopat tyhjennettiin ja kartoitettiin alueen rakentamisen takia vuonna 2016. Isoin kuoppa oli 7 metriä syvä ja pienemmät 3.5-4 metriä. Isossa kuopassa oli hirsirakenteen jäännöksiä, joita oli käytetty malmin nostamisen ja kuoppaan kulkemiseen. Ne olivat peräsin vuosien 1836-1842 väliltä. Tyhjentämisen jälkeen kuopat laserkeilattiin. Löydöt olivat 1930-1950-luvuilta. 1800-luvulle voi kuulua kengän osia. Isosta kuopasta löytyi paineilmaporan terä, joka on korkeintaan sota-ajalta tai 1950-luuvulta.

Kuningattarenvuori (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon Länsisatamassa Drottningbergin eli Kuningattarenvuoren niemestä länteen noin 80 metriä Länsisataman aallonmurtajan eteläpuolella hiekkapohjalla.
Kyseessä on lähes kokonaan hiekkaan hautautunut puurunkoisen aluksen hylky, josta on jäljellä pohjaosa. Hylyn pituus on noin 17 m ja leveys noin 5 m. Hiekasta nousee kaaren päitä ja näkyvissä on myös ulkolaudoitusta.
Hylystä otettiin dendrokronologisia näytteitä 2008 hylyn ajoituksen selvittämiseksi. Aluksen rakennuspuiden kaatoajankohta rajautuu välille 1828 - 1845. Hylyllä tehtiin koekaivaus 2009 tiedon saamiseksi kaivaustutkimuksen suunnittelua varten. Hylyllä tehtiin arkeologinen kaivaus muinaismuistolain 15 §:n perusteella kesäkuussa 2015, koska alue tulee Hangon Sataman käyttöön. Hylkyalue on jäänyt täytön alle 2016, mutta tieto hylyn tutkimuksesta säilyy tutkimusraportissa (Riikka Tevali, SubZone Oy, 2015).
Hangon kartassa vuodelta 1885 nykyisen Länsisataman paikalla on Notholmen ja Högholmen -nimiset saaret, joiden väliin on merkitty ankkuripaikka. Merihistorian harrastaja Juha Hakala on etsinyt tietoja 1800-luvun lopun haaksirikoista Hangossa. Hän on esittänyt hypoteesinaan, että hylky voisi olla kaljaasi Augusta, joka jäi Notholmenin luo hylyksi myrskyssä elokuussa 1890. Myös 1903 haaksirikkoutunut Victoria, jonka haaksirikkopaikaksi on merkitty epämääräisesti "Hangon Tulliniemen vesillä", voisi olla mahdollinen.

Lappmalmen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on lähes tuhoutunut hiilimiilun pohja. Matala maakumpare, epämuotoinen hieman ympäristöstä kohoava kasa, jossa joillain sivulla on näkyvissä miilua kiertänyt oja. Päälle tehdyssä koekuopassa oli runsaasti hiiltä ja nokea. Paikalla on metsäkoneen uria ja vaikuttaa siltä, että metsänhakkuussa ja puunkorjuussa (puustosta päätellen ehkä 20-25 v sitten) miilu on hajonnut.

Mulby (Muulo) Lasilaakso (Puurakenteet)
Keskiaikainen; Sijaintipaikka on Espoonlahden pohjukan lähellä Espoonjoen uomassa Lasilaaksossa.
Elokuussa 2015 tapahtuneen maansiirtotöistä johtuneen maanvyörymän yhteydessä paljastui Espoonjoen uomasta puurakenne, joka alustavien tietojen mukaan olisi toe-tyyppinen kiinteä kalastuslaite. Rakenne koostuu useista samansuuntaisista pystypaalujen riveistä, jotka ovat olleet sidoksissa toisiinsa vaakapuilla.
Kohde tutkittiin syksyllä 2015 jolloin otettiin ajoitusnäytteitä pystypaaluista sekä veneenkaarista. Dendrokronologiset ajoitukset eivät antaneet luotettavia tuloksia, mutta radiohiiliajoitusten perusteella paalurakenne voidaan ajoittaa 1400-luvulle ja veneenkaaret 1200-1300-luvulle.

Tukikohta 1914:40 (Metsälä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Varustus nro 40 on jäänyt teollisuusalueen (Läkkisepänkuja 8) alle ja tuhoutunut.
Varustukset 40-43a on Sirkku Laineen inventoinnissa asemoitu väärin, josta johtuu ristiriidat myöhäisemmissä selvityksissä.

Haxböle (Hakkila) autio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee vanhojen keskiaikaisperäisten Haxbölen ja Hanabölen kylien välissä. Kyseessä on savipellon keskeltä kohoava pieni ja matala hiekkainen kumpare. Keväällä 2016 kumpareelta löytyi metallinpaljastinharrastajan toimesta kolme 1600-luvulle ajoittuvaa ruotsalaista kuparikolikkoa sekä muita historialliselle ajalle liittyviä esineitä. Koska alueen vanhimmat tarkat historialliset kartat ovat vasta 1700-luvun jälkipuoliskolta, ei ole poissuljettua, että paikalla olisi sijainnut ennen karttojen laatimista autioitunut vanha tonttimaa. Vuoden 2016 koekaivauksissa todettiin ettei paikalla ole kiinteää muinaisjäännöstä. Kaivauksissa löydettiin kaksi kvartsi-iskosta, joiden perusteella paikalla on ollut kyllä kivikautinen asuinpaikka.

Kartanonkylä 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1971 tarkastuksessa löydettiin joitakin kvartseja ym. nykyisen Malminkartanontien eteläpuolelta Naapurinpellontien jatkeena olevan kevyen liikenteen väylän länsipuolelta silloiselta lounaaseen viettävältä pellolta. Yläpuolella oli kivinen mäki. Löytöalue jää pohjoisen Malminkartanontien ja eteläisen Vanhan Nurmijärventien linjauksen, nykyisen kevyen liikenteen väylän, väliselle alueelle. Malminkartano 1 sijaitsee yli 100 metriä koilliseen Malminkartanontien pohjoispuolella. Alue on tuhoutunut myöhemmässä maankäytössä.

Vaskiniemi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Vaskiniemessä on sijainnut lähellä rantaa Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) tykkipatteri 5. Vuoden 2005 inventointiraportin mukaan siinä oli 9 ampuma-aukkoa ja aseistuksena oli marraskuussa 1855 2 kpl 1,5 puudan pommikanuunoita sekä 6 kpl 48 naulan kanuunoita, mutta nämä tiedot viittavat todennäköisesti Länsiulappanniemen patteriin 4B. Patteria ei ole merkitty vuoden 1855 linnoitekarttaan. Uudistettu patteri on ollut tarkoitus aseistaa vuonna 1879 kolmella 9 naulan rihlatuilla kenttätykeillä. Vuoden 1879 lopussa tykkejä ei vielä ollut. Patteri kunnostettiin vuonna 1885. Sen tehtävänä oli ampua edessä olevaa miinoitettavaksi tarkoitettua salmialuetta. Vuoden 2005 inventointiraportissa patterin aseistuksena mainitaan 20 kpl (?) 229 mm:n kanuunoita.
Toisen lähteen mukaan patteri on tehty vasta vuonna 1878 ja olleen ilman tykkejä yhä vuoden 1879 lopussa. Samoin sen mainitaan olevan ilman pysyvää aseistusta vuonna 1885 kuten myös vuonna 1888.
Patterin alue on nykyisin Saunaseuran käytössä ja itse kohde on sijainnut ilmeisesti rannan tuntumassa, mahdollisesti osittain nykyisen saunarakennuksen alla ja on tuhoutunut siten.
Vaskiniemen pohjoisrannan kahdella niemellä 70 ja 120 metriä pohjoiseen ja koilliseen on ollut vuoden 1885 linnoitekartan mukaan Itämaisen sodan ajalta (1853-1856) jalkaväen rintavarustukset rv30-31, joista ei tavattu varmoja jäännöksiä kuten ei muistakaan patterin vanhoista rakennuksista vuoden 2005 inventoinnissa.

Tukikohta 1914:27 (Länsi-Pasila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema Ilmalanmäen pohjoisosan yläreunassa. Rakennusajankohta 1914. Torjuntasuunta länsi-luode. Kohde 27 kuten muutkin mäen päällä sijainneet kohteet 28-30 ovat tuhoutuneet Ilmalan vesitornien ja tv-studiojen rakentamisessa.

Tukikohta 1914:31 (Länsi-Pasila) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia puolustusasemia. Rakennusajankohta 1914. Kohde on tuhoutunut Hakamäentien ja ratapiha-alueen rakentamisen takia. Torjuntasuunta on ollut pohjoinen.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Torjuntasuunta on ollut pohjoinen. Kohde on tuhoutunut Hakamäentien ja Veturitien niiden läntisten liittymien rakentamisen takia. Kohde oli ollut olemassa vuonna 1973 huonossa kunnossa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Torjuntasuunta on ollut pohjoinen. Kohde on tuhoutunut ratapihan takia.

Katajanokka (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Krimin sodan aikainen (1853-1856) kuuden tykin tykkipatteri Katajanokan silloisella eteläreunalla Merikasarmin lounaispuolella. Ampumasuunta oli ollut etelä-kaakko. Patteri poistettiin käytöstä pian sodan jälkeen. Kohde on tuhoutunut rakentamisen takia. Se (Katajanokan patteri) näkyy venäläisessä kartassa, jossa esitetään Helsinginniemen rannikkopatterit 8. kesäkuuta 1855.
Museokartan piste perustuu vanhoihin karttoihin ja on viitteellinen.

Kaivopuisto 1 (1000030688) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Krimin sodan aikainen (1853-1856) kuuden tykin tykkipatteri Kaivopuiston itärannan tuntumassa Itäisen puistotien varrella. Ampumasuunta oli ollut kaakko. Patteri poistettiin käytöstä pian sodan jälkeen. Kohde on tuhoutunut rakentamisen takia. Kohde (Jusupovin patteri) näkyy venäläisessä kartassa, jossa esitetään Helsinginniemen rannikkopatterit 8. kesäkuuta 1855.
Museokartan piste perustuu vanhoihin karttoihin ja on viitteellinen.

Ullanlinna 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Krimin sodan aikainen (1853-1856) tykkipatteri Ullanlinnan Merikadun itäpään kohdilla silloisen rannan tuntumassa. Ampumasuunta oli ollut etelä. Patteri on merkitty aseistamattomaksi. Patteri poistettiin käytöstä pian sodan jälkeen. Kohde on tuhoutunut rakentamisen takia. Kohde näkyy venäläisessä kartassa, jossa esitetään Helsinginniemen rannikkopatterit 8. kesäkuuta 1855. Se on merkitty siinä maapatteri 2:ksi kuten myös Eira 1:n kohde.
Museokartan piste perustuu vanhoihin karttoihin ja on viitteellinen.

Ullanlinna 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Krimin sodan aikainen (1853-1856) kuuden tykin tykkipatteri silloisesta rantaviivasta hiukan pohjoiseen. Ampumasuunta oli ollut etelä. Patteri poistettiin käytöstä pian sodan jälkeen. Kohde on tuhoutunut rakentamisen takia. Kohde näkyy venäläisessä kartassa, jossa esitetään Helsinginniemen rannikkopatterit 8. kesäkuuta 1855. Se on merkitty siinä maapatteri 1:ksi.
Tätä tykkipatteria ja lounaispuolella lähempänä rantaa sijaitsevaa tykkipatteria Eira 1 ei näy muissa kartoissa vaan Eira 1:n lounaispuolella on rannassa tässä kartassa näkymätön eri suuntainen patteri (patteri 1 eri lähteissä), jossa on yhtä paljon tykkejä kuin tässä.

Eira 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Krimin sodan aikainen (1853-1856) valli silloisen rantaviivan tuntumassa nykyisen Merikadun kohdilla. Kohde on tuhoutunut rakentamisen takia. Kohde näkyy venäläisessä kartassa, jossa esitetään Helsinginniemen rannikkopatterit 8. kesäkuuta 1855. Se on nimetty kartassa maapatteri 2:ksi kuten myös Ullanlinna 1. Tälle kohteelle ei ole merkitty ampumasektoria muiden samassa kartassa näkyvien tykkipattereiden lailla. Ampumasuunta on kaakko. Kyseiseen karttaan patteriin on merkitty kuusi tykkiä.
Tarkemmissa sijaintikartoissa on nimettynä Punavuoren tykkipatteri 1, kuuden tykin patteri, joka sijaitsee Ursininkallion länsiosassa silloisen ja nykyisen merenrantaviivan tuntumassa. Sen ampumasuunta oli etelä. Samoissa kartoissa oleva Punavuoren patteri 2 (=muinaisjäännösrekisterin Eira 2) sijaitsee luoteessa.
Patteri on merkitty muissa aineistoissa myös patteriksi 1.

Eira 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Krimin sodan aikainen (1853-1856) kuuden tykin tykkipatteri Engelinaukion lounaispuolella hiukan kauempana silloisesta rannasta. Ampumasuunta oli ollut etelä. Patteri poistettiin käytöstä pian sodan jälkeen. Kohde on tuhoutunut rakentamisen takia. Kohde (Punavuoren patteri) näkyy venäläisessä kartassa, jossa esitetään Helsinginniemen rannikkopatterit 8. kesäkuuta 1855.
Patteri on merkitty muissa aineistoissa myös patteriksi 2.

Hietalahti 2 (1000030695) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Krimin sodan aikainen (1853-1856) tykkipatteri nykyisen Hietalahden altaan länsipuolella. Ampumasuunta oli ollut etelä. Patteri on merkitty aseistamattomaksi. Patteri poistettiin käytöstä pian sodan jälkeen. Kohde on tuhoutunut rakentamisen takia. Kohde (Hietalahden maarantapatteri) näkyy venäläisessä kartassa, jossa esitetään Helsinginniemen rannikkopatterit 8. kesäkuuta 1855.

Jätkäsaari (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kaksi Krimin sodan aikaista (1853-1856) tykkipatteria, joissa oli 10 ja 8 tykkiä. Patterit sijaitsivat, nykyistä huomattavasti pienemmän, Jätkäsaaren eteläosassa. Tykkien ampumasuunta oli etelästä luoteeseen. Kohde on tuhoutunut rakentamisen takia. Kohde (Jätkäsaari) näkyy venäläisessä kartassa, jossa esitetään Helsinginniemen rannikkopatterit 8. kesäkuuta 1855.
Patterit on merkitty muissa aineistoissa myös pattereiksi 3 ja 4.

Ruoholahti (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Krimin sodan aikainen (1853-1856) neljän tykin tykkipatteri silloisen niemen länsipäässä lounaisrannalla. Ampumasuunta oli ollut lounas. Patteri on poistettu käytöstä pian sodan jälkeen. Kohde on tuhoutunut rakentamisen takia. Kohde (Lapinlahden patteri) näkyy venäläisessä kartassa, jossa esitetään rannikkopatterit 8. kesäkuuta 1855.
Patteri on merkitty muissa aineistoissa myös patteriksi 5.

Hietaniemi (1000030698) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Krimin sodan aikainen (1853-1856) neljän tykin tykkipatteri Hietaniemessä nykyisen hautausmaan länsipään kohdalla niemen etelärannan puolella. Ampumasuunta oli ollut lounas. Patteri poistettiin käytöstä pian sodan jälkeen. Kohde on tuhoutunut rakentamisen takia. Kohde (Hietaniemen patteri) näkyy venäläisessä kartassa, jossa esitetään Helsinginniemen rannikkopatterit 8. kesäkuuta 1855.

Hietalahti 1 (1000030692) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Krimin sodan aikainen (1853-1856) tykkipatteri nykyisen Hietalahden altaan itäpuolella. Ampumasuunta oli ollut lounas. Patteri on merkitty aseistamattomaksi. Patteri poistettiin käytöstä pian sodan jälkeen. Kohde on tuhoutunut rakentamisen takia. Kohde (Hietalahden maarantapatteri) näkyy venäläisessä kartassa, jossa esitetään Helsinginniemen rannikkopatterit 8. kesäkuuta 1855.

Munkkiniemi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) kuuden 18 naulan kanuunan tykkipatteri Munkkiniemessä. Patteri jäänyt sodan jälkeen pois käytöstä ja tuhoutunut.
Patteri on merkitty Lauttasaaren linnoitteita esittävässä vuoden 1855 linnoituskartassa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde 16 on sijainnut Koroistentien 6 sakaratalojen eteläosassa mäen etelärinteessä.
Maasta ja hiekasta kasattu valli on hävinnyt. Ainoastaan vähäistä fragmenttia erottuu kohteen 16 pengerryksestä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde 17 on sijainnut Koroistentien 6 sakaratalojen länsipuolella mäen huipulla.
Maasta ja hiekasta kasattu valli on hävinnyt. Ainoastaan vähäistä fragmenttia erottuu kohteen pengerryksestä.

Tukikohta 1914:20a (Ruskeasuo) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Varustus 20a oli aiemmin pihanurmelta erottuva ryhmä maakumpareita, joiden korkeus oli 1,5 m. Kyseessä saattoi olla alunperin yksi valli, jonka läpi oli myöhemmin linjattu pihakäytävä. Vuoden 2014 ilmakuva-aineiston perusteella varustus on jäänyt uuden rakennuksen pihamaan alle ja tuhoutunut.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde on tuhoutunut Hakamäentien ja Ilmalan ratapiha-alueen eri rakenteiden takia. Kohde 25 on sijainnut Hakamäentien pohjoispuolella tien ja ratapiha-alueen välissä rinteessä. Torjuntasuunta on ollut pohjoinen. Kohde on ollut olemassa vielä hyvässä kunnossa vuonna 1973.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde on jäänyt Hakamäentien ja Ilmalan ratapiha-alueen eri rakenteiden alle ja tuhoutunut. Kohde 26 on sijainnut koillisessa Hakamäentien pohjoispuolella tien ja ratapiha-alueen välissä rinteessä. Torjuntasuunta on ollut pohjoinen. Kohde 26 on ollut olemassa vielä hyvässä kunnossa vuonna 1973.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema Ilmalanmäen lounaisrinteellä. Rakennusajankohta 1914. Torjuntasuunta lounas. Kohde 28 on tuhoutunut Ilmalankadun rakentamisessa. Muutkin mäen päällä sijainneet kohteet 27 ja 29-30 ovat tuhoutuneet Ilmalan vesitornien ja tv-studiojen ym rakentamisessa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema Ilmalanmäen etelärinteessä. Rakennusajankohta 1914. Torjuntasuunta etelä-kaakko. Kohde 29 kuten muutkin mäen päällä sijainneet kohteet 27-28 ja 30 ovat tuhoutuneet Ilmalan vesitornien ja tv-studiojen ym rakentamisessa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema Ilmalanmäen pohjoisrinteessä. Rakennusajankohta 1914. Torjuntasuunta pohjoinen. Kohde 30 kuten muutkin mäen päällä sijainneet kohteet 27-29 ovat tuhoutuneet Ilmalan vesitornien ja tv-studiojen ym rakentamisessa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde 32 on sijainnut Hakamäentien eteläpuolella ratapiha-alueella. Kohde tuhoutunut Hakamäentien ja ratapiha-alueen rakentamisen takia.

Tukikohta 1914:35a (Käpylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia puolustusasemia. Rakentamisajankohta 1914. Varustus nro 35a on sijaitsi vuoteen 2016 asti Louhenpuiston keskiosassa, Ilmattarentien ja Louhenkujan risteyksen ja radan välissä. Se oli hiekalla peitetty, lyhyt 8 metrin pituinen kivivalli, joka jatkui länsiosassa kallionseinämänä. Torjuntasuuntana oli pohjoinen. Se oli tuhoutunut itäpuolisen silloisen kevyenliikenteenväylän ja länsipuolisen rautatiealueen takia. Noin 40 m kohteesta etelään oli myös vähäisiä jälkiä hiekkavallista. Koordinaatit osoittavat pohjoisen vallin paikkaa.
Kohteet inventoitiin ja kartoitettiin vuonna 2015 ratapihan itäreunaan ja osittain linnoitteiden kohdalle tulevan pyöräilybaanan rakentamisen takia. Molempiin valleihin tehtiin vuonna 2016 poikkileikkaukset. Pohjoinen valli oli 5 metriä leveä alaosastaan ja 1.5 metriä korkea. Molemmat kohteet tuhoutuivat baanan rakennustöissä.

Tukikohta 1914:37-38 (Käpylä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan puolustusasemia. Rakennusajankohta 1914. Varustukset nro 37-38 ovat tuhoutuneet. Ne ovat sijainneet Louhenpuiston pohjoisosassa. Kyseessä on ollut ilmeisesti aikoinaan yksi ampumavalli. Vuonna 1996 siellä oli maatuneita hiekkavalleja, joiden suojanpuolelta oli ilmeisesti myöhemmin otettu hiekkaa, jolloin vallin korkeus oli kasvanut 4-5 metriin. Sen alkuperäisestä ulkoasusta ei saanut silloin käsitystä.
Varustus nro 38:n pituus on 20 metriä. Pohjoisosassa oli näkyvissä traverssi. Torjuntasuuntana oli lounas. Valli oli jatkunut välittömästi varustuksen 1914:37 eteläkärjestä ja se oli ollut todennäköisesti em. kohteen eteläosa. Kohde on tuhoutunut vuoden 1996 jälkeen rautatiealueen laajennuksessa.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Varustus nro 39 on sijainnut kohteiden 1914:37-38 luoteispuolella ja se on jäänyt rautatien alle. Se tuhoutunut viimeistään 1980-luvulla.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Torjuntasuunta pohjoinen. Varustus nro 36 on jäänyt Turjantien ja Mäkelänkadun risteyksen alle ja tuhoutunut.

Tukikohta 1914:41 (Metsälä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Varustus 41 on hävinnyt, jäljellä on vain vähäisiä jälkiä Asesepänkuja 5:n pihamaalla.
Varustukset 40-43a on Sirkku Laineen inventoinnissa asemoitu väärin, josta johtuu ristiriidat myöhäisemmissä selvityksissä.

Tukikohta 1914:42 (Metsälä) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Noin 150 pitkä varustus 42 on hävinnyt Asesepäntie ja sen pohjoispuolisten tonttien rakentamisen takia.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Kohde kuuluu Vanhankaupungin vesilaitoksen länsipuolella sijaitseviin varustusten keskittymään. Ne sijaitsevat korkean kallion huipulla ja juurella. Kohde muodostuu 14:stä varustuksesta, joista vallit nro 48, 49, ja 50 ovat tuhoutuneet.
Varustus 49 on merkitty venäläisessä sotilaskartassa nykyisen Juhana Herttuan tien 13:n pohjoispuolelle. Maastossa ei löydy rakenteita.

Varustus 50 on merkitty venäläisessä sotilaskartassa nykyisen Nastolantie 40-43 ja Myrskyläntie 15:n kohdalle ja on todennäköisesti tuhoutunut rakennusten ja tonttienalle.

Varustus 57 oli jyrkän kallioseinän eteen rakennettu hevosenkengän muotoinen maavalli. Pituus yhteensä 30 m. Rakennettu pienistä kivistä ja maasta. Valli saattoi olla myös myöhemmin rakennettu. Tuhoutunut kivistä ja metalliverkoista rakennetun linnoitteen takia vuoden 1996 jälkeen.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1914. Varustus nro 70 on jäänyt Prinsessantien ammattikoulun itäpuolella olevan asuinalueen alle ja tuhoutunut. Vallit ovat aikanaan kiertäneet koko mäkeä.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusasema. Rakennusajankohta 1915-1918. Puolustusasema, joka on jäänyt Vanhaistentie 3:n rakennuksen ja Kaarelantien alle.

Tykkipatteri 102 (Reimarla) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tykkipatteri, joka on tuhoutunut jäätyään asutuksen ja teiden alla Knuutintien pohjoispäässä. Kohteen sijaintitiedot ovat likimääräiset. Kahden tykin patterin länsipäästä on johtanut ilmeisesti yhdyshauta viereiselle tielle. Aseistuksena on ollut 2 kpl 152 mm:n Canet-tykkiä. Pääampumasuunta on ollut luoteeseen.

Vanhakylä Hiirimäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tuusulanjärven Vähäjärvi-nimisen lahden poukamassa. Alueelle on merkitty vuoden 1697 karttaan peltoja, jonka kohdalla on maininta ”Hirrenmäki åker”. 1840-luvun pitäjänkarttaan peltojen viereiset alueet on merkitty myös pelloiksi tai peltoniityiksi. Paikalla on nykyisin autioitunut niittymäinen etelään laskeva kumpare, jonka keskellä pilkistää kallio.
Paikalla on vanhojen karttojen ja topografian perusteella Vanhankylän kartanoa edeltävä Vanhaankylään liittyvä tonttimaa, Hiirimäki.
Syyskuussa 2021 tehdyn koekaivauksen ja arkistotutkimuksen perusteella paikalla ei ole sijainnut muinaisjäännöstä. Tutkimuksen perusteella Hiirimäen tontin mahdollinen sijaintipaikka saattaisi olla noin 200 m itään päin olevalla maastonkohoumalla.

Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen varustus. Puolustusasema, joka sijaitsee Humikkalantien ja Häyhäntien risteyksen kaakkoispuolella tonttialueella. Rakennusviraston 1995 inventoinnissa tällä kohdenumerolla on esitetty puolustusaseman VI:5 eteläosa. Kohteesta ei ole näkyvissä rakenteita maan pinnalla. Kohteen sijaintitieto on epävarma.

Huhmarjärven uoma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vihdin Palojärvellä vanhan Turuntien (tie 110) eteläpuolella olevalla pellolla. Huhmarjärven ja Palojärven uoma virtaa noin 250 metriä kohteen länsipuolella. Vuoden 2017 inventoinnissa pellon korkeimmalta kohdalta löytyi kvartsi-iskos, pii-iskos ja liuskeiskos sekä pala punasavikeramiikkaa. Löydöt viittaavat ainakin kivikautiseen asuinpaikkaan. Maaperä pellolla on hiesua. Paikka on kivikautiselle asuinpaikalle sopiva, viereinen uoma on ilmeisesti muodostanut lahden asuinpaikan eteläpuolelle. Asuinpaikka voi liittyä jo mesoliittiseen kivikauteen sijaintikorkeutensa perusteella, mutta todennäköisesti kyseessä on myöhempi järvivaiheen kohde, kuten Pohjatalon nuorakeraaminen asuinpaikka noin 400 metriä itään.
Kohteella tehtiin koetutkimukset vuonna 2022 liittyen Turun Tunnin Juna -hankkeeseen. Alueella ei havaittu merkkejä säilyneestä muinaisjäännöksestä.

Vaskiniemi 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lauttasaaren linnoitteiden vuoden 1885 inventointikartassa kohdalle on merkitty Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) jalkaväen rintavarustus Rv30. Rantakalliolla ollut kohde on ilmeisesti tuhoutunut, mahdollisesti patteri 5:n uudelleenrakennustöiden tai lähistön rakentamisen yhteydessä. Patterin pohjoispuolella kalliolla on muutamia kiviä ja irtomaata, jotka saattavat olla jäänteitä kohteesta Rv30 tai Rv 31. Lisäksi patterin ja rannan välissä on joitakin valleja ja kumpuja, jotka saatavat liittyä patterin rakentamiseen.

Vaskiniemi 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lauttasaaren linnoitusten vuoden 1885 inventointikartassa kohdalle on merkitty Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) jalkaväen rintavarustus Rv31. Rantakalliolla ollut kohde on ilmeisesti tuhoutunut, mahdollisesti lounaispuolella sijainneen patteri 5:n uudelleenrakennustöiden tai lähistön rakentamisen yhteydessä. Patterin pohjoispuolella kalliolla on muutamia kiviä ja irtomaata, jotka saattavat olla jäänteitä kohteesta Rv30 tai Rv 31. Lisäksi patterin ja rannan välissä on joitakin valleja ja kumpuja, jotka saatavat liittyä patterin rakentamiseen.

Purjeentekijänkuja (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lauttasaaren vuoden 1885 linnoitusten inventointikartassa kohtaan on merkitty Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) jalkaväen rintasuoja Rv2. Vuoden 2005 inventoinnin aikaan rantaa oli pengerretty. Kohde on saattanut jäädä sen alle. Inventoinnin jälkeen kohta on muuttunut kokonaan alueen uusien rakennusten takia.

Länsilahden itäranta 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lauttasaaren vuoden 1885 linnoitusten inventointikartassa on tälle kohdalle merkattu Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) jalkaväen rintasuoja Rv20. Kohde on sijainnut vuonna 2005 inventoinnin mukaan puistomaisella ranta-alueella ja kohde on ilmeisesti tuhoutunut. Paikalla oli ulkoilutie, jonka vieressä oli rivissä muutamia kiviä, jotka kuitenkin saattoivat olla peräisin vallista. Lähistöllä on laiturin rakenteissa suuria kiviä, jotka saattavat myös olla peräisin kohteesta.

Länsilahden itäranta 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lauttasaaren vuoden 1885 linnoitusten inventointikartassa kohdalle on merkitty Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) jalkaväen rintavarustus Rv21. Vuonna 2005 kohdassa oli vielä pienvenetelakka ja nykyisin asuinrakennuksia. Kohde on tuhoutunut.

Länsilahden itäranta 4 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lauttasaaren vuoden 1885 linnoitusten inventointikartassa kohdalle on merkitty Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) jalkaväen rintavarustus Rv22. Vuonna 2005 kohdassa oli rantaniittyä. Kohde on ilmeisesti tuhoutunut. Kohteen lähellä oli lähistöllä rantaa kaartuva reunustettu polku. Taustalla oli metsän reunassa kumpu, joka saattoi olla kohteen oikea sijaintipaikka.

Hevosenkenkälahden pohjoisranta 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lauttasaaren vuoden 1885 linnoitusten inventointikartassa kohdalle on merkitty Itämaisen sodan aikainen (1853-1856) jalkaväen rintavarustus Rv24. Kohta on tuhoutunut. Paikalla on pienkerrostaloja ja tasoitettu pihamaa.

Kallvikin tiilitehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kallvikin tiilitehdas perustettiin Muulon kylään Espoonlahden rannan tuntumaan vuonna 1889. Kallvikin suuren tiilitehtaan perustaja oli puolalaiseen aatelissukuun kuulunut kauppaneuvos Paul Chmelewski (1848-1915). Häntä pidetään Suomen tiiliteollisuuden historian ensimmäisenä varsinaisena suuryrittäjänä. Kallvikin lisäksi hänellä oli Leppäkosken, Ryttylän ja Jokelan suuret tiilitehtaat. Chmelewski itse asui Kallvikissa ja tehdas olikin Espoon suurin tiilitehdas. Kalvik tegelbrukin ensimmäinen oma tilastoilmoitus on vuodelta 1895. Tällöin tehtaalla työskenteli 73 miestä ja 14 naista. Tehdas tuotti kyseisenä vuonna 1 080 000 tiiltä. Suurimmillaan tehdas oli vuoden 1903 jälkeen, jolloin työntekijämäärä kasvoi 120 henkeen ja tehdas tuotti 2 000 472 muuritiiltä. Kallvik lopetti toimintansa 1917. Entisellä tehdasalueella Mustanlahdentien ja Kurtinniityntien risteyksessä on ollut rakennusten raunioita ja savenottokuoppia. Kaksi betonista savensekoitusallasta on edelleen näkyvissä. Lastauslaituri oli Magasinsuddenilla, jonne tehtaalta johti kaksi kiskoparia. (Härö, 1991; Juvonen-Eskola 2003)
Inventoinnissa 2017 tehtaasta ei löytynyt mitään tutkittavaa: "Alueella ei ole jäljellä maanpäälle näkyviä rakenteita vanhasta tiilitehtaasta muutoin kuin yhdessä kohdin kallioon kiinnitetyt betoniraudan kappaleet. Tiilenkuivausvajojen välissä olleita ojia on edelleen jäljellä alueen koillisosassa. Maanalaisia (ehjiä) rakenteita ei havaittu. Yhdessä kohdin vanhan tehdasrakennuksen kohdalla havaittiin tiivis tiilikerros ohuen täytemaan alla. Tiilet olivat paikalla rikkonaisia ja sekaisin. Tiilitehtaan useimmat rakennukset on purettu jo ennen vuotta 1939 ja viimeinen tehdasrakennus ennen vuotta 1961. Alue on ollut sitten joutomaata ja varastoaluetta, missä yhteydessä alueen maaperää on tasattu, kaiveltu ja täytetty. Alueella on runsaasti hajallaan siellä täällä rakennusjätettä ja maa-ainesjätettä. Alueen eteläosassa, eteläisemmän tehdasrakennuksen länsipuolella, jyrkän rinteen laen reunalla on kaksi betonista ja tiilestä rakennetun, pyöreän rakenteen pohjaa. Niiden funktio ja ajoitus on tuntematon. Ne vaikuttavat liian pieniltä ollakseen pyöröuunin pohjia. On kuitenkin mahdollista, että ne liittyvät tiilitehtaaseen. Nämä ovat mahdollisesti ainoat säilyneet rakenteen jäännökset tiilitehtaasta.
Vanhasta tiilitehtaasta ei muutoin ole säilynyt maanpäällisiä rakenteita, eikä tutkimusarvoisia tai suojeltavaksi katsottavia rakenteita tai jäännöksiä." (Jussila 2017)

Haikko Nuohoojantie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö on harjanteen päällä, sen länsireunalla ja se on risujen peittämä. Rakenne vaikuttaa pyöreähköltä tai ovaalimaiselta, ehkä n, 2-3 m halk. Sen etelä-vaikuttaisi olevan toinen – mahdollisesti ovat samaa konstruktiota. Kivien halkaisija noin 20-30 cm.
Silmiin pistää, että röykkiön kivet ovat vaaleita ja röykkiöt erottuvat maastossa vaaleina kasaumina. Maaperä paikalla on varsin kivikkoinen ja hienoaineksinen - hiesuinen - moreeni, Muita vastaavanlaisia kasaumia ei ole lähistöllä ainakaan 100 m säteellä, mutta 220 m poh-joiseen on Hottonin mahdollisesti rautakautinen röykkiöalue. Tämä paikka on sellainen, että kyseessä ei voi olla pellonraivaus. Pieni mahdollisuus voisi olla se, että röykkiöt olisivat rantavoimien kasaamia, mutta kovin hyvä tai uskottava selitys se ei kuitenkaan ole. Röykkiöiden ajoitus ja funktio eivät siis ole tiedossa.
Röykkiön havaitsin joulukuussa 2019 maaleikkauksesta joka oli tehty niiden pohjoispuolelle Nuohoojantien varteen, niin että pohjoisemmasta röykkiöstä noin 1/5 sen pohjoisreunasta oli kaivettu pois. Leikkauksessa en havainnut mitään mainittavaa. Röykkiöiden eteläpuolelle oli raivattu maastoa uudelle kadulle ja uusille taloille. Röykkiöiden kohta oli jätetty raivaamatta muutoin paitsi puut kaadettu.
Tarkastelin aluetta uudestaan toukokuussa 2020, jolloin lähialueella oli kuorittu maata auki enemmän. En havainnut lähiympäristön avoimien maiden (kantoja poistettu ym. raivausta) maassa mitään mainittavaa. Kävin paikalla useasti kesän aikana ja röykkiöiden alue oli pysynyt koskemattomana kun taas niiden eteläpuolella oli aloitettu talojen rakentamista. Elo-kuun alussa paikalla käydessäni röykkiöt oli hävitetty, maa kuorittu, tasattu ja päälle ajettu sorakerros. Röykkiöitä ei siis enää ole.

Korkoontie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Espoon Tillinmäessä Korkoontien varrella, Korkoonsilta nimisen bussipysäkin yläpuolisessa rinteessä. Kohde on vanhan hiekkakuopan ja Korkoontien tieleikkauksen välisellä kaistaleella. Kohde erottuu ympäristöstä selvästi hiekkaisen maaperänsä johdosta. Löytöinä kvartsia, palanutta luuta ja keramiikkaa.
Kohde tutkittu kokonaan loppuvuodesta 2019 paikalle tulevan rakentamisen vuoksi. Kohde on 18.3.2020 muutettu poistetuksi muinaisjäänökseksi.

Jorvas milsten (Kulkuväylät)

Hästnässund (Asuinpaikat)

Palomaa (1000036507) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka oli lisätty Museokarttaan viitteellisesti Kuninkaankartaston perusteella. Maastotarkastuksessa 2021 paikalla ei ollut havaittavissa rakenteita, eikä sijainti alavalla peltomaalla, Tuusulanjärven ranta-alueella vaikuttanut sopivalta. Todennäköisempi torpan sijaintipaikka on ollut joko nykyisen Vanhakyläntien kohdalla tai sen pohjoispuolella, jossa on ollut useampia rakennuksia 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alussa Alueella on nykyään omakotitaloja eikä yksittäistä 1700-luvun lopun torppan paikkaa pysty enää paikallistamaan.

Rödjan (1000036635) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallinen torpan paikka on merkitty museokartalle pohjautuen Kuninkaan Kartaston (julk. SKS 1989) merkintään, sillä kuninkaallisessa merikartastossa näillä seutuvilla ei ole torpan merkintää.
Sijainti on Porvoonväylän ja Kartanon puistotien välisellä metsäkaistaleella.
Inventoinnissa tarkastettiin Porvoonväylän ja Kartanon puistotien välinen kaistale. Alueella ei havaittu historialliseen asuinpaikkaan viittaavaa. Porvoonväylää reunustavan metalliaidan ja väylän alittavien sadevesiputkien rakentaminen on jättänyt alueelle nuoremman maankäytön jälkiä (mm. ojia). Alueella ei ole arkeologista kohdetta. Mikäli tuolla seutuvilla on ollut torppa, se on saattanut jäädä rakentamisen alle.

Östersundom gård torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallinen torpan paikka on merkitty museokartalle ja sijainti pohjautuu Kuninkaan Kartastoon.
Aluetta käytiin tarkastamassa 2022. Pellolla kuljettiin etsien asuinpaikkaan viittaavia merkkejä. Pelto oli nurmella, joten havaintojen teko oli haastavaa. Pellon topografiassa ei näkynyt mitään poikkeavaa, kuten kohoumia tai kiviä tms. Mitään esine- tiili- tai muita materiaalikeskittymiä ei havaittu. Torpan paikka on mahdollisesti sijainnut Kartanon puistotien pohjoispuolella nykyisen talousrakennuksen ympäristössä, mutta sielläkään ei havaittu mitään arkeologisiin jäänteisiin viittaavaa.

Sundberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallinen torpan paikka on merkitty mahdollisena muinaisjäännöksenä museokartalle. Tieto pohjautuisi Kuninkaan Kartaston (julk. SKS 1989) merkintään.
Aluetta tarkastettiin 2022. Historiallinen torpan sijainti on merkitty paikkaan, joka on ollut vielä 1900-luvulla merenlahtea. Tuolta seutuvilta ei löydetty merkintää Kuninkaan Kartastosta tai Kuninkaallisesta Merikartastosta.
Ribbingöntien ja Talosaarentien risteyksen koillispuolella (Talosaarentie 213) on ollut 1900-luvun asutusta ja rakennuksia vielä 2010-luvulla. Paikalla oli havaittavissa moderniin asumiseen ja toimintaan viittaavia jälkiä ja rauta- yms. romua. Alue on nykyään vanhaa pihapiiriä ja sekametsää. Pihapiirin ympäristöstä havaittiin kivirakenne, joka todennäköisesti liittyy alueen viimeaikaiseen asuttamiseen. Kyseessä oli pohjois-etelä-suuntainen neliskulmainen kiveys, mitoiltaan noin 4 x 5 metriä.
Maastokäynnillä havaittiin myös useita erimuotoisia kuoppia Talosaarentien ja Ribbingöntien risteyksen itäpuolelta ja Talosaarentien ja Kantarnäsintien risteyksen ympäristöstä. Kyseessä ovat todennäköisesti uudehkot hiekanottokuopat.

Svartabacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallinen torpan paikka on merkitty museokartalle pohjautuen Kuninkaan Kartaston (julk. SKS 1989) merkintään. Kuninkaallisessa merikartastossa näillä seutuvilla ei ole torpan merkintää.
Aluetta on tarkastettu 2022. Kohde on sijainnut pohjoisemmassa ja jäänyt Kehä III:n ja Itäväylän risteyksen sekä ramppien alle. Emme havainneet paikkatietopisteen ympäristössä pellolla mitään torpan paikkaan viittaavaa. Pellolla oli harvakseltaan punasavisen kukkaruukun paloja, uudehkoa posliinia ja vihertävälasisen pullon paloja. Havainto-olosuhteet eivät olleet parhaat mahdolliset, sillä pelto oli sängellä. Topografiassa ei havaittu mitään poikkeavaa.

Brinkas (1000037400) (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Espoonkartanon historiallisten muinaisjäännösten inventoinnissa 2004 paikannettiin Espoonkartanon tiiliruukin paikka. Brinkaksen vanhan torpan eteläpuolella, vanhalla osin Kauklahteen kuuluneella niityllä on sijainnut Espoonkartanon tiilitehdas. Tehtaan rakennukset on merkitty vuoden 1832 karttaan, mutta jo 1600-luvun puolivälistä on tietoja siitä, että tiiliruukki sijaitsi juuri tällä alueella. Mankinjoelle vievä tie on 1700-luvulla jatkunut siltaa pitkin kohti Navettamäen aluetta. Jokirannassa on luultavasti ollut lastauspaikka.
Espoonkartanossa on harjoitettu tiilenpolttoa jo 1500-luvun lopulla. Varsinainen tiilitehdas
perustettiin viimeistään 1640-luvulla, jolloin Espoosta vietiin runsaasti tiiliä Gustaf Hornin
omistamien kartanoiden ja kaupunkitalojen rakennustyömaille Viroon, Liivinmaalle ja
Tukholmaan. Sittemmin 1700-luvulla Espoonkartanolla tuotettiin tiiliä Viaporin linnoitukselle ja 1800-luvulla edelleen kasvavan Helsingin kaupungin tarpeisiin.
Tiilitehtaan alueella oli vielä 1900-luvun alkupuolella lukuisia savenottokuoppia. Pari kuoppaa
erottui keväällä 2004 tiiviin pensaikon peittämässä maastossa. Muut tiiliruukkiin liittyvät
jäännökset ovat tuhoutuneet viimeistään 1980- tai 1990-luvulla, jolloin paikalle on rakennettu uusi asuinkortteli. Maastossa ei erottunut enää edes tiilimurskaa tai hylättyjä tiiliä.

Storåkern (1000039180) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Matala kivilatomus kalliopohjalla. Muodoltaan ovaali latomus on läpimitaltaan noin kolme metriä ja koottu läpimitaltaan n. 0,1-3 m pyöristyneistä kivistä. Latomus on painunut sen päältä kulkevan metsäkoneen ajouran kohdalta, mutta muuten pääasiassa ehjä.

Suomenlinna huoltolaiturin ranta 1 (Puurakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suomenlinnassa Iso Mustasaaren itärannalla huoltolaiturin rannan edustalla. Suomenlinnan hoitokunta on kehittänyt huoltolaiturin rantaa vuosina 2018–2020: uusinut huoltorantaan johtavan tien vesijohtoa ja tierakenteita. Vedenalaisen ruoppauksen yhteydessä rannalle nostettiin epähuomiossa lähes kokonainen hirsiarkkurakenne sekä hylynosia.
Ruoppauksen suorittaneiden työntekijöiden mukaan hirsiarkku oli tullut esiin aiemman louhetäytön alta. Kohteelle suoritetun tarkastussukelluksen yhteydessä selvisi, että suurin osa hirsiarkusta oli jo ehditty nostaa ruoppauksen yhteydessä rantaan, eikä hirsiarkkua ollut veden alla säilyneenä kuin pari vaatimatonta, noin metrin mittaista kappaletta. Ruoppauksen suorittaneiden työntekijöiden mukaan hirsiarkku olisi ollut kivitäytteinen, mutta tarkastussukelluksen aikaan kohde oli jo niin vaurioitunut, ettei tätä voitu varmentaa. Säilyneen osan lisäksi hirsiarkun löytöpaikalla merenpohjassa näkyi runsaasti kaivinkoneen hirsiarkusta rouhaisemaa puusilppua.
Museovirasto suoritti kohteella tarkastussukelluksen kesällä 2020, minkä jälkeen Nordic Maritime Group valvoi ruoppauksen loppuun. Kohteesta teetettiin dendrokronologinen analyysi. Lähes kokonaan tuhoutunut hirsiarkku on todennäköisesti ollut aikoinaan vanhan laiturin tai aallonmurtajan perustuksena.

Svärdfelt 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kumpareen keskellä on n. 3 x 3 m kokoinen huolellisesti tehty kivilatomus, mahdollisesti rakennuksen perustus. Kivet ovat kooltaan 20 - 40 cm luokkaa olevia lohkokiviä.
Kivilatomus voi siis olla latoon liittyvä (ajosilta?) mutta toisaalta se on siitä kuitenkin selvästi myös erillään ja voi olla ladosta täysin riippumaton rakennelma. Latomuksen ikä ei siis ole selvillä. Se voi olla 1900-luvun lopulta, mutta yhtä lailla hyvinkin vanha. Sen funktiokaan ei ole varma, vaikkakin se vaikuttaa rakennuksen perustalta.

Luola G10 Itä-Pasila (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikainen luola, joka on jäänyt uudemman rakentamisen alle. Luolan koko oli 1400 neliömetriä. Siihen suunniteltiin sijoittaa Viaporin linnoituksen maarintaman pääpuhelinkeskus. Luola jäi aikanaan keskeneräiseksi.

Maari (1000041242) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Paikalle rakennettiin vesi- ja viemärijohto vuonna 1979. Museoviraston arkeologit valvoivat kaivamisen. Linjalta löytyi limisaumaisen puualuksen jäänteitä. Näistä otettiin muutama kappale talteen. Radiohiiliajoituksen mukaan ne ajoittuivat 1500-luvun loppupuolelle. Sijainti on laitettu vinovalovarjosteessa näkyvälle linjalle, mutta tarkka löytöpaikka linjalla ei ole tiedossa.
Maarissa uskotaan sijainneen sekä linnavuoren että pappilan sataman. Lahteen linnan suunnasta pistävällä niemekkeellä on havaittu hiilensekaista maata ja rinteessä on pieni tasanne, jossa on mahdollisesti jonkin rakennuksen jäänteet. Maarinlahdella on harvinaista kasvistoa ja arkeofyyttejä, joista osan uskotaan tulleen laivaliikenteen mukana.

Långdal (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Tiilitehtaan paikka. Kohdetta ei ole tarkastettu.

Gammelbacka torp 1700-luku (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gammelbackassa oli yksi rälssitila 1600-luvulla. Torppa on merkitty kuninkaankartastoon.
Jussila 2017: 1700-luvun torpanpaikalla (Bäckas) on kuntorata ja voimistelutelineitä. Paikan pohjoispuolella on sinne ajettua tai puskettua maata, koillispuolella kivikkoinen rinne ja eteläpuolella hyvin kivikkoinen loiva rinne ennen avokalliota. Missään ei ole näkyvissä mitään rakennukseen tai vanhaan torppaan viittaavaa. Torpanpaikkaa voidaan pitää arkeologisessa mielessä tuhoutuneena. Vuoden 1873 senaatinkartalla torppa on siirtynyt pohjoisemmaksi.
2022: Erilliseen kohteeseen "Gammelbackan torppa 1800-luku" on liitetty alakohteena maakellari. Se sijaitsee etelämpänä kuin muut torpan rakennuksenpaikat ja pohjoisempi maakellari, joten on mahdollista, että tämä kellari on liittynyt 1700-luvun torppaan.

Isnäs Fågdas torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1780-luvun kartalle merkitty torpan paikka. Torppa näkyy vielä 1960-luvun kartassa, mutta sitten katoaa.
Vanhojen rakennusten paikoilla on tällä hetkellä erittäin tiheä vesakko. Maaperä on muokattu voimakkaasti - syviä kuoppia on muutaman metrin välein. Torpan pihapiiri on avoimempi ja kasvaa korkeaa heinää. Havainnointi maastossa oli vaikeaa, mutta torpan jäänteet vaikuttavat tuhoutuneen täysin. Paikka tulisi vielä tarkastaa varhain keväällä, kun havainnointi on helpompaa.

Uddas 2 (Hautapaikat)
Historiallinen; Porvoon museossa on nappeja, vaatteen kappaleita ja liitupiipun kappaleita, joiden tiedetään olevan peräisin 1700-luvun venäläisten sotilaiden haudasta. Hautapaikka on paikannettu Elias Härön 1960-luvun tarkastusraportin perusteella. Törmästä läheltä merenrantaa on kaivettu 10 pääkalloa, luita ja muita löytöjä. Luita on ollut hajallaan noin 2 x 2 metrin alueella.

Lärkberget (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikalla on ollut kolerahautausmaa. Se on merkitty Ånäsin säterin maita kuvaavaan vuoden 1833 karttaan.

Johannisberg A (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Ruotsinkylässä Löfkullan (Lövkullan) talon pohjoispuolella Ahtolantien päässä, metsässä kallioilla. Se on kooltaan noin 3 x 3 metriä ja koostuu pääasiassa pienistä, halkaisijaltaan 0,1-0,2 metriä olevista kivistä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2023 inventoinnissa. Röykkiön sijainti kallion alaosassa lähellä jo autioitunutta taloa ja sen koostumus pienistä kivistä viittaisi raivausröykkiöön.
Röykkiössä näkyi myös tiilen kappaleita, joita siihen on heitelty ilmeisesti vuoden 1938 tarkastuksen jälkeen.
Aluerajaus kattaa noin 2 metrin suoja-alueen röykkiön ympärillä.

Johannisberg B (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 130 metriä Puusepäntien pohjoispuolella olevalla kalliopaljastumalla. Kalliopaljastuman lähellä sijaitsee omakotitalo ja Lemminkäinen Oy:n toimistorakennus on kohteesta noin 30 metriä koilliseen. Röykkiö on kooltaan 8,5 x 7,5 metriä ja korkeudeltaan alle puoli metriä. Röykkiö on kaivettu ja kaivauksissa havaittiin röykkiön sisältävän sekä suorakulmaisen käytävälatomuksen että nelikulmaisen arkkulatomuksen. Tutkimuksissa röykkiöstä löytyi piin pala (ilmeisesti tuluspiitä) sekä ”luunjätteitä”. Tutkimusten jälkeen rakennelmia ei peitetty.
Poistettu 5.6.2015 suojelureksiteristä rauhoitettuna muinaisjäännöksenä, koska röykkiötä ei enää voi hahmottaa maastossa ja se on tutkittu.
Vuoden 2023 inventoinnissa tarkastettiin myös Leppäahon avoimeksi jättämä röykkiö, jonka kiviä on vieritelty ja kasattu kallion juureen. Röykkiön rakenteet eivät enää erotu varsinkaan, kun röykkiö on jo kasvillisuuden peittämä. Röykkiön kiveys on siis edelleen jäljellä, mutta rakenteet ovat joko tuhoutuneet tai ne ovat peittyneet. Röykkiö on kuitenkin mitattu ja rajattu.

Johannisberg E (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 15 metrin päässä Puusepäntiestä lounaaseen olevan kalliomuodostelman liki korkeimmalla kohdalla. Kalliopohjalla on kahden suuremman kiven ja muutamien pienempien kivien muodostama pyöreähkö röykkiönpohja. Röykkiönpohjan halkaisija on noin 1,8 metriä ja korkeutta sillä on vain muutamia kymmeniä senttejä. Sammalen alla tuntuu piikillä tunnusteltaessa olevan lisää pienempiä kiviä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2023 inventoinnissa. Röykkiö on muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukainen ja hyvin huomaamaton.

Mäki-Lonkala (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hautapaikka sijaitsee valtatie 1:n ja Härkäjoen eteläpuolella sekä Musterpyynjärvestä n. 500 m luoteeseen, Hyrsylästä Lohjalle vievän tien itäpuolella. Mäkilän talo sijaitsee korkealla Härkäjokeen pohjoisessa ja lännessä rajoittuvalla mäellä, jonka rinteet ovat viljellyt. Mäen itärinne on melko jyrkkä ja laskee laaksoon, joka yhdistää Koisjärven ja Musterpyynjärven ja on vanhaa vesijättömaata. Mäkilän talosta, joka oli vielä vuosisadan alussa yhtä taloa Lonkalan kanssa, n. 90 m etelään oli syksyllä 1910 paikalla olleeseen latoon lisärakennusta rakennettaessa löytynyt kalliopoimusta kolme kansainvaellusajan keihäänkärkeä.

Träskända (Järvenperä) Jofs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Träskändan kylään kuului kuusi taloa. Jo vuoden 1571 hopeaveroluettelossa Kärrans ja Bölsby olivat irtautuneet omiksi kylikseen. Vanha kylätontti sijaitsi Pitkäjärven lounaisosassa, Träskändan puiston luonnonsuojelualueella, nykyisen Aurorakodin ja Kvarnbyån välissä. Fransin ja Jofsin talot sijaitsivat hieman etäämpänä: toinen Salonkitien ja Huviretkitien risteyksen koillispuolella, jossa on nykyisin puistomaista pihaa; ja toinen Ryytimaan rivitaloalueella. Keskiaikaista kulttuurikerrosta on mahdollisesti vielä jäljellä talojen pihamailla ja puutarhoissa.
Vuoden 2022 inventoinnissa todetaan, että säilyneitä osia kylätontista voi olla Kukkaispolku 3:n rakennuksen pihapiirissä. Vuoden 1777 kartan perusteella Huviretkitie noudattelee vanhan kylätien linjaa ja Jofsin talo jää tämän kaakkoispuolelle.
Ottaen huomioon tämän kiinteistön maankäyttö ja kunnallistekniikka, on mahdollinen säilynyt alue niin pieni, että kohdetta ei voi enää pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä.

Pålsmossen 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Mahdollinen röykkiö sijaitsee suoraan avokallion päällä 100 m pohjoiseen nimettömästä tiestä, joka johtaa Vessööntieltä Vanhalle Långholmintielle. Peruskarttaan on merkitty suuri siirtolohkare kohteesta 45 m luoteeseen.
Röykkiö koostuu kivistä suoraan kallion päällä. Kivet ovat hajanaisessa ryhmässä yhdessä kerroksessa. Röykkiön muoto on pitkulainen koillis-kaakko-suunnassa. Sen pituus on 3,2 m ja leveys 1,7 m. Korkeus on n. 25 cm. Kivien halkaisija on 25–35 cm. On mahdollista, että kohde on rikotun röykkiön pohja, mutta se voisi olla myös ajouran raivaamiseen liittyvä.

Venjärvi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Järvestä on nostettu 1960-luvun alussa kolmepuinen ruuhi. Ruuhi oli muistikuvien perusteella 75-80 cm leveä ja laudat olivat puunauloilla kiinnitettyjä. Ruuhi poltettiin, mutta siitä on tehty pienoismalli. Löytöpaikka on arvioitu kartasta.

Historiallinen; Kummun päällä, Sipoon ja Porvoon välisen rajan lähistöllä jäänteitä rajakivijonoista. Kiviä on
paljon levällään, ja on vaikea arvioida, mitkä kivet ovat kuuluneet alkuperäisiin rakenteisiin.
Kohteen yli on luultavasti ajettu metsätyökoneilla.

Ajoittamaton; Kivirakenne, joka sisältää kaaria muodostavia kivilinjoja. Kivet on aikoinaan ilmeisesti asetettu suoraan kallion päälle. Kivet olivat inventoinnin ajankohtana runsaan kasvillisuuden peitossa, ja niiden päällä kasvaa paikoin myös juuria, mikä vaikeutti havainnointia. Osa kivistä saatiin kuitenkin esiin sammaleen alta. Linjat näyttävät muodostavan karkeasti soikean, mutta keskeltä
tyhjän muodon, halkaisijaltaan noin 4 m. Muodostelman eteläkärjestä erkaantuu lounaaseen pieni kivijono.

Historiallinen; Etelä-pohjoissuuntaisesti kulkeva kivijono, pituudeltaan noin 4 m. Kivet ovat halkaisijaltaan
keskimäärin noin 20 cm. Pohjoispäässä olevat kivet ovat hieman isompia, ja etelässä pienempiä. Jonon itäpuolelle näyttää erkaantuvan kaksi pienempää kivijonoa. Jonon keskelle on kasattu kuudesta (halk. 30-40 cm) kivestä tiivis kehä. Kehä vaikuttaa melko hiljattain kasatulta. Kivet ovat kuitenkin samassa linjassa etelämmässä sijaitsevien kivirakenteiden kanssa, joten paikalla on mahdollisesti ollut kivisiä rajamerkkejä, jotka ovat hajonneet metsätöiden yhteydessä.

Ajoittamaton; Halkaisijaltaan 6 m kokoinen yksikerroksinen muodostelma, jossa kiviä on kallion lakialueella linjoissa ja kaarimaisissa muodoissa. Kohde sijaitsee 45 metrin etäisyydellä Porvoon ja Sipoon rajasta. Kyseessä on mahdollisesti vanhaan, itäisempään rajaan liittyvä rajamerkki, joka on myöhemmin hajotettu.