mj

Suorsanmäki (Hautapaikat)
Kohdetunnus 4010002
Pronssikautinen; Röykkiön halkaisija: 5m, korkeus: 0,5 m. Röykkiö sijaitsee Lapuanjokilaakson itäpuolella, Voltti-Kortesjärvi-tieltä 400 m pohjoiseen, Tervanevan ja Rintakorven välisellä kannaksella, laakean kalliomaaston pohjoisreunalla, loivalla rinteellä harvassa sekametsässä. Pienellä kumpareella on röykkiön jäännös, jonka läpimitta on 2 m. Röykkiö on matala ja hajotettu. Sitä ei ole tutkittu. Röykkiöstä 10 kaakkoon on koottu kiviä epämääräiseksi, hajanaiseksi muodostelmaksi.

Roponen (Asuinpaikat)
Kohdetunnus 4010005
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Alahärmän itärajalla, Pääjärvestä noin 2,5 km pohjoiskoilliseen Ropoisenluoman pohjoisreunalla. Maasto on ollut viljelysmaata, loivaa etelärinnettä. Paikalla on ollut Pääjärven asuintalo, jonka eteläpuolelta piha-, puutarha- ja metsämaalta on saatu talteen asuinpaikkalöytöjä pitkältä alueelta. Löytöalue sijoittuu 60 m korkeuskäyrälle, hiekkamaalle muinaisen rannan suuntaisesti. Värjääntynyttä kulttuurimaata ei ole ollut näkyvissä, löydöt ovat olleet puhtaanvärisessä maassa. Pääosa löydöistä on talon ympäristöstä, kaukaisimmat talosta 500 metriä luoteeseen pienen mäen etelärinteeltä. Löytöjä on kaikkiaan 700 x 150 m suuruiselta alueelta. Tarkempaa laajuutta ei tunneta. Vuoden 2008 inventoinnissa etsittiin pihapiirin ympäristöstä kohtia, jossa maa olisi rikkoontunut. Asuintalo on hylätty ja pellot sekä ojat ovat siinämäärin umpeen kasvaneita, että mitään asuinpaikkaan tai löytöihin viittaavaa havaintoa ei kyetty tekemään.

Haasionmäki (Asuinpaikat)
Kohdetunnus 4010008
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pääjärven itäpuolella kohoavan moreenimäen länsirinteen päällä, Rajamäen asuintalon itäpuolella. Paikalla on ollut mansikkamaa, josta on löytynyt reikäkivi ja inventoinnissa kerättyä kvartsia. Asuinpaikan tarkka laajuus ei ole tiedossa. Vuoden 2008 inventoinnissa tarkastettiin vanhan päärakennuksen takana, itäpuolella sijaitseva mansikkamaa sekä taloa ympäröiviä peltoja. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Karkaus (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Alahärmän pohjoisrajalla, Lapuanjoen etelärannalla joen mutkan kohdalla. Maasto on viljelysmaata, hiekkaista Lapuanjoen nummimaisen tasaista törmää. Löytöjä on asuinrakennuksen itäpuolelta noin 200 m matkalta. Pellosta on löydetty jo ennen viime sotia keramiikkaa. Kvartsia on näkyvissä pellolla runsaasti, samoin palanutta savea. Vuoden 1967 inventoinnissa löytyi koekuopasta asbestinsekaista keramiikkaa, ladosta noin 20 m itään. Vuoden 2008 inventoinnin yhteydessä maanomistaja näytti koekuopan paikan ja sille otettiin gps paikannus: p: 7035404, i: 3286745. Löytöalue on pellon ja metsän reunassa. Asuinpaikka sijaitsee noin 100 m joen jyrkästä törmästä, hiekka-alueella, jonka alapuolella on savimaata. Vuoden 2008 inventoinnissa pellossa havaittiin yksi kvartsi-iskos ja pellon ja metsän reunan välisen ojan penkereellä punertavaa likamaata.

Ekojärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Alahärmän puolella Ylihärmän pohjoisimman kulman tuntumassa. Paikka on loivasti eteläkaakkoon, kohti kuivunutta Ekojärveä, viettävä pellonreuna ja pihamaa. Pelto on hiekkaista multamaata. Alueen koko on noin 40 x 450 m. Vuoden 1967 inventoinnissa on löydetty kvartsi-iskoksia talon läheltä.
Vuoden 2008 inventoinnissa pellon ja metsän rajalta kohdasta p: 7018662, i: 3283023 löytyi hioinkiven katkelma (KM 37588:1), iskuydin (KM 37588:3) ja kvartsi-iskos (KM 37588:2). Löydöt olivat kiviläjässä, joka oli kerätty pellolta.

Joensuu/Vieruaho (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kurejoen suulla, Lappajärven lahden kaakkoisrannalla. Joensuun ja Vieruahon tilojen mailta on kerätty runsaasti eri aikoina kivikautista asuinpaikka-aineistoa viljelysmaalta ja matalasta rantavedestä (paikka ilmeisesti osaksi veden alla ajoittain?). Löytöjen joukossa on mm. kampakeramiikkaa, liuskerenkaiden katkelmia ym. Löydöt ovat noin 200 x 300 m alalta; asuinpaikan tarkka laajuus on tuntematon. Asuinpaikkaa ei ole kaivauksin tutkittu.
Järven rantavedestä on löydetty keskikuurnallinen jalas. Joensuun/Vieruahon talon pellosta, noin 50 m päästä talosta, on löytynyt myös myöhäisrautakautinen solki (KM 18466)

Heikinkangas ja Rasinmäki/Rasi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kurejokilaakson länsireunalla, itärinteen yläosassa, viljelysmaalla, Viertola-Kunnalliskoti-Lampimäki välillä, noin 900 m pitkällä ja keskimäärin 150 m leveällä alueella. Hiekkamultamaata. Vain vähäisiltä osin tutkittu. Vuosien 1947-48 kaivauksissa löytyi yli 20 tulisijaa, kodaksi tulkitun rakenteen jäännös sekä palanutta luuta ja runsaasti kvartsiesineitä, kuten nuolenkärkiä ja kaapimia.

Perkkiö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Viljelysmaalla Kurejoen länsipuolella, itärinteellä.

Kelttikangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Viljelysmaalla, maatalousoppilaitoksen luoteis-, länsi- ja eteläpuolella. Asuinpaikan rajoja ei ole tarkasti määritelty. Kuuluu samaan muinaisen merenlahden rannalla (n. 80 m korkeuskäyrä) sijainneeseen mesoliittiseen asuinpaikkavyöhykkeeseen Kurejoen toisella puolella olevan Heikinkankaan/Rasinmäen muinaisjäännösalueen kanssa.
Tähän kohteeseen liittynevät Kurejoentien eteläpuolella olevan Ketolan talon pellosta löytyneet kiviesineet KM 10230:2 (kirves), 11244:1 (kirves) ja 11861:1 (eteläsuomalainen tasataltta) ja tien pohjoispuolelta, Rinteen talon maalta löytyneet kivikautiset löydöt KM 11893:1-5.

Turpela (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Koskenvarren koskien kohdalla, jokilaakson itäpuolella, länsirinteellä on kolme löytöaluetta a-c. Löydöt ovat 500 metrin matkalla, viljelysmaalla.
Ala-Turpelan talon eteläpuolelta, kiinteistöltä 9:44 on löytynyt ojankaivussa käsihioin (KM 10689:5) ja peltotöissä kivikirves (KM 10901:1).
Näiltä main (Turpelan talon pelloista) ovat myös kivikautiset löydöt KM 11892:1-3.

Pienimäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kurejoen eteläpuolella, voimalaitokselta 150-200 m pohjoisluoteeseen, viljelysmaalla, lounaaseen viettävällä peltorinteellä.
Näiltä main (noin puolen kilometrin päästä Koskenvarren Koskelan talosta etelään) on löytynyt myös kivikautinen kivikirves (KM 4737:3).

Orasenjoki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee länsirinteellä, Orasenjoen itäpuolella, voimalaitoksen pohjoispuolella osaksi viljelysmaalla, osaksi metsässä. Kaksi löytöaluetta.
Näiltä main, Pienimäen talosta noin 300 metriä etelään, on löytynyt peltosaran päästä ja 20 cm syvyydestä kivikautinen kourutaltta (KM 9978:1; ks. karttaluonnos pääluettelossa).

Peltola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kurejoen itäpuolella kohoavalla hiekkaharjanteella ja peltokumpareella, viljelysmaalla, pitkänomaisella noin 300 x 100 m suuruisella alueella.
Paikalle on vuonna 1999 tehty tarkastus soranoton vuoksi. Paikalla olevan sorakuopan leikkauksissa ei tällöin ollut havaittavissa löytöjä eikä säilynyttä kulttuurikerrosta.

Kangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee moreenikumpareen kaakkoispäässä, rinnepeltojen yläosassa. Tyypillinen saariasuinpaikka; runsaasti kvartsia.

Rinne (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee viljelysmaalla, Paalijärven länsirannalla, talon itäpuoleisella pellolla.

Mäkipelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee peltorinteessä, hiekkakuopan ympärillä, Paalijärven eteläpuolella, järvestä noin 680 metriä lounaaseen.

Pennikangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee viljelysmaalla, pohjoisrinteellä, Kuninkaanjokilaaksossa.
Tarkastuksessa 1979 paikalta poimittiin tieleikkauksesta muutamia kvartseja. Paikka on sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi. Kivikaudella Penninkangas on luultavasti ollut saarena kapeassa pitkässä lahdessa.
Näiltä main, noin 125 m Mannilan talosta itään, on löytynyt pellosta liuskekeihäänkärjen katkelma (KM 6251:3).

Kyrönlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Alajärven itärannalla, Kyrönlahden pohjukassa, etelään viettävän peltorinteen yläosassa.
Tarkastuksessa 1979 viljelysmaan yläreunasta löytyi kynnöspellosta jonkin verran kvartsia.
Vuoden 2018 kaavainventoinnissa kohteelta ei kertynyt uusia havaintoja, koska paikka oli karjalaitumena.
Kyrönlahden talon pellosta (tarkka löytöpaikka ei tiedossa) on löytynyt 1800-luvulla "reiällinen kivikuokka" (KM 2425:1). Kyrönlahden niitystä on löytynyt kivikirves (KM 2793:1), jonka tarkka löytöpaikka ei myöskään ole tiedossa.

Panula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Levijoella, Levijoen ja Kuninkaanjoen välillä, koillis-lounaissuuntaisen mäkisaarekkeen eteläpäässä. Paikalla on tieleikkaus ja vanha sorakuoppa, jonka reunasta yksittäinen kvartsilöytö on. Mahdollinen asuinpaikka.
Panulan mailta on löytynyt kourutaltta (KM 3791:9) ja kaksoistaltta (Töysän kirkonkylän koulun kokoelmat). Esineet lienevät Pekka-Panulan ja Ala-Panulan eteläpuolisilta rinnepelloilta.
Tikkasen kansakoulun ja Panulan talon välistä, noin 40 m tiestä, pellon puolelta, on löytynyt alkeellinen kivikirves (KM 11698:1).
Kohdetta tarkastettiin pikaisesti vuonna 2017, jolloin tienleikkauksesta löytyi yksi kvartsi-iskos.

Tallpakanniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Alajärven pohjoisrannalla, Tallpakanniemen kärjessä. Paikalla on viljelysmaalla kaksi löytökohtaa, joista toinen on Niemelän talon oraspelto, talon eteläpuolella (kvartsit) ja toinen naapuritilan mailla, niemen lounaisosassa. Viimeksi mainitulta paikalta ovat löydöt KM 17205:1-3. Löytöalue 2:n YKJ-koordinaatit: p=6994572, i=3341120.
Lisäksi Tallpakanniemellä on kärkeen vievän tilustien vierellä erittäin komea kiviaita.
Inventointi 2018: ei uusia havaintoja.

Rintala (5010020) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Alajärven Pynttärinniemen itärannalla, hiekkaisella rantapellolla.
Kohde sijaitsee Uimarannan (5 01 0021) ja Niemi-Pynttärin (5 01 0022) asuinpaikkojen välimaastossa.
Vuoden 2018 inventoinnissa kohteelta ei kertynyt lisähavaintoja.

Timmerpakanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kurejokilaaksossa, Kurejokilaakson länsipuolella, viljelysmaalla. Löytöjä, kvartsiydin?, kvartsi-iskoksia, kivikirves, kvartsikaavin ja kivilaji-iskoksia on kynnöspellosta kahdesta kohdasta noin 200 m toisistaan. Löytökohta a on pellon yläosassa mäen itärinteellä (KM 20896:1-2) ja löytökohta b mäen koillisrinteellä, pellolla (KM 20896:3-4).
Asuinpaikan luoteispuolta tutkittiin koekaivauksin vuonna 2014. Kaivauslöytöinä vain muutama kvartsi-iskos.

Multamäki (5010024) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kurejokilaakson itäpuolella, Koskenvarren taloryhmästä (Turpeela, Mäkelä ym.) noin 500-800 m luoteeseen. Löytöjä on kaikkiaan kolmesta eri kohdasta viljelysmaalta.
Mahdollisesti kuuluu osana laajempaan lähes 2 km pitkään asuinpaikkavyöhykkeeseen, joka alkaa Kelttikankaalta ja jatkuu Koskenvarteen.

Kiviharju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee etelä-pohjoissuuntaisessa Hietakankaan ja Höyringinharjun välisessä Kiviharjussa, hiekkakuopan eteläosan länsireunassa ja eteläpuolella. Inventoinnissa 1989 paikalta löytyi kvartseja hiekkakuopan reunan päältä ja sen eteläpuolella olevasta paljaaksi hakatusta alueesta. Löytöpaikan länsi- ja lounaispuolella on terassimaista peltoaluetta, jolle asuinpaikan jatkuminen on todennäköistä.
Päivitys 2022: karttatarkastelun perusteella muinaisjäännös on tuhoutunut hiekanotossa. Pellon puolella saattaa olla rippeitä mesoliittisesta asuinpaikasta.

Porstapakka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee etelä-pohjoissuuntaisen Hietakankaan suuren hiekka- ja sorakuoppa-alueen länsireunassa. Inventoinnissa 1989 poimittiin kivikautisia asuinpaikkalöytöjä länteen kulkevalta metsätieltä, ajouralta. Maasto viettää paikalla loivasti kohti länttä.
Löytöpaikasta noin 50 m lounaaseen, saman hiekkakuopan länsireunassa havaittiin huuhtoutumiskerroksen alla 10-20 m pitkä voimakkaan punainen yhtenäinen värjäymä (luontainen?).

Ilomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kurejoen uomasta noin 800 m koilliseen, Ilomäen talon luoteisessa pellossa. Inventoinnissa 1989 poimittiin Ilomäen talolle kohoavasta hiekkaperäisestä rinnepellosta, talon luoteispuolelta kvartseja. Talo sijaitsee peltojen ympäröimänä ympäristöstään kohoavalla mäenkumpareella, jota kohti pellot kohoavat.
Muuta muinaisjäännökseen viittaavaa ei paikalla havaittu.

Santala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee viljelysmaalla, Kurejoen suusta noin 600 m kaakkoon, Santalan talosta 80 m lounaaseen. Maasto viettää länteen. Vuoden 1989 muinaisjäännösinventoinnissa Santalan talon päärakennuksesta n. 80 m lounaaseen, länteen viettävästä kynnöspellosta, löytyi kvartsi-iskoksia. Muuta asuinpaikkaan viittaavaa löytöpaikalla ei havaittu.

Autionniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lappajärveen pistävän Autionniemen pellossa, noin 30-40 m rannasta, Aution talon päärakennuksesta noin 260-300 m länsiluoteeseen. Inventoinnissa 1989 poimittiin loivasti kohti järveä ja luodetta viettävästä kynnöspellosta kvartseja. Muita merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta ei havaittu.
Lisäksi Aution tilan ympäristöstä on vuonna 1900 löytynyt kaksoistaltta (KM 2917:4).

Hietakangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Höykkylässä, Lappajärvi-Kurejoki maantien länsipuolella, Hietakankaan suuren sora-alueen pohjoista tienhaaraa vastapäätä. Paikalta on löytynyt kvartseja äestys- ja traktorinurista sekä metsätieltä. Maasto on hiekkaista loivaa lounaisrinnettä.

Taipaleenkylä/Huttula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Sydänmaan Taipaleenkylästä Kontiaisiin vievän tien ja Isosta Allasjärvestä lähtevän Allasjoen välisessä maastossa pian mainitusta tiestä Sikosaareen erkanevan tienristeyksen eteläpuolella, risteyksestä noin 80 metriä.
Maastoltaan alue on tienvarsimetsikköä jokirannalla, länteen viettävää rinnettä. Asuinpaikka sijaitsee tien ja joen välissä olevalla vanhalla umpeenkasvaneella hiekkakuopalla ja ilmeisesti myös sen eteläpuolisella pellolla. Asuinpaikka lienee suureksi osaksi tuhoutunut, mutta inventoinnin 2007 perusteella sitä saattaa olla jäljellä myös pellon pohjoislaidalla. Inventoinnissa pellosta löytyi pyöreäksi muotoiltu golfpallon kokoinen kvartsiydin tai iskukivi.

Sepposenmäki/Vasikkahaka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lapuanjoen korkealla itätörmällä, kangasmetsässä, hiekkamaalla, Sepposen rakennuksista noin 700 m luoteeseen. Vanha Kuortaneelle vievä tie kulkee törmän päällä. Aarne Äyräpää suoritti paikalla kaivauksen vuonna 1935; kaivausalue näkyi vuoden 1976 inventoinnissa vielä selvästi. Kaivauksissa paikalta tuli esiin mm. hajonnut tulisija; mahdollisesti paikalla on ollut jonkinlainen kotarakennus, kuten puolikota. Ville Luho suoritti paikalla kaivauksia vuonna 1950. Kaivauslöytöjen ja -havaintojen perusteella kyse on mesoliittisen kivikauden sesonkiluontoisesta asuinpaikasta. Kaivauksissa löytynyt luuaineisto on peräisin riistaeläimistä. Luho on havainnut maaperässä myös punamultaa.
Tarkastus 2021:
Tarkastuksessa havaittiin, että asuinpaikka-alueen poikki kulkevan metsätien koillisreunassa kulkevaa ojaa on paranneltu äskettäin. Ojanleikkauksessa erottui useassa kohdassa palanutta, punertavaa hiekkaa. Ojanleikkauksesta löytyi kvartsi-iskoksia, tasoydin ja palaneiden luiden fragmentteja.
Koekaivaus 2022:
Paikalle kaivettiin 44 koekuoppaa sekä yksi koeoja. Kaikkiaan 12 koekuopasta löytyi kivikauteen ajoittuvia kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Lisäksi yhdestä kuopasta saatiin talteen kampakeramiikan paloja. Tutkimusten perusteella paikalla näyttää olevan kaksi erillistä kivikautista löytökeskittymää. Pohjoisempi löytökeskittymä ajoittunee mesoliittiseksi. Koekuoppien perusteella löytöalue on noin 50 x 20 metrin laajuinen, joskin tienparantamistoimenpiteet ovat tuhonneet mesoliittisen asuinpaikan suurelta osin. Eteläisempi löytökeskittymä on kooltaan ainakin 30 x 30 m, mutta koska kyseessä on kampakeraaminen asuinpaikka, voi muinaisjäännösalue olla huomattavasti tätä arviota laajempi. Asuinpaikka jatkunee kohti länttä ja ulottunee viereiselle peltoalueelle, ollen samaa kokonaisuutta Rantalanvainiona tunnetun kivikautisen asuinpaikan kanssa..

Ojalankangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ojalan talosta noin 0,5 km lounaaseen ja vajaa kilometri Alavuden asemalta pohjoiseen. Alue on kangasmaata, joka viettää luoteeseen ja pohjoiseen. Löytöalue on hiekanottoalueen reunaa, metsäistä länsirinnettä sorakuopan koillis- ja itäreunalla. Paikalla on tehty kaivauksia vuosina 1916 ja 1948. Kaivauksissa paikalta on tullut esiin mm. selvää likamaata ja palomaakuoppia.
Inventoinnissa 1976 paikalla havaittiin kvartseja ja palanutta luuta noin 50 m matkalla kuopan reunalla sekä paikoin vahvaa tummanruskeaa kulttuurikerrosta. Asuinpaikan laajuudeksi inventoinnissa arvioitiin noin 50 x 20 metrin laajuinen alue kuopan itälaidalla. Aluerajausta ei ole tarkennettu koekaivauksella.

Vuori/Koskela (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lapuanjoen koillispuolella lounaaseen viettävällä hiekkapohjaisella viljelysmaalla. Inventoinnissa 1976 paikalla oli havaittavissa kvartsia ja palomaalaikkuja. Pellosta on 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella löytynyt 7 kiviesinettä (talttoja, reikäkivi ja liuskekärki). Asuinpaikan laajuudeksi on arvioitu noin 20 x 20 m.

Pyylamminmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Pyylammen pohjoispäässä, Nurmen tilan rakennuksista noin 100 m luoteeseen. Alue on lounaaseen viettävää viljelys-/laidunmaata. Paikalta on kvartsi-iskosten lisäksi tehty useita esinelöytöjä rakennusten etelä-, länsi- ja luoteispuolisilta pelloilta kaaressa noin 300 metrin matkalla. Löytöalue noudattelee suunnilleen 115 metrin korkeuskäyrää. Nurmen talon pellosta löytynyt kivitaltta KM 959 on mahdollisesti myös tältä kohteelta. Nurmen talon torppari Haanpää on löytänyt tasataltan KM 2610:454 pellosta, oletettavasti myös näiltä main.

Selkämaa I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Selkämaan talousrakennuksesta 40 m lounaaseen. Paikka on viljelys- ja laidunmaata. Maaperä on hiekka-savimultamaata. Rinne viettää etelälounaaseen. Tilan alueelta on runsaasti esinelöytöjä sekä inventoinnissa koordinaattien osoittamasta paikasta saatuja kvartsi-iskoksia.
Asuinpaikka-alue lienee laajahko ja siinä on useita löytökeskittymiä.

Selkämaa II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Selkämaan päärakennuksesta 360 m etelään, Lapuanjoen ja Rantatöysänjärven välillä. Paikka on viljelysmaata, lounaaseen viettävää rinnettä. Maaperä on multamaata. Maanomistajan kertoman mukaan paikalta on raivaustöissä löydetty liesikiveyksiä ja hioinkiviä.

Kalmonniemi/Hauta-ahonkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lapuanjoen länsipuolella, joessa olevasta Sepposenlahdesta 300 m luoteeseen. Paikka on hiekkakuopan reuna- ja tiealuetta mäntykankaalla. Sorakuopan reunassa oli inventoinnissa 1976 koordinaattien osoittamassa paikassa näkyvissä punertavaa maata ja muutamia kvartseja. Nykyään paikalla on motocross -radan pysäköintialue.
Kohteen laajuus ja säilyneisyys ei ole tiedossa. Asuinpaikka on ainakin osin tuhoutunut hiekanotossa.

Lamminmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoen ja Alavus-Kuortane -tien länsipuolella sekä Lamminmäen päärakennuksen itäpuolella. Paikka on hiekka- ja sorapohjaisen mäen koillisrinnettä, puutarha-, viljelys- ja tiemaata. Paikalta on saatu eri aikoina useita esinelöytöjä. Inventoinnissa 1976 ei merkkejä asuinpaikasta.

Pikkutuvanvainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Rantatöysänjärven länsipuolella, rannasta noin 50 metriä, viljelysmaalla. Maaperä on "kovaa ja laihaa karikkoa". Inventoinnissa 1976 ei todettu merkkejä asuinpaikasta. Ala-Mursulan pihasta vesijohtokaivannosta on löydetty "nuotion sijoja melko syvästä".
Rantatöysänjärven ympäristöstä on saatu lukuisia esinelöytöjä.

Rantalanvainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lapuanjoen koillispuolella, jyrkän rantatörmän päällä. Paikka on etelä-lounaisrinnettä, hiekkaista viljelysmaata. Paikalta on saatu runsaasti kiviesineitä 1800-luvulta lähtien. Tutkimuksista huolimatta asuinpaikan tarkka laajuus ei ole tiedossa.

Pikku Rantalanvainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoen itärannalla, Sepposen päärakennuksesta noin 420 m luoteeseen. Paikka on hiekkapohjaista jokirinnepeltoa, viljelysmaalla. Luhon mukaan (Alavuden esihistoriallisia vaiheita s. 35-36) paikan löydöt voivat olla peräisin viereiseltä, noin kolme metriä ylempänä olevalta Rantalanvainiolta.

Sydänmaa Akanniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Alavuden Sydänmaalla, Alavus-Peräseinäjoki -tieltä noin 12 km pohjoiseen, Kuorasjärveen etelästä pistävällä Akanniemellä on kaksi kiviröykkiöjonoa niemen poikki. Isompia röykkiöitä (3-4 m x 2,5 m) on 4 kpl ja pienempiä (1 m x 1-2 m) jonossa 5 metrin päässä edellisistä 8 kpl. Parissa röykkiössä on kuoppa keskellä. Etäisyyttä Akanniemen kärkeen on noin 150 metriä. Röykkiöitä ei ole tutkittu. Mahdollisesti viljelysröykkiöitä?

Oosinkangas 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Oosinkankaalla Ähtävänjoen länsipuolella noin 1 km päässä Hanhikosken voimalasta. Itäniemen talosta noin 600 metriä lounaaseen on pieni soranottopaikka, jonka seinämistä löytyi kvartseja vuonna 1968. Kuopalle vievältä tieltä on löytynyt kourutaltta. Vuoden 1974 tarkastuksessa todettiin kuopan olevan umpeenkasvanut, eikä tien eteläpuolelle tehdyistä koekuopista löytynyt mitään asuinpaikkaan viittaavaa.
Toukokuussa 2008 paikalle tehdyssä tarkastuksessa havaittiin, että paikalla on suoritettu avohakkuu ja koko hakkuualue on muokattu. Edellä mainittu sorakuoppa on ilmeisesti sijainnut nykyisen metsäautotien kohdalla, ja nykyisin se on joko kokonaan umpeenkasvanut tai jäänyt ainakin osittain tien alle.
Muokattu alue käsittää koko kivikautisen asuinpaikka-alueen. Äestysurista pisti esiin erittäin runsaasti kvartsi-iskoksia. Kvartsit olivat säleitä, siis selvästi ihmisen aikaansaamia ja varsinkin pienet kvartsin sirut kertovat ihmisen toiminnasta. Lisäksi paikalta löytyi selvä palanneen luun keskittymä ja metsäautotien kaakkoispuolelta muutama koristeltu saviastian pala. Paikalliset harrastajat olivat jo aiemmin löytäneet aivan tien reunasta suurehkon keramiikan palan, joka sekä koristelunsa että koostumuksensa perusteella vaikuttaisi olevan varhaista kampakeramiikkaa (KA I:1) ja ajoittuvan siten aikaan noin 5000-4500 eKr. Kaiken kaikkiaan löydöt näyttäisivät keskittyvän varsin pienelle alueelle tien varteen. Ylempänä rinteessä maaperä muuttui selvästi kivisemmäksi, ja onkin todennäköistä, että asuinpaikka on sijainnut suhteellisen kapealla rantakaistaleella hienojakoisemman hiekan alueella.

Itäniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, Hanhikosken voimalaitosaltaan rannalla, viljelysmaalla, 0,5 km voimalasta lounaaseen. Aivan asuinrakennuksen itäsivulta on löytynyt useita kivikautisia esineitä. Itäniemen pellot ovat kivenseksista hiekkamultaa. Paikkaa ei ole tarkasti rajattu ja se on voinut jäädä osittain altaan alle. Vuoden 1968 tarkastuskertomuksessa se on rajattu aivan joen rantaan asti.

Koskimäki-Hautapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jokelan kylän Koskimäen tilan Hautapellolla, noin 80 metriä Koskimäen vanhasta asuinrakennuksesta kaakkoon, Ähtävänjoen länsirannalla Hanhikosken voimalaitoksen kohdalla. Paikalla on jokeen, itään ja kaakkoon viettävä pitkä peltorinne, jonka halki kulkee tie. Varsinkin tien eteläpuolelta, mutta myös pohjoispuolelta on löydetty kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä. Vuoden 1948 kaivaus oli tien eteläpuolella.
Hautapellon löytöalueen pohjoispuolelle on rajattu toinen asuinpaikka (Keto 52010058). Nämä saattavat olla samaa laajaa asuinpaikkaa. Vuonna 1973 tehty Koskimäen uusi asuinrakennus on 1974 inventointihavaintojen mukaan ylempänä kuin kivikautinen löytöalue.
Vuonna 2021 kohteella on tehty maakaapeloinnin vuoksi arkeologinen koekuopitus, jossa ei kertynyt havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä yksittäisiä kvartsi-iskoksia lukuun ottamatta.

Niemi-Bergbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Hanhikosken voimalan kohdalla viljelysmaalla. Molemmin puolin maantietä on löytynyt lukuisia kivikautisia esineitä. Länteen kohti Ähtävänjokea viettävät pellot ovat hiekkamaata ja niissä on runsaasti kvartsia. Asuinpaikka-alue jatkuu yhtenäisenä etelään Koskitalon maalle.
Kohteen vanhoja nimiä ovat Bergbacka, Aleksi Sulkakoski ja Vihtori Hanhikoski.

Ojala (52010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, Lappajärven rajan tuntumassa, Koskelan sillan kohdalla. Ojalan talo on pienen peltoaukean pohjoislaidassa. Idässä pelto rajottuu Ähtävänjoen vartta kulkevaan tiehen. Pellon pohjoispäästä läheltä rakennusta on löytynyt useita esineitä. Kivisessä hiekkamaassa on runsaasti kvartsia.

Niittyniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kerttulanjärven luoteispuolella Norijoen suun itäpuolella, niemekkeessä Latukanlahden ja Pirttilahden välissä. Paikalla on neljä löytökeskittymää. Alueen pohjoispuoli rajoittuu maantiehen. Löydöt ovat pääosin peräisin pienistä pelloista niemen rannoilta.

Anttikoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla Hevosahossa joen ylittävän sillan kohdalla. Maasto on itäkoilliseen kohti koskea viettävää peltoa. Paikalla on kaksi löytöaluetta, toinen maantien etelä- ja toinen pohjoispuolella, käytännössä kyseessä on varmaankin yksi asuinpaikka.
Löytöalue 1 maantien eteläpuolella on peltoa Anttikosken törmän yläpuolella, jolla paikalla on C. F. Meinander tutkinut asuinpaikkaa. Pellon alareunaan rakennettu talo on voinut tuhota asuinpaikan rannanpuoleista osaa.
Löytöalue 2 sijaitsee maantien pohjoispuolella. Noin 30-40 metriä joesta on törmä, jonka yläpuolella olevalta pellolta on poimittu kvartseja. Alarajaa ei ole selvitetty. Löytöalue jatkuu todennäköisesti luoteeseen aivan vanhalle pajalle asti.
Vuonna 2021 kohteella on tehty maakaapeloinnin vuoksi arkeologinen koekuopitus, jossa havaittiin kyntökerroksen alainen kulttuurikerros kahdessa koekuopassa molemmin puolin tietä. Koekuopituksen jälkeen tehdyssä maakaapelikaivantojen arkeologisessa valvonnassa ei kuitenkaan tehty mitään havaintoja kivikautisesta asuinpaikasta tien kummallakaan puolella.

Timonen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla Timonkosken kohdalla olevalla korkealla hiekkatörmällä, joka pistää jokeen ja jatkuu törmältä alkavalle pellolle. Maa on hienoa, kivetöntä hiekkaa. Vuosina 1971 ja 1972 paikalla suoritettiin kaivauksia, jolloin aluetta tutkittiin 640 m² laajuudelta. Maaperä on hienoa hiekkaa, kulttuurikerros paksu ja paikoin vahvan värinen, hyvin rikas asuinpaikka. Vuosina 1975 ja 1977 oli koekaivauksia Kattilakosken voimalaitosrakentamiseen liittyen. Vuonna 1996 aluetta rajattiin koekuopittamalla pohjoiseen päin. Asuinpaikan alueella on mökki ja sauna.
Kohde tarkastettiin vuonna 2016, jolloin todettiin kaksi todennäköistä asumuspainannetta metsässä ja avoimella maalla talon kaakkoispuolella. Todennäköisesti asuinpaikka jatkuu tänne päin jokitörmälle saakka.

Timonen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, etelään viettävällä peltorinteellä Timosen talon pohjoispuolella. Kysymyksessä ovat välittömästi talon luoteispuolella olevat jokeen laskevat pellot, joita on metsänreunassa olleen tervahaudan mukaan kutsuttu Hautapelloksi. Vanhan tervahaudan läheltä mainitaan ensimmäisten löytöjen tulleen esiin. Vuoden 1971 inventoinnissa poimittiin kvartseja lähinnä taloa olevasta perunapellosta. On ilmeistä, että löytöjä on laajemmallakin. Kasvillisuus esti enempien havaintojen teon.
Alueella on lähekkäin useita pieniä löytöalueita, asuinpaikkoja.

Myllyaho 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla Timosenkosken kohdalla. Paikalla on metsän ja rantatörmän välillä pieni pelto, jossa maa on hiekansekaista eteläisintä nurkkaa lukuunottamatta. Törmän päältä hiekkaisesta maasta on poimittu talteen löytöjä. Asuinpaikka on hieman alempana kuin vastapäinen Timonen 1 asuinpaikka. Vuoden 1975 koekuopitus oli löydötön.

Puronvarsi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itäpuolella jokitörmällä, Timosenkosken eteläpuolella. Peltomaan pinnasta on löytynyt kvartsi-iskoksia, kvartsiesineen katkelma, kivilaji-iskos ja piinpala. Maaperä on hiekkamultaa. Jokitörmä on paikalla varsin korkea, suunnilleen yhtä korkea kuin asuinpaikan Timonen 1 kohdalla, joka on 120 metriä alempana jokivarressa. Paikkojen välillä on rehevä puronotko.

Puronvarsi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Timosenkosken eteläpuolella, Puronvarren talosta 140-200 metriä itään, pellon itäreunalla. Pellosta 200 metrin matkalla 50-60 m levyiseltä alueelta on kerätty talteen löytöjä. Löytöalue on suunnilleen kartan 65 m korkeuskäyrän yläpuolella. Reikäkivi KM 12668 on löytynyt noin 10 m ladosta peltoalueen luoteiskulmassa. Metsässä ladon ja löytöalueen itäpuolella on joitain epämääräisiä painanteita sekä vanhoja hiekanottopaikkoja. Kysymys voi olla naurishaudoista tai mahdollisesti myös asumuspainanteista, kuten noin 1 km kaakkoon olevalla Kotikankaalla (52010052) on.
Vuoden 2002 tarkastuksessa koekuopitettiin pellon itäpuolista metsää soranottohankkeen takia. Paikalta ei löydetty merkkejä asuinpaikasta. Painanteiden todettiin olevan myöhempää perua ja estettä soranotolle ei ole.

Töysänpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Töysänkosken kohdalla. Paikalla on pelto, joka laskee loivasti jokeen. Maa on hiukan hiekansekaista. Maanomistaja on kerännyt pellosta runsaasti löytöjä, muun muassa kampakeramikkaa ja piitä. Asuinpaikka tunnetaan kohteena Töysänpelto a.
Pellon pohjoispuoliselta mäeltä on löytynyt koekuopasta pari kvartsia ja kalliossa näkyy kvartsisuonia noin 80 metriä pellosta pohjoiseen pellolle kulkevan tien joenpuoleisessa länsilaidassa.
Pellon koillisnurkan luona metsässä, noin 10-15 metrin päässä on matala kiviröykkiö, mahdollisesti pellosta heiteltyjä kiviä. Röykkiö tunnetaan kohteena Töysänpelto b.

Moskua (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla Anttikoskesta noin 800 metriä luoteeseen. Paikalla on matala hiekkainen mäenkumpare, jonka lounaispuolella on ollut peltoa. Vuoden 1971 inventointilöydöt ovat hiekkaiselta rinteeltä viljelysmaalta sekä hajonneiden ja purettujen rakennusten eteläpuolelta vanhalta kasvimaalta. Myöhemmissä tarkastuksissa ja koekuopituksissa on löytynyt kvartsia asuinpaikan parhaiten säilyneeltä osalta mäen rakentamattomalta eteläosalta, jossa on myös mahdollinen asumuspainanne. Mäellä vanhojen rakennusten paikalle on tehty uusi mökki. Kyseessä on suhteellisen pienialainen, ehkä muinaisella saarella sijainnut paikka.

Risukangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee viljelysmaalla ns. vanhan maantien vierellä, tien ja rannan välisellä peltorinteellä, Kniivilänlahden itärannalla. Löytöjä on poimittu pellolta 100 metriä rinnettä alas ja 120 metrin leveydeltä. Paikalla erottuu törmä, jonka päältä löydöt ovat. Maaperä on hiesumultaa.

Pappila (52010018) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuoden 1974 inventoinnissa poimittiin kvartseja uuden pappilan ja kanttorilan länsipuolisilta pelloilta. Löytöalueen koko on noin 100 x 60 metriä. Paikka sijaitsee Kniivilänlahden itärannalla, länteen viettävällä rinteellä. Kyseessä on epävarma tai pahasti tuhoutunut asuinpaikka. Paikalla on ollut pitkään asutusta ja viljelyä.

Myllyaho 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, Timosenkosken kohdalla, Myllyahon rakennusten luoteispuolella. Inventointilöydöt ovat peräisin niemellä olevasta törmäpellosta. Löytöalue on pellon itäreunalla noin 120 m pitkällä ja 40 m leveällä alalla. Maaperä on hiekkamaa, paikoin väriltään punertava. Vuoden 1975 koekuopat törmällä olivat löydöttömiä.

Timonen 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, etelään viettävän peltorinteen yläosassa, Timosen rakennuksista noin 200 metriä luoteeseen. Löytöalue on pitkänomainen, kooltaan noin 140 x 40 m. Löytöinä on kvartsia oraspellosta. Maaperä on hiekkamultapeltoa. Jokitörmä ei ole yhtä selvä kuin etelämpänä Timonen 1 kohdalla. Alueella on lähekkäin useita löytöalueita, asuinpaikkoja. Aluetta on tutkittu kaivauksin 1970-luvulla (Miettinen ja Anttila) mutta ilmeisesti tutkimukset eivät ole ulottuneet Timonen 3:n alueelle.
Kohteesta on käyttetty myös nimeä Timonen Kotikangas.
Kohde on tarkastettu uudestaan vuonna 2016 ja tällöin LiDAR-karttojen perusteella käytiin toteamassa ainakin 18 asumuspainannetta pellon pohjoispuolella kulkevan tien varressa harjanteella. Asumuspainanteet ovat suuria, halkaisijaltaan noin 10 metriä ja varsin selviä ehjässä kangasmaastossa.
Pellon pohjoispuoliset painanteet ovat varmentamattomia asumuspainanteita, ja niiden tarkempi määrittely edellyttää koetutkimusta.

Broms-Rompsi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, jokeen pistävällä pienellä niemellä, Timosenkoskesta 400 metriä luoteeseen. Rompsin talon länsipuolelta, kumpareen länteen laskevalta rinteltä perunamaasta on löytynyt muutamia kvartseja. Maaperä on hiekansekaista multaa. Löytöalue on pieni, 20 x 15 m. Koekaivaus suoritettu vuonna 1975, koekuopat olivat löydöttömiä.
Kohde tunnetaan myös nimellä Bertantupa ja Bromsi.

Kattilakoski-Kallionpää 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Kattilakosken alemman kosken, Kallionpään kohdalla. Maasto on jyrkkätörmäinen pieni niemi itärannalla, jota rajoittavat viljelymaat. Inventoinnissa poimittiin löytöjä pellon pohjoisimmasta reunasta joen rannasta 15 m leveältä ja 25 m pitkältä kynnetyltä alueelta. Alue on aivan jokitörmän reunalla. Löytöinä keramiikkaa, kiviesineen paloja, palanutta luuta ja kvartsia.
Koekuopituksessa vuosina 1975 ja 1976 ei löytynyt mitään.

Kattilakoski-Kallionpää 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Kattilakosken alemman kosken, Kallionpään kohdalla. Maasto on jyrkkätörmäinen pieni niemi, jokeen päättyvä peltoalue niemen eteläpuolella. Löytöjä on poimittu pellon pohjoisreunasta, joesta latoon ja pellon keskellä olevaan metsäsaarekkeeseen asti noin 20 x 5 metrin laajuiselta alueelta. Muu alue pellosta oli liian peitteinen.
Kohdetta on koekaivettu vuosina 1975 ja 1976. Asuinpaikka näytti rajoittuvan pintalöytöjen mukaiselle alueelle.

Kattilakoski 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, peltorinteellä, Kattilakosken sillalle vievän tien molemmilla puolilla. Maaperä on hiekkamultaa. Maasto on itään joelle viettävä rinnepelto. Löydöt ovat peräisin tien molemmilta puolilta, mutta erikoisesti tien eteläpuoliselta pellolta saatiin talteen runsaasti kvartseja. Pääosa löydöistä oli pellon ala- ja keskivaiheilta.

Kattilakoski 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, Kattilakosken alapuolella, jokeen pistävällä niemellä. Sen rannat ovat melko korkeat ja laskevat etelään kohti suippoa kärkeä. Löydöt ovat peräisin viljelysmaalta törmän päältä. Löytöalue on niemenkärjestä n 60 m pituudelta länteen ja 40 m matkalla pohjoiseen muutamien metrien leveydeltä.
Vuoden 1975 tutkimuksissa löydöt sijoittuivat samalle alueelle peltoalueen korkeimmalle kohdalle.

Kattilakoski 5 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsipuolella, Åbroforsin sillan alapuolella noin 500 metriä Kattilakoskesta alavirtaan. Sillan länsipäässä on Grankullan asuintalo, jonka pohjoispuolella olevasta perunapellosta on poimittu kvartsia. Pelto rajoittuu vanhaan maantiehen ja jokeen. Löytöjä oli näkyvissä vain pellon yläosassa, muuten pelto oli heinällä. Rinne laskee loivasti jokeen.
Vuoden 1975 koekaivauksessa löytyi kvartsia koekuopista aivan penkereen alaosasta.

Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, noin 800 metriä alavirtaan Kattilakoskelta, loivalla rinnepellolla vanhan tien ja joen välillä. Kunnanrajalta (Evijärvi-Pedersöre) paikalle noin 100 metriä etelään. Maaperä on hiekkamultamaata. Löytöjä oli lähes koko pellon alueelta. Asuinpaikka-alue saattaa jatkua yhtenäisenä etelään Kattilakoski 5:teen asti.

Suomela (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven itärannalla, Hyöpakanselkään kaakosta pistävän niemen kärjessä,viljelysmaalla. Paikka on rantapelto Suomelan talosta itään, josta löytyi kvartsia navetan takaa ja rantaan vievän polun varrelta pellosta. Navetan pohjaa kaivettaessa on löytynyt reikäkiven puolikas. Vuonna 1956 on löytynyt Niemelän talon luota kvartseja. Väinö Tuomaalan mukaan löytöpaikka on Suomela.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Suomelan talon pellot ovat nykyisin kesannolla. Asuinpaikan laajuutta koskevia havaintoja ei tehty. Se ei ainakaan vaikuta jatkuvan kaakkoon metsän puolelle. Aluerajaus pidettiin samana kuin aiemman inventoinnin perusteella oli tehty.

Vanha Pappila-Vanhainkoti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven lounaisrannalla, Kniivilänlahden suun länsirannalla, vanhainkodista rantaan vievän tien pohjoispuolella. Löytöalue on 60 x 30 metriä laaja itään viettävä rinnepelto, alimmat löydöt ovat 15-20 m rannasta. Kvartsia löytyi koko pellosta, osa on ehkä luontaista.

Joensuu E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven kirkon itäpuolella, Joensuun talosta noin 200 m kaakkoon. Maasto on loivasti itään viettävä pelto, joka on ollut muinainen niemen kärki. Viljelysmaalta, tien mutkan läheltä on löytynyt muutamia kvartseja. Pellossa on myös luontaisesti pyöreitä kvartseja. Paikan itäpuolinen Valmosanneva on ollut järvenä. Sieltä tunnetaan fosiilisia vesipähkinälöytöjä.

Kettusaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven Kettusaaren lounaisrannalla, jossa on kaksi löytökeskittymää.
a) Hiekkaisessa poukamassa pienen niemen itäpuolella on vähäinen hiekkaranta, josta poimittiin löytöjä vesirajasta noin 15 m ylöspäin hiekalta aina metsän reunaan.
b) Edellisestä paikasta noin 100 m luoteseen, matalan törmän päältä löytyi lisää kvartseja ja isketty kiekkokivi. Myös välialueelta polulta löytyi joitain kvartseja. Rinteeltä löytöpaikka b:n yläpuolelta on joskus otettu hiekkaa (hevoskuormia talvisaikaan).
Hiekkaista törmää jatkuu pohjoiseen Lassinlahteen saakka. Hiekkarannan yläpuolella maa kohoaa pohjoiseen loivasti mäntykankaana. Asuinpaikan laajuuden selvittäminen vaatisi koekuopitusta.

Nissi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Evijärven itärannalla, Nissinkankaan niemen pohjoisosassa, viljelysmaalla, Nissin talojen länsi- ja itäpuolella. Vuoden 1971 muinaisjäännösinventoinnissa paikalla on havaittu kaksi kvartsikeskittymää:
a) itäinen löytöalue Mäkelän talon itä- ja pohjoispuolella. Maa viettää loivasti koilliseen järvelle, jonka rantaan on noin 30 metriä löytöpaikalta.
b) läntinen löytöalue Tähtisen talon länsipuolella, suunnilleen viljelysmaan keskivaiheilla. Ylä- ja alapuoliset maat olivat heinällä, eikä niitä voitu tarkastaa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Pellot olivat viljelyksessä ja inventointiajankohtana niillä ei voitu havaintoja tehdä. Aiemman inventoinnin perusteella tehty aluerajaus säilytettiin ennallaan. Vuoden 1971 inventoinnissa havaittua, Mäkelän talon itäpuolella saunan takana rannassa olevaa tuulimyllyn perustaa ei löytynyt vuoden 2013 inventoinnissa.
Vuonna 1971 havaitun itäisen löytöalueen kohdalla tehtiin syksyllä 2021 koekaivaus, jossa selvitettiin muinaisjäännöksen säilyneisyyttä. Paikalle kaivettiin koneavusteisesti 17 kappaletta 2 x 2 metrin koekuoppia. Koekaivauksessa ei tehty mitään kivikautiseen/esihistorialliseen asuinpaikkaan viittaavia havaintoja. Maaperässä, joka oli peltomullan alla hiekkaista moreenia, havaittiin runsaasti lohkeilleita kvartsinkappaleita, jotka eivät ole kivikautisessa kiveniskennässä syntyneitä. Pintamoreeni sisältää tällä kohtaa luontaisesti kvartsia, jota mekaaninen pellonmuokkaus on kuluttanut.

Ahonniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven pohjoisrannalla, Ahonniemen länsi ja eteläkärjen rinnepelloilla. Paikalla on kaksi löytökeskittymää. Löytöinä kvartsia ja palanutta luuta. Maaperä on hiekkainen.
a) sijaitsee lähellä niemen kärkeä, löytöjä 30 x 30 metrin alueelta.
b) löytöjä lounaaseen viettävältä pellolta lähes koko pellon alueelta niemen tyvestä kohti kärkeä, pellon yläreunaa lukuun ottamatta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Pellot kasvoivat rehuheinää. Havaintoja asuinpaikan laajuudesta ei voinut tehdä. Asuinpaikka ei näyttäisi jatkuvan pohjoispuolelle metsään. Aluerajaus säilytettiin vuoden 1971 inventointihavaintojen mukaisena.

Järviranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven pohjoisrannalla, Joutsenen niemen rantapellossa. Paikalla on havaittu kaksi löytökeskittymää. Löytöjä on yhteensä noin 180 metrin matkalta. Löytöinä kvartsia. Löytöalue a) Järvirannan maalla, sorapohjaista eteläkaakkoon viettävää rantapeltoa. Pääosa löydöistä on 10–30 m rannasta ja rantaan vievän tien itäpuolelta. Löytöalue b) Joutsenen maalla, jatkoa edellisestä itään samalla pellolla. Löytöjä oli ainakin 100 m päässä tilojen rajalta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Rantapellot ovat viljelyksessä eikä havaintoja voitu tehdä. Aluerajaus, joka on tehty aiemman inventoinnin mukaan, jätettiin ennalleen.

Hautaketo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven pohjoisrannalla, Rusiskaansalmen suulla, rinnepellolla maantien yläpuolella. Paikalta on löytynyt 1950 taltta KM 12866 navetasta noin 10 metriä etelään. Inventoinnissa löytyi löytöpaikan alapuolelta kasvimaasta ja perunamaasta kvartseja, samoin pellosta talon länsipuolelta. Isäntä kertoi myös maantien eteläpuolella olevassa pienessä pellossa olevan kvartsia. Pelto oli inventoinnin aikana heinällä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Rinnepelto oli kesannolla. Aluerajaus jätettiin entiselleen.

Tuomela (52010039) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven pohjoisrannalla, vastapäätä Inansaarta, Rusiskaansalmen länsirannalla rantapellolla. Paikalta on löydetty vuonna 1938 taltta KM 10919, löytöpaikka on navetan päädyn alapuolella oleva maa. Löytöpaikan pellolta navetan ja rannan väliltä, pellon alaosasta on löytynyt muutamia kvartseja hiekkaisesta maaperästä.
Inventoinnin yhteydessä vuonna 1971 kerrottiin, että noin 6 vuotta aikaisemmin (1965) oli vesijohtoa kaivettaessa löytynyt taltta, jonka löytäjä (ks. inventointiraportti) oli vienyt mukanaan. Löytäjää tai talttaa ei tavoitettu.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Aiemmalla löytöpaikalla oli nyt istutuskoivikko. Vuoden 1971 havaintojen perusteella tehty aluerajaus pidettiin ennallaan.

Inansaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven pohjoisosassa, Inansaaren pohjoispäässä. Paikka on sorarinteessä, maantien eteläpuolella oleva jyrkkä pelto, jossa on luontaisesti kvartsia. Joukossa myös työstettyjä paloja. Eniten niitä on tien lähellä rinteessä noin 100 x 30 m alueella.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Vuoden 1971 löytöalue on nyt kesannolla olevaa peltoa, jolla havaintojen teko oli mahdotonta. Aiempi aluerajaus jätettiin ennalleen.

Niemi (52010041) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven Inansaaren lounaispäässä, etelärannalla, loivan sorapohjaisen pellon alaosassa, jossa on kaksi löytöaluetta.
Löytöalue a) talon ja rannan välillä 15-30 m rannasta ja 20 m leveältä alalta löytyi kvartseja.
Löytöalue b) talon pohjoispuolella oleva viljelysmaa, josta löytyi muutama kvartsi-iskos.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Kohde on nurmettuneella piha-alueella ja kesannolla olevalla pellolla, joten aiempia inventointihavaintoja ei voitu tarkentaa. Kohteen aluerajaus on säilytetty ennallaan.

Lahtiniitty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven pohjoisosassa, Inansaaren koillisrinteellä. Maasto on jyrkähkö koillisrinne, viljelysmaata. Löytöalueen pituus on runsaat 100 m. Löytöjen pääosa on pellon alaosasta. Löytöalue ulottuu kahden tilan maalle. Kohde Inansaari (52010040) sijaitsee runsaat 400 m länsiluoteeseen paikalta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Vuoden 1971 löytöalue on kesantopeltoa, kuten muukin peltoalue ympärillä. Havaintoja ei voitu tehdä. Aiempi vuoden 1971 löytöihin perustuva rajaus säilytettiin.

Pakkala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven pohjoispäässä, Inanlahden itärannalla, Inan kylässä. Peltorinne viettää kylän alapuolella länteen. Pakkalan talon pohjoispuolella oli kaivettu ojaa rantaan ja ojaleikkauksesta löytyi runsaasti kvartsia. Alimmat löydöt olivat rinteellä 50-60 metrin päässä rannasta. Löytöalue pelolla on ainakin 400 metriä pitkä ja 40-80 metriä leveä. Asuinpaikan sijainti on tyypillinen ja komea, ikivanhaa viljelysmaata.
Samalla rannalla 300 metriä etelään on kohde 52010045 Norrena ja 50 metriä pohjoiseen kohde 52010046 Alanko.
Vanhan tien varressa näkyy monia historiallisen ajan jäänteitä Inan vanhasta kylästä, kuten kivipaadella suljettu kaivo, kiviaitoja, rakennusten kiviperustuksia. Katso kohde 52500012 Ina Pakkala.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Koko laaja peltoalue kasvoi heinää tai oli viljelyksessä. Havaintoja ei voitu tehdä. Aluerajaus jätettiin entiselleen. Pakkalan ja siitä heti pohjoiseen olevan Alangon asuinpaikkojen laajuuden ja säilyneisyyden tutkiminen vaatii systemaattisen koekaivauksen.

Norrena (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven pohjoispäässä, Inanlahden itärannalla, rinnepellolla maantiesillan koillispuolella. Hiekan ja soransekaisella rinnepellolla maantien pohjoispuolella rinteen keskivaiheilla noin 30 metriä rannasta löytyi kvartsia. Isännän kertoman mukaan pellosta on joskus löytynyt reikäkivi, joka on joutunut hukkaan.
Asuinpaikka sijaitsee saman rinteen eteläpäässä, jolla pohjoisempana ovat kohteet 52010043 ja 52010046.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Löytöalue oli täysin umpeenkasvanut. Vuoden 1971 havaintojen perusteella tehty aluerajaus säilytettiin.

Alanko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven pohjoisosassa, Inanlahden Kedonselän itärannalla, Inan kylässä. Maasto on länteen laskevaa peltoa, josta löytyi kvartseja noin 180 m matkalta kahden tilan maalta. Paikka on samaa asuinpaikka-aluetta kuin 52010043 Pakkala vain 50 metriä samalla rinteellä etelämpänä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Koko laaja peltoalue kasvoi heinää tai oli viljelyksessä. Havaintoja ei voitu tehdä. Aluerajaus jätettiin entiselleen. Alangon ja siitä heti etelään olevan Pakkalan asuinpaikkojen laajuuden ja säilyneisyyden tutkiminen vaatii systemaattisen koekaivauksen.

Joensuu 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven luoteispäässä, Joensuun lasku-uoman suulla, sen pohjoisrannalla. Maasto on lounaaseen laskeva peltorinne Joensuun talon eteläpuolella, maantien ja rannan välissä. Löytöalueen koko on 300 x 50 metriä, pääasiassa rinteen ala- ja keskiosassa. Kyseessä on todennäköisesti sama asuinpaikka-alue kohteiden 52010049 ja 52010050 kanssa, välissä on kapeita peitteisiä peltokaistaleita, joista löytöjä ei ole voinut havaita.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Asuinpaikat Joensuu 1–3 muodostavat yhtenäisen ketjun ja ne kaikki sijaitsevat pelloilla, jotka ovat viljelyksessä tai kesannolla. Niiden sijainti Moskuanvirran suussa on arkeologisesti mielenkiintoinen. Kohteiden laajuuden ja säilyneisyyden tutkiminen vaatii kuitenkin systemaattisen koekaivauksen.
Syksyllä 2014 paikalla tehtiin tarkkuusinventointia maakaapelin linjauksella.

Joensuu 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven lasku-uoman pohjoisrannalla, Kaarenhaarassa, rinnepellolla Kivirannan rakennusten länsipuolella. Löytöjä poimittiin erityisesti pellon alaosasta läheltä rantaa, löytöalueen koko on 200 x 60 metriä. Asuinpaikka on luultavasti jatkoa kohteelle Joensuu 1 (52010048). Meinanderin vuonna 1950 poimimat löydöt Joensuun rantapellosta ovat löytötietojen mukaan osaksi talon kaakkoispuolelta, mahdollisesti osaksi tältä löytöalueelta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Asuinpaikat Joensuu 1–3 muodostavat yhtenäisen ketjun ja ne kaikki sijaitsevat pelloilla, jotka ovat viljelyksessä tai kesannolla. Niiden sijainti Moskuanvirran suussa on arkeologisesti mielenkiintoinen. Kohteiden laajuuden ja säilyneisyyden tutkiminen vaatii kuitenkin systemaattisen koekaivauksen.

Joensuu 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven laskuojan suulla, viljelysmaalla Kaarteen talosta länteen, maantien ja rannan välillä. Loivasti kohti jokea viettävän hiekkapellon löytöalue on 60 x 20 metriä. Kohde saattaa olla samaa asuinpaikka-aluetta sen itäpuolisen Joensuu 2:n kanssa.
Kohteesta on käytetty nimeä Joensuu 3/Kaarre.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Asuinpaikat Joensuu 1–3 muodostavat yhtenäisen ketjun ja ne kaikki sijaitsevat pelloilla, jotka ovat viljelyksessä tai kesannolla. Niiden sijainti Moskuanvirran suussa on arkeologisesti mielenkiintoinen. Kohteiden laajuuden ja säilyneisyyden tutkiminen vaatii kuitenkin systemaattisen koekaivauksen.
Syksyllä 2014 paikalle tehtiin tarkkuusinventointia maakaapeloinnin vuoksi.

Hevosaho-Niemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hevosahon mäkialueen itä-kaakkoispäässä, maantien eteläpuolella, Niemen talon maalla. Pellosta on löytynyt kaksi kiviesinettä, jotka ovat Evijärven museossa. Kvartsia kerrottiin löytyneen talon ja maantien väliseltä pellolta, myös vuoden 1971 inventoinnissa löytyi muutama kvartsi, mutta paikallistus ja rajaus on epävarma.

Kotikangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itäpuolella, joen ja Töysännevan takana, hiekkakankaalla, jota myöten kulkee Timosen paikallistie. Kankaalla erottuu ainakin toistakymmentä laakeaa asumuspainannetta. Tie on tehty kankaalle ilman että tutkimuksia varten rauhoitettua aluetta ja painanteita saatiin tutkittua.
Kaivaus vuonna 1973 tehtiin vasta rakentamisen jälkeen. Siinä löytyi selvä kulttuurikerros, tyypillistä kampakeramiikkaa ja muita asuinpaikkalöytöjä, sekä yksi tuhoutunut punamultahauta. Paikallisten kertoman mukaan ojaleikkauksista olisi löytynyt kvartsin ja keramiikanpalojen lisäksi myös meripihkaa.
Vuonna 2000 paikkaa koekaivettiin hiekanottosuunnitelmien takia. Koska paikalta saatiin yhä talteen löytöjä, hiekanottoa ohjattiin alueen eteläpuolelle. Koekuopitettu kohta sijaitsee 300 metriä etelään aiemmin tutkitusta kohdasta. Aluetta ei ole ilmeisesti kokonaan rajattu koekuopittamalla.
Kohde tarkastettiin osittain vuonna 2016, jolloin käytiin katsomassa Töysännevan laidalla LiDAR-kuvissa erottuvat ilmiöt, jotka osoittautuivat mahdollisiksi asumuspainanteiksi (4 kpl). Asuinpaikan rajausta on jatkettu tähän suuntaan näiden havaintojen perusteella.

Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Timosen viljelysaukean koillisreunalla, hiekkapellolla Timosen talon itäpuolella. Paikalla on melko tasainen, hiekkapohjainen pelto, jonka itä- ja eteläpuolitse laskee puro jokeen. Pellolta on poimittu kvartseja.
Pellon pohjoispuolella olevalla metsäkannaksella pellon ja suon välillä on ollut neljä pyyntikuoppaa, jotka on tutkittu vuosina 1985 ja 1987. Paikalla on nykyisin hiekkakuoppa. Pyyntikuoppien sijainti oli 7044684/3318009. Kahdesta pyyntikuopasta kerätyistä puuhiilinäytteistä on teetetty radiohiiliajoitukset, jotka osoittavat laajaa ajoitushaaruukkaa. Yksi ajoitus osuu nuorempaan pronssikauteen ja esiroomalaiseen aikaan, toinen keskirautakauteen. Kuoppia vaikuttaa käytetyn moneen otteeseen pitkän ajan kuluessa, kaivaushavaintojen perusteella mahdollisesti myös tervahautoina.

Myllypelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, Kirsilänkosken kohdalla, korkealla törmäpellolla asuinrakennuksesta 100 metriä luoteeseen. Maasto on hiekkamultainen pelto, sen pohjois-luoteisrinne. Pääosa kvartseista on löytynyt lähinnä jokea olevalta reunalta. Tasataltta KM 3728:1 on löytynyt mahdollisesti tältä paikalta.
Vuonna 2021 kohteella, pellon itäreunassa, on tehty arkeologinen koekuopitus ja pintapoiminta maakaapeloinnin vuoksi. Tutkimuksessa löytyi iskoksia pellon pinnassa, mutta ei kyntökerroksen alaista kulttuurikerrosta.

Siltapellot (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, Kirsilänkosken yli vievän sillan kohdalla, tien molemmin puolin noin 100 m matkalla. Maasto on hiekkamultapeltoa Kirsilän asuinrakennuksen kaakkoispuolella. Pellosta on löytynyt kvartsia.
Vuonna 2021 kohteella on tehty maakaapeloinnin vuoksi arkeologinen koekuopitus ja pintapoiminta. Tutkimuksen perusteella Kirsiläntien itäpuolella ei ole kivikautista asuinpaikkaa. Maaperässä havaittiin runsaasti luontaisesti lohkeilleita kvartsinkappaleita, mutta ei ihmistekoisia iskoksia. Risteyksen itäpuolella, Pukkilantien pohjoisreunassa, havaittiin kyntökerroksen alla säilynyt historiallisen ajan kivirakenne, rakennuksen jäännös (ks. kohde Evijärvi Kirsilä 1000042331).

Kedon pellot (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Kirsilän kohdalla. Maasto on loiva jokirantapelto, joka on uoman oikaisussa rikkoutunut. Sillalta niemen länsirannalle ulottuvalta alueelta noin 200 metrin matkalta on löytynyt kvartseja.
Vuonna 2021 kohteen kaakkoisreunassa on tehty maakaapeloinnin vuoksi arkeologinen koekuopitus, jossa ei kertynyt havaintoja kyntökerroksen alaisesta kulttuurikerroksesta.

Sirppikoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, entisen Sirppikosken alapuolella. Maasto on länteen viettävää rantapeltoa, jonka alaosan Hanhikosken padotusallas on peittänyt alleen. Pellosta on vuonna 1943 tai 44 löytynyt kourutaltta (KM 11898), jonka löytöpaikka on asuinrakennuksesta 80-100 m joelle. Tältä pellolta kerättiin inventoinnissa kvartseja ja hioin. Havaintomahdollisuudet rajoittuivat verrattain suppealle alalle. Asuinpaikka saattaa olla topografiasta päätellen paljon laajempi.

Keto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsipuolella, Hanhikosken alapuolella, Kedon talon koillispuoella. Kedon talon väki on poiminut kvartseja kyntötöissä jokeen laskevasta pellosta. Alue saattaa olla yhtenäistä asuinpaikkaa tien eteläpuolella olevan Koskimäki-Hautapellon asuinpaikan kanssa.
Vuonna 2021 kohteella on tehty arkeologinen koekuopitus, jossa löytyi kyntökerroksesta kvartsi-iskos tai -ydin, mutta ei kyntökerroksen alaista kulttuurikerrosta.

Alangonpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Autionkankaalla, maantien ja joen välillä viljelysmaalla Vainion tilan asuinrakennuksesta 140 m jokirantaan. Paikalla on vanhaa, raivatuista kivistä tehtyä kiviaitaa. Löytöalue ulottui aidasta noin 80 m taloon päin loivan peltorinteen puolivälissä.

Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Kattilakosken sillan pohjoispuolella, peltoniemekkeellä. Maasto laskee loivasti pohjoiseen, maaperä on hiekka-hiesumulta. Koekaivausten perusteella on todettu, että löytöalue rajoittuu pellon korkeimmalle kohdalle ja etelä- ja lounaisosiin.

Åbrofors 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itäpuolella Åbroforsin sillan luona, pellossa tien pohjoispuolella. Paikkaa on tutkittu koekuopituksella vuonna 1975. Löytöinä on 8 kvartsi-iskosta.

Åbrofors 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, sillalle vievän tien eteläpuolella pellolla. Maasto on loiva peltorinne vanhan tien ja joen välillä, maaperä on hiekkamultaa. Asuinpaikkaa tutkittiin koekuopin vuonna 1975. Löytöinä oli viisi kvartsi-iskosta. Asuinpaikka jatkuu mahdollisesti vanhan maantien länsipuolelle.

Åbrofors 6 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itäpuolella, viljelysmaalla, Åbroforsin sillalta noin 120 metriä etelään, jokeen pistävällä niemekkeellä. Paikkaa on tutkittu koekuopituksella 1975. Löydöt keskittyvät pellon korkeimmalle kohdalle alueen eteläosaan ja jatkuvat mahdollisesti pohjoiseen viettävälle metsärinteelle.

Peltosaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoessa Timosenkosken alapuolella olevassa matalassa ja laakeassa saaressa, joka on vanhaa viljelysmaataja laidunta. Joen uomaa on saaren kohdalla muutettu. Paikkaa on tutkittu koekaivauksella vuonna 1975. Löytöalue keskittyy saaren itäosaan.

Heinäkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärvi-Ähtävä tien ja Ähtävänjoen itäpuolella, Heinäkosken (Höjfors) kohdalla, jyrkällä rantatörmällä, puutavaran lanssipaikalla, jota on tasoiteltu. Maaperä on hiekkaa. Turpeen alla on 30 cm vahva kulttuurikerros, joka on todettu inventoinnissa koekuopin.
Alueelta on löytynyt myös kivikirves mahdollisen asumuspainanteen läheltä (Finnäs). Löytö tuli esiin maanpinnan tasoituksessa.
Kohde on tarkastettu uudelleen vuonna 2016. Tällöin käytiin katsomassa LiDAR-kartoilla näkyvät neljä mahdollista asumuspainannetta vanhasta löytöpaikasta lounaaseen olevalla alueella. Lisäksi löytöpaikasta kaakkoon olevan korkean mäen laella havaittiin kvartsi-iskoksia pienessä pintakuopaisussa hiekkamaassa.

Mäntymaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, Anttikoskesta alas runsaan kilometrin. Maasto on jokirannan hiekkainen törmä, metsäinen mäenkumpare, jolla on todettu kolme pyöreää painannetta. Painanteiden läpimitta on 5 m. Niistä kahteen tehdyistä koekuopista löytyi kvartsia. Kohdetta tarkastettiin uudestaan vuonna 2016, jolloin mitattiin GPS:llä myös kolme painannetta, kaksi pohjoisella kumpareella ja yksi eteläisellä kumpareella. Kohteen rajausta on tarkastettu uusien havaintojen perusteella.

Rompsi 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla Timonkosken ylittävästä sillasta 70 metriä länteen, tien varrella, noin 10 metriä tiestä pohjoiseen. Röykkiö sijaitsee metsässä kalliopaljastuman päällä. Röykkiö on soikeahko mitoiltaan 3,5 x 2,5 m, koottu päänkokoisista ja sitä pienemmistä kivistä, hiukan hajonnut. Röykkiö on tarkastajien mukaan mahdollisesti esihistoriallinen "lapinraunio.
Röykkiöstä noin 20 metriä koilliseen sijaitsee kohde 52500033, riihen kiuas.

Storbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivirakenteet sijaitsevat Evijärven luoteisosassa Kattilakoskella, Åbroforsin sillan itäpuolella 600 m joesta. Maasto on korkeahko moreenimäki tai drumliini, jonka laella on kolme vallien ympäröimää pitkänomaista, vierekkäistä raivannetta ("bostadsvallar").
A ja B ovat kooltaan (ulkomitat) noin 15-20 x 35-40 m, muodostuma C on kooltaan 15 x 25 m. Koekuopasta A:sta löytyi kvartsi-iskoksia, löytökerros oli ohut. Tarkastajan mukaan kyseessä on sesonkiasuinpaikka mahdollisesti kivikauden lopulta.
Kohde on tarkastettu uudelleen vuonna 2016. Pitkänomaisista asuinpaikkavalleista tai rivitalopainanteista kaksi on mäen pohjoissivulla ja kolmas laen länsilaidalla. LiDAR-vinovalovarjosteen perusteella pohjoislaidan rakenteet ovat kooltaan 13 x 34 m (4 huonetta) ja 13 x 30 m (3 huonetta). Molemmissa on selviä kivivalleja seinän kohdalla. Kolmas pitkä rakenne mäen länsilaidalla on mitoiltaan 14 x 12 m ja sitä voi luonnehtia paritalopainanteeksi. Lisäksi mäen länsilaidalla on vielä toinen paritalo (noin 14 x 6 m) ja kaksi yksittäistä asumuspainannetta.

Mansikkaloukko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Marjoharju-Huissi -tien koillispuolella. Marjoharjun koululta on paikalle noin 1,7 kilometriä. Paikan maasto viettää loivasti koilliseen, Koivuluomaan. Maaperä on hiekkaa ja savea. Alue on niitty- ja laidunmaana sekä viljeltynä peltona.
Paikalta on löytynyt kourutaltan torso ja pyöreä reikäkivi (Ilmajoen museo). Inventoinnissa 1972 löytyi muutamia kvartsi-iskoksia kaakkois-luoteissuuntaiselta hiekkaiselta palstatieltä.

Piirtolankangas/Uusimäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Koskenkorvan eteläosassa, Piirtolankankaan eteläpäässä, Uusimäen rakennuksista noin 100 metriä, Kyrönjoen itäpuolella. Nuijamiesten muistomerkki sijaitsee kohteesta noin 150 metriä lounaaseen.
Paikalla maasto viettää loivasti Kyrönjokeen, luoteeseen. Paikka on ollut hiekkainen mäenkumpare, joka on hiekanotossa kaivettu pois. Inventoinnissa 1972 löytyi sorakuopan luoteisreunasta kvartsi-iskoksia. Inventoinnissa 2008 kvartseja löytyi hiekkakuopan eteläpuoliselta pellolta, peltorinteestä.
Ilmeisesti asuinpaikka on osaksi tuhoutunut.

Piirtolankangas/Kalliokoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Piirtolankankaan eteläpäässä, Kyrönjoen itäpuolella, Nuijamiesten muistomerkiltä noin 300 metriä koilliseen. Alue viettää loivasti Kyrönjokeen. Paikka on osin rakennettu, osin viljeltyä piha- ja puutarhamaata sekä kynnettyä peltoa.
Tilan päärakennuksen pihamaalta, sen lähiympäristöstä puutarhasta ja viljelysmaan reunalta on eri aikoina löydetty runsaasti kiviesineitä, kvartsi-iskoksia ja keramiikkaa. Paikan rajaus on epäselvä.

Piirtolankangas/Rinta-Piirto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella, Koskenkorvan tehtailta noin 1,8 km etelälounaaseen. Rinne viettää loivasti länsiluoteeseen, Kyrönjokeen. Maaperä on hiekkaa. Paikalta on tilan päärakennuksen eteläpuolella olevasta hiekkakuopasta sekä talon länsipuolella olevasta pellosta löytynyt kiviesineitä ja iskoksia. Inventoinnissa 1972 löytyi hiekkakuopan länsi-luoteisreunalta liesi.
Inventoinnissa 2008 saatiin pellosta löytöinä kvartsi-iskoksia. Kohteen rajaus on tehty näiden pintapoimintahavaintojen perusteella.

Piirtolankangas/Mäki-Ranto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Piirtolankankaan pohjoispäässä, Kyrönjoen itäpuolella, Koskenkorvan tehtailta noin 900 metriä lounaaseen. Paikka on loivasti Kyrönjokeen viettävää rantaniittyä/laidunta. Maaperä on ylempänä soraa ja lähempänä jokea savikkoa. Asuinpaikka-alueen itäreunasta on ajettu soraa noin 70 metrin levyiseltä alueelta ja noin metrin syvyydeltä.
Asuinpaikka-alue on ainakin noin 300 metrin pituinen. Se ulottuu etelästä Rantamon maalta Latva-Rannon kautta Mäki-Rannon maalle. Ilmeisesti Mäki-Ranto muodostaa yhtenäisen asuinpaikkavyöhykkeen kohteen Latva-Ranto 145 01 0008 kanssa. Vuoden 1972 inventoinnissa paikalta löytyi kvartsikaavin.
Inventoinnissa 2008 pelto oli nurmella paikalla käytäessä, joten lisähavaintoja ei tehty. Muinaisjäännöksen rajaus on tehty Torvisen raportin vuoden 1972 rajauksen mukaan. Kohteelle on tehty yhteinen rajaus kohteen Latva-Ranto 145 01 0008 kanssa. Alueelle on ilmestynyt ulkorakennus, jota ei ole vuoden 1972 kartassa.

Piirtolankangas/Latva-Ranto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Piirtolankankaan pohjoispäässä, Kyrönjoen itäpuolella, Koskenkorvan tehtailta noin 900 metriä lounaaseen. Paikka on loivasti Kyrönjokeen viettävää rantaniittyä, pelto- ja laidunaluetta. Kohde on samaa asuinpaikka-aluetta kohteen Mäki-Ranto 145 01 0007 kanssa. Paikalta on eri aikoina löydetty kiviesineitä, mm. liuskeveitsi, siimanpaino, nelisivuinen kirves, kouru- ja tasataltta sekä pitänomainen hioinkivi.
Kohteelle on tehty yhteinen rajaus kohteen Piirtolankangas/Mäki-Ranto (145010007) kanssa.

Yli-Koskenkorva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itärannalla, loivasti jokeen viettävällä rantapellolla, Koskenkorvan tehtailta noin 400 metriä lounaaseen. Tilan päärakennuksen ympäristöstä ja erityisesti pellosta, päärakennuksen takaa joen puolelta on löydetty runsaasti kiviesineitä, niiden katkelmia ja kvartsi-iskoksia. Asuinpaikka jatkunee ainakin 100 metriä koilliseen Hyvölän palstalle.
Etelä-Pohjanmaan maakuntamuseon amanuenssi on havainnut iskoksia talon eteläpuolisessa pellossa vuonna 2006.
Inventoinnissa 2008 pelto oli nurmella, joten kohteesta ei saatu lisähavaintoja.

Rinta-Koskenkorva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itärannalla, Koskenkorvan tehtailta noin 200 metriä lounaaseen, jokeen loivasti viettävällä rinteellä. Alue on pihamaata, puutarhaa ja viljelysmaata. Maaperä on hiekkaa ja savea.
Asuinpaikka lienee varsin laaja-alainen ja se muodostanee yhtenäisen asuinpaikka-alueen kohteen Puistola 145 01 0011 kanssa. Inventoinnissa 1972 löytyi kvartsi-iskoksia päärakennuksen etelä-, länsi- ja pohjoispuolisilta alueilta. Inventoinnissa 2008 kohteesta ei tehty lisähavaintoja.
Kohteelle on tehty yhteinen rajaus kohteen Puistola 145 01 0011 kanssa.

Puistola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itärannalla, Koskenkorvan tehtaiden lounaispuolella. Asuinpaikka muodostanee yhtenäisen asuinpaikka-alueen kohteen Rinta-Koskenkorva 145 01 0010 kanssa. Paikka on hiekkaperäistä piha- ja puutarhamaata.
Inventoinnissa 1972 saatiin talteen päärakennuksen kaakkoispuolelta puutarhamaasta löydetty reikäkiven puolikas. Pihamaalla näkyi myös kvartsi-iskoksia. Inventoinnissa 2008 kohteesta ei tehty lisähavaintoja.
Vuonna 2012 muinaisjäännösalueen eteläosassa sijaitsevalla tontilla 3-140 tehtiin koekaivaus, jossa löytyi vain pari kivikautista kvartsilöytöä.
Kohteelle on tehty yhteinen rajaus kohteen Rinta-Koskenkorva 145 01 0010 kanssa.

Västilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Koskenkrovan taajamassa, Kyrönjoen luoteispuolella, Västinharjun etelä- ja kaakkosirinteellä, piha-, puutarha- ja viljelysmaalla. Maaperä on hiekkaa. Asuinpaikan tarkka laajuus on tuntematon. Paikasta on käytetty myös nimeä Västinharju.
Kohde kuuluu osana laajaan asuinpaikkakompleksiin kohteiden Honkalanmäki 145 01 0014 ja Urheilukenttä 145 01 0015 kanssa.
Västilän talon uusi tontti on merkitty nykyiselle paikalle vuoden 1758 isojakokartassa, mutta talo on tuolloin sijainnut vielä vanhalla paikallaan, noin 150 m joelle päin.

Salomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Västilän harjulla, maanteiden välisellä alueella, Tampere-Vaasa -tien varrella. Paikka on soranottoalueella ja ainakin osa asuinpaikasta on tuhoutunut. Paikalla on tavattu ainakin 20 liettä, jotka ovat tuhoutuneet.
Asuinpaikkaa on mahdollisesti säilynyt tien koillispuolisessa metsämaastossa.
Vuoden 2020 tarkastuksessa selvitettiin, onko asuinpaikan osia säilynyt Vehkaviidantien ja Vaasantien risteysalueen itäpuolella. Alueen maaperä on osin hiekanotolta säilynyt, mutta havaintoja asuinpaikasta ei tehty.

Varvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nahkaluoman varrella, sen pohjoispuolella, Koskenkorvan tehtailta noin 3 km pohjoiseen ja Tampere-Vaasa -tiestä noin 1,2 km itäkoilliseen. Alue on loivasti Nahkaluomaan, etelään viettävää rinnepeltoa ja laidunmaata. Paikalta on löydetty myöhemmin hukkaan joutuneita kiviesineitä. Päärakennuksesta on löytöpaikkaan matkaa noin 120 metriä. Inventoinnissa 1972 ei tavattu merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta. Epävarma asuinpaikka.

Lähteenmaa (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sahaloukon kansakoulusta noin 1,5 km koilliseen. Röykkiö on laakealla metsän ympäröimällä kalliolla. Sen koko on 2 x 1,8 x 0,8 metriä ja sen keskellä on kuoppa. Röykkiössä on paikoin nokijälkiä. Mahdollinen kiuas.

Ala-Kauppila (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee Tipulinkalliolla, Vaasa-Tampere -tien koillispuolella, tieltä on paikalle matkaa noin 600 metriä. Kivikehä on halkaisijaltaan noin 1 metri. Se on ladottu päänkokoisista ja hieman suuremmista kivistä. Kehän sisu on halkaisijlataan noin 0,3 metriä. Keskustan pohja-ala on peitetty pienillä, suunnilleen nyrkinkokoisilla kivillä.

Hiidenhaudanmaa (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee Vaasa-Tampere -tien koillispuolella, tieltä on paikalle matkaa 650 metriä. Röykkiö sijaitsee itään viettävällä loivalla metsärinteellä, metsäpalstojen rajalinjalla. Se on matalahko, halkaisijlataan noin 2 metriä. Röykkiötä on hajoitettu ja kiviä on siirretty alkuperäisen paikkansa pohjoispuolelle.

Viertomaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ilmajoen luoteisosassa, Huissin kylässä, Vaasa-Tampere -tien koillispuolella. Paikalta on eri aikoina löydetty kiviesineitä, Viertomaan rakennusten ympäriltä lounaiskoillissuuntaisen harjun kaakkoisreunalta, loivasti itään viettävältä rinteeltä. Alue on piha- ja viljelysmaata. v.1968 todettiin, että löydöt ovat kokonaan viljelyksessä olevalta maalta. Inventoinnissa 1972 löytyi Orismalaan vievän tien koillispuolelta tien reunaan kaivetun ojan ylärinteestä osaksi tuhoutunut liesi (ojaa kaivettu myöhemmin).

Koivu-Lampinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ilmajoen luoteisosassa, Huissin kylässä. Asuinpaikka sijaitsee Koivu- ja Yli-Lampisen maalla, koillislounaissuuntaisen harjun kaakkoisreunalla loivasti Timonevaan viettävällä rinteellä. Löytöjä (mm. kiviesineitä ja niiden katkelmia, iskoksia) on tehty piha-, puutarha ja viljelysmaasta. Maaperä on hiekka- ja soramaata, pelloille on ajettu savea.

Lampisharju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ilmajoen luoteisosassa, Huissin peräkylässä, soranottoalueella. Lampisharjun länsi- ja luoteisreunassa, tien puolella on suuret soramontut. Näistä kuopista ajetusta sorasta on löydetty kvartsi-iskoksia sekä taltta. Lähimpänä tietä olevassa hiekkakuopassa on sanottu olleen liesi, joka on kokonaan tuhoutunut. Inventoinnissa 1972 paikalta ei löytynyt asuinpaikkaan viittaavia merkkejä. Todennäköisesti asuinpaikka on ainakin osaksi soranotossa tuhoutunut.

Rasku (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Huissin Peräkylässä, Nahkaluoman koillispuolella. Paikka on loivasti lounaaseen ja Nahkaluomaan viettävää rinnettä, joka on piha- ja viljelysmaata. Maaperä on pihamaalla hiekkaa ja muuttuu alempana savikoksi. Päärakennuksen etelä- ja lounaispuoliselta peltoalueelta on eri aikoina löydetty kiviesineitä, jotka ovat sittemmin joutuneet hukkaan.
Vuonna 1972 oli rakennustöiden yhteydessä löytynyt päärakennuksesta noin 50 metriä etelään kiviesineitä ja liesikiveys noin 40-50 cm:n syvyydestä. Inventoinnissa paikalta saatiin mukaan oikokirves ja reikäkiven puolikas. Lisäksi paikalta noin 100 metriä kaakkoon on ns. Vintturamäen pellolta löytynyt vuonna 1958 liuskerenkaan katkelma ja hiotun kiviesineen katkelma.

Mannila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiikerin kylässä, Mannilan tilalla, piha- ja viljelysmaalla. Todennäköisesti asuinpaikka sijaitsee päärakennuksen itäpuolella rinteessä. Tilan "kartanopellosta" on löydetty mm. vasarakirveen katkelma ja nelisivuinen oikokirveen katkelma.

Rautala (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Paikka sijaitsee Ahonkylässä, lähellä Seinäjoen rajaa, Isovuoren lounaisrinteellä, noin 73 m mpy. Paikka on karua jäkälän peittämää kalliota, jossa kasvaa harvakseltaan mäntyjä.
Röykkiö on kasattu kalliopohjalle, joka viettää polveilevasti lounaaseen. Röykkiö on keskustasta kuopalla ilmeisesti kaivelun seurauksena. Röykkiön korkeus on vuonna 1972 ollut noin 70 cm. Sen alkuperäinen halkaisija lienee ollut noin 3 metriä.

Korpela (145010033) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Peltoniemen kylässä, Tuomiluoman itäpuolella. Paikalla on suuri siirtolohkare, jonka lähes pystysuorassa kaakkoissivussa on vaakasuora tasapohjainen uurre, jonka koko on 45 x 4 x 4 cm. Uurre on noin 1,5 metrin korkeudella maanpinnasta. Tarinan mukaan uurteeseen on sivelty rasvaa. Mahdollisesti kysymyksessä on uhrikivi.

Riomäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee lähellä Kurikan ja Ilmajoen rajaa. Kiviröykkiön koko on 2 x 1,5 x 0,7 metriä. Röykkiötä on hajoitettu ja sen eteläpäässä on suorakaiteenmuotoinen syvennys, jossa on palaneita kiviä ja nokea. Todennäköisemmin kysymyksessä on kiuas. Minkäänlaisia muita rakennukseen viittaavia jälkiä ei inventoinnissa 1972 havaittu.

Korpilahti (151010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee viljelysmaalla Kärjenjokilaaksossa, joen länsirannalla, itään viettävällä peltorinteellä. Paikalta on saatu löytöjä eri aikoina. Löytöalueen korkeus on noin 55-60 metriä. Maaperä paikalla on hienoa hiekkaa. Vuoden 1991 inventoinnissa aiemmin tunnetun alueen yläpuolelta itään viettävältä hiekkakankaalta löytyi kvartseja ja kvartsiitti-iskos, noin 60-62 metrin korkeudelta. Löydöt ovat kankaan itäreunan suuntaiselta tieuralta, tieurien risteyksestä ja tästä noin 60 m pohjoiseen.
Asuinpaikan tarkempia rajoja ei tunneta.

Haanpää/Hatanpää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee viljelysmaalla Kärjenjokilaaksossa; Kärjenkosken koulun (ala-aste) tontilla ja sen pohjoispuoleisella pellolla, runsas 300 m Kärjenjoen uomasta länteen. Paikalta on tietoa aiemmin hukkaan joutuneista esineistä. Koulun opettaja-asuntolan länsipäädyn rikkoutuneesta maanpinnasta on löytynyt kvartsia ja 75-100 m koulun pohjoispuolelta pellolta kiviesineitä. Opettaja-asuntolaa rakennettaessa kerrotaan löytyneen kolme liesikiveystä kahden metrin välein.
Inventoinnissa 1990 löytyi peltoalueen pohjoisosasta, noin 160-200 m koulusta pohjoiseen kvartseja. Asuinpaikka lienee laaja ja jatkunee sekä pohjoiseen että koulurakennuksen eteläpuolelle.

Haaramo/Kuusela/Kankaanranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Isojokilaaksossa, itärinteellä, viljelysmaalla, pitkällä, muinaisen rannan myötäisellä alueella. Löytöalueen pituus on noin 640 m, ulottuen Haaramon talon eteläpuolelta Viitasen talolle saakka. Löydöt näyttävät sijoittuvan 70 metrin korkeuskäyrälle ja sen yläpuolelle. Esinelöytöjen lisäksi Haaramon, Kankaanrannan ja Kuoppalan mailta tunnetaan joukko pelto- ja rakennustöissä esiin tulleita liesikiveyksiä.
Runsaasti löytöjä viljelysmailta, eri aikoina.

Rantanen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Isojoki-Lapväärtti maantien lounaispuolella noin 500-600 m, Hongonkeitaan pohjoispuolella, Isojoen länsi-/eteläpuolella, jokiuomasta noin 1 km etelään. Löytöjä viljelysmaalta eri aikoina. Myös läheisyydestä tunnetaan joukko irtolöytöjä.
Asuinpaikan tarkempi laajuus määrittämättä.

Kettukalliot (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee kalliomaastossa, vedenjakaja-alueella, Siiroosta noin 3,5 km eteläkaakkoon, kahden suoalueen välillä. Röykkiö sijaitsee pienehkön kalliopaljastuman luoteispäässä. Se on suhteellisen hyväkuntoinen, kooltaan noin 4 m läpimitaten ja sen keskellä on kuopanne.
Tarkastus 2022:
Luonnonlohkareista kootun matalan röykkiön koko on noin 5 x 5 m. Kivikertoja on enintään muutama ja röykkiössä ei erotu selkeää rakennetta. Röykkiön kyljessä sen pohjoispuolella on pienempi pyöreä röykkiö, halkaisijaltaan noin 2 m, kivikertoja 1-2. Suuremman röykkiön lounaispuolella on myös hajanaisia kiviä, jotka lienevät peräisin röykkiöstä. Röykkiössä on vanhoja kaivelun jälkiä.

Forsman (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kärjenjoen länsipuolella, itään laskevalla peltorinteellä, Forsmanin talon pohjoispuolella, viljelysmaan yläosassa. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (kvartsiesineitä, -ytimiä ja -iskoksia) on kaikkiaan noin 400 m matkalla lähellä metsänreunaa. Löytöalueen pohjois- ja eteläpään välillä on korkeuseroa noin 5 metriä. Asuinpaikka jatkuu mahdollisesti länsipuolella olevaan metsikköön, josta löytyi myös iskoksia tienleikkauksesta.

Haaro (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Isonjoen ja Heikkilänjoen haarasta noin 300 m länsiluoteeseen, Isojoen ja paikallistien 664 välisellä pellolla. Paikalta on löytynyt pohjalaisen tyypin kirves (Satakunnan museo 7722). Inventoinnissa 1990 löytyi kvartsiesineitä ja -iskoksia hiekkamaasta, pellolta. Löytöalueen laajuus etelä-pohjoissuunnassa on noin 150 metriä.

Ojanperä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Isojoen uoman itäpuolella noin 650-700 metriä, Jätinmäen länsipuolella, pellolla. Inventoinnissa 1990 löytyi Ojanperän talosta noin 460-500 m koilliseen, kolmesta eri kohdasta hiekkaperäisestä pellosta kvartsia. Pelto viettää länsiluoteeseen. Lisäksi Ojanperän tilalta on aiemmin löytynyt kourutaltan katkelma (Satakunnan museo 8014).

Paattikangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Heikkilän ja Kodesjärven kylien rajalla, Paattikankaan itäreunalla, hiekanottolaueella, Isojoen sivuhaaran Heikkilänjokeen laskevan Kärkiluoman länsipuolella noin 200-300 m.
Löytöjä (kvartseja) on kolmesta kohdasta noin 450 metrin matkalla; löytöpaikoilla on välimatkaa noin 150-190 metriä. Löytökohdat ovat eri korkeuksilla (115-125 m mpy). Löytöalueella 2 on selvä terassimuodostelma, jonka läheisyydessä oli 2 kuopannetta.
Löytöpaikan 2 alueella asuinpaikka lienee suureksi osaksi tuhoutunut soranotossa.
- kohde tarkastettava maastossa -

Rimpikangas E/1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Isojokilaakson länsireunalla, Rimpikankaan itärinteellä on näkyvissä useita rantaterasseja. Löytöalue on laaja, hiekkamaata, osaksi hiekanottoaluetta, josta osalla voimassa maa-aineslupa. Löytöjä on osaksi kuoritulla soranottoalueella sekä metsämaalla terassin reunoilla, 99-102 metrin korkeuskäyrien välillä. Koillisessa, kuorimattomalla metsämaalla löytöjä on noin 92-97 metrin korkeudella.
Löytöalueella on todettu 5 erillistä selvempää löytökohtaa. Löytöalueen kokonaispituus on noin 1,3 km, korkeus noin 90-102 m välillä, eri-ikäisillä rantaterasseilla. Kohde jatkuu ilmeisesti etelään. Terasseilla on myös kuopanteita, joista osa pyyntikuoppia, joku laajempi mahdollisesti asumuspainanne.
Alueella tehtiin kartoitus (koekaivausryhmä) syyskuussa 2016 (tietojen täydentäminen käynnissä)

Sarvikangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kodesjärven kylässä, Sarviluoman länsipuolella paikallisteiden välisessä kolmiossa Sarvikankaan soranottoalueen maastossa.
Kangasmaasto on loivaa itärinnettä. Löytöjä on neljästä eri kohdasta yhteensä noin 270 m pitkältä vyöhykkeeltä korkeuskäyrien 112 ja 115 m mpy väliltä. Melko niukat löydöt ovat kvartsia.
Kohdetta on inventoitu vuosina 1990 2006, 2019 ja 2022, ja sitä on tutkittu kaivauksin vuonna 2006.
Inventointi 2022:
Inventoinnissa havaittiin voimajohtolinjan koillispuolella asuinpaikkalöytöjä hiekka-kuopan reunassa samoilla kohdilla kuin vuonna 2019. Lisäksi aiempien havaintopaikkojen kaakkoispuolella havaittiin pienen hiekkakuopan reunassa kvartsi-iskoksia, minkä perusteella muinaisjäännökselle esitettiin uusi, laajennettu aluerajaus.

Rajavainio/Korvenala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee viljelysmaalla, Rajavainion talon pohjoispuolella, länteen viettävällä pellolla, Kärjenjoesta noin 600 metriä itäkoilliseen.
Korvenalan Vanhanvainion pellosta on vuoden 1870 vaiheilla löydetty liuskerengas (Satakunnan museo). Rajavainion tilan mailta on eri aikoina löytynyt kolme reikäkiveä, jotka ovat talon väen hallussa. Inventoinnissa 1990 löytyi Rajavainion talon pohjoispuoliselta pellolta muutamia kvartsi-iskoksia. Vuoden 1991 täydennysinventoinnissa kohteelta saatiin talteen lisää esinelöytöjä. Kohteeseen kuuluu useita pesäkkeitä muutaman sadan metrin matkalla hiekkaisessa peltorinteessä, 55 ja 60 metrin korkeuskäyrien välillä.

Porraslakso (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Isojoen uoman länsipuolella, joesta noin 760 metriä. Hernesharjun talosta noin 150 metriä pohjoisluoteeseen löytyi inventoinnissa 1990 hiekkaperäisestä tieleikkauksesta muutamia kvartsi-iskoksia. Maasto on loivasti itään viettävää kangasmaastoa. Kohteen asuinpaikkaluonne on epävarma.

Kiviharju N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Isojoen uoman länsilounaispuolella, joesta noin 200 metriä. Inventoinnissa 1990 löytyi pienehkön rinnepellon yläosasta, uuden tielinjauksen kohdalta osin epämääräisiä kvartseja noin 20-30 metrin matkalla. Mitään muuta asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu, joten kohteen asuinpaikkaluonne on epävarma. Maaperä on hiekkaa.

Kankaanmäki (151010030) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiekanoton yhteydessä on soranottoalueelta vuonna 1915 löytynyt vasarakirves; mahdollisesti kysymyksessä on asuinpaikka tai hauta (?). Tarkka löytöpaikka ei ole selvillä, mutta se lienee Isojoelta Lapväärttiin vievän tien vieressä tien länsipuolella.

Harjunkoski Hakaranta/Ojala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hakarannan ja Ojalan talon lähettyviltä on eri aikoina löydetty oikokirves (KM 12555) ja liuske-esine (Vanhankylän koulun kokoelmat). Inventoinnissa 1991 löytyi hiekkaperäisestä pellosta hioin (?) ja kvartseja kahdesta eri kohdasta, noin 200 metrin päässä toisistaan. Löytöpaikat sijaitsevat Isojoen uoman pohjoispuolella.

Talvitie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Isojoen uoman koillispuolella Villamon kylän Lähteenkylässä. Paikalla on viljelysmaalla kaksi löytöpaikkaa Talvitien talon lounais- ja eteläpuolella hiekka- ja hiesupitoisella peltoaukealla.
Kohde a): löytöjä ainakin noin 150 m etelään Talvitien päärakennuksesta, entisen päärakennuksen paikkeilta ja noin 100 m Isojoen mutkasta pohjoiskoilliseen, koordinaatit p=6908305-6908357, i=3232363-3232462.
Kohde b): löytöjä myös Talvitien entisen riihen paikkeilta, koordinaatit p=6908190-6908241, i=3232504-3232495.

Salomaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Isojoen uoman länsipuolella, joesta noin 500-600 metriä, Isojoelta Koppelonkylän kautta kiertävän paikallistien koillispuolella.
Inventoinnissa 1991 paikalta saatiin kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (mm. kvartsiesineitä ja -iskoksia sekä palannutta luuta) kahdesta eri kohdasta, hiekkakuopan itäreunasta ja pellolta. Löytöpaikka a sijaitsee hiekkakuopan kaakkoiskulmauksessa; löydöt ovat noin 15 metrin matkalta. Löytöpaikka b sijaitsee edellisestä noin 90-110 metriä koilliseen. Löydöt on poimittu kynnöspellon rinteestä noin 30 x 90 metrin alalta. Pellolla on havaittavissa selviä terasseja.

Ahola N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Isojoen uoman lounaispuolella, joesta noin 500 metriä, laajan Rimpikankaan kaakkoisreunassa, viljelysmaalla. Inventoinnissa 1991 jokiuomaa kohti viettävän kynnöspellon yläosasta löytyi kvartsiesineitä ja -iskoksia terassimaisesta maastokohdasta. Löytöalueen laajuus on noin 80 x 20-30 metriä. Maaperä on hiekkaa.

Korkiamäki (151010056) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Isojoen uomasta noin 450 m itään, Vanhastakylästä Ohriluomaan johtavan tien lounaispuolella mäen rinteessä.
Maasto on länteen ja kohti peltoa viettävää melko tasaista hiekkakangasta. Löydöt (kvartsia) on poimittu Korkiamäen tilalle vievältä tieltä ja sen reunoilta. Löytöpaikan ympäristöä ei ole tarkastettu.

Pitkäranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kärjenjoen länsipuolella, Vesijärveltä Kristiinankaupunkiin vievän tien itäpuolella ja Vanhaankylään haarautuvan paikallistien kaakkoispuolella.
Inventoinnissa 1991 poimittiin kohti Kärjenjokea viettäviltä kahdelta hiekkaperäiseltä peltotöyräältä kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (kiviesineen katkelma, kvartseja, palanutta luuta). Paikka sijaitsee Pitkärannan talon pohjois- ja luoteispuolella. Muuta asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu.
Kohde sijaitsee ennestään tunnettujen kivikautisten asuinpaikkojen (2 Hatanpää ja 7 Forsman) välialueella.

Färikara (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Färikaran kyläosassa, Siironjoen lounaispuolella, noin 500-600 metriä joesta, ja Vesijärveltä Kärjenkylään vievältä paikallistieltä koilliseen.
Inventoinnissa 1991 löytyi loivasti koilliseen viettävältä hiekkaiselta kynnöspellolta kvartsi-iskoksia. Muuta asuinpaikkaan viittaavaa ei löydetty. Epävarma asuinpaikka.

Jämikkä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Isojoelta Lapväärttiin kulkevan maantien koillisreunassa, Isojoen uomasta noin 120 metriä koilliseen.
Inventoinnissa 1991 löytyi tieleikkauksesta, hiekkamaasta, noin 20-25 metrin matkalta Isojoen uoman koillispuolelta kvartsi-iskoksia. Muuta asuinpaikkaan viittaavaa ei löydetty, mutta löytökohdasta noin 100 metriä luoteeseen oli paikoin hieman mahdolliseen kulttuurimaahan viittaavaa värjäymää.
Vuosien 2014 ja 2019 tarkastuksissa ei tehty uusia havaintoja muinaisjäännöksestä.

Ristikangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa 1991 löytyi Vanhankylän Ristikankaan itäreunaa kulkevalta metsätieuralta kvartsi-iskoksia. Löytöpaikka on mäntyä kasvavaa hiekkakangasta. Löytöjä oli noin 100 metrin matkalla tieuralla etelä-pohjoissuunnassa.
Samalla kankaalla, kohteesta noin 200-300 metriä itään sijaitsee kohde Isojoki 4 Rantanen.

Isokallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kodesjärven kylässä, Kodesjärven lounaisrannalla. Inventoinnissa 1991 löytyi kohti Kodesjärveä viettävältä hiekkaiselta koillisrinteeltä mahdollinen kiviesineen katkelma ja kvartsi-iskoksia. Löydöt ovat noin 70-80 metrin matkalta rinteen yläosasta pellosta. Kiviesineen kappale löytyi noin 180 metriä Isokallion talosta kaakkoon.

Riihijärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Isojoen kunnan luoteisosassa, Kristiinankaupungin/Lapväärtin rajalta noin 1 km etelään, kuivatun Riihijärven länsipuolella, viljelys- ja metsämaan rajalla, hienohiekkaisella hiekkakankaalla, kotitarvekuopan ja pellon reunan viereisellä joutomaalla. Löydöt ovat kvartsia, hiekkakivi-iskos ja kampakeraamisen saviastian pala. Löydöt saatiin metsän reunassa olevasta maaleikkauksesta.
Asuinpaikan laajuus on selvittämättä.

Lakiakangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; a) Lakiakankaalta, metsäautotien ojaleikkauksista löytöjä. Paikka on matala harjukapeikko kahden kostean metsäalueen ja suon, Vähänevan ja Riihijärvennevan välillä. Hiekkamaata/moreenia. Löydöt kvartsia. Kohteen laajuus on selvittämättä.
b) Vuonna 1999 kvartsia on löytynyt noin 200 m pohjoiseen edellä mainitulta paikalta, kohdasta x= 6899 36, y= 1538 36, z= 85, tilan 1:58 maalta.

Korsunkankaan kivijata (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Lauhanvuorella, Isojoen Korsunkankaalla. Paikalla on paljas muinainen rantakivikko, jonka keskivaiheilla on metrin korkuista kylmämuurattua seinämää, joka muodostaa nelikulmaisen, kulmista pyöristetyn "huoneen", jonka aukko on lounaaseen. Rakennelman koko on 2 x 2 m, sisäläpimitta noin 1,5 m. Ikä ja tarkoitus ovat epäselvät, mahdollisesti ampumasuoja.
Jadan eteläpäässä on parikymmentä epämääräistä rakkakuoppaa, läpimitaltaan 1-1,5 m ja syvyydeltään noin 0,5 m. Törmän alapuoliset kuopat hiekkamaassa ovat mahdollisesti soranäytekuoppia (ei huuhtoutunutta kerrosta).
Lauhavuoren ja sen lähialueita on historiallisella ajalla käytetty tervanpolttoon, potaskan valmistukseen ja suoviljelyyn. Lauhan huipulla on viljelty perunaa, koska se on hallarajan yläpuolella.

Korsunkangas (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Lauhavuoren etelärinteellä, Korsunkankaan kivijadasta noin 700 m itäkoilliseen, pienellä hiekkapohjaisella saarekkeella soraisen ja kivikkoisen kankaan keskellä. Saarekkeen lounaisreunassa on kaksi maakellaria, jotka on vahvistettu puukehikolla/hirsillä, joiden katto on romahtanut. Kehikkojen koko on noin 4 x 4 m ja oviaukot ovat etelään. Saarekkeelta ei muualta merkkejä ihmistoiminnasta.
Lauhavuoren ja sen lähialueita on historiallisella ajalla käytetty tervanpolttoon, potaskan valmistukseen ja suoviljelyyn. Lauhan huipulla on viljelty perunaa, koska se on hallarajan yläpuolella.

Rapakeidas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rapakeidas-suon länsireunalla, Sarviluoma-puron länsipuolella, rinteen törmän päällä on tervahauta. Noin 15 m haudasta etelään on kvartsi-iskoksen löytöpaikka.

Majamäki/Sikaniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Majamäki eli Sikaniemi sijaitsee Kurikan (Jalasjärven) Luopajärvellä, keskeisellä paikalla Luopajärven pelto- ja maisema-alueella. Ilmajoen pitäjänkartassa vuodelta 1709 ja Jalasjärven 1800-luvun puolivälin pitäjänkartassa Sikaniemi on ollut nimensä mukaisesti järveen pistävä niemi, alun perin ilmeisesti kapean salmen järven etelärannasta erottama saari. Nykyään vain entisen saaren/niemen korkein kohta on pelloksi raivaamatonta aluetta, ja se muodostaa pellosta kohoavan metsäisen saarekkeen. Muinaisesineiden löytöpaikka sijaitsee saarekkeen etelä-lounaiskärjessä.
Löytöjä on tehty pellon ja metsäsaarekkeen rajoilta. Löytöihin lukeutuu merovingi- ja viikinkiaikaisia esineitä (mm. särmänuppinen hevosenkenkäsolki, heittokeihäänkärkien katkelmia, saviastianpaloja), palanutta ja palamatonta luuta, kiviesineitä (mm. kaapimia, hiekkakivihioimia, tasataltta) iskoksia ja säleitä (mm. kvartsia, kvartsiittia ja piitä). Paikalta on löytynyt myös mahdollisesti rautakautinen, luukahvainen veitsi, joka on kadonnut. Aarne Kopisto on johtanut paikalla pienen kaivauksen, josta ei kuitenkaan ole laadittu kaivauskarttoja eikä tutkimusraporttia. Kaivauksen löytöluettelon (KM 13945) perusteella kaivausalueen koko on ollut ehkä 5 x 10 m eli 50 m2. Vuoden 2021 tarkastuksessa havaittiin paikalla ojamainen painanne, joka saattaa liittyä 1950-luvun kaivaukseen. Vuoden 1996 inventoinnissa asuinpaikkaan viittaavaa kulttuurikerrosta todettiin koekuopissa metsäsaarekkeen lounaispuolisella pellolla, noin 10-15 m saarekkeen reunasta ja noin 20 m matkalla saarekkeen suunnassa. Muinaisjäännöstä voi olla laajemminkin saarekkeella ja sitä ympäröivän pellon kyntökerroksen alla. Majamäen itäpuolelta pelto-ojaa kaivettaessa löytynyt pronssikauden II periodin Ullerslevin tyypin pronssinen keihäänkärki (KM 29466, ks. kohde Majamäki/Sikaniemi 3). Pellosta on löytynyt myös kivitaltta (KM 35811).
Majamäkeä on arveltu rautakautiseksi ja keskiaikaiseksi eräsijaksi. Luopajärveen liittyy perimätietoa "lempääläisten" kalamajoista. Historiallisten asiakirjalähteiden mukaan Ilmajoen kirkkoherra on omistanut nautintaoikeuksia Luopajärvellä 1500-luvulta lähtien, oikeuksia on ollut myös joillain Kurikan ja Jokipiin taloista. Kalastusta on harjoitettu 1800-luvun alkuun asti, vaikka järvenlasku on alkanut jo 1700-luvun lopulla. Majamäestä tehtyjen arkeologisten löytöjen perusteella saaressa on ollut asuinpaikka jo kivi- ja/tai pronssikaudella. Myös rautakautiset löydöt viittaavat asuin- ja hautapaikkaan, ei vain yksittäiseen polttohautaan. Eläinten luut, saviastianpalat ja muu esineistö viittaavat eräsijaa pysyvämpään rautakautiseen asutukseen.

Harmaala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirviluoman itäpuolella, Komsin koululta noin 2160 m pohjoiskoilliseen, viljelysmaalla. Löydöt ovat pellon ojasta hiekkatörmän juurelta.

Ilolaakso (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirviluoman itäpuolella, noin 170 m Hirviluomasta, Komsin koululta noin 1,9 km pohjoiskoilliseen. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä rinnepellolla. Maaperä alueella on hiekkaista peltomaata.

Hirviluoma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirviluoman itäpuolella, Komsin koululta noin 1,7 km pohjoiskoilliseen, Heittolaan vievän tien varressa. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä rinnepellolla, maaperä hiekkamultaa.

Kapelpakka 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Mustajoen itäpuolella, vanhan rantatörmän päällä, noin 400 m joesta. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä Mäki-Riihimaan pellolla. Maaperä hiekkamultaa.

Kapelpakka 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Mustajoen itäpuolella, 530 m joesta. Toukolan talon pellolla kivikautisia asuinpaikkalöytöjä. Maaperä alueella on hiekkaista multamaata.

Levänmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inventointi 1979:
Paikka sijaitsee Mustajoen itäpuolella, noin 800 m joesta, Levänmäen etelärinteellä metsätien varressa. Löydöt (kvartsikaavin ja -iskoksia) ovat ojanpenkasta noin 50 metrin matkalta. Samassa paikassa havaittiin ojanpenkassa liedenpohja, jossa nokimaata ja palaneita kiviä.
Kohde on paikannettavissa itä - länsi-suunnassa muutaman sadan metrin tarkkuudella.

Seppälä (164010010) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ilvesjoen ja Koskutjoen yhtymäkohdasta noin 400 m itään jokeen viettävällä peltorinteellä. Maaperä on savensekaista hiesua. Paikalta on löytynyt myös vuonna 1893 tasataltta.

Kohtanen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjoen itärannalla, Koskustjokilaaksossa. Asuinpaikka sijaitsee osittain Kohtasen talon puutarhassa ja piha-alueella ja osittain talon eteläpuolisella pellolla. Pelto viettää melko jyrkästi etelään entiseen joenuomaan. Löydöt on tehty eri puolilta Kohtasen rakennuksia. Paikalla on tehty kaivauksia vuonna 1947 (Ville Luho). Maaperä alueella on hiekkaista multamaata.

Rinta-Erkkilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, Koskutjoen ja valtatie 3:n väliin jäävällä alueella, Koskutjoen ja Ritaojan liittymäkohdasta 200 m pohjoiseen, vanhan törmän päällä. Maaperä on hiekansekaista peltomaata.

Kohtakangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Koskutjoen koillispuolen pelto- ja metsätasanteella, metsätien varrella, joesta noin 240 metriä. Kohtakankaan asuinpaikka on yksi useista kivikautisista asuinpaikoista, joita on löytynyt jyrkän jokilaakson pohjoisreunasta.
Asuinpaikan etelä- ja lounaispuolella, tien molemmin puolin, on kaksi hiekanottoaluetta.
Tien lounaispuolen peltoalueelta on kuorittu ruokamultaa ja sen alta hienoa hiekkaa on viety mm. Koskuen hautausmaalle. Hiekkakuoppien ympärillä on havupuita kasvavaa
metsää. Kaakkoisosassa vastaan tulevat kalliot. Kallioisen ylärinteen alapuolella on kivikkoinen muinaisranta, joka on noin 112–114 metrin korkeuskäyrällä.
Hiekanottoon liittyen paikalla on tehty tarkastus 2002 ja koekaivaus 2007. Koekaivauksissa löytyi vain kvartsia ja palanutta luuta, vaikka lähistöltä on aikaisemmin löytynyt
runsaasti reikäkiviä ja muita kivityökaluja. Asuinpaikaksi sopiva alue voisi olla 115 metrin korkeuskäyrän ja metsässä sijaitsen muinaisen rantamuodostelman (118 m mpy) lounaiskärjessä. Tämä ilmeisen harvalöytöinen asuinpaikka on todennäköisesti jatkunut myös maantien ja sen eteläpuolisen pellon tasaisella rinteellä, mutta se lienee pääosin tuhoutunut hiekanotossa ja maantien leventämisen yhteydessä.
Alueen luoteisosassa on tervahauta, jonka halkaisija on noin 10 metriä.
Vuonna 2017 Museoviraston koekaivausryhmä teki suunniteltujen hakkuiden vuoksi koetutkimuksia asuinpaikan länsipuolella, löytöjä tai havaintoja kivikautisesta asuinpaikasta ei kertynyt. Samalla tutkittiin viereistä tervahautaa.

Hakakangas 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, Koskutjoen itäpuolella, joesta noin 400m koilliseen. Asuinpaikka on metsäistä kangasmaata. Maaperä on hiekkaa.

Männikkö 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, Koskutjoen suuntaisen metsätien varrella, joen itäpuolella. Asuinpaikka sijaitsee Männikön talosta pohjoiseen, pellolla, Koskutjokeen viettävällä törmällä. Maaperä alueella on hiekansekasita peltomaata.

Männikkö 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, joen itäpuolella, rinnepellolla. Löytötiedot puuttuvat.

Viitaniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, Koskutjoen itärannalla, joesta noin 60 metriä. Asuinpaikka sijaitsee metsätien varressa, Koskutjokeen viettävällä pellolla ja metsäisellä hiekkakankaalla.
Kohde muodostaa yhtenäisen ja laajan (400 x 70 m suuruisen) asuinpaikka-alueen kohteen Laulaja (164 1 0020) kanssa.

Mäntylä (164010022) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee valtatie 3 länsipuolella, Koskutjokilaaksossa, Koskutjoen varrella, jokeen viettävällä peltorinteellä.

Alanen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, Koskutjoen yli vievän tien eteläpuolella olevalla pellolla. Maaperä on savensekaista peltomaata.

Alanen s (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksosa, viljelysmaalla, Alasen eteläpuolella.

Mäkiviita (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, Koskutjoen itäpuolella, metsätien varressa, Mäkiviidan talon länsipuolella olevalla rinnepellolla. Maaperä on hiekkamultaa.

Ojala (164010026) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, Koskutjokeen laskevan puron molemmilla puolilla, Ojalan talosta itään ja länteen, pellolla ja kankaalla.

Rintala (164010028) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, valtatie 3 ja Koskutjärven välillä olevalla peltoalueella, noin 130 m järvestä, vanhan törmän päällä, rinnepellolla. Maaperä on hiesu-savimaata.

Mannila (164010029) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, valtatie 3 ja Koskutjärven välillä olevalla peltoalueella, noin 180 m järvestä. Maaperä alueella on savista peltoa.

Okeri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Sikakylä-Nyrhisperä -tien molemin puolin, risteyksestä 1700 m etelään, tieltä lounaaseen viettävällä pellolla. Maaperä on kivetöntä hiekkamaata.

Kuusisto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Sikakylä-Nyrhisperä paikallistien länsipuolella, 400 m Sikakylän vanhasta koulusta pohjoiseen, tien vieressä olevalla loivasti länteen viettävällä pellolla. Maaperä alueella on hiekkaista multamaata.

Miilurämäkkä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Valtatie 3 :sta 740 m koilliseen, Vehkaojan itärannalla, jyrkähkösti ojasta nousevan peltorinteen loivemmassa yläosassa, joka viettää loivasti lounaaseen. Kurunvuoren länsilaitaa.
Paikalla havaittiin kynnetyssä pellossa selvästi rajautuvalla alueella kvartseja. Jyrkemmässä ojaan laskevan länsirinteen ala- ja kaskivaiheilla olevat kvartsit saattavat
olla ylempää valuneita ja asuinpaikan ydin lienee loivemmalla ylärinteellä, joka
samalla laskee loivasti myös lounaaseen. On oletettavaa että asuinpaikkaa on sen
eteläkulmassa myös metsän puolella. Maalaji paikalla on hienoaineksinen moreeni.

Hautamaa (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Hautamaa -nimisen mäen kaakkoisrinteen yläosassa. Paikalla on kiviröykkiö, kooltaan noin 4 x 3 m ja sen keskellä on kuoppa.

Anttila (164010034) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kyrönjoen vesistöön kuuluvan Jalasjoen sivujoen Matoluoman varressa, kuivatun Luopajärven pohjoisrannalla, Anttilankylän kylänosassa. Löytöalue on Anttilan tilanmäen alapuolisella peltorinteellä. Asuinpaikka löytyi inventoinnissa 1996. Löytöjä on neljästä eri kohdasta. Ilmeisesti asuinpaikka on melko laaja.
Paikalta noin 1000 m lounaaseen on Matoluoma/Kärmesmäen asuinpaikka (164 01 0002).
Anttilan mailta löytyneistä esineistä useat voivat olla tältä pellolta.

Mäkiranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee valtatie 3:n itäkaakkoispuolella, kallioisen Valkamanmäen pohjoisrinteellä, Mäkirannan talon tontilla ja pohjoispuolellla olevan Lapioneva-nimisen peltoaukean rinteessä.
Tontin alapuolella, paikallistien pohjoispuolisella peltorinteellä kvartsia. Kvartseja löytyi noin 15-20 metrin levyiseltä ja 100 metriä pitkältä alueelta tien suuntaisesti. Lisäksi talon kaivoa tehtäessä on löytynyt taltta vuonna 1964 (KM 22480).

Kuusiniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee kuivatun Luopajärven luoteisrannalla, peltorinteen terassilla. Kuusiniemen tilan kohdalta vastarannalle Hakkolaan vievän tilustien lounaispuolelta löytyi vuoden 1996 inventoinnissa noin 20 m matkalta löytöjä (mm. kvartsiesineitä). Havaintoja ei nurmen vuoksi voitu tehdä tilustien koillispuolelta, jossa maasto on muuten samanlaista.

Mäki-Hakkola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee kuivatun Luopajärven eteläpuolella, länteen viettävällä peltorinteellä, noin 700-750 m Matoluoman itäpuolella. Löydöt ovat peltorinteeltä, kolmelta eri kohdalta ja korkeudelta:
1) pellon alareunasta noin 25 m leveältä ja korkeuskäyriä vastaan noin 10 m syvyiseltä kaistalta; löydökkäin alue.
2) peltoalueen keskivaiheilta, samoin hiukan terassimaisella kohdalla, noin 30-35 m peltokaistaleen alareunasta
3) pellon yläreunan kiviaidasta noin 10 m länteen ja alaspäin.
Kohteesta 600 m etelälounaaseen Palanutniemi (kohde 41) ja 700 m länteen Majamäki/Sikaniemi (kohde 1). Pronssikeihäänkärjen KM 29466 löytöpaikka vain noin 360 m länsiluoteeseen.

Rintala (164010046) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Luopajärven laskuojan, Matoluoman (Järviojan) suulla. Löydöt ovat uoman pohjoispuolella olevan metsikön pohjoispuolella sijaitsevan pellon alareunasta pääasiassa noin 150 m matkalta ja 15-20 m leveältä alueella. Paikka on noin 130-250 m valtatie 3:sta itään. Mahdollisesti asuinpaikkaa on vielä kapeassa metsäkaistaleessakin, ja asuinpaikka-alue ulottuu mahdollisesti edelleen kauemmas itään.
Inventointilöydöt ovat runsaat, mm. kivilajiesine ja -katkelmia, kvartsiesineitä, -ytimiä ja -iskoksia sekä palanutta luuta.

Virnala Vanhakartano (Hunnakko) (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kuivatun Luopajärven kaakkoisrannalla, entisen korkean Vanhankartanon niemen laella, n. 600 m länteen Jokipii-Seinäjoki -tieltä. Mäen koillisreunasta on löytynyt piinuolenkärki KM 13956 (ks. kohde 57 Vanhakartano Laukkulahti). Mäen laella kulkevan tilustien itäpuolella, n. 10 m tieltä itään ja n. 15 m suuresta maakivestä luoteeseen on n. 3 m läpimittainen, 0,5 m korkea, säännöllinen röykkiö. Röykkiö on pyöreä ja sammaloitunut, mahdollisesti kiukaan jäännös.
Vanhankartanon paikalla on perimätiedon ja historiallisten lähteiden mukaan ollut Luopajärven vanhimpiin kuuluvaa asutusta. Paikalla ollut Ilmajoen pappilan/Virnalan kalastajatorppa v. 1588. Tien länsipuolella mäellä on näkyvissä vanhojen viljelysten sijoja, itäpuolella kiviröykkiön eteläpuolella vanhoja asumusten pohjia, mm. pyöreä maakellari.

Männikkö/Myllykallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Luopajärven Pentinkylän alueella, Kirkonkylän ulkopalstalla, Seinäjoki-Jokipii -tien itäpuolella, metsän reunassa, pohjoisrinteessä. Männikön maalla on 3 kpl pieniä, noin 2 m läpimittaisia ja lähes metrin korkuisia kiviröykkiöitä, joita kaikkia kaiveltu. Röykkiöiden keskellä on ollut vähän hiiltä. Yksi röykkiöistä on pellon reunassa, kaksi siitä n. 20 m ylempänä. Kohteisiin ei liity perimätietoa. Pellonreunan röykkiön vieressä lienee vanha asumuksen paikka (?).

Iso-Sarvineva Pierkotti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jurvan-Pirttikylän rajan lähellä, Ison Sarvinevan suoalueeseen pohjoisesta pistävällä niemekkeellä (Storskogen), runsas kilometri etelään Pitkäloukon asutuksesta.
Paikka on merkitty muinaishaudaksi vuonna 1970 painettuun peruskarttaan. Vuoden 1978 tarkastuksessa paikalla ei kuitenkaan todettu hautaröykkiötä, vaan vanhaa viljelysalueilta raivattua kiveystä ja kiviaitoja. Paikalla on ollut torppa.

Siulantie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Närvijoella, Siulantien koillis-lounaissuuntaisen kankaan läpi, osaksi pitkin Jurvan ja Närpiön välistä kuntarajaa kulkee metsäautotie. Asuinpaikka, joka on kankaalla, metsämaalla rajoittuu lounaassa Paradiset-nimiseen rämeikköön ja siitä koilliseen noin 300 m. Alueelta on eri tarkastusten ja vuoden 1981 inventoinnin yhteydessä poimittu runsaasti kivikautisia asuinpaikkalöytöjä. Runsain todettu löytöalue on Jurvan puolella palstalla 7:57. Pirttikylän puolella eniten löytöjä on hakkuuaukealla palstalla 21:44 (ks. Närpiö/Pirttikylä kohde 40 Korpskogen). Löydöt ovat tien ojista ja rikotuista kohdista hakkuualueilla. Asuinpaikan tarkka laajuus on tuntematon.
Syyskuussa 2007 tehdyssä tarkastuksessa havaittiin, että asuinpaikan kohdalla oli kaivettu ja syvennetty metsätien kaakkoispuolista ojaa noin 150 metrin matkalla. Löytöjä kaivetulla ojanpätkällä oli mahdoton havaita, koska maanpinnalla tällä hetkellä päällimmäisenä oleva maa-aines oli ojasta syvemmältä kaivettua maata. Mahdolliset kivikautiset asuinpaikkalöydöt ovat siis mitä ilmeisimmin peittyneet ojasta nostetun maa-aineksen alle. Lisäksi alueella oli kapealla kaistaleella tehty hakkuun jälkeen äestys. Löytöjä rikotussa maanpinnassa ei kuitenkaan havaittu.

Alakoski 1 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Jurvan ja Maalahden rajan lähellä, Sarvijoen eteläpuolella, Märkänevan koillispuolisella metsäalueella, Alakoskenluhdan -nimisen peltoalueen lounaispuolella, metsässä noin 100 m päässä pellosta. Kunnanrajaa pitkin kulkee voimalinja ja paikka on siitä noin 200 m itään. Matalalla kalliopaljastumalla on noin 6 x 8 metrin suuruinen röykkiö, joka on pahoin pengottu.

Alakoski 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Jurvan ja Maalahden rajalla, voimalinjan alla, Sarvijoen eteläpuolella, vajaat 200 metriä Alakoskenluhdat -nimiseltä peltoaukealta etelään. Kalliopohjaisella mäellä on 3x3 metrin laajuinen, vahvasti turpeen peittämä matala röykkiö. Paikalla on ilmeisesti useampia samantyyppisiä matalia latomuksia. Tarkkaa lukumäärää ei ole saatavissa ilman raivausta ja kartoitusta.

Alanko (175010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen lounaispuolella, viljelysmaalla, Alangon/Haapaniemen talosta kaakkoon. Paikalla on loiva rinne kohti Närvijokea. Löydöt ovat noin 20-40 metriä rannasta, jokitasanteelta. Maaperä on hiekkaa. Paikalta on runsaasti löytöjä eri aikoina.
Vastapäätä joen pohjoisrannalta on löydetty rombimainen reikäkivi (KM 14215), Jokelan löytöpaikka/inventointikertomuksen numero 32.

Rintapää 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee viljelysmaaksi kuivatun Jurvanjärven pohjoisrannalla, niemekkeellä, entisistä rantatörmistä noin 120 m päässä. Kivilatomus on peltoaukean keskellä noin 120 metriä Niemivainion talosta lounaaseen. Maaperä on vahvasti nokeentunutta. Kiviä ei tiedetä äskettäin kasatun röykkiöön, jonka mitat ovat 8,5 x 9,0 metriä. Korkeus on noin 0,8 metriä. Reunoilla on isompia kiviä (läpimitta noin 30-70 cm) ja keskellä pienempiä kiviä (läpimitta noin 10-20 cm). Latomus on osaksi pensaiden ja turpeen peitossa.

Rintapää 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Jurvanjärven pohjoisrannalla, peltoaukeaan pistävällä niemellä, noin 110 metriä Niemivainion talosta lounaaseen. Röykkiö sijaitsee samalla aukealla kuin röykkiö Rintapää 1 (175 01 0007), siitä noin 14 metriä pohjoiseen.
Röykkiö on kooltaan noin 6,5 x 5,0 m ja sen korkeus on noin 1 m. Rakenteeltaan se on kuten röykkiö Rintapää 1. Ladelma on pensaiden ja turpeen peittämä.

Mylläri 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen varrella, joen pohjoispuolella, loivasti jokeen viettävällä pellolla, Myllärin päärakennuksesta lounaaseen. Löydöt ovat hiekkamaasta noin 50 metriä jokirannasta. Paikalla on tehty koekaivaus 1984. Asuinpaikka sijaitsee pellolla, jossa kaivaustasot 1-2 ovat sekoittuneet; alempana on ehjää kulttuurikerrosta, mm. liesiä, joista on tehty kaksi C14 -ajoitusta.
Vuoden 2003 tarkastuksen yhteydessä Myllyvainion pellolta löytyi kourutaltan katkelma (KM 33787) koordinaattien p=6959910, i=3236170, z=noin 66-67 kohdalta ja Myllärin päärakennuksesta noin 180 metriä lounaaseen. Osa asuinpaikan aikaisemmista löydöistä on samalta Myllyvainiolta.

Lauha 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen pohjoispuolella, Pihlajarämäkkä -nimisellä metsäalueella, noin 100 metriä joelta pohjoiseen. Inventoinnissa 1981 löytyi hienosta hiekkamaasta juurakon alta hioinkivi ja kvartsi-iskos.
Paikka tunnetaan myös nimellä Pihlajarämäkkä.

Jokiluhta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen pohjoisrannalla, sahaa vastapäätä olevalla metsäisellä tasanteella, jokirannasta noin 50 metriä. Löydöt (kvartsi-iskoksia) ovat kärrytien laitaan kaivetuista pienistä hiekkakuopista. Löytöpaikan eteläpuolella noin 50 m päässä on toinen tasanne, josta myös kvartsia. Löytöpaikkoja erottaa pieni notkelma.
Vuoden 2012 inventoinnissa kohde paikallistettiin umpeen kasvaneen hiekkakuopan reunaan. Paikka on tasaista, muutamia vuosia sitten hakattua, vesakoitunutta aluetta, jossa on heinittyneitä maakasoja, mahdollisesti kuorittua pintamaata. Maassa näkyy myös epäsäännöllisin välimatkoin nelikulmaisia, noin 50x50 cm kokoisia ja vaihtelevan syvyisiä kuoppia, ilmeisesti laikutuksen tuloksena syntyneitä. Aluskasvillisuus on heinää, joka kasvaa tiiviinä ja melko korkeana. Tästä johtuen pintahavainnointi oli rajoittunutta.

Jokiniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen pohjoispuolella, noin 20 m jokirannasta, vastapäätä Peltoniemen tilaa. Noin 50 metrin päässä notkelman takana koillisesa on Jokiluhdan asuinpaikka (kohde Jokiluhta, 175 01 0013).
Löytöpaikka on jyrkkärajainen, metsäinen hiekkatasanne. Tasanteen korkeus on noin 2 metriä ja laajuus noin 30 x 40 metriä. Koillisreunalta on otettu jonkin verran hiekkaa. Löytöinä kvartsia hiekanottopaikan reunasta.
Ilmeisesti Jokiluhta ja Jokiniemi kuuluvat samaan asuinpaikkakompleksiin.
Vuoden 2012 jätevesiviemäri-inventoinnin mukaan mäkikumpare on muutama vuosi sitten avohakattu ja maapohja on laikutettu muutaman metrin välein noin 50x50 cm kokoisin kuopin, joiden syvyys vaihtelee 30-50 cm välillä.
Paikalle on istutettu pieniä kuusen taimia ja maapohja on vahvasti heinittynyt. Laikutuskuopista nostettu maa on hiekkaa. Kumpare on selvärajainen muodostuma, jota ympäröivät tasaiset vedenvaivaamat alueet. Närvijoki on 1800-luvun puolivälin pitäjänkartan mukaan kiertänyt kumpareen pohjoispuolelta, kun se nykyään virtaa eteläpuolelta. Vanha jokiuoma muodostaakin selkeän topografisen rajan Jokiniemen ja Jokiluhdan asuinpaikkojen väliin. Jätevesilinjaus kulkee kumpareen luoteispuolella tasaisella, veden vaivaamalla alueella, ilmeisesti ainakin osaksi vanhassa jokiuomassa.

Irmala 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa 1981 löytyi Närvijoen pohjoispuolelta, Irmalan talon luota, Ilveskorpeen vievän tien varrelta, soranottoalueelta kvartsi-iskoksia. Ilmeinen asuinpaikka näyttää pääosin tuhoutuneen. Rippeitä jäljellä inventointihetkellä.
Noin 150 metriä länteen pellosta lisää löytöjä, (ks. kohde Irmala 2, 175 01 0049), mahdollisesti samaa asuinpaikkaa.

Mäki (175010016) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on Närvijoen koillispuolella, noin 50 metriä joelta oleva viljelty rantatasanne. Maaperä on hienoa hiekkaa. Inventointilöydöt ovat kvartsia pellosta.

Hietamäki (175010020) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sarvijoella, Maalahden rajan lähellä, vanhasta Jurva-Vaasa maantiestä noin 20 m etelään, mäenkumpareella.
Röykkiön laajuus on noin 6 x 6 m, korkeus noin 0,7 m, ja sen keskellä on noin 1 x 2 metriä laaja, suoraseinäinen melkein pohjaan asti kaivettu kuoppa. Röykkiö on paksun turve- ja mätäskerroksen peitossa.

Tearinkorpi 1 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sarvijoella, Maalahden ja Jurvan rajalta noin 400 m itään, vanhan Vaasa-Jurva maantien pohjoispuolella, tieltä noin 300 metriä. Kalliolla oleva röykkiö on kooltaan noin 3 x 4 metriä ja korkeus noin 0,4 metriä. Se on kauttaaltaan paksun turvekerroksen alla. Röykkiön havaitseminen on hankalaa. Latomus on voimalinjan alla.

Tearinkorpi 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sarvijoella, Jurvan ja Maalahden rajalla, voimalinjan alla. Kalliopohjalla on halkaisijaltaan noin 7 x 8 metrin suuruinen latomus/röykkiö, jonka korkeus on noin 0,7 metriä. Rakenne on ehjä; röykkiön päällä on hiukan kuusentaimia, mutta ei muuta kasvillisuutta.

Tearinkorpi 3 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Jurvan Maalahden rajan lähellä, voimalinjan länsipuolella, noin 50 metriä Märkänevalta kaakkoon. Röykkiö on noin 4 x 5 m kooltaan ja sen korkeus on noin 40 cm. Röykkiö on pahoin hajonnut, metsän ja aluskasvillisuuden peittämä.

Tumpunluhta (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Jurvan ja Maalahden rajan lähellä, voimalinja-aukean itälaidassa, pienen peltotilkun ja Märkänevan välisellä kallioisella kannaksella. Röykkiön koko on noin 4 x 5 m ja korkeus noin 40 cm. Röykkiön havaitseminen kasvillisuudesta on vaikeaa.

Jänkynkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoella, lähellä Pirttikylän rajaa, joen etelä-/länsipuolella, jokitörmän päällä, pellolla.

Aho 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoella, joen pohjoisrannalla, Pihlajarämäkkä -nimisen suoalueen länsiosassa, jokeen laskevan puron/ojan kulmauksessa, metsämaalla.

Aho 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoella, joen mutkan itäpuolella, pohjoisrannalla, metsän ja pellon rajalla.

Ilveskorpi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoella, joen itäpuolella, Ilveskorpi -nimisen metsäalueen länsipuolella, pellolla.

Järvimäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jurvanjärven viljelymaaksi kuivatun lakeuden eteläosassa, länsirannalla, Närvijoen entisen lasku-uoman suulta noin 1/2 km länsilounaaseen. Asuinpaikka on viljelysmaalla; pohjoisosa sijaitsee metsässä, jossa on pieni hiekkakuoppa. Pohjoisimpien löytöjen löytöpaikkaa on kutsuttu nimellä Peltokoski. Maasto on tasaista, tuskin havaittavasti itään järvilakeudelle laskevaa. Maa on hienoa hiekkaa, hiekkamultaa.
Alueelta on kerätty löytöjä useaan eri otteeseen. Koekaivauksessa 1986 saaduissa löydöissä on huomattavaa runsas keramiikka, jossa on ainakin neljää eri tyyppiä: Ka II ja III, nuorakeramiikka sekä Pöljän tyypin asbestikeramiikka. Pellon pinnalta on lisäksi poimittu Ka I:2 keramiikkaa. Asuinpaikka on ollut käytössä sekä merenlahtivaiheessa että järvivaiheessa!
Kulttuurilöytökerroksen vahvuus on keskimäärin noin 30 cm, ehjää kerrosta kaivausalueella on pellossa jäljellä noin 5 cm. Kivikautisen asutuksen aikana järvenranta/ylin ranta on sijainnut noin 70,5 metrin korkeudella.
Vuoden 2012 inventoinnin aikaan alue oli heinällä, joten pintahavaintoja ei voitu tehdä. Viemärilinjaus ei kulje löytörikkaimmalla alueella.

Itä-Mäntylä 1 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Sarvijoella, koulun ja tienvarren asutuksen itäpuolisen viljelysaukean itäpuolella, metsässä. Paikalla on kaksi suurehkoa röykkiötä kumpareella. Niiden läpimitta on noin 5 metriä, ja ne ovat suhteellisen hyväkuntoisia. Röykkiöitä on kaiveltu hiukan. Näkyvät selvästi maastossa.

Länsi-Mäntylä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Närvijoella, joen eteläpuolella, jokitörmän viljelysmaalla, hienossa hiekkamaassa. Kaksi löytöaluetta: a) kivikirveen katkelman KM 21941 ja kvartsien KM 21978 löytöpaikka pisteessä a) ks. kertomuksen koordinaattilistaa; b) keramiikka noin 120 m eteläkaakkoon kohdasta a.
Vuoden 1999 tarkastuksen yhteydessä löydettiin 8 saviastian palaa (KM 34053:1-2), joiden löytökohdan keskuskoordinaatit ovat p=6961230, i=3232780, z=n. 56. Samalta peltoalueelta on löydetty myös 3 talttaa/kirvestä, mutta niitä ei ole luovutettu Kansallismuseon kokoelmiin. Tarkastuksen yhteydessä pellon pinnalla havaittiin saviastian paloja enemmänkin sekä kvartseja, joita ei kuitenkaan talletettu.

Itä-Mäntylä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoella, joen itäpuolella, viljelysmaalla. Löydöt (mm. kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, kivikirves, hiottujen kiviesineiden kappaleita 2 kpl) ovat Tapio Mäntylän keräämiä. Löytöpaikka on viljelysmaata, jokirannasta noin 100 metriä pohjoiseen.

Kuusela (175010037) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jurvan Järvenpäässä, Närvijoen suuren mutkan eteläpuolella, sivuhaaran (kuivatusoja) etelätörmällä, viljelysmaalla. Aarre Äystön keräämät löydöt monipuolisia: kvartsia, liuskekärjen ja kivilajiesineen katkelma, keramiikkaa, hioimen katkelma.

Jokela B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoella, joen itäpuolella, löydöt (kvartsi-iskoksia) ovat Tapio Mäntylän pellolta keräämiä, entisen Jokelan torpan läheltä. Torpan perustuksista on 1950-luvulla löytynyt rombimainen reikäkivi KM 14215 (mahdollinen rakennuskätkö).

Mylläri 3/Kiukaanniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen pohjoisrannalla, Myllärin tilan maalla, jokitörmäpellossa. Asuinpaikka Mylläri 2 (175 01 00) on paikalta noin 300 metriä koilliseen. Se sijaitsee samalla jokitörmällä ja mahdollisesti ne ovat samaa laajaa asuinpaikkaa.
Löydöt: KM 2747 poikkikirves, löytynyt ennen 1891 Jurvanjärven Kiukaanniemestä, KM 21911:1-2 keramiikan pala ja kvartsi-iskoksia pellosta samalta niemeltä.

Haapiniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kuivatun Jurvanjärven länsirannalla, Haapiniemen talon itäpuolisella pellolla. Paikalta on löytynyt poikkikirves KM 14253 ja kiviesineen katkelmat 21241 ja 22823 sekä kvartsia KM 21973. Asuinpaikan tarkempi laajuus on tuntematon.

Koskiniemi B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jurvan Koskimäessä, Tainusluomaan viettävällä kaakkosirinteellä, Koskiniemen talon peruna- ja puutarhamaassa. Löytöinä kvartsia.
Rinne on varsin sopiva asuinpaikaksi.

Tupenluomansuu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kuivatun Jurvanjärven etelärannalla, järven eteläosaan laskevan Tupenluoman eteläpuolella. Paikka on peltomaastoa, jossa löytöalue sijaitsee noin 70 metrin korkeuskäyrän muodostamalla niemekkeellä ja erottuu matalana kumpareena muusta ranta-alueesta.

Ylikoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jurvanjärven lounaispäässä, Järvenpään kohdalla vanhalla jokisuulla, rantapellolla. Löytönä yksi kvartsi-iskos.
Topografialtaan sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi. Lähellä on useita asuinpaikkoja (SKL 32, 37, 39, 10), joista numero 32 on Järvimäen rikas ja pitkäaikainen asuinpaikka.

Patamäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jurvan, Närpiön/Pirttikylän ja Teuvan rajojen kulmauksessa, Patamäki-nimisestä paikasta. Paikka on Valsmossenin-Siulannevan itärannalla. Kvartsit ovat metsämaan pinnasta mäen laelta. Aarre Äystön löytö.

Irmala 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pärköntien varressa, Närvijoen pohjoispuolella, laajan hiekkakuoppa-alueen itäpuolella, Irmalan talosta noin 160 m koilliseen. Paikka on peltomaastoa, loivaa etelä- ja kaakkoisrinnettä.
Aarre Äystön löydöt ja tarkastuslöydöt pellosta KM 23528 :1-5.
Paikalta noin 150 metriä länteen on löytynyt KM 21255 (asuinpaikka Irmala 175 01 0015/inventointikertomus 1981, kohde 30.

Pitkäholma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jurvan lounaisosassa, Teuvan rajan lähellä, Siulannevan/Valsmossenin itäpuolella. Metsämaalla on "vanha hiekanottopaikka", josta Aarre Äystö on löytänyt asuinpaikkalöytöjä. Paikka on luultavasti sama, josta on vuonna 1924 löydetty vasarakirves KM 8332 (inventointikertomus 1981, kohde 45).

Konstu/Luokankangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 400-450 metriä Närpiön (entisen Pirttikylän) rajasta kaakkoon, Närvijoen sillasta noin 1900 m koilliseen, Luokankankaalla, osaksi yhteismaalla, kangasmetsässä, laakealla harjanteella, hiekkamaalla. Kankaalla on eri ikäisiä pienehköjä hiekkakuoppia.
Kysymyksessä on ilmeisesti pienialainen, nuorakeraaminen (?) asuinpaikka.
Vuoden 1999 tarkastuksen yhteydessä löydettiin 3 kpl saviastianpaloja (KM 33696:1-3) koordinaattien p=6963810, i=3232700, z=noin 69 kohdalta, hiekkakuopan reunalta, yhteismaalta ja aivan vuonna 1988 rauhoituksesta vapautetun alueen reunalta.

Tuomela (175010052) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jurvan Tainuskylässä, kuivatun Tainusjärven itärannalla, Tuoleman tilan "alisella" pellolla, päärakennuksesta noin 80 m länsiluoteeseen, Tainuskylän koulusta noin 150 m pohjoiseen. Löydöt ovat opettaja Aarre Äystön keräämiä, osaksi tarkastuslöytöjä. Asuinpaikan laajuus ei ole tiedossa.

Kaijanmaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jurvan-Laihian rajalla, aiemmin Laihiaan kuuluneella Vanha-Kaija -nimisellä alueella. Laakeaa, luoteeseen viettävää metsämaata, hiekkamaata ja hiekanottoaluetta. Löytöjä on laajojen hiekanottoalueiden lounais-, etelä- ja kaakkoisreunoilla, pintamaasta ja kuoritulta maalta sekä metsästä eteläisen naapuritilan 1:44 maalta. Ainakin kohteen tilan 1:70 alueella ollut asuinpaikan osa on tuhoutunut. Asuinpaikka jatkunee etelään.

Reini (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Teuvalle vievän tien pohjoispuolella, Kydönmaan viljelusaukean eteläpuolella, metsikössä. Aarre Äystön ilmoitus; kohdetta ei ole tarkastettu. Röykkiön läpimitta on noin 4-5 metriä.
Ilmoitettu paikka sijoittuu vuosien 1952 ja 1957 ilmakuvissa näkyvän pellon reunaan, joten kyseessä saattaa olla pellonraivauksessa syntynyt röykkiö.

Yliranta/Lång (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen pohjoispuolella, Metsäkylään vievän tien länsipuolella, Ylirannan päärakennuksesta 130 metriä lounaaseen.
Löydöt ovat viljelysmaalta, hienolta hiekkamaalta, josta maanomistaja on löytänyt reikäkiven, kiviveitsen ja kvartseja.
Paikka tunnetaan Närvijoella paremmin nimellä Lång kuin peruskartan nimellä Yliranta.

Mäiskälä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoella, Närvijoen pohjoispuolella noin 700 m, harjanteella, viljelysmaan ja metsikön rajalla. Hiekkapohjaisesta metsämaasta on pellonraivauksessa löytynyt nuorakeramiikkaa ja kvartsia (Aarre Äystön lähettämät löydöt).
Vuonna 1999 tehdyssä tarkastuksessa tienvierusojassa havaittiin joitakin koristeettomia saviastianpaloja (ei otettu talteen). Tarkastuskertomuksessa asuinpaikan löytöalueen keskuskoordinaateiksi annetaan p=6960740, i=3234440, z=63-64, jotka poikkeavat hieman yllä mainituista, jotka ovat julkaisun "Esihistorialliset kiinteät muinaisjäännökset Etelä-Pohjanmaalla, Keski-Pohjanmaalla ja Pohjanmaalla" 1998 mukaan.

Mannila (175010058) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen pohjoisrannalla, Mannilan päärakennuksesta noin 100 m lounaaseen. Löytöpaikka on rantatörmän reunalla, hienolla hiekkamaalla. Löydetyt esineet on saatu peltomaasta kyntötöiden jälkeen; osa löydöistä ehkä vierinyt jokeen.

Pihlajarämäkkä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen pohjoisrannalla, Tuomisaaren kohdalla. Löydöt ovat hienossa hiekkamaassa olevan kotitarvehiekkakuopan reunalta, rantatörmältä. Osa löydöistä on kuopasta poistetusta pintamaasta, osa noin 20 cm syvyydeltä. Saviastianpalat ovat noin 1 neliömetrin alalta. Kvartsia on paikalla runsaasti. Kohteen tarkastuksessa vuonna 2017 paikalla havaittiin kuusi asumuspainannetta.

Päkinkalliot (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Myrkyn kylässä Päkinkallioiden koillisnurkassa kallion korkeimmalla kohdalla. Röykkiöstä itään n. 130 metriä kulkee metsäautotie, jonka itäpuolella virtaa peltojen reunustama Päkinluoma. Päkinkallioiden puusto on pääasiassa tiheää nuorta männikköä, aluskasvillisuus on sammalta ja jäkälää. Kallioalue on lohkareinen.
Kalliopohjalla sijaitsevan röykkiön leveys on n. 5x7 m ja korkeus n. 0,3-0,5 m. Röykkiö on hajotettu, mutta siinä on ilmeisesti ollut jonkinlainen reunakehä, ainakin muutamia kehän muodostavia kiviä on vielä erotettavissa. Röykkiön kohdalla kasvaa nuorta puustoa.

Lapinniityt (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Myrkyn kylässä Lapinniitut nimisen peltoalueen länsipuolella. Röykkiö on rakennettu kosteikkojen ympäröimän kallioisen mäen itälaitaan. Maasto mäellä on kuivaa mäntykangasta.
Röykkiö on sammalen ja jäkälän peittämä ,leveydeltään n. 5x7 m ja korkeudeltaan n. 0,5 m. Se on ilmeisesti osittain hajotettu.

Hautamännikkö (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee lähellä Karijoen kirkonkylää Hongistonmäellä. Dagsmarkin tie kulkee röykkiön itäpuolitse n. 10 metrin päässä. Maasto on mäntyä kasvavaa kangasmaastoa, joka laskee ja muuttuu pelloiksi muutaman sadan metrin päässä. Hongistonmäki on melko taajaan rakennettua ja viljeltyä lukuun ottamatta mäen päällä olevaa metsäistä aluetta, jolla röykkiö sijaitsee.
Röykkiö on kehämäinen eli kranssimainen, halkaisija n. 7 m, keskiosa on halkaisijaltaan n. 2-2,5 m. Röykkiöstä ei käynyt nyt ilmi oliko keskikohtaa kaiveltu, niin kuin Torvinen kirjoittaa v. 1975 inventoinnissaan. Kehän korkeus on n. 0,7 m. Röykkiö on varvikon peittämä ja siinä kasvaa pari mäntyä ja kuusi. Torvisen saaman tiedon mukaan paikalla olisi ollut toinenkin röykkiö, jota hän ei löytänyt. Myöskään tässä inventoinnissa ei havaittu merkkejä toisesta röykkiöstä. Mikäli sellainen on ollut, se on luultavasti tuhoutunut tietä tai rakennuksia tehtäessä.

Hautakallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hautakallion länsiosassa, n. 120 m Teuvan tien länsipuolella. Kallioalue kasvaa kituliasta männikköä, röykkiöiden kohdalla aluskasvillisuus on pääasiassa jäkälää.
Röykkiö 1 on sijainnut kallion päällä, mutta se on hajotettu muutaman metrin alalle, varsinaisia kivikerroksia ei ole enää nähtävissä. Tosin voi olla mahdollista, että röykkiötä on osa säilynyt vielä sitä peittävän sammaleen alla.
Röykkiö 2 on myös sijainnut kallion päällä n. 50 metriä röykkiöstä 1 pohjoiseen. Röykkiö on osittain hajoitettu, mutta osa kivikerroksista lienee säilynyt. Röykkiön 2 länsipuolella on myös runsaasti kiviä hajallaan, on vaikea sanoa, ovatko ne kaikki samasta röykkiöstä peräisin vai onko röykkiön 2 länsipuolella sijainnut vielä kolmas röykkiö.

Saloranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lappväärtinjoen itäpuolella Ohrikylässä, Salorannan tilan päärakennuksesta noin 80 m etelään.
Maasto on etelään ja lounaaseen viettävää rinnettä, jonka maaperä on sorapitoinen. Osa alueesta on viljelys- tai laidunmaata, osa mäntykangasta, jossa on matalia kotitarvehiekkakuoppia.

Mäkinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapväärtinjokeen yhtyvästä Ohriluomasta parisataa metriä pohjoiseen, peltoalueella. Kohteen pohjoisosassa kulkee Ohriluoman mäkitie. Mäkelän tilaa, jolle löytöalue kuuluu ei ole nimetty peruskarttaan, myöskään kohdetta ei ole merkitty muinaisjäännösmerkillä. Maaperä on hiekkaa.
Löytöjä on Ohriluomaa kohti viettäviltä pelloilta.

Santala/Niskaportti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. 100 metriä Lapväärtinjoen itäpuolella Santalan tilan alueella. Kohteen kaakkoispuolella sijaitsee urheilukenttä ja sen pohjoispuolitse kulkee tie Vanhakylään. Löytöalueen pellot ovat nykyisin ruohottuneet.
Löytöjä Santalan tilan lounaaseen, kohti Lapväärtinjokea viettäviltä pelloilta ja piha-alueelta. Kyseessä on mahdollisesti Salorannan kivikautiseen asuinpaikkaan liittyvä asutusvyöhyke. Myös hieman ylempää Vanhakylän tien pohjoispuolelta on tehty löytöjä, jotka voivat liittyä aiempaan asutusvaiheeseen. Onkin todennäköistä, että kyseessä on pitkäaikainen kivikautinen asutusjatkumo, kuten joen toisella puolella, joka kuuluu Kristiinankaupunkiin (Mössåsen-Kornbäcken 409010044 ja Rävåsen 409010045).
Inventointi 2023:
Kivikautisen asuinpaikan jatkumista aiemmin arvioidusta alueesta luoteeseen, pohjoiseen ja koilliseen selvitettiin pintapoiminnalla ja koekuoppia kaivamalla voimajohtohankkeen vuoksi. Inventoinnissa löytyi vain kolme kvartsi-iskosta kohteen luoteispuoleiselta pellolta, minkä perusteella kohteen aluerajaus säilyy ennallaan.

Hautamäki 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Myrkyn kylässä, kallioisen Hautamäen pohjoisosassa, sen kallioalueen länsiosassa. N. 240 m kohteen itäpuolella kulkee metsäautotie, jolta erkanee ura röykkiön eteläpuolelle. Röykkiö on rakennettu kallionyppylän päälle, sen tuntumassa kasvaa mäntytaimikkoa, länsipuolella on hakkuuaukea. Kalliot ovat sammaleen peitossa.
Röykkiö on matala ja osittain hajotettu, kivet ovat levinneet halkaisijaltaan n. 5 metrin alueella. Osa röykkiöstä on kasattu kallion koloon ja on siltä osin ehkä säilynyt.

Hautamäki 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Hautamäki 1:stä n. 300 m etelään Hautamäen kallioalueen keskivaiheilla, sen itäosassa. N. 350 länteen on Perkiönmäen suuntaan vievä metsäautotie. Kohteen kohdalla puusto on harvaa sekametsää, länsipuolella on mäntytaimikko. Aluskasvillisuus on paikoin sammalta ja varvikkoa ja kivikkojen kohdalla jäkälää. Kallioalueen itäosaa seurailee pirunpelto, johon osa kohteen muinaisjäännöksistä on tehty.
Kohde koostuu kahdesta röykkiöstä ja pirunpeltoon tehdyistä kuopista. Röykkiö 1 on halkaisijaltaan n. 10 m, keskellä on halkaisijaltaan n. 4 metriä leveä kuoppa, jossa kasvaa puita. Röykkiön korkeus on n. 1,5-1,7 m. Röykkiöstä 1 n. 25 m pohjoiseen on röykkiö 2, joka on selvästi pienempi, kehämäinen röykkiö. Sen halkaisija on n. 5 m ja se on tehty pirunpeltoon. Röykkiöiden lisäksi pohjois-etelä –suuntaiseen pirunpeltoon on kaiveltu lukuisia kuoppia n. 50 metrin matkalla. Kuoppien tarkoituksesta ja iästä ei ole tietoa.
Vuoden 2013 tarkastuksessa todettiin alueella pienialaista maa-aineksen ottoa.

Harjunpää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Villurinmäellä, Harjunpään tilan kohdalla pellolla, n. 100 m Ohrikylän tiestä itään.
Kohteesta on aiempia löytöjä. Villurinmäellä asuvan Timo Hautaviidan mukaan alueelta ei kuitenkaan ole löytynyt vanhojen löytöjen lisäksi mitään muuta muinaisjäännökseen viittaavaa. Aluetta on viljelty, myllätty ja rakennettu siinä määrin paljon, että kohde on luultavasti tuhoutunut.

Kukonahde (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ohrikylän tuntumassa Karijoki-Ohrikylä tien länsipuolella. Maasto on länteen päin, kohti Lapväärtinjokea viettävää metsäistä moreenirinnettä. Joki virtaa kohteesta n. 700 m länteen.
Paikalta on 1990-luvulla löydetty soranottoa varten tehtyjen koekuoppien seinämistä ja tuulenkaadoista kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä.
Museoviraston koekaivausryhmä on tehnyt kohteella koekaivauksen heinäkuussa 2021. Koetutkimuksessa havaittiin paikoin jopa 50 cm syvyyteen yltävä kulttuurikerros. Koekaivauksen perusteella Kukonahteessa on laaja, metsänuudistuksen pahoin vaurioittama kivikautinen asuinpaikka, joka vaikuttaa pesäkkeiseltä. Asuinpaikkalöytöjä eli kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, saviastianpaloja sekä palanutta luuta saatiin talteen kolmelta matalalta länteen viettävältä terassilta, jotka sijaitsevat korkeuskäyrien 59-64 m mpy välisellä alueella. Runsaslöytöisimmät koekuopat, joissa havaittiin myös rakenteita ja likamaita, sijaitsevat hakkuuaukean ja nuoren metsän rajalla. Kahdessa saviastianpalassa on suureunan päällä koristelua: toisessa rengasleimapainanne ja toisessa uurreviivakoristelua. Palanutta luuta löytyi vain muutamia kappaleita.

Kivelä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. 800 m Lapväärtinjoen itäpuolella, n. 60-65 m. korkeudella olevalla muinaisella rantaterassilla. Kristiinankaupunki-Isojoki maantie kulkee kohteen länsipuolitse. Maasto on tasaista kangasmaastoa, jolla kasvaa muutaman vuoden ikäinen tiheä mäntytaimikko. Maaperä on hiekkaista moreenia.
Arkeologian harrastaja Bertil Huhtala löysi tuulenkaadosta kampakeramiikkaa v. 1996. Kohteen tarkka rajaus on tekemättä, nykyinen arvio perustuu maaperään ja topografiaan. Kohde liittyy Lapväärtinjoen pitkään kivikautiseen asutusjaksoon. Kivelän asuinpaikka edustaa tyypillisen kampakeramiikan vaihetta ja on ilmeisesti säilynyt aika hyvin metsässä, alempana olevat myöhemmät kivikauden vaiheet ovat enimmäkseen pelloilla ja näin ollen suurimmaksi osaksi tuhoutuneet. Mahdollisesti on kysymys melko lailla yhtenäisestä asuinpaikkavyöhykkeestä, joka alkaa n. 500 metriä etelään Rinteen asuinpaikasta ja jatkuu Kivelän pohjoispuolelle.

Kauhajärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kauhajärven kylänosassa, Kauhajärven koillisrannalla, 100 m järvestä, Kauhajärven seurantalon luoteispuolella pellolla ja metsikön reunassa.
Inventoinnissa 1991 paikalla ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa, mutta Kauhajärven talon ympäristöstä on aiemmin löytynyt kivilaji- ja kvartsi-iskoksia, palanutta luuta sekä mahdollisesti riipushioin.

Pentinmäki (232010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Harjan kylän ulkopalstan ja Hyypän kylän rajalla, Kauhajoen uoman itärannalla, 100-200 m joesta. Lähinnä Päivärinnan talon peltoalueelta on eri aikoina löytynyt kiviesineitä ja iskoksia. Löytöjä on suhteellisen laajalta alueelta. Inventoinnissa 1991 pellot olivat suurimmaksi osaksi nurmella, joten havaintoja ei juuri voitu tehdä.

Korkiamäki (232010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Luomankylän keskustasta länteen, Seinäjoelta Kaskisiin vievästä tiestä no. 67 ja Seinäjoki-Kaskinen rautatiestä noin 2 km etelään ja noin 300-700 metriä Kainastonjoesta pohjoiseen Luomantien varrella, Korkiamäen talon etelä- ja länsipuolella jokea kohden viettävällä peltorinteellä. Kysymyksessä on laaja kivikautinen, mahdollisesti myöhäismesoliittinen asuinpaikka.
Alueelta on kerätty kivikautisia esineitä (talttoja, kirveitä, kiviesineiden katkelmia, iskoksia ym.) useaan eri otteeseen 1900-luvun alusta lähtien. Kohteesta on Pietari Päivärinnan lahjoittamia ja Luomankylän koululta lunastettu esine (KM 9713:2-10). Ari Siiriäisen tarkastusmatkalta on kohteen esineitä ja mahdollisesti myös Aarne Kopiston tarkastusmatkoilta on kohteen löytöjä.
Vuoden 1991 inventoinnissa kvartseja oli havaittu melko runsaasti talon lounais- ja eteläpuoliselta pellolta ja havaintoja oli tehty myös Luomantien eteläpuolelta.
Inventointi 2010: Inventointihetkellä Luomantien pohjoispuolella pellot olivat kohdealueella muokattuina. Kvartsihavaintoja tehtiin siellä samalla alueella kuin vuonna 1991 lukuun ottamatta talolle johtavan tien pohjoispuolista peltoa, joka oli puinnin jäljiltä ja havaintoja sieltä ei saatu. Luomantien eteläpuolella oli auringonkukkapelto alueella, josta vuoden 1991 inventoinnissa oli myös tehty havaintoja asuinpaikasta.
Ehdotus suoja-alueeksi: Rajauksen mukainen alue Korkiamäen tilan länsi- ja eteläpuolella (noin 32742 m²). Rajaus perustuu vuosien 1991 ja 2010 inventointihavaintoihin.

Koivumäki (232010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kainastonjoen länsipuolella, joesta noin noin 850 metriä, Pihkakylän kylänosassa. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (mm. kourutaltta, kvartsikaapimia ja -kärkiä) on 1960-luvulla saatu itään viettävästä hiesupellosta, noin 2 aarin alalta metsäsaarekkeen vierestä. Vuoden 1991 inventoinnissa havaittu löytöalue (kvartsi-iskoksia) oli noin 100-150 metriä pitkä ja 30-50 metriä leveä.

Peura (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ratikylässä, Kainastonjoesta 600-700 metriä länteen, jokeen viettävällä hieta- ja hiekkapitoisella peltorinteellä. Paikalta on saatu kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, mm. tasa-, poikki- ja kourutalttoja, hioin, hioinlaa´an katkelma sekä kivilaji- ja kvartsi-iskoksia. Vuoden 1991 inventoinnissa löytöpaikka oli kesantona. Mahdollisesti asuinpaikka jatkuu kohti pohjoista.
Kauhajoen kohteet 7, 10 ja 11 sijaitsevat samalla rinteellä; mahdollisesti kysymyksessä on laajempi yhtenäinen asuinpaikkakompleksi.

Lähdes (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Luomankylän keskustasta länteen, Kainastonjoen
pohjoispuolella, jokea kohti etelälounaaseen viettävällä rinnepellolla, Lähdeksen tilan länsipuolella ja Luomantien eteläpuolella. Kohteesta noin 400-700 metriä länsiluoteeseen sijaitsee Korkiamäen kivikautinen asuinpaikka.
Vuoden 1991 inventointilöydöt ovat etelälounaaseen viettävältä peltorinteeltä noin 20 x 40 metrin alalta. Korkiamäen ja Lähdeksen kohteiden välialue oli tuolloin nurmella, joten ei voitu varmistaa, onko niiden välillä mahdollisesti yhtenäinen asuinpaikka-alue.
Inventointi 2010: Pelto oli löytöpaikalla nurmella ja juuri lannoitettu, joten pintahavaintoja ei voinut tehdä. Löytöpaikan luoteispuolella pelto oli kynnöksellä. Sen yläosan tarkastuksessa ei havaittu kvartsia tai muuta asuinpaikkaan viittaavaa. Muut lähialueen pellot olivat puintien jäljiltä, joten ei voitu varmistaa, onko Korkiamäen ja Lähdeksen välillä yhtenäinen asuinpaikka-alue tai erillisiä pienempiä löytövyöhykkeitä.
Ehdotus suoja-alueeksi: Vuoden 1991 havaintoalue, noin 20 x 40 metriä.

Törmä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ratikylän paikallistien koillispuolella, Kainastonjoesta noin 40 metriä länteen. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (kvartsiesine? ja -iskoksia) on saatu Törmän tilan kynnöspelloilta, talon koillis-, itä- ja kaakkoispuolelta. Löytöpaikka on loivasti itää ja kaakkoa kohti viettävää hiekka- ja hieta-/hiesuperäistä peltoa.
Kauhajoen kohteet 7, 8 ja 10 sijaitsevat kohteen pohjois-luoteispuolella.

Ollila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Seinäjoki-Kaskisten rautatien pohjoispuolella ja Kainastonjoesta noin 800 metriä länteen. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (kvartsiesineitä ja -iskoksia) on saatu Ollilan tilan päärakennuksen lounaispuolelta, vanhan rakennuksenpaikan itä- ja eteläpuoliselta, hietaperäiseltä, kohti etelää pistävältä peltotöyräältä, noin 100-120 metrin matkalta lounais-koillissuunnassa. Ollilan talon maalta on jo aikaisemmin löydetty pohjalainen kirves (KM 11853).
Toukokuussa 2011 tehdyssä tarkastuksessa pelto oli vanhan rekisteripisteen kohdalla kyntämättä, joten havaintoja ei tältä osin voitu tehdä (ks. Seuranta -välilehti). Säilynyttä asuinpaikkaa saattaa kuitenkin vielä olla etelä-pohjoissuuntaisella kumpareella, jossa on ilmeisesti viljelty tyrnimarjaa (?). Aluerajaus on tehty topografisin perustein, ja sitä on pidettävä suuntaa antavana.

Känäntöyrä/Mäntylänlammi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kauhajoki-Honkajoki maantien länsipuolella, joen itärannalla. Paikalla on laajalla alueella useita löytökohtia pääasiassa pelloilla ja osin kangasmaastossa.
Löytöjä on runsaan 300 metrin matkalla itä-länsisuunnassa ja etelästä pohjoiseen löytöalueiden äärialueiden etäisyys on noin 180 metriä. Itäisin löytökohta on runsaan 5 m läntistä löytöaluetta ylempänä. Ilmeisesti kysymyksessä on useampia erillisiä ja osittain myös eriaikaisia asutuksenjäänteitä. Löytöinä mm. taltta, hiottujen kiviesineiden katkelmia, kvartsiesineitä, -ytimiä ja -iskoksia.

Uuronjärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kauhajoen-Isojoen maantien itäpuolella, Uuronjärven soistuneen länsirannan koillis-lounaissuuntaisella terassilla.
Karhunkankaan kaakkoisreunasta, hiekkakuoppa-alueelta löytyi inventoinnissa 1991 viideltä eri kohdalta kivikautisia asuinpaikkamerkkejä. Löytöalueen pituus on runsas 400 metriä.
Mahdollisesti Uuron alueelta tunnetaan myös muita kiviesineitä, esim. tasataltta KM 3889:2.
Uuronjärven kuroutuminen Ancylusjärvestä on pohjasedimenteistä otettujen hiilinäytteiden mukaan ajoitettu n. 8520 +/- 130 BP (7950 - 7187 calBC) ja 8740 +/- 130 BP (8222 - 7586 calBC) tai tätä hieman nuoremmaksi. Asuinpaikka saattaa edeltää kuroutumista.

Iso-Tarkka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Uuronluoman itärannalla, Kauhajoki-Isojoki maantieltä 200 m itään.
Inventoinnissa 1991 löytyi kotitarvehiekkakuopan alaosasta (länsiosasta) ja sen lounais-luoteispuolelta hiekkaperäisestä rinnepellosta Uuronluoman itärannalta muutama kvartsi-iskos. Hiekkakuopan lounaisreunassa oli havaittavissa mahdollista värjäytynyttä kulttuurimaata. Löytöalueen pituus kaakosta luoteeseen on noin 60 metriä.
Alueelta on aiemmin löytynyt reikäkiven teelmä (KM 12465) sekä mahdollisesti kolme reikäkiveä.

Keturinmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Päntäneenjoesta 700 m luoteeseen, vanhan Päntäne-Karijoki tien pohjois- ja eteläpuolella.
Alueella on kaksi löytökohtaa noin 200 m päässä toisistaan matalien peltoterassien päällä suunnilleen samoilla korkeuksilla. Löytökohta a:n löydöt ovat Keski-Keturin talon läheisyydestä, loivasti itää kohti viettävältä hiekkaperäiseltä peltoterassilta muutaman aarin alalta, Keturinkylästä Halkolan kautta Päntäneelle vievän paikallistien länsipuolelta.
Löytökohta b on edellisestä noin 220 m etelälounaaseen, Haaparannan talon viereisellä hiekkaisella kaakkoon viettävällä rinnepellolla.

Yli-Piipari Riihimäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kauhajoen uomasta 250-300 m länteen. Inventoinnissa 1991 löytyi paikalta kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (käyttöjälkisiä kvartseja, kvartsiydin ja -iskoksia, palaneita luunpaloja). Löytöpaikka on itää ja jokea kohti viettävää hiekkaperäistä rinnepeltoa. Löydöt on kerätty rinnepellon alapuolella olevan korkeamman törmän päältä noin 80 x 100 metrin alueelta.
Törmän reunasta on aiemmin löytönä liuskekärki (KM 18132); mahdollisesti myös hukkaan joutunut reikäkivi ja pallonuija.

Käpyneva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hyypän kylän Korhoskylässä, Kauhajoen uomasta 120 m länteen.
Inventoinnissa 1991 löytyi pieneltä peltotöyräältä kvartsi-iskoksia. Löytöalue on itään ja koilliseen viettävää, noin 5 m ympäristöstään kohoavaa peltotöyrästä. Löytöalueen laajuus on noin 40-50 x 15 metriä. Inventoinnissa etelänpuoleinen osa töyrästä oli nurmella, mutta asuinpaikan jatkuminen sinne on mahdollista.

Toivakka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Sorvarinkylän pohjoispuolella, Kyrönjoesta noin 500 metriä kaakkoon, Kauhajoen ja Kurikan rajalta noin 1 km etelälounaaseen. Alue on loivasti lounaaseen viettävää peltoa Toivakan (Toikan) tilan eteläpuolella. Maaperä on hiekkaa.
Inventoinnissa 1991 löytyi Toivakan talon etelä- ja kaakkoispuoleiselta pellolta runsaasti kvartsi-iskoksia. Alueella havaittiin kaksi löytöaluetta matalilla harjanteilla tai terasseilla eri korkeuksilla. Välialueella oli noin 20-30 m levyinen löydötön tai hyvin vähälöytöinen vyöhyke. Koko löytöalueen laajuuden arvioitiin olevan noin 120 metriä idästä länteen ja noin 80-100 metriä etelästä pohjoiseen. Lisäksi Toivakan alueelta on aiemmin mahdollisesti löytynyt kaksi kourutalttaa (KM 870-871).
Inventointi 2010: Inventointihetkellä alueen pelto oli perunannoston jäljiltä. Alueella tehtiin kvartsihavaintoja samoilla alueilla kuin vuonna 1991 lukuun ottamatta itäisemmällä löytöalueella traktorihallin länsipuolta, mistä vuonna 1991 oli löytynyt kvartseja. Nyt tämä alue oli viljelemätön ja paikalle on istutettu kuusia. Kaksi erillistä löytövyöhykettä oli selvästi erotettavissa kvartsihavaintojen perusteella.

Keski-Harja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kyrönjoen länsipuolella Kurikan ja Kauhajoen rajasta ja Kyrönjoesta noin 200-300 metriä lounaaseen Kurikantien länsipuolella. Löytöpaikka on loivasti itään Kyrönjoelle päin viettävää peltoa Keski-Harjan tilan itä- ja eteläpuolella.
Keski-Harjan talon perustuksia 1880-luvulla kaivettaessa on löytynyt tasataltta ja kaavin (KM 2319:947-948). Inventoinnissa vuonna 1991 löytyi Keski-Harjan päärakennuksen itä- ja kaakkoispuolelta mansikka- ja perunamaasta muutamia kvartsi-iskoksia parin aarin alalta.
Inventointi 2010: Pellot alueella olivat inventointihetkellä puinnin jäljiltä ja pintahavaintoja ei siksi juuri saatu. Peltoalueita käytiin läpi tilan itä- ja eteläpuolella ja myös peltoalue Kurikan tien itäpuolella. Ainoa havainto oli yksi kvartsi noin 150 metriä Keski-Harjan talosta etelälounaaseen. Asuinpaikan rajaus perustuu vuosien 1991 ja 2010 kvartsihavaintoihin ja paikan topografiaan.
Ehdotus suoja-alueeksi: Noin 150 x 50 metriä laaja alue Keski-Harjan talon puutarhasta etelä-itäpuolisille pelloille.

Nummenniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Nummijärven itärannalla, nykyisestä rannasta 80-120 m itään, Nummenniemessä sijaitsevan toimitalon ympäristössä.
Inventoinnissa 1991 löytyi toimitalon ympäristöstä mäntykankaalta ja piha-alueelta sekä maaleikkauksesta kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (kvartsikaavin ja -iskoksia sekä palaneita luunpaloja). Löytökohdat ovat terassimaisen hiekkakankaan rinnettä. Asuinpaikan jatkuminen sekä etelään että pohjoiseen on todennäköinen.

Nummijärvi urheilukenttä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Nummijärven kaakkoisrannalta noin 170 m itäkaakkoon, urheilukentän ja leirintäalueen ohi rantaan vievältä tieltä noin 30 m etelään.
Inventoinnissa 1991 löytyi yksi yksittäinen iskos hiekkaiselta mäntykankaalta tieuralta. Muita löytöjä ei tehty, mutta paikoin oli havaittavissa mahdollisesti värjäytynyttä kulttuurikerrosta. Epävarma asuinpaikka.

Jokiniemi (232010025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Perähyypän kylässä, Paholuoman itärannalla. Inventoinnissa 1991 löytyi Jokiniemen tilan kotipellosta, tilan päärakennuksen itäpuolelta noin 50 x 30 m alalta kvartsiesineitä ja -iskoksia. Löytökohta on tasaista hiekkaperäistä peltoa. Todennäköisesti asuinpaikan ydinalueet sijaitsevat talon pihapiirissä.
Ympäristöstä tunnetaan useita kivikautisia löytöjä (mm. Kauhajoki 6 Paulakorpi).

Isoniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ikkelänjoen pohjoisrannalla pellolla jyrkän rantatörmän alapuolella
Koskelan tilan eteläpuolella kosken kohdalla ja kaksi muuta havaintopaikkaa jokitörmän päällä tilan itäpuolisella pellolla. Maaperä alueella on hiesua.
Kohteessa on suppeita löytöalueita kolmessa eri kohdassa. Ennen vuoden 1991 inventointia alueelta tunnettiin aiempina löytöinä KM 10190:1-4 (poikkikirves, kvartseja, palaneita savenpaloja ja hiiltä). Tarkat löytökohdat eivät ole tiedossa.
Vuoden 1991 inventoinnissa löytöjä oli saatu kahdesta eri kohtaa: a) Koskelan talon eteläpuolelta korkean jokitörmän länsipuolelta kynnöspellosta kosken kohdalta, noin 3-4 metriä vedenpinnan yläpuolelta sekä b) jokitörmän päältä, edellisestä löytökohdasta noin 210 metriä itään ja joesta noin 50-60 metriä.
Inventoinnin 2010 aikana olivat pellot kynnöksellä vuoden 1991 löytöalue b:n eteläpuolella. Tältä alueelta ei havaittu merkkejä asuinpaikasta. Paikalle tehtiin uusi tarkastuskäynti, kun loputkin pelloista oli kynnetty. Tällöin havaittiin kaksi kvartsia Koskelan tilan päärakennuksesta noin 50 metriä kaakkoon jokitörmän päältä. Inventointi piti keskeyttää rankaksi yltyneen sateen vuoksi ja aluetta ei ehditty käydä kattavasti läpi. Huomioiden aikaisemmat ja nyt tehdyt havainnot, vaikuttaa siltä, että alueella ei olisi yhtenäistä laajaa asuinpaikkaa.
Ehdotus suoja-alueeksi: Löytökohtien ympäristö noin 10-30 metrin säteellä.

Järvikangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kauhajärven itärannalla, Järvikankaalla. Järvenrannan törmän päällä, tasaisella hiekkakankaalla on painanne, jonka halkaisija on noin 5 m ja syvyys noin 60 cm. Inventoinnissa 1991 kuopanteen pohjalle tehdyssä koekuopassa oli normaali maannosprofiili. Ilmeisesti kysymyksessä on ajaltaan epämääräinen pyyntikuoppa (ei tervahauta, eikä kuoppaliesi). Kuopanteesta noin 100-120 m etelään on selvä tervahauta.

Rytihauta (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Isojoen rajalta 300 m koilliseen. Metsäpalstalla, harjanteella, metsätien pohjoispuolella on 2 kuopannetta; kolmas kuopanne sijaitsee näistä noin 40 m itään. Kuopanteiden läpimitta on noin 4-6 m. Kuopanteista yksi on epämääräinen ja yksi vaurioitunut.
Noin 400 m eteläkaakkoon puron eteläpuolella, metsätien länsipuolella sijaitsee Rytihauta (Kauhajoen tervahauta n:o 425) sekä kiuas ja rakennuksen kivijalka; ilmeisesti tervanpolttajien jäljiltä.

Ikkelänjärvi Majannenä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Ikkelänjärven länsi-/luoteisrannalla niemessä, noin 140 m järvenrannasta. Niemessä on ilmeinen vanhan viljelysraivion paikka. Paikalla on havaittavissa useita ilmeisiä viljelyröykkiöitä sekä kaksi samansuuntaista (lounais-koillissuuntaista) kiviriviä. Paikannimi Majannenä viittaa vanhaan asuinpaikkaan tai eräsijaan.
Lisäksi paikalta on aiemmin löytynyt kourutaltta KM 15179.

Vanhanpruukin kivijata (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lauhanvuorella, Kauhajoen länsiosassa, Kauhajoki-Uuro maantien länsipuolella, Navettakankaalla on Vanhanpruukin kivijata, muinainen lohkaremainen rantakivikko, jossa on runsaasti ihmisen tekemiä kivikehiä/asumusten perustoja ja kuoppia/varastokuoppia. Lisäksi alueella on muutama pieni sorakuoppa.
Kivijadassa rakkakuoppien läpimitta on noin 1-3 m ja syvyys keskimäärin noin 0,5 m. Pyyntiasumukset ovat muodoltaan pyöreitä tai soikeita ja niitä reunustaa noin 0,3-0,5 m korkea kivistä ladottu muuri. Keskusta on raivattu tasanteeksi.
Lauhanvuoren ja sen lähialueita on historiallisella ajalla käytetty tervanpolttoon, potaskan valmistukseen ja suoviljelyyn. Lauhan huipulla on viljelty perunaa, koska se on hallarajan yläpuolella.

Näykinmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kauhavan Hautalan Näykinmäellä, Kauhava-Lapua maantien eteläpuolella. Paikalta on löydetty pohjalainen kirves (KM 15333) tilan päärakennuksesta noin 30 m itään olevasta kivirauniosta, johon se on ilmeisesti joutunut pellollta kiviä raivattaessa. Inventoinnissa 1980 löytyi kvartsi-iskoksia pellosta (KM 21132). Kvartsit ovat noin 23 x 30 metrin alueelta hiekkaisesta pellosta, päärakennuksen eteläpuolelta. Pelto viettää etelään.
Inventointi 2018: Muinaisjäännösrekisterin aluerajaus sijoittuu viheralueelle, joka on nykyään melko uuden rakennusryhmän piha-aluetta. Vanha päärakennus sijaitsee merkityltä alueelta 50 m itäkaakkoon. Sen eteläpuoliselta pellolta ei saatu havaintoja. Asuinpaikan sijainti ja kunto ovat epäselviä.

Kivikautinen; Hirvijoen kylän Rintalan talon pellosta on löytynyt tasataltta (KM 2239:889), jonka tarkempi löytöpaikka on tuntematon. Inventoinnissa 1980 löytyi päärakennuksen kaakkoispuolella olevalta kaakkoon viettävältä pellolta noin 30 x 40 metrin alalta kvartsia. Tila sijaitsee Hirvijoen pohjoispuolella, peltoalueesta kohoavalla kumpareella.

Kyrönalusta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirvijoen kylässä Hirvijoen itäpuolella, Vuorenmaan tilalla. Paikalta on löytynyt tasataltta (KM 20041) pellosta kyntötyössä. Löytöpaikka on Kyrönalusta -niminen pelto Koskenmäki-nimisen jyrkkärinteisen mäen itäpuolella. Noin 100 x 200 m suuruinen pelto viettää itäkaakkoon ja sen yläosassa on hiekkamaata. Kvartsi-iskoksia löytyi pellon luoteisosasta noin 30 x 40 metrin laajuiselta alueelta.

Jussila Hautavainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kauhavan eteläpuolella, Jylhänkosken sillasta ja sahalta noin 800 m etelään, Jussilan talon maalla. Asuinpaikka on pellolla, noin 50 m metsänreunasta ja 100 m Jussilan päärakennuksesta, pikkutien eteläpuolella. Inventoinnissa 1980 löytöjä (kvartsi-iskoksia) noin 30 x 40 m alueelta. Alueen maaperä on hienoa hiekkaa.
Paikalta on useita aikaisempia esinelöytöjä, mm. reikäkiviä, tasatalttoja, kiviesineen katkelmia ym. (KM, Vaasan ruotsalainen lyseo ja Kauhava-seura).
Inventointi 2018:
Pellot olivat äestetyt ja havaintomahdollisuudet edellispäivän sateiden jälkeen erinomaiset. Pellot tarkastettiin löytöalueella sekä siitä 100 m pohjoiseen ja 300 m etelään. Metsän puolelle tehtiin koekuoppia. Alueelta ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Syy tähän voi olla eroosio, maanpinta oli pelloilla selvästi alempana kuin metsässä.

Riihipelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kauhavanjoen eteläpuolella, Ylikylän Perttulanmäen länsirinteellä, pohjois-eteläsuuntaisen harjun rinteellä, Riihipellolla. Paikka on Ruohomäen taloryhmästä noin 100 m eteläkaakkoon, suuren riihen etelä- ja länsipuolella. Kvartsit on löydetty terassilta noin 40 x 20 m alalta hiekkamaasta. Maaperä on hiekkaa.
Paikalta tiedetään myös löytyneen kadoksiin joutunut vasarakirves (Nikolai Perttulan löytämä). Perttulanmäen tunnettu vasarakirveshauta on saman mäen itärinteellä.

Perttulanmäki (Hautapaikat)
Kivikautinen; Perttulanmäki on Kauhavan Ylikylässä, Kauhavanjoen eteläpuolella oleva noin 500 m pitkä, pohjois-eteläsuuntainen harju viljelysten keskellä.
Paikalta löytyi vuonna 1930 hiekanotossa oikokirves, hioinkivi ja saviastianpaloja. Äyräpään kaivauksissa samana vuonna tuli paikalta esille vasarakirveskulttuurin hauta. Vuoden 1980 inventoinnissa hiekanottopaikasta, josta esineet löytyivät, ei enää ollut merkkejä. Paikalle on Kauhava-Seura pystyttänyt muistokiven; hautapaikan ympärillä kasvoi 1980 tiheää pensaistoa.
Perttulanmäeltä kaksi 1800-luvun puolella löytynyttä vasarakirvestä (KM 1005, 1006) ovat mahdollisesti löytyneet vasarakirveshaudasta lounaaseen olevan hiekkakuopan ja tervahaudan läheltä (Äyräpään kertomus 1930, AO:n arkistossa). Kuoppaa ja tervahautaa ei ollut havaittavissa maastossa 1980.
Vuoden 2020 tarkastuksessa kohteen ympäristön todettiin säilyneen ennallaan. Äyräpään vuoden 1930 kaivausraportin yleiskarttaan merkitty tervahaudan jäännös erottuu lidar-korkeusmallissa muistomerkistä noin 30 m lounaaseen.

Antti Perttulan piha (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kauhavan Ylikylässä, Perttulanmäen itärinteellä, Antti Perttulan maalla. Perttulanmäki on noin 500 m pitkä pohjois-etelä -suuntainen harju, jota pellot ympäröivät.
Paikalta on vuonna 1930 hiekanotossa, noin 20 m luoteeseen vasarakirveshaudasta (kohde 233 01 0006) löytynyt kivikautisia esineitä (2 tasatalttaa ja hioin), niistä 30 m pohjoisluoteeseen liuskenuolenkärki, ja siitä noin 25 m länsiluoteeseen kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta ojaleikkauksesta.
Asuinpaikan laajuus ei tarkemmin tunnettu.

Aro (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kauhavan Oravan kylän Aron tilalta on löytynyt kaksi kiviesinettä (Kauhava-seuran kokoelmat). Inventoinnissa 1980 paikalta löytyi myös kvartsia. Paikka on Oravan kylän Aron tilalla, Hirvijoesta noin 500 m itään. Kvartsit ovat talon eteläpuolella olevasta puutarhasta. Toinen kivikirveistä mainitaan löytyneeksi talon itäpuolelta, toinen eteläpuolelta. Paikalta kerrotaan löytyneen myös kynsitaltan, jonka kohtalo on tuntematon.

Kriivarinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on Kauhavanjoen pohjoisrannalla, noin 200 m Ohraluoman suusta länteen, Huhmarkosken Matti Karin entisen tilan Kriivarinpellolla. Paikalta on löytynyt liuskenuolenkärki ja oikokirves (KM 14096:1-2) sekä reikäkivi ja liuskerengas (KM 9428:1-2). Inventoinnissa 1980 esineiden löytöpaikaksi tiedetyltä pellolta löytyi myös kvartsia (KM 21139). Paikka on tilan päärakennuksesta noin 60 m länsilounaaseen, etelään viettävää hiekkapohjaista peltorinnettä.

Riihivainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kortesjärvelle vievän tien itäpuolella, Kauhavanjokeen laskevan Kankaanluoman länsipuolella, Ylikylän Kankaanpään tilalla. Riihivainio on talosta noin 50 m koilliseen. Paikalta löytyi inventoinnissa 1980 pellosta hiukan kvartsia noin 20-30 m pohjoiskoilliseen navetasta.
Aiemmin Kankaanpään talon mailta on saatu tasataltta, kourutaltta ja reikäkivi (KM 3791:15 ja 16, KM 9253:2).

Korkiavainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Huhmarinkankaalla, Korkiavainion hiekkakuopan alueella, Kankaanluomaan laskevalla itärinteellä, luoman länsipuolella. Inventoinnissa 1980 oli hiekkakuopan pohjoisrinteessä, noin 20 m pellon reunasta itään alasvyörynyt liesi, samoin itärinteessä, edellisestä noin 70 m kaakkoon. Kuopan pohjois- ja itärinteiltä muutamia saatiin muutamia kvartsi-iskoksia.
Kourutaltta (KM 2239:895) ja reikäkivi Pohjanmaan Museossa (löytynyt vuonna 1904) voivat olla Korkiavainiolta.

Hietalanmäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kuivatun Finsjön eli Vinsunjärven luoteispuolella, Hietalanmäen eteläkärjessä sijaitseva asuinpaikka viljelys- ja tonttimaalla. Kohteen eteläpuolitse kulkee Finsupuro.
Tarkastus 1920:
Hietalan talon tontille ja pelloille kaivettiin koekuoppia, mutta kivikautista kulttuurikerrosta ei löytynyt. Pelloilta poimittiin jonkin verran kvartsi-iskoksia.
Hietalan kotipellot ovat vanhastaan viljeltyjä, maanlaadultaan hietaperäisiä. Tarkastuksessa otettiin talteen hioinkivi (KM 9558), poikkikirves, tasataltta ja kvartsikaavin (KM 9556:14-16). Koepistot ja peltomulloksen pintapoiminta eivät tuottaneet lisähavaintoja kivikautisesta asuinpaikasta yllämainittua kvartsikaavinta lukuun ottamatta.
Notkoon viettävillä pelloilla molemmin puolin Hietalaan johtavaa tietä havaittiin jonkin verran kvartseja.
Alueella havaittiin kaksi mahdollista asumuspainannetta Rintamäen talon luoteispuoleisessa metsikössä.
Rintamäen talon luoteispuolella kuusivaltaisen metsän keskivaiheilla on asumuspainanne sekä muutamia muita kuoppia. Metsäinen rinne viettää kohti länttä. Asuinpaikan itäpuolisella peltoalueella oli hyvät olosuhteet pintapoiminnalle, mutta havaintoa muinaisjäännöksestä ei tehty. Lisäksi asuinpaikan eteläosan pelto oli auki, ja myös siinä tehtiin pintapoimintaa, ilman havaintoa kivikautisesta asuinpaikasta. Ainakaan asuinpaikan eteläosan pelto ei vaikuttanut erityisen runsaslöytöiseltä. Havaitut esineet liittyivät lähinnä 1800- tai 1900-luvun asumiseen (tiiltä, punasavikeramiikkaa yms.). Rintamäen talon koillis- ja pohjoispuoliseen metsään tehtiin painanteisiin muutamia koepistoja, ilman havaintoa kivikautisesta asutuksesta.

Hietalanmäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kuivatun Finsjön eli Vinsunjärven luoteispuolella. Ns. Vistinmäen pohjoislaidalta on löydetty useita kivikautisia esineitä; rinnepellossa ja kasvimaalla mäen laella kvartseja.
Perunaa kasvavan pellon mullosta ja ojien, pellon ja tien reunoja tarkasteltiin, mutta paikalla havaittiin vain pari kolme kvartsi-iskosta. Maa on hyvin kivirikasta. Vistinmäelle kaivettiin useita koekuoppia, mutta täysin kielteisin tuloksin. Kohteen eteläosassa on vanha ja iso tervahauta.
Paikalla on purolaakson länsipuolella tasalakinen pieni mäki, jonka laajuus on noin 90 x 35 m ja maaperä hiekkainen ja vähäkivinen moreeni. Laki kasvaa mäntyvaltaista sekametsää. Lakitasanteen pohjoispäässä on vanha torppa tms. joka nyt vaikuttaisi olevan vapaa-ajan asuntona. Paikalla ei ollut avoimia maastonkohtia kuin aivan laen lounaisreunamilla, missä pieni hiekanottopaikka – siinä ei merkkejä esihistoriasta tehty. Koko lakialue on sopivaa maastoa asuinpaikalle. Löydöt on tehty mökin tienoilta, siitä jokeen laskevasta loivemmasta rinteestä missä ollut peltoa ja joka nyt nurmikkona. On syytä alustavasti rajata koko lakialue muinaisjäännökseksi.
Muinaisjäännöksen alueella tarkasteltiin rakennuksen pihapiiriä sekä läheistä peltoa, ilman havaintoa muinaisjäännöksestä. Vapaa-ajan käytössä olevan rakennuksen eteläpuolella oli pienialainen käännetty kasvimaa, jota havainnoitiin, ilman havaintoa muinaisjäännöksestä. Uusia havaintoja kohteesta ei tehty.

Lammi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Purmojoen itäpuolisella rinteellä, hiekkaisella viljelysmaalla, Lammin talon ympäristössä. Talon pellot viettävät lounaaseen kohti Purmonjokea, joka kulkee noin 250 metrin päässä. Paikalta on saatu mm. kvartsia, keramiikkaa, hioimen katkelma, pari pientä liusketalttaa sekä puolikas tuuramaisesta esineestä sekä palanutta luuta.
Myös eläinpääesine (KM 8756:5) saattaa olla täältä.
Vuoden 2021 tarkastuksessa selvitettiin, onko talon pihamaalla/puutarhassa ja sen länsipuolella metsässä säilynyttä muinaisjäännöstä. Tarkastuksessa kaivetuissa koekuopissa ei tehty mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia havaintoja. Tarkastushetkellä pellolla kasvoi viljaa, joten sen kohdalta ei saatu pintahavaintoja.

Luoma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kortesjärvellä, Ylikylästä Tuhkasaareen johtavan tien länsipuolella. Maasto laskee loivasti länteen Yliskylänpurolle päin. Metsikön ja pellon välisessä ojanleikkauksessa oli havaittavissa parissa kohden palaneita kiviä ja nokimaata. Pellolta, metsikön reunasta
on löydetty sädekivil iuskeisen tuuran. Metsikön pohjoispäässä tien laidassa on pieni
hiekkakuoppa. Sen reunamilta ei ole havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Hiekkakuopasta huolimatta alue on maisemallisesti vielä varsin ehyt ja muodostaa topografiansakin puolesta yhtenäisen kokonaisuuden.

Merapakankangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Merapakankankaalta on löytynyt 1950-luvulla kivikautisia saviastianpaloja (Ka II:2). Oletetulla löytöpaikalla on tehty arkeologinen koekaivaus vuonna 1985. Hiekkakuopan lounais- ja itäreunassa on merkkejä (kiviesineitä ja iskoksia, punamultalaikku) kivikautisesta asutuksesta. Ilmeisesti alun perinkin varsin rajoitetulla alalla ollut asuinpaikka vaikuttaa pääosin tuhoutuneen hiekanotossa, mutta sen eteläreunasta on jäljellä noin 17 x 12 m laaja alue sekä mahdollisesti joukko hajapisteitä. Järviseudun historiassa (1983, s. 149) kuvatut, lähinnä tyypillisen kampakeramiikan tyylivaiheeseen II:2 luettavat saviastianpalat ovat ilmeisesti peräisin tämän kuopan paikalla olleesta, nyt jo tuhoutuneesta osasta asuinpaikkaa.
Mahdollisesti kodanpohjia idempänä kankaalla.

Latokangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiekkakankaalla, Saaripäkin eteläpuolella ja Saarijärvestä noin 1,1 km luoteeseen. Asuinpaikka on osaksi hiekanoton tuhoama ja se on rajattu koekaivauksin vuonna 1986. Paikalla on toistakymmentä kivikautista asumuspainannetta ja joitakin pyyntikuoppia.
Kohde on tarkastettu uudestaan vuonna 2016, jolloin siellä havaittiin 11 asumuspainannetta ja yksi pienempi kuoppa. Vanhaa rajausta on tarkastettu uusien havaintojen perusteella.
Kohde on osittain vaurioitunut (ks. tarkemmin seurantatiedot).

Erkkilänkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Narsjön kaakkoisrannalta 1,5 km kaakkoon ja Saarijärveltä 5 km koilliseen viljelysmaalla, Purmo-Kielinen -tien itäpuolella.

Myllykangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Purmo-Kielinen tien länsipuolella kangasmaastossa, länsirinteellä. Rinne kohoaa tiestä länteen. Vuoden 1989 löydöt ovat peräisin metsäauratun hakkuuaukean äestysvaoista ja paikalle tehdyistä koekuopista rinteen yläosasta. Tarkastuskertomuksessa ei ole ilmoitettu löytöalueen laajuutta.

Reiskinkallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Änttikankaalta pohjoiseen, luode-kaakkosuuntaisella hiekkaharjannealueella, Saarijärven kaakkoispuolella. Kohteen eteläpuolella on hiekanottoaluetta, pohjois-luoteispuolella kalliota, itä- ja osaksi länsipuolella suota. Löydöt ovat itään laskevalta loivalta äestetyltä metsämaalta, äestysvaoista, noin 150 x 100 metrin alalta. Lisäksi alueella erottuu muutama pyöreä asumuspainanne ympäröivine valleineen. Löytöinä keramiikkaa, kvartsia, piitä, palanutta luuta, hioinkivi, kiviesineiden katkelmia sekä kulttuurimaata värjäytyneinä alueina. Toinen löytöalue on hiukan ylempänä, tien lähellä ja kolmas näistä luoteeseen taimikossa.
Tarkastus 2008: Rekisterikoordinaateista 50 metriä joka suuntaan ei löytynyt mitään. Alue oli varttunutta taimikkoa, ja havaintojen teko oli mahdotonta.

Hietakangas (281010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee hiekkakankaalla, Palojärven eteläpuolella. Löydöt ovat metsätien ojaleikkauksista (kvartsia, kiviesineen katkelma, palanutta luuta). Löytöalueen yli kulkee sähkölinja. Kohteen laajuus on määrittämättä; metsämaata, pääosin ehjä (?).

Tyynismaa A (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Purmojärvestä 4,2 km etelään, Tyynismaan taloista noin 500 m pohjoiseen, maantien ja hiekkakuopan välillä, maantien eteläpuolella. Kotitarvehiekanoton osaksi tuhoama. Maaperä on hienoa hiekkaa. Löytöjä kuopan tienpuoleiselta reunalta. Mahdollisesti pienialainen asuinpaikka muinaisen niemen kärjessä.

Haavistonharju 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneen Mäyryssä, Kuortaneenjärven eteläpään itäpuolella, järvestä ja Lapuanjokisuusta 1 km kaakkoon ja Lapuanjoen itärannasta 400 metriä koilliseen. Pohjois-eteläsuuntainen harju on noin kilometrin mittainen ja leveimmillään noin 200 metriä.
Nykyisin lähes koko harju on hiekanottoaluetta, ja asuinpaikka on pääosaksi tuhoutunut. Asuinpaikasta on tutkittu vain osa (370 m2). Löytöjen perusteella koko harju näyttää olleen asuinpaikka- ja muinaisjäännösaluetta; vuodelta 1894 on maininta, jonka mukaan harjulla olisi ollut parikymmentä peurahautaa. Asuinpaikka-alueelta on myös tutkittu punamultahauta.
Vuoden 2007 osayleiskaavatyöhön liittyneessä inventoinnissa asuinpaikasta ei saatu mitään uutta tietoa. Inventoinnissa alueella ei tehty koekuoppia, eikä avoimista maastonkohdista tullut esiin mitään, mikä muuttaisi entistä kuvaa paikan rajauksesta.

Matkailumaja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneenjärven itärannan rantahietikolla ja vajaan metrin korkuisen rantatörmän taitteessa. Paikalta on kerätty löytöjä rantahietikolta 1960-luvulta lähtien. Alueella ei ole tehty kaivaustutkimuksia. Paikka on tulvavesien vaivaamaa ja rikkomaa sekä entistä matkailumajan aluetta.
Koordinaattien kohdalta on inventoinnin yhteydessä vuonna 1982 tehty runsaasti havaintoja asuinpaikasta. Vuoden 2007 osayleiskaavatyöhön liittyneessä inventoinnissa paikalta ei kuitenkaan saatu lisähavaintoja. Tällöin tehty asuinpaikan rajaus on arvio, eikä kohteen säilyneisyydestä ole tarkkaa tietoa. Periaatteessa on mahdollista, että löydöt ovat peräisin aikojen kuluessa sortuneen jyrkemmän törmän päältä.

Haavistonharju 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneen Mäyryssä, Kuortaneenjärvestä ja Lapuanjokisuusta runsaan kilometrin kaakkoon ja Lapuanjoesta noin 350 m itään, Haavistonharjun kaakkoisosassa, laajan harjunsuuntaisen sorakuopan itäreunassa ja kuopan itäreunalla kulkevalla tilustiellä.
Löytöjä, kvartseja ja palanutta luuta, on havaittu sorakuopan itäreunan yläosassa noin 15 metrin matkalla, metsätiellä ja tienhaarasta noin 15 m itään. Mäntykankaalla tien eteläpuolella on kaksi läpimitaltaan noin 3 m olevaa laakeaa kuoppaa. Ehjää löytöaluetta on eniten tällä osalla kangasta. Vuonna 2007 inventoinnissa ei löytöjä, mutta todettiin koko harjun olevan potentiaalista maastoa. Rajaus on arvio.

Kohtamäki Saunapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneenjärven pohjoisosan länsirannalla, Salmen sillasta noin 400 m lounaaseen ja Kohtamäen päärakennuksesta noin 50 m lounaaseen. Kohtamäen tilan maalta on löydetty kiviesineitä, joiden löytöpaikka on mahdollisesti Saunapelto. Se on hiekkainen pelto, joka viettää itään järvelle päin.
Paikalla on mahdollisesti asuinpaikka, vaikkei vuoden 1982 inventoinnissa havaittu mitään merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Maja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneenkylän Salmen kylänosassa, Kuortaneenjärven ja Seurusjärven välisen kapeikon lounaisrannalla, Salmen sillasta 100 - 300 m lounaaseen. Löytöalue on viljelysmaalla, pohjois-eteläsuuntaisen, noin 500 m pitkän metsäharjanteen koillisosassa. Maasto viettää itään ja kaakkoon. Maaperä on hiekkamultaa, ylempänä rinteessä on kivikkoa. Kohteen itäpuolella salmen rannassa on huviloita, joiden yläpuolisesta pellosta vuoden 1982 inventoinnissa tehtiin löytöjä noin 5 x 20 m:n alalta.
Majan pelloista on eri aikoina löytynyt ainakin viisi kiviesinettä, jotka eivät ole Kansallismuseon kokoelmissa (Kuurtanes-seura, Keski-Kohtamäen perikunta).
Kosken (1894) merkintöjen mukaan kuuluu paikalla olleen noin 10 lapinrauniota, jotka on ajettu silta-arkkuihin.
Vuoden 2017 inventoinnissa ei kertynyt uusia havaintoja.

Hautakangas 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Haudanmäki-nimisen hiekkaharjun lounaisrinteessä hiekkakuopalle vievän tien pohjoisreunassa tilojen 5:14 ja 5:16 rajalla. Hautakankaan soranottoalue sijaitsee Salmen sillasta 1300 m lounaaseen, Lapualle vievän tien pohjoispuolella.
Löytöjä ja palaneita kiviä on sorakuopan koillisosan reunalta. Sorakuopan koillispuolella on mäntykangasta, jonne asuinpaikka luultavasti jatkuu. Tieltä, noin 60 m sorakuopan reunan löytökohdasta kaakkoon, tehtiin vuoden 1982 inventoinnissa myös löytöjä.

Hautakangas 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneenkylän Salmen kylänosassa, Vasusta Lapualle vievältä tieltä noin 20 m etelään. Löytöpaikka on männikkökangasta, etelään, kohti viljelysmaata, viettävää rinnettä. Maaperä on hienoa, punertavaa hiekkaa. Löydöt on tehty rinteen törmälle tehdystä kotitarvekuopasta. Inventoinnin yhteydessä kuopan sortuneilta reunoilta poimittiin kvartsia, paikalla oli myös palaneita kiviä. Paikalta oli jo aiemmin löytynyt poikkikirves.

Uimaranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kirkkorannassa, Kuortaneenjärven itärannalla, uimarannan rantahietikolla. Maanpinta on paikoin pahasti kulunut. Rannalta on löytöjä usean kymmenen metrin matkalta.
Kohteen rajaus ja säilyneisyys ovat varsin epäselviä. Uimarannan asuinpaikka ja Matkailumaja (kohde 300 01 0002) ovat mahdollisesti samaa asuinpaikkaa, jolloin ne yhdessä muodostaisivat noin 300 metriä pitkän asuinpaikka-alueen. Asuinpaikasta on kuitenkin todennäköisesti suuri osa huuhtoutunut järveen.

Kullas-Aho (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneen ja Lapuan rajan tuntumassa, rajasta noin 100 m etelään, Lakajoen rannalla. Kullas-Ahon maalta on löytynyt kaksi kiviesinettä, kourutaltta ja poikkitaltta (Kuurtanes-seuran kokoelmat). Löytöpaikka on peltoa sijaiten noin 30 - 40 m itään tilan asuinrakennuksesta. Mahdollinen asuinpaikka.
Ei inventointilöytöjä.

Mertala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneen Ylijoen kylässä, Leppälän kylänosan eteläosassa, Pastonperältä noin 800 m luoteeseen. Loivasti itään viettävältä hiesupellolta on löytöjä. Paikka on noin 105 metrin korkeudella maastossa erottuva terassi, jonka päältä ja taitteesta asuinpaikkalöydöt ovat (taltan katkelma ja teelmä, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia). Asuinpaikan koko on löytöjen perusteella (pohjoiseteläsuunnassa) noin 200 x 50 m. Inventoinnin 1982 aikana alueen eteläosa oli ketona, eikä löytöjen jatkumista sinne voitu todeta.
Mertalan maalta, Mertajärven eteläpäästä, on löytynyt vuonna 1949 ristinuija pellosta.

Virtala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneen Ylijoen kylässä, Virtalan kylänosassa, Kätkänjoesta noin 150 metriä länteen. Tienristeyksen pohjoispuolella, yhteismaalla, josta on otettu kotitarvehiekkaa, on maantien lounaisreunassa, tienleikkauksessa kvartsia. Muita asuinpaikkaan viittavia merkkejä ei paikalla vuoden 1982 inventoinnissa havaittu. Maasto viettää itään ja kaakkoon.

Uitonnurkka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneen Ylijoen kylässä, Seinäjoki-Lehtimäki -tien ja Leppälänkylästä Virtalaan vievän tien risteyksessä, soraharjanteen kaakkoispäässä. Löytöpaikka on tien ojanleikkauksissa, noin 100 m risteyksestä Leppälänkylään päin. Kvartsia löytyi ojan leikkauksista noin 25 m:n matkalla. Tien molemmin puolin kasvaa männikkömetsää. Lähellä risteystä tien molemmin puolin olevien sorakuoppien reunamilta ei vuoden 1983 inventoinnissa asuinpaikkalöytöjä havaittu.

Luikunkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ylijoen kylässä Lapuanjoen itäpuolella, joesta noin 350 m:n päässä. Asuinpaikka on kooltaan noin 600 x 100 m, ja se sijaitsee hiekkaharjun luoteispäässä olevan suurimman sorakuopan (1983) pohjois- ja luoteisreunalla, josta löytyi kvartsi-iskoksia noin 30 m:n matkalla. Kuopan eteläpuolella harjun poikki johtaa metsätie, jolta löytyi myös kvartsia, harjun laella ja länsirinteellä olevan pienen terassin päältä. Maa oli punaiseksi värjäytynyttä tässä löytökohdassa.
Suuri osa asuinpaikkaa on soranoton tuhoamaa.

Viitasaari (300010082) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lapuanjoen varressa, joesta noin 400 metriä itään, joen laajentumina olevien Kuhalammen ja Porkkuslammen välisellä kannaksella.
Löydöt ovat Viitasaaren talon hiekkaiselta ja lounaaseen viettävältä pellolta. Löytöjä on tehty alueen koillisreunassa rakennuksista alkaen noin 150 metriä metsäiselle yhteismaalle saakka. Myös pohjoispuolisen sorakuopan reunassa oli asuinpaikkalöytöjä.
Vuoden 2007 osayleiskaavatyöhön liittyneessä inventoinnissa havaittiin, että Viitasaaren asuinpaikan kaakkoisosassa tai kaakkoispuolella on uusi omakotitalo pihamaineen ja sinne vievä uusi tie.

Kallioniemi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lapuanjokivarressa, Kuhalammen itärannalla, Kuortaneelta Alavudelle johtavan vanhan tien länsipuolella, pellolla.
Kallioniemen tilan mailta on löydetty useita kiviesineitä, joista vain yksi on tallessa (?). Kvartsia löytyi vuoden 1983 inventoinnissa talon länsi- ja lounaispuolisilta hiekka- ja hiesupelloilta laajalta alueelta, joka on noin 300 metriä pitkä ja noin 50-100 metriä leveä (suunta kaakosta luoteeseen).
Vuoden 2007 inventoinnissa havaittiin kaksi erillistä löytökeskittymää, joista läntinen, Kallioniemi 1, sijaitsee tien länsipuolella, 80-85 metrin korkeuskäyrillä. Kohde Kallioniemi 2 sijaitsee tien itäpuolella, 85-90 metrin korkeuskäyrillä.

Ala-Rantala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lapuanjoen länsirannalla, Rantalanmäen koillispäässä ja vastarannan Heikkilän koulusta noin 700 m luoteeseen. Rantalanmäki on noin 800 m pitkä ja pohjois-eteläsuuntainen hiekkaharju, jonka kautta tie Mäyrystä Alavudelle kulkee seuraten joen länsirantaa. Ala-Rantalan tilan asuinrakennuksen pohjoispuolisella pellolta, pohjoiseen ja itään kohti jokea viettävältä pellolta noin 150 m:n matkalta tehtiin vuoden 1983 inventoinnissa löytöjä. Aiemmat alueelta tehdyt löydöt ovat mahdollisesti samalta pellolta. Kansallismuseon kokoelmissa olevien löytöjen lisäksi paikalta on ainakin yksi tasataltta, joka on Kuurtanes-Seuran hallussa.

Soukkakangas 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kuortaneenjärven pohjoispäästä noin 6,5 km pohjoiseen, Kuortaneen kunnan pohjoisosassa. Paikka on hiekkaista, tasaista mäntykangasta.
Asuinpaikkalöydöt:
Paikka sijaitsee Kuortane-Alajärvi -tien varrella, noin 200 m maantieltä länteen ja pumppuasemalle johtavalta tieltä noin 20 m etelään. Paikka on laaja pohjois-eteläsuuntainen harjumuodostuma. Löytöpaikka on pohjoiseen pistävän harjanteen, muinaisen niemen, pohjoiskärjessä. Alue on äskettäin kaadettua männikköä. Maaperä on soransekaista hiekkaa, jossa on lisäksi runsaasti suurempiakin kiviä.
Löydöt ovat puunkaadosta (1), jossa löydöt tulivat noin 15 cm paksusta, tummanruskeasta pintakerroksesta, mahdollisesta kulttuurimaasta. Tästä paikasta noin 5 m etelään oli toinen juurakko, ja siitä löytyi kiviesineen siru (2). Löytöpaikoista noin 10 m säteellä tehdyissä pienissä koepistoissa ei kuitenkaan näkynyt löytöjä tai kulttuurikerrosta. Löytöpaikka (harjanne) on noin 2 - 3 m kankaan ja suon sekä peltojen laitoja korkeammalla.
Pyyntikuopat:
Edellisestä löytöpaikasta noin 300 m pohjoiseen ja vajaat 100 metriä etelään olevalla kankaalla on kartoitettu yhteensä 42 pyyntikuoppaa Kuortaneelta Alajärvelle johtavan tien kummaltakin puolelta, pääosan sijoittuessa tien itäpuolelle (Pentti Rislan tarkastus 1999, Kaisa Lehtosen tarkastus 2008). Kuopista 6 sijaitsee pumppuamon eteläpuolella, tien länsipuolella. Painanteet muodostavat selvän pyyntikuopparivin. Osa painanteista on varsin laakeita, joten täysin mahdotonta ei ole, etteikö joukossa voisi olla myös asumuspainanteita. Ilmeisesti Kuortaneelta Alajärvelle johtavan tien rakennustyöt ovat aikoinaan osittain tuhonneet yhtenäistä kuoppaketjua.

Soukkakangas 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Alajärvi- Kuortane -tien itäpuolella, tiestä noin 200-350 m itään ja Vähälammesta 350-500 m länsilounaaseen.
Kankaalla on kaksi löytökohtaa noin 150 metrin päässä toisistaan:
a) pienen, äskettäin käytöstä jääneen hiekkakuopan eteläpuolella, josta löytyi iskoksia kuopan länsilaidalta noin 50 m:n matkalta, polusta pohjoiseen.
b) itäsempi löytökohta on äskettäin raivatun pellon eteläpuolella. Matalan ja loivan muinaisterassin päältä tien pinnalta poimittiin iskoksia, palanutta luuta ja mahdollinen hiomakivi. Löydöt tehtiin noin 300 m:n matkalta.
Em. löytökohtien puolivälissä, noin 20 m ylärinteeseen ja samalla etelään on soikea ja matala painanne (n. 10 x 6 m), joka muistuttaa suuresti asumuspainannetta. Koepistoista ei kuitenkaan tullut löytöjä.

Mäki-Saari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee vastapäätä Kurikan keskustaa, Kyrönjoen ja kantatie 67:n itäpuolella, peltoalueen yläosassa, noin 200 metriä Mäki-Saaren taloryhmästä etelään. Maasto laskee kohteesta länteen Kyrönjoelle päin, etelään maasto laskee loivemmin. Itäpuolella on laajahko mäki, jonka korkein kohta on 72,5 m mpy. Asuinpaikka sijaitsee kohteen halki kulkevan Postitien pohjois- ja eteläpuolella, metsässä ja piha-alueilla.
Luhon vuoden 1968 kaivauksesta ei ole kertomusta, joten tiedot kaivauksen tuloksista ja sijaintipaikasta eivät ole selvinneet. Inventoinnissa 2001 vaikutti siltä, että asuinpaikka käsittäisi 65 ja 70 metrin korkeuskäyrien muodostaman länteen päin ulottuvan niemen etelä- ja länsiosan. Vuoden 2001 inventointiraportissa arvellaan, että kaivausalue olisi sijainnut peruskartan muinaisjäännösmerkkien paikkeilla. Tällöin kohteen pellon itäpuoliselta alueelta ei löytynyt mitään asuinpaikkaan viittaavaa.
Vuonna 2009 tehdyssä inventoinnissa kaivettiin Postitien pohjois- ja eteläpuolelle peltoalueelle yhteensä 21 koekuoppaa, joissa neljästä saatiin merkkejä asuinpaikasta, värjäytynyttä ruskeanharmaata maata. Koekuopissa todettiin peltokerroksen vahvuudeksi 25-35 cm, maalaji hiesuksi ja peltokerroksen alla hienoksi hiesuksi.
Aikaisempien inventointilöytöjen ja vuonna 2009 tehtyjen inventointihavaintojen perusteella asuinpaikka on sijainnut pääosin Postitien pohjoispuolella. Asuinpaikan eteläosasta on osa jäänyt Postitien ja Mäkisaaren taloryhmälle päin johtavan tien alle. Asuinpaikan pohjois- ja keskiosa ei jatku Mäki-Saaren taloryhmälle päin johtavan tien itäpuolelle metsäiselle rinteelle. Sen sijaan on mahdollista, että asuinpaikka on yltänyt jonkin verran idemmäs viljelemättömälle kaistalle, vaikka alue on kivikkoista. Jos näin on ollutkin, on asuinpaikka siellä hävinnyt myöhemmän toiminnan seurauksena.

Topee (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Myöhäismesoliittinen ja nuorakeraaminen asuinpaikka.
Asuinpaikka sijaitsee Jalasjoen pohjoisrannalla jyrkän törmän päällä Myllykylässä. Löydöt tulleet pellolta, jossa on tehty kaivaus vuonna 1967 (kaivettu ala 228 m2 on vain osa laajempaa löytöaluetta).
Löytöjä on runsaan 400 metrin matkalta jokitörmältä luoteeseen pelloilta ja tienvieriltä: alueeseen on luettu myös Rinta-Paavolan kartan löytöpaikat no 26 Käräjävuoren tienhaara, 27 Topee Yläpelto ja 28 Salomon Kurikka, Myllykylä.
Vuonna 2019 asuinpaikan luoteispäätä tutkittiin rakennushankkeen vuoksi.

Vierikko/Pihlajaniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jalasjoen pohjoisrannalla, jyrkän jokitörmän päällä Pitkäkosken mutkan kohdalla, Pitkämön tekoaltaasta noin 500 m itään. Alue on peltoa, joka viettää jonkin verran kohden jokitörmää. Peltoalueen länsiosassa, vuoden 1963 kaivausalueen koillispuolella on melko laaja ja syvä notkelma. Maalaji on hiekkaa ja hiesua.
Löytöjä pelloista on saatu lähes 400 metrin matkalta Pihlajaniemen länsipuolelta
Majaniemen tilan alueelle saakka, tarkat löytökohdat eivät ole tiedossa. Kaivauksen pinta-ala vuonna 1963 oli 496 m². Tuolloin todettiin, että peltokerroksen alla oli paikoin säilynyt kulttuurimaata 5-25 cm. Kohteesta on löytynyt varhaiskampakeramiikkaa. Vuoden 2001 inventoinnissa löytyi kvartsia vuoden 1963 kaivausalueesta hieman Pihlajaniemen tilalle päin.
Inventoinnissa 2010 pellolla oli vasta suoritettu kylvö, ja koko aluetta ei kävelty systemaattisesti läpi, mutta jokitörmän reuna-alueet inventoitiin noin 40-50 m leveällä kaistalla Pihlajaniemen tilalta tiedossa olleen löytöalueen luoteisosaan. Asuinpaikkahavaintoja tehtiin muutamia Pihlajaniemen tilan lounaispuolelta ja vuoden 1963 kaivausalueen tuntumasta. Alueelle kaivettiin viisi koekuoppaa. Koekuoppa 1 kaivettiin Pihlajaniemen tilan itäpuolelle. Kuopassa todettiin 25 cm paksu peltokerros ja sen alla harmaa siltti. Koekuopat 2-3 kaivettiin n. 50 ja 100 m Pihlajaniemen tilasta länsilounaaseen jokitörmälle. Kuopissa oli n. 30 cm paksun peltokerroksen alla harmaa siltti, jossa esiintyi hieman ruskeaa hiekkaa. Koekuopat 4-5 tehtiin vuoden 1963 kaivausalueen tuntumaan. Niissä todettiin 30 cm vahva peltokerros ja sen alla 15 cm paksu kulttuurikerros, joka erottui värjääntyneenä punaisena ja ruskeanharmaana hiekkakerroksena, koekuopassa 5 värjääntynyt maa erottui selvästi. Aikaisempien ja nyt tehtyjen havaintojen perusteella asuinpaikka rajoittunee vuoden 1963 kaivausalueen lähiympäristöön. Etäämmältä tulleet löydöt ovat tulkittavissa hajalöydöiksi.
Asuinpaikan kaakkoispuolella sijaitsee kohde Jalasjoki Pitkäkoski (kohde 25), mistä paikannettiin kaksi kellarinpohjaa jyrkän jokitörmän reunalta.

Kuivamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kurikan Syväojankylässä, Pitkämön tekojärven itäpuolella, Niileskallion loivasti länteen viettävällä terassilla.
Kaksi löytöaluetta: A) maantien luoteispuolella, pellolla; paikalla Luho suorittanut kaivauksen vuonna 1966 ja B) inventoinnissa todettu paikka maantien kaakkoispuolella pellolla. Löydöistä ks. lisätiedot.

Puska/Rajala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kurikan Miedon kylässä Pitkämön tekoaltaan ja Kyröjoen yhdistävän kanavan länsipäässä, kanavan eteläpuolella. Asuinpaikka sijaitsee kesämökkinä olevan Rajalan tilan pihapiirissä ja pelloilla sekä mahdollisesti osittain talon eteläpuolisessa havumetsässä. Osia asuinpaikasta voi olla säilyneenä pihapiirissä ja viereisessä metsikössä.
Paikalla on tehty kaivauksia vuosina 1965 ja 1969. Jälkimmäiset kaivaukset liittyivät Pitkämön tekoaltaan rakentamiseen, koska Kyrönjoen ja altaanvälinen yhdyskanava tuli kulkemaan Rajalan/Puskan maiden läpi (ks. peruskartta vuodelta 1984).

Mäki-Venna/Mäkinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jalasjoen (Luopajoen) eteläpuolella hiekkaisella mäntymetsää kasvavalla kumpareella, jota ympäröivät pellot. Maasto viettää loivasti koilliseen. Asuinpaikka on Mäki-Vennan pihapiirissä, päärakennuksen ja sen koillispuolella olevan kasvimaan ja pihan kohdalla. Kyseessä on pienialainen asuinpaikka, joka lienee sijainnut juuri kasvimaan ja päärakennuksen kohdalla ja on todennäköisesti suureksi osaksi tuhoutunut.
Asuinpaikka on sijainnut pienessä matalassa saaressa ja on Kurikan asuinpaikoista korkeimmalla.

Mertamäki/Palomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 240 m Pitkämön altaan itäpuolella. Löytöjä viljelysmaalla laajalla alueella, jossa suoritettu kaivauksia vuosina 1964 ja 1965. Paikalta on löytöjä jo 1956 ja 1959. Paikan nimenä esiintyy Palomäki ja Mertamäki.
Rinteellä erottuu kaksi terassia 78,75 m:n ja 80,38 m:n korkeuksilla. Asuinpaikka on ylimmän terassin päällä noin 80 metriä merenpinnan yläpuolella.
Paikasta on käytetty myös nimeä Pitkämön Palomäki.

Kampin koulu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kampinkylän Kuusistonloukossa, Kampin koulun itä- ja länsipuolella, itään viettävällä hiekka- ja moreenimaalla, joka muuttuu Mattilan talon alapuolella savikoksi. Löydöt ovat koulun länsipuolella olevan sorakuopan reunoilta, metsiköstä ja koulun piha-alueelta sekä koulusta hieman itään olevan Mattilan tilan kohdalta. Asuinpaikka lienee suurimmaksi osaksi tuhoutunut, osia siitä voi olla säilynyt koulua ympäröivissä metsiköissä.

Koukkari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kyrönjoen varressa, Miedon Hakunissa, joen länsipuolella, Kreininmäen ja joen välisellä peltorinteellä, löytöjä runsaan 400 metrin matkalta. Ainakin Koukkarin tilan kohdalla asuinpaikka luultavasti tuhoutunut rakentamisen takia.
Toukokuussa 2011 tehdyssä tarkastuksessa käytiin läpi Koukkarin tilalle rakennetun suuren hallirakennuksen pohjoispuolista peltoa (ks. Seuranta -välilehti). Todennäköisesti asuinpaikka on suurelta osin tuhoutunut.
Löydöistä ks. Lisätiedot -välilehti.

Tuomiharju Majavainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Levinnevan laidassa, noin 300 m Nenättömänluoman länsipuolella pellolla ja metsässä. Maasto viettää itään. Kohde erottuu metsäisenä kohoumana peltojen keskellä, muinoin se on muodostanut pienen itään päin pistävän niemekkeen. Asuinpaikka sijaitsee luultavasti muinaisen niemekkeen kohdalla 77,5 - 80 metrin tasolla olevalla alueella.

Salmenmäki 1-2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 700-800 m länteen Pitkämön tekojärvestä pellon ja metsän rajassa Pitkämönkylästä Sänttiin menevän tien itäpuolella. Kyseessä on mesoliittinen asuinpaikka noin 80 m:n korkeudella. Havainnot perustuvat inventointiin ja maastohavaintoihin.

Kettumäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pitkämön tekojärven eteläpäässä, noin 600 m järvestä länteen Kettumäen itälaidalla. Paikka on itään laskevalla rinteellä pitkän kapean peltokaistaleen luoteisosassa ja sitä ympäröivässä metsässä. Inventointilöydöt tulivat pintapoiminnassa pellolta heti tien kaakkoispuolelta ja siitä noin 30 m alaspäin. Pellon syrjässä oli ilmeisesti traktorin pois tieltään nostama hiekkakivinen hioinlaaka.

Lusanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Jalas- ja Kyrönjokien välisellä kannaksella kantatie 67:n länsipuolella Lusanmäentien ja Lusantien risteyksen kaakkoispuolella. Etäisyys Jalas- ja Kyrönjokiin on molempiin noin 500 metriä. Löytökohta sijaitsee koilliseen ja itään loivasti viettävän pellon yläosassa hieman ympäristöstään kohoavan Lusanmäen itäpuolella. Paikka sijaitsee varhaiskampakeramiikkaan ajoittuvalla muinaisrantatasolla - kohteesta ei kuitenkaan ole löytynyt keramiikkaa. Maalaji on pellon yläosassa kapealla vyöhykkeellä hiekkaa ja alempana pellolla hiesua. Mäen alueella maasto on kivikkoista ja kasvaa nuorta puustoa.
Vuoden 2001 inventointilöydöt (kvartsiydin, kvartsi-iskokset) ovat pellosta Lusanmäen itäpuolelta läheltä metsänreunaa muutaman metrin päästä toisistaan.
Vuonna 2010 suoritetun inventoinnin tarkastushetkellä löytöalueella pelto oli juuri kylvetty. Löytökohdan ympäristö ja lähipeltojen yläosa tarkastettiin löytöpaikasta sekä koilliseen ja lounaaseen noin 200 metrin matkalla. Länsipuolisessa metsikössä Lusanmäen alueella oli hiljattain suoritettu pienimuotoinen hakkuu ja mäen alaosassa oli metsäkoneen rikkomaa maanpintaa. Myös nämä kohdat ja mäen alue tarkastettiin. Alueen inventoinnissa ei löytynyt mitään esihistorialliseen toimintaan viittaavaa peltojen tai mäen alueelta metsiköstä.

Pokelonmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pitkämön tekojärvestä noin 400 m länteen, Pokelonmäen itäpuolella aivan tien 67 tuntumassa, hakkuualueen länsilaidassa. Tien itäpuoleinen metsä oli hakattu palstan 11:127 kohdalta ja metsäkoneen rikkomasta maasta löytyi kvartseja sekä parissa kohtaa oli hieman punertavaksi palanutta hiekkaa ja hiiltä. Tien 67 vieressä kulkevan kevyen liikenteen väylän länsipuolisesta leikkauksesta löytyi myös kvartseja. Kohde on selvästi osittain tuhoutunut tietä tehtäessä.

Hakavainio Ranta-Koivisto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Nimettömänluomaan laskevan Viitaluoman länsipuoleisilla pelloilla jotka viettävät itään kohti luomaa. Pellot ovat viljelyksessä ja pääosin savipohjaisia. Paikalle tehdyistä koepistoissa oli ollut nokea ja hiiltä ja taltan ja kiviesineen katkelman löytäjän mukaan kynnöstöissä on havaittu merkkejä noesta ja hiilestä. Myös kvartseja oli löytynyt. Kohteen tarkkaa laajuutta oli kuitenkin mahdoton määrittää.

Seitaharju (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Nykälänniemen itäreunalla, metsäisen huvilatontin mökin ja rannan välisellä kaistaleella. Kohde sijaitsee Leirintäalueen 403 01 0001 kivikautisen asuinpaikan löytövyöhykkeen kaakkoisreunalla sekä Lomakeskuksen 403 01 0010 kivirakennekohteen koillispuolella. Paikalla kasvaa kangasmetsää ja varpukasvillisuutta; lähellä huvilaa heinikkoa. Maaperä alueella on hiekkaa, paikoin Lappajärven vanhaa rantakivikkoa.
Kohde on erittäin huomaamaton ja vaikeaselkoinen. Vanhat, virheelliset koordinaattitiedot osuivat huvilan kohdalle. Torvisen inventointikertomuksen 1977 kuvan perusteella kyettiin paikantamaan kohde lähemmäksi rantaa ja paikalla havaittiin matala kiveys. Kiveys oli kauttaaltaan varpukasvullisuuden peitossa ja karkeasti arvioiden kooltaan n. 10 x 10 m. Itkonen ja Torvinen mainitsevat latomuksen reunoja kiertävän n. 1-2 m leveän kivivyön ja sen keskellä sijaitsevan kolme pientä kivikumpua. Inventoinnissa 2006 ei saatu havaintoja "kranssista", saatikka kummuista. Latomuksen eteläkaakkoisreunalla oli halkaisijaltaan n. 1 m laajuinen matala kuoppa.
Huvilatontilla havaittiin kuitenkin useita matalia, pyöreitä tai soikeita kuopanteita. Niistä selkein sijaitsee huvilan läheisyydessä, siitä n. 5 m pohjoisluoteeseen pisteessä pkoo: 7020768, ikoo: 3331627, Z/m.mpy alin n. 75. Se oli n. 5 x 6 m laajuinen, kaakko - luode -suuntainen matala painanne. Kuoppa oli täysin varpukasvullisuuden peitossa ja kairatessa sen pohja oli vielä roudassa. Kuopan kohdalta rinne viettää loivasti itäkoilliseen kohti rantaa ja tällä rinteellä havaittiin yhteensä 8 - 10 matalaa kuopannetta, joiden halkaisija vaihteli kahdesta viiteen metriin. Muutamassa kuopassa havaittiin kairatessa ehjä podsolimaannos ja viitteitä ohuesta likamaakerroksesta. On epävarmaa, liittyvätkö kuopanteet ja latomus yhteen. Myös niiden ajoittaminen vaatisi tarkempia tutkimuksia. On kuitenkin otettava huomioon, että alueelta tunnetaan kivikautisia löytöjä.
Seitaharjusta ei ole saatu talteen löytöjä. Kohde mainitaan jo Hj. Appelgren-Kivalon tutkielmassa "Suomen muinaislinnat", jossa kummastellaan kansan "lapinkirkoksi" kutsumaa rappiolla olevaa kivimuuria. Kerttu Itkonen on tarkastanut kohteen 1968 ja Markku Torvinen 1977. Torvinen mainitsee raportissaan rauniota jonkin tiedon mukaan joskus tutkitun. Ehkä kuoppa latomuksessa on peräisin tällaisesta toiminnasta.
Torvisen Nykälännniemessä 1977 suorittaman koekaivauksen yhetydessä tutkittiin läheiset kaksi Lomakeskuksen 403 01 0010 kumpua. Koekaivauksen yhteydessä ne todettiin kiukaan jäännöksiksi. 2006 inventoinnin yhteydessä kerrottiin paikalla sijainneen joskus tuulimyllyjä ja latomukset olisivat jäännöksiä niiden perustusrakenteista. Nykyisen hotellin kohdalle on vuoden 1709 Pietarsaaren pitäjänkarttaan merkitty talo.
Muinaisjäännöksen kuntoa, luonnetta ja laajuutta on selvitetty arkeologisella koekaivauksella vuonna 2022. Tutkimuksen perusteella röykkiö on mahdollisesti esihistoriallinen lapinraunio.

Puusti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven pohjoispään länsirannalla, Nykälänniemen pohjoiskärkeä vastapäätä, itää kohti viettävällä peltorinteellä ja sen eteläpuolella jatkuvalla metsäalueella. Paikalla on havaittavissa kaksi selvää rantaterassia. Maaperä alueella on hiekkaista viljelysmaata sekä hiekkapohjaista kangasmetsää. Muinaisjäännösryhmä koostuu pellolla sijaitsevasta kivikautisesta asuinpaikasta, joka jatkuu etelään metsän puolelle, jossa on kivikautisia asumuspainanteita.
Puustin ja Maision talon rantapellosta on tehty löytöjä (kvartsiesineitä ja -iskoksia, KM 13254, 13255, 15847, 17666, 20076) runsaasti eri aikoina, mm. vuoden 1968 inventoinnin aikaan pellossa oli runsaasti kvartseja. Löytövyöhyke jatkuu alemmalla terassilla Puustin rakennuksista kaakkoon jopa 300 m päähän. Inventointikertomuksen (1977) mukaiset eteläpään koordinatit ovat pkoo: 7020900, ikoo: 3330922. Syksyllä 2005 Etelä-Pohjanmaan maakuntamuseon amanuenssi Risto Känsälä havaitsi Puustin asuinpaikalla, Maisiosta lounaaseen olevalla pellolla runsaasti kvartseja, joita ei otettu talteen.
2006 inventoinnin yhteydessä havaittiin vastakynnetyssä pellossa löytöjä hyvin laajalla alueella ja todettiin kivikautisen asuinpaikan jatkuvan etelään metsän puolelle todennäköisesti Torvisen 1977 arvioiman eteläreunan tuntumaan. Metsäalueella havaittiin neljä, mahdollisesti viisi kivikautista asumuspainannetta. Asumuspainanteiden dokumentointiin liittyvät tiedot on kirjattu muinaisjäännösrekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Inventointiajankohtana Lappajärven kaupungin viemäröintityöt Puustin kivikautisella asuinpaikalla oli juuri saatu päätökseen. Muinaisjäännösalueen pohjoisreunalla, myös viemärikaivantoon liittyvissä maakasoissa, havaittiin paikoin punertavaa kulttuurikerrosta hietaisessa peltorinteessä. Löytöjä saatiin talteen myös Puustin tilan koillisreunalta, pkoo: 7021278, ikoo: 3330948. Paikalla oli havaittavissa selvä rantaterassi 75 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Puustin tilan rantapellolla, peltoalueen eteläreunalla, kvartsi-iskoksia ja esineitä saatiin talteen runsaasti. Pellolta löytyi myös palaneen luun katkelma. Pellon länsireunalla, Puustin tilan piha-alueen reunalla on sijainnut historiallisella ajalla tervahauta tai sysimiilu. Sen läheisyydessä maaperä oli hyvin nokista ja paikalta löytyi koksia, palaneita kiviä ja tiiltä.
Kivikautisen asuinpaikan kokonaislaajuus on siis lähes 400 x 75 m pohjois-eteläsuuntaisena vyöhykkeenä 75 m mpy korkeuskäyrän molemmin puolin. Asuinpaikka on Lappajärven mittakaavassa alueen rikkaimpia. Asumuspainanteiden löytyminen metsän puolelta lisää kohteen arvoa entisestään.

Kyrönsaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven luoteisosassa, Nykälänniemen ja Halkosaaren välillä olevalla pienellä, kivikkoisella, tasalakisella saarella. Kivikautiset asuinpaikkalöydöt on saatu talteen saaressa viimeksi 1960-luvulla viljellyn pellon pinnalta ja ojista. Sittemmin n. 270x100 m laajuinen saari on metsittynyt eikä havaintoja ole voitu tehdä. Saaresta on hyvä näköyhteys Puustin kivikautiselle asuinpaikalle, joka sijaitsee n. 300 m Kyrönsaaren länsirannalta lounaaseen. Saari sijaitsee strategisella paikalla pohjoisessa Ähtävänjokeen yhtyvän Välijoen suulla.
2006 inventoinnin yhteydessä havaittiin saarella vanhoja pelto-ojia, joiden perusteella pellot ovat sijainneet itäkoillis-länsilounaissuuntaisina. Kivikautiset asuinpaikkalöydöt on Kerttu Itkosen 1968 tietojen perusteella saatu saaren länsipuolen rantapelloista. Alue on tiheän aluskasvillisuuden peitossa. Maaperä alueella on peltomultaa, jonka pohjalla on vaalea hiekka. Lähellä saaren rantoja maasto muuttuu hyvin kivikkoiseksi.
Saaren koillisreunalla havaittiin viidestä kuuteen kappaletta pyöreitä, halkaisijaltaan n. 1,5-2 m laajoja kuoppia ketjumaisena muodostelmana. Näistä itäisimmän kuopan koordinaatit ovat pkoo: 7021489, ikoo: 3331151, z: n. 72,50 m mpy. Vastapäätä tätä rantaa sijaitsee pohjoisessa Halkosaaren uloin niemi. Kairatessa kuopan keskeltä havaittiin ehjä podsolimaannos, jonka huuhtoutumiskerroksen alapuolella oli mahdollisesti n. 5 cm vahva ruskehtava likamaakerros. On mahdollista, että ruskehtava väri johtuu rannan soistuvasta maaperästä. Paikalla kasvoi suopursua, puolukkaa, katajaa ja mäntyä. Kuopat sijaitsivat kahdesta kolmeen metrin etäisyydellä toisistaan loivassa koilliseen laskevassa rinteessä. Kuopat lienevät säilytyskuoppia, mutta niiden ajoitus jää vielä avoimeksi. Niiden liittyminen kivikautiseen asuinpaikkaan on epävarmaa.

Ahopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven luoteisosassa, Välijoen itärannalla, länsilounaaseen laskevalla hiekkaisella peltorinteellä. Matkaa Välijoen rantaan on n. 280 m. Löytöjä on saatu talteen jo 1800-luvulta lähtien nykyisten Ahopellon ja Koskelan tilojen mailta. Rinteessä erottuu kaksi löytökeskittymää; toinen yläpellolla olevan terassin päällä, toinen edellisestä etelälounaaseen, päärakennuksesta n. 40 m lounaaseen. Peltorinteessä on havaittavissa kaksi muinaista rantaterassia 75 m ja 72,5 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa.
2006 inventoinnin yhteydessä peltorinne oli juuri muokattu, joten havainnointimahdollisuudet olevat erinomaiset. Kvartsi-iskoksia, -esineitä ja palaneita kiviä oli koko peltorinteen pituudelta n. 270x60 m leveällä vyöhykkeellä 72,50 m mpy korkeuskäyrän yläpuolella. Löytöjen keskittymistä kahdelle alueelle ei havaittu. Jonkin verran löytöjä oli valunut myös tämän korkeustason alapuolelle, ilmeisesti peltoviljelyn vaikutuksesta. 72,50 m mpy alapuolella rinne muuttuu suopelloksi. Asuinpaikka jatkunee pellon pohjoispuolella sijaitsevan metsän puolelle. Ryteikköisessä metsässä oli havaittavissa vanhoja umpeenkasvaneita peltoja, viljelyraunioita ja kiviaidanpätkiä. Metsässä ei havaittu merkkejä kivikautisista asumuspainanteista. Kairatessa maaperä oli vanhaa viljelymaata, jonka alapuolella vastaan tuli karkea hiekka tai sora. Alue on yleisesti ottaen hyvin kivistä.
Ahopellon maanomistaja esitteli 2006 inventoinnin yhteydessä kolme kiviesinettä, jotka olivat löytyneet mainitulta peltorinteeltä. Pohjalaiseen liuske-esineistöön lukeutuvat kaksi tasatalttaa ja kirveen katkelma jätettiin vielä maanomistajan haltuun, mutta hän lupasi harkita esineiden luovuttamista Kansallismuseon kokoelmiin. Markku Torviselle 1977 inventoinnin yhteydessä hän ei kuulemma ollut halunnut esineitä näyttää.

Keskinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärvi-Evijärvi maantien länsipuolella, Lappajärven luoteiskulmassa, Kumpulan talosta 230 m länsiluoteeseen. Paikalla sijaitsee Käyriäisjärven vedenottamolle johtava soratie. Alue on pitkään ollut soranotossa, josta on merkkinä laajoja, eriaikaisia sorakuoppia. Maasto laskee loivasti etelälounaaseen. Maaperä alueella on hiekansekaista kivikkoa ja kasvaa nuorta kangasmetsää.
Torvisen 1977 inventoinnissa todettu muinaisjäännös sijaitsee soratien eteläpuolella olevan vanhan sorakuopan koillis- ja itäreunalla. Paikalta oli löytynyt 1963 soranoton yhteydessä kourutaltta. Lamminkylän kansakoululla säilytetty tasataltta on myös mahdollisesti löytynyt tältä alueelta. Torvinen löysi saman sorakuopan seinämistä muutamia kvartsi-iskoksia.
2006 inventoinnin yhteydessä havaittiin, että vanha soranottokuoppa oli lähes kauttaaltaan umpeenkasvanut. Kairatessa hiekkakuopan läheisyydessä, maaperä oli niin kivistä, että ehjän kairanäytteen saaminen ei onnistunut. Paikalla ei havaittu mitään erityisempää.
Inventoinnin päätyttyä sain tietoja Pekka Lammilta, jolla on kesämökki läheisen Kumpulan tilan mailla, n. 350 m sorakuopalta kaakkoon, että joka vuosi puutarhatöissä paljastuu hiekkaisesta maasta kvartsi-iskoksia ja mahdollisesti palaneita kiviä. KM 2442:126 kehdonjalaksen muotoinen hakku on löytynyt 1800-luvulla Lamminkylän Lammin tilan pellosta. Ehkäpä kyseessä on laajempi asuinpaikka, joka sijoittuu 80 m mpy korkeuskäyrän tuntumaan Yli-Lammin alueella. Valitettavasti kohdetta ei enää ehditty tarkastamaan.

Kuoppalankangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven koillispuolella, Itäkylän Kuoppalankankaan itäreunalla. Paikalla sijaitsee loivasti itäkoilliseen, kohti Markinpuroa, viettävä hiekkainen peltorinne.
Löytöjä on tehty Itäkylästä 1880-luvulta alkaen. Löytöjä on saatu talteen n. 500x100 m leveältä vyöhykkeeltä usean tilan maalta. Asuinpaikan keskus näyttäisi olevan Saarasen tilan maalla, rakennusten kohdalla ja siitä luoteeseen hiekkaisella viljelysmaalla ja tienristeysalueella. Kuoppalankankaan ympäristöstä tunnetaan myös useita kivikautisia irtolöytökohteita.
2006 inventoinnin yhteydessä pelto oli juuri kylvetty ja osittain lannoitettu, mikä hieman haittasi havainnointia. Torvisen 1977 inventointikertomuksessa määrittelemä asuinpaikan eteläreuna oli osittain heinällä. Paikalla oli havaittavissa kolme muinaista rantaterassia n. 90 m, 85 m ja 80 m mpy. Näistä 90 m mpy terassin kohdalla maalaji vaihtui kivisemmäksi, hiekansekaiseksi viljelymaaksi. 85 m mpy terassi oli paikoin epämääräisempi, maalajiltaan hiekansekaista ja osittain tasoittunut viljelyn yhteydessä. Tästä alaspäin maalaji vaihtui savensekaiseksi laskien alas kohti Markinpuroa. Löytöjä saatiin talteen erityisesti nykyään kesämökkikäytössä olevan Saarasen asuinrakennuksen pohjoispuoleiselta peltorinteeltä sekä Purolantien pohjoispuolelta. Kyseessa on hyvin laaja-alainen muinaisjäännöskohde, joka liittynee Kuoppalankankaan luoteisreunalla sijaitsevaan Mäkelän kivikautiseen asuinpaikkaan.
Maanomistaja Kari Saaranen otti yhteyttä inventoinnin johdosta ja kertoi kiviesineitä löydetyn erityisesti Saarasen talon navetan ympäristöstä. Muinaisjäännösrekisterin keskikoordinaatit osuvat juuri tähän pisteeseen.

Mäkelä (403010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven Itäkylässä, Kuoppalankankaan luoteisreunalla. Paikalla sijaitsee Mäkelän tilan päärakennuksen länsipuolella hiekkainen, paikoin jyrkähkö länsiluoteeseen viettävä peltorinne. Peltorinteen alareunalla, 85 m mpy korkeustasolta alaspäin, maalaji vaihtuu ensin savensekaiseksi viljelymaaksi ja alempana suopelloksi.
2006 inventoinnin yhteydessä havaittiin, että asuinpaikan sijaintitiedossa on mahdollisesti virhe. Torvisen 1977 inventoinnin yhteydessä löytöalueen ilmoitettiin sijaitsevan Mäkelän päärakennuksesta n. 100 m länsilounaaseen ja länteen. Tämän tiedon perusteella löydöt olisi tehty savensekaisesta viljelymaasta läheltä suopeltoa. Torvinen kuitenkin mainitsee, ettei etsiskelyistä huolimatta löytänyt alueelta ainoatakaan asuinpaikkamerkkiä, vaikka pelto oli hiljattain kynnetty. Maanomistaja Esko Orava kuitenkin kertoi 2006 löytöjä tehdyn erityisesti talon lounaisreunalla sijaitsevalta hiekkaiselta perunamaalta. Maanomistajan kanssa hetken etsittyämme noukimme pussillisen kvartsi-iskoksia ja -esineitä. Hiekansekaisessa peltomullassa oli myös runsaasti palaneita kiviä. Samasta pellosta on myös löytynyt suurikokoisia kvartsiraaka-ainekappaleita.
Mäkelän tilalla on aiemmin sijainnut vanha päärakennus nykyisen 1980-rakennetun tiilirakennuksen koillispuolella. Siitä on vielä merkkejä näkyvissä talon puutarhassa.
Heikki Oravan tiedonanto 29.12.2008: Torvisen ilmoittama löytöpaikan sijainti on oikea, löytöjä (iskoksia, palaneita kiviä ja nokimaata) on tullut nimenomaan savimaalta alapuolisen metsän kulmasta. Iskoksia on löytynyt myös tästä etelänsuuntaan kahdesta paikasta. Perunapellolta, josta inventoinnissa 2006 mainitaan tulleen löytöjä, Heikki Orava ei itse ole havainnut iskoksia. Alueelle on joskus ajettu ojamaita maantien remontin aikaan.

Sillanpää (403010009) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kärnänsaaren pohjois- ja Kärnänsalmen etälärannalla, molemmin puolin maantietä. Maasto alueella on luoteeseen ja pohjoiseen viettävää peltorinnettä, maaperä on savensekaista viljelymaata, korkeammilla kohdilla hietamoreenia.
Saaren pohjoisrannalta on tehty runsaasti esinelöytöjä. Muinaisjäännöksen toteamisen yhteydessä Markku Torvisen inventoinnissa 1977 havaittiin löytökeskittymä Sillanpään tilan koillispuoleisella peltoalueella, n. 20-80 m etäisyydellä ulkorakennuksesta. Alueelta on löytynyt 1930-luvulla myös kolme kiviesinettä. Torvinen arveli asuinpaikan jatkuvan tien lounaispuolelle, josta Rinteen tilan rantapellosta on löytynyt kiviesineitä ja alempaa rannasta nevasuksi.
Sillanpään kivikautisella asuinpaikalla on valvottu kahden huvilan sekä viemärikaivannon rakentamista. Huviloiden rakentamisen yhteydessä ei saatu havaintoja kivikautisesta asuinpaikasta. Viemäröintityön rakentamisen valvonnan yhteydessä saatiin talteen kivikautisia asuinpaikkalöytöjä ja tien koillispuolella havaittiin historiallisen ajan rakenteita. Kivikautisen asuinpaikan säilymisestä peltokerroksen alapuolella ei saatu viitteitä.
2006 inventoinnin aikana tien koillispuoliset pellot olivat laitumena, mikä haittasi havainnointia. Alueella on havaittavissa muinainen rantaterassi 72,50 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Tämän alapuolella rinne on hyvin alavaa ja vettyvää ranta-aluetta. 2005 valvonnan yhteydessä alueelta löytyi muutama kvartsi-iskos ja kvartsiraaka-ainekappale Ketoniemen huvila-asutuksen läheisyydestä, läheltä Torvisen inventointiraportissaan mainitsemaan löytökeskittymää.
Tien toisella puolella huviloiden lounaispuolella pellot olivat juuri kynnettyjä ja havainnointi helppoa. Huviloiden läheisyydessä ei havaittu mitään erityistä, mutta peltoalueelta löytyi runsaasti kvartsi-iskoksia, -esineitä ja palaneita kiviä. Pintahavainnot olivat selvästi runsaampia kuin edellisenä syksynä viemäröintityön rakentamisen valvonnan yhteydessä. Löydöt keskittyivät Kivikankaan talon läheisyyteen; myös vanhan päärakennuksen ympäristöön. Hiekkaisessa peltorinteessä oli havaittavissa muinainen rantaterassi n. 75 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Löytöjä tuli erityisesti tämän terassin päältä ja hieman sen alapuolelta. Eniten löytöjä tuli ehkä juuri terassin taitteen kohdalta. Kivikankaan lounaispuolella Rinteen pellot olivat heinällä. Rannan huvila-asutukselle johtavien teiden kohdalla ei havaittu löytöjä.
Kohteen kokonaislaajuus on n. 450x60 m. Paikalla on havaittavissa kaksi löytökeskittymää, Sillanpään tilan itäkoillispuolella tien koillispuolella sekä Kivikankaan talon läheisyydessä tien lounaispuolella. Kohde lienee lähes tuhoutunut peltoviljelyn ja myöhemmän asutuksen vaikutuksesta.

Mäki-Niemi/Paavolan kansakoulu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee välittömästi Paavolan kansakoulun eteläpuolella, Lapuanjoen ja Lapua-Kuortane -tien lounaispuolella. Tasaiselta piha-, puutarha- ja viljelysmaalta on saatu kivikautisia esinelöytöjä. Maaperä on hiekkaa.

Hiipakka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoen pohjoisrannalla. Paikka on jokirantaniittyä, joka viettää kaakkoon ja etelään. Paikalta on eri aikoina saatu kivikautisia esinelöytöjä. Mahdollinen asuinpaikka.

Yli-Ulvinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Keski-Ulvisen tilan päärakennuksen länsipuolella noin 60 m, Lapua - Kuortane -tien varrella, tien koillispuolella. Paikka on hieman ympäristöään ylempänä olevaa niitty- ja viljelysmaata. Maasto viettää loivasti pohjoiseen. Alueelta on eri aikoina saatu kivikautisia esinelöytöjä, mutta mitään asuinpaikkamerkkejä ei inventoinnissa 1974 havaittu.

Topparinmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Topparinmäellä, Tiistenjoen kirkon länsipuolella, Lapuanjoen luoteispuolella. Paikka on loivasti etelään viettävää piha- ja viljelysmaata. Rinne on heikosti terassimainen. Paikalta on eri aikoina saatu kivikautisia esinelöytöjä. Mahdollinen asuinpaikka.

Kotosaarenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Topparinmäen pohjoispuolella olevan metsäsaarekkeen kaakkoiskärjessä. Saareke on viljelysalueen ympäröimä. Peltoalueen ja metsän rajalta on saatu kvartsi-iskoksia. Kvartseja on löytynyt myös alueella olevista pienistä ja matalista hiekkakuopista.
Paikalla on suoritettu koekaivaus 1995. Kohde on lähes täysin tuhoutunut hiekanoton ja viljelyn seurauksena.

Rintamäki/Ämmälänmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee viljelysmaiden ympäröimän Ämmälänmäen etelä- ja lounaispäässä, kylätien länsi- ja luoteispuolella. Paikka loivaa laidun- ja tienvarsimaata. Paikalta on tieleikkauksista ja ojasta löytynyt kvartsi-iskoksia. Alueelta on eri aikoina saatu myös kivikautisia esinelöytöjä.

Hämeenniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hämeenniemen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Lapuanjoen pohjoisrannassa. A. Äyräpää on tehnyt paikalla kaivauksia 1930-luvulla. Paikalta tunnetaan mm. skandinaavinen monisärmäinen reikäkirves eli nuppivasarakirves.
Kesällä 1990 Museoviraston koekaivausryhmä teki paikalla tutkimuksia asuinpaikan läheisyyteen rakennettavan kesäasunnon vuoksi. Kesämökin kohdalta löytyi historialliselta ajalta oleva tulenpitopaikan pohja, josta löytyi tiilen ja liitupiipun kappaleita. Kivikautiset saviastia-, pii- ja kvartsilöydöt tulivat ruokamultakerroksen alta. Löytöpaikalla ei ollut ehjää kulttuurikerrosta. Alueen esihistorialliset kerrostumat ovat ilmeisesti tuhoutuneet jo ensimmäisissä kyntötöissä.
Saviastianpalojen kuoppa- ja kampaleimakoristeiden mukaan kohteen esihistoriallinen vaihe ajoittunee keskineoliittiseen aikaan. Vuoden 1990 asuinpaikkalöydöt olivat niukkoja, joten varsinainen kivikautinen asuinpaikka on sijainnut Äyräpään kaivausalueen kohdalla.

Riihimännikkö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoen eteläpuolella, Riihimännikön voimalalaitoksen alueella. Kohde on tutkittu osaksi voimalan rakennustöiden aikana; koko laajuus ei ole tiedossa.

Yli-Aho (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoen lounaisrannalla, vastapäätä joen toisella puolella olevaa myllyä. Paikka on itä-koilliseen viettävää rinnettä. Maaperä on hiekkaa. Paikalta on löytynyt kvartsi-iskoksia, palanutta luuta ja keramiikkaa (?) sekä särkynyt liesi. Kaikki ovat tien ja perunamaan välisestä ojaleikkauksesta.

Sippolanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoen eteläpuolella, joen ja Lapua-Kuortane -tien välissä. Paikka on piha- ja metsämaata. Paikalta on eri aikoina löytynyt kivikautisia esineitä ja kvartsi-iskoksia.
Paikalla on hiekkamaaperäinen pohjoiseen, jokilaaksoon, laskeutuva rinne ja törmä. Rinteen alaosassa on vanha tieura tms. pusikkoisessa maastossa. Pelto rinteen alapuolella on tasainen. Maasto nousee paikan länsipuolella taloa kohden. Paikka on topografialtaan ja maaperältään oiva kivikautiselle asuinpaikalle. Inventoinnissa 2009 pelto oli nurmella, eikä vähäisissä avoimissa maastolaikuissa pellon reunalla havaittu mitään esihistoriaan viittaavaa. On epäselvää, ovatko vuoden 1974 havainnot rinteestä vaiko rinteen päällä, pellon laidalla olevalta metsäiseltä tasanteelta. Länsiosa on joka tapauksessa tuhoutunut puutarhan alle. Paikan rajaus jäi vuoden 2009 inventoinnissa avoimeksi.

Latva-Erkkilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoen eteläpuolella, Haapakosken Vuorenkallion koillispuolella olevalla viljelysmaalla. Paikka on loivaa itään ja koilliseen viettävää rinnettä. Paikalta on viljelystien kaakkoispuolisesta puutarhamaasta saatu löytöinä kvartsi-iskoksia.
Kivikautisia esinelöytöjä vajaat 200 m edellisestä lounaaseen.

Helmikangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karjannevanojan lounaispuolella, Helmikankaan tilan rakennusten eteläpuolella, piha-, puutarha- ja viljelysmaalla. Inventoinnissa 1974 löytyi kvartsi-iskoksia asuinrakennuksen etelä- ja kaakkoispuolisesta rinnemaasta. Epävarma asuinpaikka.

Puolijoki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoen lounaispuolella, maantien ja Lapuanjoen välissä, Puolijoen tilan asuinrakennuksen kaakkoispuolella, siitä noin 10 metriä. Paikka on tontti- ja peltomaata. Alue viettää loivasti koilliseen. Paikalla on tehty koekaivauksia 1914. Inventoinnissa 1974 löytyi asuinrakennuksen kaakkoispuolella olevalta viljelysmaalta muutama kvartsi-iskos. Asuinpaikan laajuus ei ole selvillä.

Välimäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lapuanjoen lounaispuolella, joen ja Lapua-Kuortane -tien välissä, Välimäen tilan etelä- ja länsipuolella. Alue on piha- ja laidunmaata. Alueen peltomailta on eri aikoina löytynyt useita kivikautisia esineitä. Taltta KM 11494 on löytynyt Välimäen tilasta noin 130 m länteen.
Inventoinnissa 1974 paikalta ei löytynyt asuinpaikkamerkkejä. Epävarma asuinpaikka.

Pitkämäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoesta noin 2,2 km koilliseen, Vaasa-Kyyjärvi -tielle vievän paikallistien itäpuolella, tiestä noin 300 metriä, hiekkakuoppa-alueella. Asuinpaikkaa on tutkittu vuosina 1945-46 ja 1953-54 ja se on erittäin runsaslöytöinen. Keramiikan koristelu liittyy tyypillisen kampakeramiikan loppuvaiheeseen ja Uskelan tyyliin.
Kampakeraamisten saviastianpalojen lisäksi kaivauksissa on löytynyt nuorakeramiikkaa, runsaasti hiottuja kiviesineitä, kvartsinuolenkärkiä, meripihkaesineitä ja luuta. Myös rakennejäännöksiä on kaivettu esiin, mm. liesikiveyksiä, mahdollinen hauta ja kevytrakenteisen rakennuksen jäännös.
Asuinpaikan säilyneet osat on tutkittu kaivauksissa suurelta osin, mutta vuoden 1954 kaivauksen perusteella rippeitä on vielä jäljellä kapeana kaistaleena vanhan hiekkakuopan eteläreunalla. Asuinpaikan tutkitun alueen eteläpuolella, Konikorpeen johtavan peltotien pohjoispuolella, on myös hiekanotolta ja muulta maankäytöltä säilynyttä, hiekkaista maaperää. Asuinpaikan eteläpuolisen kiinteistön 408-405-6-74 aluetta ei Aarne Kopiston yleiskartan (v. 1954/1958) mukaan ole tutkittu koekuopin, asuinpaikan rippeitä saattaa jatkua myös sen puolelle. Asuinpaikan kohdalla, peltotien eteläpuolella, on valtava siirtolohkare. Kun merenpinta on ollut 55 metrin korkeuskäyrällä (N2000), on asuinpaikan itäpuolelle työntynyt etelästä kapea ja matala merenlahti.

Ylitalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoen koillisrannalla, Lakaluoman kansakoulun luoteispuolisessa niemessä, Lakajoen ja Lapuanjoen yhtymäkohdassa luoteisrannalla. Paikka on piha- ja puutarhamaata; maaperä on hiekkaista. Paikalta on löytöinä kaksi kiviesinettä, joista toinen on joutunut hukkaan. Maanomistajan mukaan paikalta on löytynyt myös hiotun kiviesineen siruja. Epävarma asuinpaikka.

Hautaniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hirvijoen pohjoisrannalla, vastapäätä Kotalan tilan asuinrakennusta, 20-30 metriä jokirannasta pohjoiseen. Paikka on loivasti kaakkoon ja etelään, jokeen viettävää viljelysmaata. Paikalta on löytöinä muutama kiviesine ja kvartsi-iskoksia.

Myllyaho (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lapuan ja Alajärven rajan lounaispuolella, rajasta 150 metriä, paikallistien kaakkoispuolella. Paikalla on tuhottu, todennäköisesti pirunpeltoon rakennettu röykkiö. Sen keskustasta on poistettu kiviä noin 2 metrin läpimittaiselta alueelta ja 85 cm:n syvyyteen. Pohjamaata on myös kaivettu.

Jussila (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ylihärmän, Lapuan ja Ylistaron kuntien yhteisestä rajakohdasta, Rajarististä, 1,2 km kaakkoon. Paikalla on kalliopohjalle rakennettu hautaröykkiö. Sen halkaisija on noin 6-7 metriä ja korkeus 1,5 metriä. Röykkiötä on kaiveltu ainakin kolmesta eri kohdasta ja röykkiön kiviä on hajallaan laajahkolla alueella.

Kujanpää/Hatunluoma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hatunluoman länsi- ja luoteispuolella, luomasta noin 200 metriä, viljelys- ja laidunmaalla. Tilan asuinrakennus on paikasta noin 60 metriä luoteeseen. Paikka on loivasti kaakkoon viettävää terassirinnettä. Maaperä on hiekkaa. Paikalta on löydetty inventoinnissa 1974 keramiikkaa ja kvartsi-iskoksia perunapellosta.
Kohde kuuluu osana laajempaa Hatunluoman kivikautista asuinpaikka-aluetta, joka kokonaisuudessaan on jopa yli 1 km pitkä, ks. kohteet 408 01 0024 ja 408 01 0025.

Vuorenmaa/Hatunluoma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hatunluoman länsipuolella, luomasta 200 metriä, Vuorenmaan pihatien eteläpuolella, asuinrakennuksesta 20 metriä itään. Hatunluoma on Hirvijoen kautta Kauhavanjokeen etelästä laskeva sivujoki, joka saa alkunsa Lapuan pohjoisosan soista.
Paikka on terassimaista itään viettävää rinnettä, viljelysmaata. Asuinpaikka on erittäin laaja-alainen ja runsaslöytöinen. Hatunluoman löytöalue on kokonaisuudessaan jopa yli 1 km pitkä ja 200 metriä leveä. Eniten löytöjä on saatu alueen keskellä sijaitsevan Vuorenmaan tilan pelloista. Paikalla on tehty koekaivaukset vuonna 1903.
Asuinpaikka jatkuu Kauhavan puolelle, ks. kohde 233 00 0001.

Peltola/Hatunluoma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hatunluoman ja Mustamaa-Kauhava -tien välissä, viljelys- ja laidunmaalla. Paikka on hieman terassimainen itään viettävä rinne. Maaperä on hiekkaa. Paikalta on eri aikoina löytynyt useita kiviesineitä. Inventoinnisa 1974 ei löydetty mitään asuinpaikkaan viittaavaa.
Kohde kuuluu osana laajempaa Hatunluoman kivikautista asuinpaikka-aluetta, joka kokonaisuudessaan on jopa yli 1 km pitkä, ks. kohteet 408 01 0023 ja 408 01 0024.

Luomala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kauhajärven pohjoispäässä, rannasta noin 200 metriä, viljelysmaalla. Paikka on melko jyrkästi lounaaseen viettävää rinnettä; maaperä on hiekkamultaa. Paikalta on inventoinnissa 1974 löydetty kvartsi-iskoksia perunapellosta.

Alapiha (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuan ja Kauhavan rajan läheisyydessä, Kauhajärven rannasta 1,7 km luoteeseen. Kivikautinen asuinpaikka soranottoalueella.

Koivumäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuan Ruhan Ojalankylässä, Nurmonjoesta noin 1200 m luoteeseen, Koivumäen asuinrakennuksesta 80 metriä länsilounaaseen. Loivasti lounaaseen viettävältä rinteeltä, viljelysmaalta on löytönä kvartsikaavin KM 21704. Maa on savensekaista hiesua.
Paikka on hiekkamaaperäistä peltoa ja loivan rinteen lakialuetta. Inventoinnissa 2009 kynnetty pelto oli kuurainen, eikä mitään havaintoja voitu tehdä. Tarkastuksessa 2010 kynnöspellossa havaittiin muutama kvartsi ilmoitetun koordinaatin tienoilla. Kohteen rajaus on arvio.
Mahdollinen asuinpaikka.

Järviluomanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuan Ruhan kylässä, Nurmonjoesta noin 1 km luoteeseen, Nurmo-Lapua maantiestä noin 30 metriä luoteeseen. Järviluomanmäen kaakkoisrinteestä, viljelysmaalta saatiin vuoden 1981 inventoinnissa löytönä kvartsia. Useista aikaisemmista löydöistä osa saattaa olla kyseessä olevalta alueelta tai metsittyneestä hiekkakuopasta, löytöpaikalta noin 140 metriä pohjoiseen.
Sekä syksyllä 2009 että keväällä 2010 tehdyissä inventoinneissa pelto oli nurmella, eikä havaintoja voitu tehdä. Kohteen rajaus on arvio.

Marjokallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Seinäjoki-Uusikaarlepyy valtatien länsipuolella, Lapuan ja Kauhavan kuntien rajasta noin 1,2 km lounaaseen, metsämaastossa laakealla kalliolla, kallion lounaisreunalla. Paikalla on hajotettu röykkiön jäännös, jonka läpimitta on noin 10 metriä. Kiviä on jonkin verran vieritetty kalliolta alas eteläpuolisen suon reunaan. Kivet ovat verrattain tasakokoisia; jonkinlaista kehän jäännöstä on nähtävissä jäljellä olevien kivien sijainnissa.

Vihollisranta (Hautapaikat)
Rautakautinen; Nurmonjoen itärannalla, ns. Vihollisrannalla on kynnettäessä tullut esiin kiviä ja luita "kuin ihmisen kylkiluita" sekä hukkaan joutunut keihäänkärki. Näiden perusteella paikalla on arveltu olleen polttokalmisto. Lisäksi Yli-Muilun maalta (Yli-Muilun talo sijaitsee Vihollisrannasta noin 1 km koilliseen) on 1800-luvulla löytynyt kaksi keihäänkärkeä ja pronssinen rannerengas.
Inventoinnissa 2010 todettiin, että nykyään löytöpaikan kohdalla on uudehko omakotitalo sekä siihen liittyvä tasattu pihapiiri. Ympäröivät pellot oli kynnetty ja ne käytiin läpi havaitsematta mitään merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Topografisesti paikka on ympäristöstään poikkeava sikäli, että siinä joen rantatörmä on loivempi kuin yleensä ympäristössään. Löytöpaikasta vajaan kilometrin verran pohjoiseen on löytynyt rautainen kirves.
Yli-Muilun pellolta läheltä jokipenkkaa on löytynyt peltotöiden yhteydessä kaksi rautaista keihäänkärkeä sekä pronssinen rannerengas. Yli-Muilun ja Keski-Muilun pellot oli kynnetty ja ne tarkastettiin inventoinnin yhteydessä havaitsematta merkkejä kiinteistä muinaisjäännöksistä. Havainto-olosuhteet olivat hyvät, Keski-Muilun pellossa oli mm. selkeästi havaittavissa vanhat rakennuksen jäänteet tummempana läikkänä, jossa oli kuonaantunutta tiiltä (Yli-Muilun isäntä kertoi, että paikalla oli talo vielä hänen lapsuudessaan). Metallinpaljastimella käytiin läpi Yli-Muilun talon peltoja topografisesti parhailta paikoilta lähellä jokipenkkaa havaitsematta jälkiä muinaisjäännöksistä.
Ilmeisesti Vihollisrannan esineiden löytöpaikka on joenrantapellossa; mahdollisen kalmiston olemassaolon ja säilymisasteen todentaminen edellyttävät kuitenkin koekaivausta.

Jokela (414010002) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alueelta on eri aikoina löytynyt reikäkivi (KM 9986) ja tasataltta (KM 17021). Inventoinnissa 1992 Jokirinteen tilalle ja sen ohi vastarannalle johtavan tien kaakkoispuoleisesta hiekkaperäisestä kynnöspellosta löytyi melko runsaasti kvartseja. Kvartseja oli ainakin 40 metrin matkalla tien suunnassa ja noin 20 metrin leveydellä tieltä pois päin. Tilustien luoteispuoleinen pelto muodostaa terassimaisen maastokohdan, jolle asuinpaikka todennäköisesti jatkuu kohti entistä loivahkoa jokitörmää.

Autionsalmi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa 1992 löytyi Ähtärinjärven pohjoisrannasta noin 20-40 m, Ruokosesta Ähtärinjärveen virtaavan Autionsalmen länsirannalta kvartseja pellolta. Kvartsit olivat pellon alareunassa noin 80 metrin matkalla järvenrannan suunnassa ja noin 30 metrin leveydellä. Pelto on hiekkaperäistä loivasti rantaa kohti laskevaa rinnettä. Muuta muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Sijainniltaan kohde vaikuttaa sopivalta kivikautiseksi asuinpaikaksi.
Koetutkimukset tehty keväällä 2017.

Suninniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ähtärinjärven etelään pistävän Suninniemen lounaisrannalla. Inventoinnissa 1992 löytyi Suninniemen lounaisimmalta ranta-alueelta laajalta alueelta, noin 200 metrin matkalta rannan suunnassa asuinpaikkaan viittaavia merkkejä. Löytöaineisto koostui lähinnä kvartseista, mutta myös mahdollinen liuske-esineen katkelma, palaneita luunpaloja sekä tuluspiitä löytyi. Löydöt liittyvät nykyiseen parimetriseen rantaterassiin ja löytöalueen leveys rannasta oli enimmillään ainoastaan noin 20-25 m.

Hirviharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee noin 200 m Lehtimäeltä Laasalaan vievästä paikallistiestä pohjoiseen ja Poikkijoesta noin 100-150 m itään. Kohde sijaitsee noin 180 m Poikkijoen yli vievän sillan jälkeen pohjoiseen joen itäpuolta johtavan metsäautotien länsipuolella.
Mäntyä ja katajikkoa kasvavalla, osin kivisellä kankaalla on ainakin 4 kuopannetta noin 60 metrin matkalla suunnassa itäkoillinen-länsilounas. Näistä kuopanne 2 muodostuu ilmeisesti kahdesta vierekkäisestä kuopasta. Kuopanteet ovat pyöreähköjä ja halkaisijaltaan noin 3,5-5 m. Kuoppiin tehdyissä koepistoissa oli havaittavissa podsoliprofiili kehittyneine huuhtoutumiskerroksineen. Näistä kuopanteista edelleen lounaaseen on lisäksi vielä isompi kuoppa sekä joukko epämääräisiä pienempiä kuoppia, joista osa lienee melko tuoreita.
Mahdollisesti Hirviharjun toisintonimi on Hirvenkuoppakangas, joka mainitaan olevan Poikkijoen takana. Poikkijokea on 1870-luvulta 1930-luvulle saakka käytetty myös uittoreittinä, jonka jäljiltä osa kuopista sattaa myös olla.
Vuonna 2020 Maanmittauslaitoksen lidar-korkeusmallista tunnistettiin yhteensä 13 kuoppaa itäkoillinen-länsilounas -suuntaisessa linjassa.
Paikallisen informantin mukaan (palaute muinaisjäännösrekisterissä v. 2017) mahdollisia pyyntikuoppia on myös metsätien itäpuolella Hirviharjussa. Samoin Lehmisaarenkallion eteläpuolella, Saukonsalmennevan yli menevän penkkatien päässä, sen länsipuolella, sekä Pataman ohi menevän vanhan tien itäpuolella.

Tirisevänneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Alajärveltä Lehtimäen kirkolle jotavan maantien länsipuolella noin 50 m ja Länsikylän risteyksestä noin 1 km etelään. Inventoinnissa 1992 löytyi Länsikylän alueella olevan etelä-pohjoissuuntaisen hiekkaharjun länsirinteestä säännöllisen pyöreä kuopanne. Se on halkaisijaltaan noin 4 m. Kuopanteeseen ei tehty koekuoppaa. Lähialueella ei havaittu muita kuopanteita.
Lidar 5p -korkeusmallissa hiekkaharjussa näkyy kuitenkin yhteensä ainakin 11 kuoppaa etelä-pohjoissuuntaisena ketjuna n. 300 metrin matkalla. Maastossa havaittu kuoppa on näistä toiseksi pohjoisin.

Sippola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Nurmojoen itäpuolella, viljelysmaalla, Alavus-Nurmo -tiestä Hirvikoskella eroavan kaakkoon vievän tien päässä. Kohde on todettu vuonna 1968, jolloin löytöjä on kerätty talosta noin 200 metriä itään olevalta alueelta pellon ja metsän rajalta.
Inventoinnissa 2010 pelto oli korkealla oraalla, eikä pellon reunalta tehty havaintoja. Metsänpuolella maasto on tasaista, mutta hieman kauempana kohoaa matala törmä, joka on hiekkaa. Pellon reunamilla ja metsän puolella em. törmän tienoilla maata on kaivettu - otettu hiekkaa. Maasto on kuoppainen, paikoin laajempia kapeita hiekanottopaikan jäänteitä. Erinomainen paikka kivikautiselle asuinpaikalle. Kauempana metsässä, kuoppien koillispuolella noin 10-20 m tehtiin koekuoppia, mutta ei havaittu mitään esihistoriaan viittaavaa. On mahdollista, että osa tai kenties suurin osa asuinpaikasta on tuhoutunut. Asuinpaikan rajaus on arvioitu. Heti asuinpaikan länsipuolella on golfkenttä.

Mäki-Hakola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Nurmonjoen lounaispuolella Aution kyläryhmässä, Kuortaneelle vievän tien lounaispuolella. Löytöalue on noin 100 m tieltä lounaaseen ja Mäki-Hakolan tilan rakennuksista noin 80 m etelään. Löydöt ovat viljelysmaalta, metsän reunasta ja tiealueelta, loivalta koillisrinteeltä. Maaperä on mäkimultaa, paikoin näkyvissä on kalliota.
Inventointi 2010: Paikalla on tuskin havaittava koilliseen viettävä rinteen tapainen; korkeusero on vähäinen. Mäki-Hakolan marjamaan eteläpuolella on pellossa pieni kallionykämä, jonka vierellä on suuri kuusi. Mäki-Hakolan nykyinen isäntä kertoi isänsä sanoneen, että paikalta tehdyt kiviesinelöydöt ovat niiltä tienoilta. Pelto oli nurmella ja korkealla heinällä paikalla käytäessä. Maaperä on silttiä. Parista koekuopasta ei tehty mitään havaintoja esihistoriasta. Inventoinnissa tehtiin koekuoppia myös pellon länsipuolelle metsään, jossa maasto oli tasaista ja maaperä hietaa, mutta täältäkään ei saatu mitään merkkejä esihistoriasta. Paikan pohjoispuolella oli avointa ryytimaata tms. sekä marjapensaita, joiden juurilla oli avointa maata. Myöskään täältä ei havaintoja. Topografisesti mahdollinen asuinpaikan sija on tuskin havaittavalla kohoumalla puutarhan eteläpuolella, mistä Torvinen on ilmeisesti kvartseja poiminut. Paikan rajaus on arvio.

Ala-Viitala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Viitalan kyläryhmässä, Nurmojoen itärannalla, Seinäjoki-Kuortane -tiestä haahautuvan, Kouraan vievän tien varrella. Paikka on loivasti länteen Nurmojokeen viettävä viljelysmaata tien ja joen välillä. Ala-Viitalan tilalta on 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa löytynyt viisi kiviesinettä. Inventoinnissa 1978 löytyi viljelysmaalta, Nurmojokeen laskevan pienen puron penkalta hiukan kvartsia.
Inventoinnissa 2010 alue oli vahvalla nurmella, hevoslaitumena ja aidattu, joten kohdetta tarkasteltiin vain kauempaa. Uusia havaintoja ei siis tehty. Tarkka laajuus ja sijainti jäivät selvittämättä, ja tehty rajaus on karkea arvio.

Kirkkomäki (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Nurmon Kouran kylän lounaispuolella, noin 2700 metriä Kouran asemalta etelälounaseen. Kirkkomäen laella ja pohjoisrinteellä on luontaista kivikkoa, ns. pirunpeltoa, johon on kaiveltu kuoppia. Hautaröykkiöitä ei alueella ole havaittu. Kuoppien funktio on epäselvä.
Inventoinnissa 2010 alueella havaittiin vain yksi kuoppa mäen lakikumpareella olevassa pienessä rakassa. Kuoppa on noin 1 metriä syvä, hieman pitkänomainen ja siitä lähtee matala "ränni" etelään, rinteeseen. Kuopan halkaisija on noin 3 metriä. Vieressä on kivikautinen asuinpaikka Kirkkomäki 2 (nro 9). Inventoija arvelee, että kuoppa liittyisi keskimesoliittiseen asuinpaikkaan. Kivinen ja tiukka maaperä mahdollistaisi kuopan säilymisen tuhansia vuosia.
Vuoden 2020 tarkastuksessa/kartoituksessa havaittiin välittömästi kuopan lounaispuolella noin 0.3 m syvä, 6 x 3.5 m laajuinen kivikkoon raivattu painanne, joka yhdistyy kuoppaan kapean kujan kautta.

Harjumäki (544010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Nurmon Martikkalankylässä, Nurmojoen luoteispuolella, Nurmon ja Lapuan rajasta 250 m etelään. Löydöt ovat viljelysmaan pohjoisreunalla olevan ladon kaakkoispuolelta noin 30 metrin päässä ladosta, pieneltä alalta.
Inventoinnissa 2010 pelto oli oraalla, eikä täydentäviä havaintoja pystytty tekemään. Maaperä alueella on hienoa hiekkaa. Rinne laskee loivasti itään, kauempana pellon reunassa on muinaisrantatörmä, josta ei myöskään havaintoja. Metsänpuolelle pohjoiseen tehtiin inventoinnissa koekuoppia, mutta tuloksetta. Paikan rajaus on arvio Torvisen vuonna 1981 tekemän kuvauksen perusteella.

Murhavuoret (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Keski-Nurmossa, Nurmonjoen länsipuolella, noin 1400 m Hirvikoskelta länteen, Murhavuorten kallioalueen pohjoisrinteellä. Alueella sijaitsee viisi röykkiötä, joista neljä röykkiötä on merkitty muinaisjäännökseksi.-
Vuonna 2015 alueella tehtiin koetutkimuksia ja määritettiin kohteiden aluerajaus.
Koetutkimuksissa (sektoritutk.) ei saatu selville röykkiöiden luonnetta ja ajoitusta.
Röykkiöt
1) 4,4m x 4,2 m
2) 3,7m x 2,4 m
3) ojankaivamiseen liittyvä röykkiö - ei mj.
5) halkaisija n.1,5 m, korkeus n.35cm

Kaurankangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Seinäjoen asemalta 33,1 km etelään, Peräseinäjoella, Kalajärven
eteläpuolella noin 1 km. Paikka sijaitsee etelä-pohjoissuuntaisen Kaurankankaan harjujakson pohjoisemman sora- ja hiekkakuopan itäreunassa, Latva-Perälän talon pohjoispuolella noin 90 m, kankaalla. Nykyisin alue on hiekanottoaluetta.
Paikalta on inventoinnissa 1987 kerätty kvartseja noin 10 metrin matkalta hiekkakuopan itäreunasta. Vuoden 2008 inventoinnissa paikalla käytäessä ei alueesta saatu lisätietoja. Silti kohde voi olla mahdollinen asuinpaikka maaperän ja topografian puolesta. Hiekanotto on mahdollisesti tuhonnut asuinpaikan osin tai kokonaan. Alkuperäinen maasto on paikalla loivasti itää kohti laskeutuvaa kangasmetsää.
Alueelta on ilmeisesti myös Peräseinäjoen museossa säilytettävä kourutaltta.

Kallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Seinäjoen Törnävän kaupunginosassa, Seinäjoen ja Pajuluoman välissä, Törnäväntiestä runsaat 100 m itään ja Pappilantiestä runsaat 100 m luoteeseen.
Alue on asemaakaavoitettua omakotialuetta. Maasto on kallioista, paikoin se on soramaata. Tammilehdon tontin itäpuolella on pelto- ja niittyaukea, joka rajoittuu Pajuluomaan. Paikalta on 1920- ja 1930-luvuilla tehty talttalöytöjä. Vuoden 1968 tarkastuksessa ja vuoden 1978 inventoinissa paikalla havaittiin jonkin verran kvartsia puutarhamaassa, mutta niitä ei otettu talteen.
Asuinpaikan laajuus ja säilymisaste eivät ole selvillä. Asuinpaikan merkkejä tai löytöjä ei kevään 2006 tarkastusmatkan yhteydessä löydetty. Myöskään vuoden 2008 inventoinnissa ei paikalla havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Mikäli paikalla on ollut muinaisjäännös, lienee se tuhoutunut.

Aapraiminmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Huhtalan kaupunginosassa, Seinäjoesta 130 m länteen, joesta kohoavalla peltorinteellä. Asuinpaikan kohdalla ranta kohoaa jyrkemmin nyppyläksi, jonka itälaidalle on kaivettu hiekkakuoppa. Maaperä on hienoa hiekkamoreenia.
Paikalta on löydetty kvartsia hiekkakuopan länsi- ja lounaislaidalta sekä viljelysmaalta. Paikalta on 1800-luvulla löydetty neljä kivitalttaa ja/tai -kirvestä, ja siellä on tehty koekaivaus vuonna 1978 ja jatkokaivaus vuonna 1995. Paikan laajuus on noin 600 neliömetriä, ja sieltä on löydetty nuorakeramiikkaa ja asbestikeramiikkaa. Paikalla on asuttu myös varhaismetallikaudella.

Patakallio (Taide)
Ajoittamaton; Takavuoren Patakalliolla, Jouppilanvuoren lounaispuolella on kallioon hakattuja kuvioita. Kvartsiittikalliossa on pieniä, noin 5-10 cm korkuisia ja noin 5 mm syviä merkkejä, yhteensä 25 kpl. Osa on jäkälän peittämiä. Merkkien ikä on tuntematon; eivät luonnon työtä, mutta tuskin esihistoriallisiakaan.

Ruohoneva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kiikun kylänosassa, Kyrönjoen jokilaaksossa, joen kaakkoispuolella, viljelyaukean ja Ruohonevan suoalueen tuntumassa. Seinäjoki-Vaasa -rautatie kulkee paikalta noin 1 km koilliseen.
Loivasti luoteeseen, Ruohonevaan viettävältä viljelysmaalta on inventoinnissa 1979 poimittu kivikautisia asuinpaikkamerkkejä (kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta). Maaperä on karkean soransekaista savikkoa. Vuoden 2008 inventoinnissa pelto oli nurmella, joten paikalta ei saatu lisähavaintoja.
Vuonna 1868 löytyneiden tasatalttojen (KM 1015 ja 1016) on oletettu olevan täältä.

Nurminiemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kyrönjoen rantasuon, Ruohonevan koillispuolella, Seinäjoen ja Ylistaron rajan lähellä, Nurminiemi-nimisen niemekkeen lounaisreunassa.
Alueella olevan vesakoituneen hiekkakuopan ja pienen, loivasti länteen viettävän, hiekkaperäisen peltoalueen rajalta on inventoinnissa 1978 löytynyt runsaasti kvartsi-iskoksia. Inventoinnissa 2008 alueen pellot olivat nurmella, eikä lisähavaintoja saatu.
Paikalta noin 300 m lounaaseen on Ruohonevan asuinpaikka (743010005).

Luomala (759010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Jokivarren koulusta noin 60 m kaakkoon, Laasalasta Jokivarteen vievän tien itäpuolella, tien ja itään nousevan kallion välissä, Kuninkaanjoen länsipuolella. Kohteessa on Soini-seuran pystyttämä messinkikyltti.
Jos asuinpaikkaa on vielä jäljellä, se sijaitsee todennäköisemmin tien ja kallion välissä. Inventoinnissa 2002 löytyi Jokivarren koulun pihamaalta työstetty kvartsi, jonka yhteyttä asuinpaikkan ei pystytty selvittämään (ks. kohde 1000 00 8099).

Kivikautinen; Paikka sijaitsee viljelysmaalla Rintalan ja Rintamäen tilojen rajalla Kuninkaanjoen lounaispuolella entisen rantaterassin päällä. Kohteesta on löytynyt runsaasti kivikautisia asuinpaikkalöytöjä.

Kuninkaankivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivi sijaitsee Soinin kunnan itäosassa, Iiroonjärven länsipuolella, Soini-Myllymäki maantien eteläpuolella, tieltä noin 150 m etelään, Kuninkaansuolla. Kivi on laakea suuri siirtolohkare, jonka laki noin 2 m ympäistöä korkeammalla. Kiven korkeimmalla kohdalla on hakattu tasavartinen ristikuvio ja sen lähellä hakkaamalla tehdyt luvut 425 ja 132, jotka merkitsevät eri rajankäyntien rajapistenumerointia. Ristikuvion haarojen pituus on n 17 cm, lukujen korkeus n 15 cm.
Kiveen liittyy tarina, jonka mukaan Ruotsin kuningas on levännyt paikalla. Kiven lähiympäristössä on kolmella suunnalla suurehkot kivet suunnilleen ristin sakaroiden suunnassa.
Kuninkaansuo mainitaan rajapisteenä jo vuoden 1665 Pietarsaaren ja Ruoveden välisen rajariidan asiakirjoissa. On epäilty, että Kuninkaansuo ja sillä sijainnut Kuninkaankivi olisivat olleet rajapiste jo 1530-luvulla määritellyssä Kyrön ja Pietarsaaren rajassa.
Kivi toimii vielä nykyäänkin kiinteistöjen rajamerkkinä.

Piilokallio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laasalan kylän länsipuolella, Pitkänmännikönnevan itälaidalla, Laasala-Lehtimäki maantien länsipuolella noin 400- 500 m tieltä on kallioalue nimeltä Piilokallio. Kalliolla on kivilatomuksia neljässä kohdassa:
1) pohjoispäässä, laen etelä ja itäpuolella on jyrkän, suolle laskevan kallioseinämän alla, sen edessä noin 2 m pitkä ja 0,5 m korkea latomus
2) laen eteläpuolella,loivalla länsirinteellä 6 röykkiötä, soikeita, pisaranmuotoisia, arviolta 2 - 3 m läpimittaisia, korkeus noin 0,5 m - 1 m. Röykkiöt maastossa kahdessa rivissä, länsipuolen rinne on jyrkähkö
3) edellisistä itään noin 30 m. Louhikossa, itärinteellä matalaa kiviaitaa muistuttavaa latomusta noin 5 x 5 m alalla. Siitä koilliseen 20 m on latomus, 1,5 pitkä ja 1 m korkea, osaksi laikutuksessa rikkoutunut. Tästä noin 8 m koilliseen 3 m pitkä ja 1 m leveä latomus, samoin rikkoutunut. Lähellä notkelmassa 2 m läpimittainen kivilatomus.
4) paikasta 2 noin 30 m etelään. Noin 30 neliön alueella useita pieniä matalia kivikasoja ainakin 7 kpl. Yksi niistä on ontto ja muistuttaa pientä uunia.
Latomusten ikä ja funktio eivät ole tiedossa. Ne liittyvät todennäköisesti historiallisen ajan asutukseen ja muuhun ihmistoimintaan.
Perimätiedon mukaan Piilokallio on isonvihan aikainen pakopaikka (lähde: Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen paikannimiarkisto).
V. 2020 tarkastus: kohde ennallaan. Kalliolla on ihmistekoisten kivilatomusten lisäksi myös rapautumisen myötä syntyneitä luonnollisia lohkaremuodostumia.

Pettumäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Komsinkankaan luoteispuolella, kivikkoisen, avokallioisen soraharjanteen pohjoiskoillisreunassa. Maasto viettää paikalla itään ja koilliseen. Paikka on soranottoaluetta; viljelystie sivuaa asuinpaikkaa itäpuolelta.
Paikalta on saatu kivikautisia löytöjä useaan eri otteeseen; ensimmäiset löydöt tulivat esiin vuonna 1918 soranotossa. Alueella on tehty kaivauksia vuonna 1919. Kaivauksissa on löytynyt keramiikkaa (Uskelaa ja hiukan nuorakeramiikkaa), kvartsia, pari Jäkärlän tyypin kirvestä ym.
Soranotto lienee tuhonnut suuren osan asuinpaikasta. Ehjää lienee jäljellä kuopan itäpuolella viljeystien alueella sekä metsäkaistaleessa tien ja Kortesviita-viljelysalueen välissä.
Pettumäen ja Kortesviidan (846 01 0002) asuinpaikat muodostanevat yhtenäisen laajan noin 300 x 400 metrin kokoisen kivikautisen asuinpaikan.

Kortesviita (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on loivasti pohjoiseen viettävää hiekkaista viljelysmaata, Pettumäen itäpuolella. Ensimmäiset löydöt tulivat suoturpeen alta hiekasta aluetta viljelysmaaksi raivattaessa vuonna 1918. Inventoinnissa 1983 alueella oli havaitavissa kvartsi-iskoksia laajalla alueella viljelysmaan eteläreunasta alkaen 60 metrin käyrän tuntumasta. Eniten löytöjä tuli noin 55 metrin korkeuskäyrällä, jossa maastossa erottuu heikosti terassi. Asuinpaikan laajuus on ainakin 250 x 200 m.
Löytöinä ei ole saatu keramiikkaa, mutta sen sijaan mm. meripihkahelmi, pohjalainen kirves, reikäkiviä, tasatalttoja ym. Keramiikan puute voi johtua siitä, että kaivauksia ei ole tehty.
Kortesviidan ja Pettumäen (846 01 0001) asuinpaikat muodostanevat yhtenäisen laajan noin 300 x 400 metrin kokoisen kivikautisen asuinpaikan.

Pappilankangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kampakeraamisen vaiheen asuinpaikka, jolta on löytynyt myös vasarakirveskulttuurin asutusvaiheeseen viittaavia löytöjä.
Kohde sijaitsee Pappilankankaan hiekkaharjun itäreunassa. Maasto viettää koilliseen ja itään. Maaperä on hiekkaa ja soraa. Alue on suurelta osin soranoton turmelemaa.
Ensimmäiset löydöt Pappilankankaalta saatiin 1918. Paikalla on tehty kaivauksia 1953, 1962 ja 1963; tarkastuksia paikalle on tehty ainakin 1919, 1924 ja 1968. Inventoinnin 1983 perusteella asuinpaikan laajuus on noin 250 x 100 metriä. Asuinpaikkalöytöjä on varsin laajalta alueelta sorakuoppa-alueelta.

Koppelomäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee kunnan luoteisosassa, Horonkyän maantieltä 1 km luoteeseen. Paikka on loivaa luoteeseen ja länteen viettävää rinnettä. Röykkiö on halkaisijaltaan noin 8 m ja hajoitettu ilmeisesti hakkuissa 1970-luvun alussa. Röykkiön alkuperäinen korkeus on ollut 50-100 cm. Puretuista kivistä on tehty jäljellä olevan kivikehän sisälle tornimainen rakennelma.

Pappilankangas NE (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pappilankangas -hiekkaharjun koillisrinteellä. Paikalla on laaja sorakuoppa. Inventoinnissa 1983 löytyi kivikautisia asuinpaikkalöytöjä sorakuopan reunoilta. Asuinpaikan laajuudeksi on arvioitu noin 100 x 50 metriä.
Löytöinä mm. Jäkärlän kirves, kampakeramiikkaa ja kvartsi-iskoksia.
Soranotto näyttää tuhonneen suuren osan asuinpaikasta. Ehjää asuinpaikkaa on mahdollisesti löydettävissä kapealla piennaralueella metsätien ja kuopan SW-reunan välissä sekä tiealueella ja kuopan SE-puolella, jossa pian kvartsien löytökohdan alapuolella erottuu rinteessä terassi.

Rantala (846010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pappilankankaan koillisreunassa, viljelysmaalla metsän reunassa. Maaperä on hienoa hiekkaa, aikaisemmin suoturpeen peittämää. Maasto viettää loivasti koilliseen.
Alueelta on vuonna 1912 löytynyt reikäkivi (KM 6673:1) pellon ojasta. Inventoinnissa 1983 löytyi kvartsi-iskoksia viljelysmaan lounaisreunan suunnassa noin 160 metrin matkalla ja 30-40 m leveällä vyöhykkeellä. Paikalta kerrotaan myös löytyneen kivitaltta, jonka myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

Kankaanmäki (846010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kankaanmäki -soraharjun laella, mäen korkeimmalta kohdalta 150-250 m koilliseen. Maaperä on karkeahkoa harjusoraa, paikoin kivikkoista.
Inventoinnissa 1983 havaittiin löytöjä paikalla olevan sorakuopan pohjois- ja eteläprofiileissa. Enemmän löytöjä tuli kuopan eteläreunasta. Soranotto on tuhonnut huomattavan osan asuinpaikasta. Paikalta on myös Satakunnan museossa säilytettävä tasataltta (SatM 8202).
Museovirasto on tutkinut kohdetta koekaivauksella vuonna 2009. Koekaivauksessa löytyi hieman koristelematonta esihistoriallista keramiikkaa ja palanutta luuta. Koekuopissa havaittiin myös palaneita kiviä ja punertavaksi palanutta hiekkaa, sekä mahdollisesti lämmön vaikutuksesta rapautunutta kvartsia. Tutkitun alueen eteläosassa on muinaisten rantavallien muodostuma, jonka yhtä vallia tutkittiin koekuopan avulla. Valli oli muodostunut palaneista, osittain teräsärmäisistä kivistä. Vastaavia palaneita kiviä ja punertavia maa-alueita havaittiin samalta 53–54 metrin korkeudelta Kristiinankaupungin Rävåsenin kaivauksilla vuonna 1994.

Horonkylän nuorisoseuran talo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Teuva-Ylimarkku -maantien varressa tien lounaispuolella. Maaperä alueella on hienohkoa, mutta kivistä hiekkaa. Rinne viettää kaakkoon.
Inventoinnissa 1983 löytyi nuorisotalon tontin eteläpuolella olevan ison sorakuopan pohjoisreunalta kvartsi-iskoksia ja tulen rapauttamia kiviä ja palanutta maata noin 50 metrin matkalla alkaen talon lounaispään kohdalta.
Soranotto näyttää tuhonneen suuren osan asuinpaikkaa. Ehjää asuinpaikkaa löytynee nuorisotalon tontin länsipuoliselta alueelta.

Lintuneva (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kainasto-Jurva maantien varressa, tien länsipuolella. Paikalla on yhteensä 4 röykkiötä kahden röykkiön ryhmässä. Lähempänä tietä olevat röykkiöt ovat soikeita, kooltaan 1,5 x 4-5 m. Yksi röykkiöistä on kasattu kahden maakiven ympärille ja viereen. Sen halkaisija on 4,5 m. Tästä noin 20 m pohjoiseen on 3-4 samankeskeistä kivikehää, läpimitaltaan 10 m (luontaisia?). Maaperä on kivikkoista.
Huomautus 2022: Holthoerin dokumentoimat soikeat röykkiöt vaikuttavat rajan suuntaa osoittavilta rajamerkeiltä. Paikalta kulkee pitäjänraja, nykyisin Kurikan ja Teuvan välinen.

Komsinkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Komsinkankaan lounaispäässä, kuivatun Komsinjärven länsi-/luoteispuolella. Paikka on hiekkainen, metsittynyt rinne, jossa on vanhoja sorakuoppia.
Kohde on tutkittu osaksi 1914. Keramiikkalöydöt edustavat ns. Jäkärlän keramiikkaa. Rannansiirtymiskronologian mukaan asuinpaikka on ollut käytössä noin 4000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Asuinpaikkaa lienee jäljellä vielä hiekkakuopan pohjois- ja itäpuolisella alueella.
Inventoinnissa 1989 paikalle kaivetuista koekuopista saatiin löytöinä saviastianpaloja (Jäkärlän keramiikkaa) ja iskoksia. Koekuopituksen perusteella asuinpaikan laajuus on noin 80 x 40 metriä. Asutus näyttää keskittyneen muinaisen salmen länsirannalle kapeana pohjois-eteläsuuntaisena kaistaleena. Maaperä asuinpaikalla on hienoa hiekkaa.
Huomautus 2022:
Vuoden 1989 inventoinnissa "löytynyt" kohde Komsinkangas 3 on sama kuin Tallgrenin 1914 kaivama Komsinkankaan asuinpaikka. Erehdys johtuu vuoden 1983 inventoinnissa tehdystä virheellisestä karttamerkinnästä, jonka vuoksi Tallgrenin tutkiman asuinpaikan on vuoden 1989 inventoinnissa luultu sijaitsevan sata metriä etelämpänä. Ks. Lisätiedot-välilehti.

Karvahuulenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karvahuulenmäen loivasti itään viettävällä rinteellä. Inventoinnissa 1989 löytöjä saatiin sekä metsäojista että alueelle kaivetuista koekuopista. Koekuopista saatujen löytöjen perusteella asuinpaikka on laajuudeltaan ainakin 150 x 80 m. Maaperä alueella on hiekkaa. Paikoitellen maa oli ojaleikkauksissa voimakkaan punaista (luontaisesti rautapitoista). Koekuopissa ei voitu havaita selkeää kulttuurimaata. Löytöinä kvartsi- ja kivilaji-iskoksia sekä liusketaltta.
Näiltä main (puoli kilometriä Varsalan talosta etelään, Paskoon pellosta) on löytynyt myös kivikirves KM 6673:2 (ks. Teuvan inventointi 1983, raportin kohde 12).

Komsinkangas 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Komsinkankaalla, kuivatusta Komsinjärvestä noin 950 m pohjoisluoteeseen. Loivasti länteen viettävältä rinteeltä löytyi inventoinnissa 1989 kaksi kvartsi-iskosta. Ne löytyivät tuulen kaataman puun juurakosta. Epävarma asuinpaikka; maasto ja sijainnin puolesta soveltuu kivikautiseksi asuinpaikaksi.
Löytöpaikasta noin 250 m pohjoiseen on Teuva 2 Kortesviita ja noin 400 m etelään asuinpaikat Teuva 44 Komsinkangas 3 ja Teuva 45 Rehunmäki.

Kallioniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hakojärven pohjoisrannalla niemellä, Haapamäki-Seinäjoki rautatien eteläpuolella. Alueelta on rinnepellosta löytynyt kivitaltta (Töysä-seuran kokoelmat) vuonna 1952 ja kivikirves vuonna 1987. Näiden löytöpaikkojen etäisyys on noin 30 metriä.
Inventoinnissa 1992 pellosta löytyi kvartseja (KM 27184) noin 110 x 40 m alueelta (itä-länsi x etelä-pohjoissuunnassa). Maaperä on lähinnä savi-hiesuperäinen. Muuta asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu ja löytöjä oli alueella harvakseltaan. Niemi on rinnepeltoa, joka ei muodosta selvää terassia.

Hakomäki/Hannula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee viljelysmaalla, Ponnenjärvestä noin kilometri pohjoiseen, järveen laskevasta Alajoesta 300-370 m länteen, Hakomäen itäpuolisella peltoterassilla. Löydöt (kvartsit) ovat kahdelta alueelta pellolta. Löydökset ovat suhteellisen vähäiset, mutta viitannevat asuinpaikkaan. Paikan korkeus viittaa mesoliittiseen aikaan. Asuinpaikan tarkka laajuus on määrittämättä.
Vuoden 2018 inventoinnin yhteydessä tehdyn arvion mukaan kohde käsittää kaksi asuinpaikkaa, joista vanhempi (pohjoinen löytökeskittymä) on noin viisi metriä korkeammalla.

Isorimmi/Kukkomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Töysän Tuurilla, aseman ja taajaman itäpuolella, Tuurin koululta noin 330-400 m itään. Inventoinnissa 1992 löytyi kvartseja ja liuskeen kappale noin 80 x 40 metrin suuruiselta alueelta kuivatun Isonrimmin järven rantatörmältä, viljelysmaalta. Todennäköisemmin asuinpaikka liittyy muinaiseen järvenrantavaiheeseen, eikä niinkään ole liitettävissä merenrantakorkeuteen.
Kukkomäen tilan ympäristöstä on eri aikoina löytynyt kaksi reikäkiveä (KM 2442:170, KM 6505) ja tasataltta (Satakunnan museo 8469). Myös "Tiurin kylän Kukkolan talon pellosta" löytynyt reikäkivi KM 2907:6 lienee näiltä main. Lisäksi kvartsilöytöpaikasta noin 350 m pohjoiseen on löytynyt kaarnakoho (KM 22109), joka on radiohiiliajoituksella ajoitettu myöhäismesoliittiseksi.

Peltomäki (863010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Töysän Jokikylässä, Töysänjoen uomasta noin 430 m luoteeseen. Inventoinnissa 1992 löytyi kvartseja hiekkaiselta peltorinteeltä, maantien vierestä, tien suuntaisesti kaikkiaan noin 180 m matkalla. Paikka on hiekkaperäinen kaakkoon laskeva peltorinne Peltomäen talolle vievän tien kohdalla, joka löytöpaikalla muodostaa hieman terassimaista kohtaa. Ilmeisesti maantie on tuhonnut osan paikkaa.
Peltomäen tilalta pellolta on aiemmin löytynyt pyöreä reikäkivi (KM 2446:220), jonka tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa.

Tyrni (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Alavudelta Ähtäriin vievän maantien 705 eteläpuolella, tien ja Mustapuron eli Mähösenjoen välillä. Joen perkauksessa on vuonna 1954 löytynyt primitiivinen kirves (KM 14106). Lisäksi Tyrnin talon pellosta on löytynyt pieni reikäkivi (Töysä-Seuran kokoelmat). Inventoinnissa 1992 löytyi Tyrnin kohdalla olevasta pellosta, maantien pohjoispuolelta, noin 90 m Tyrnin talosta etelälounaaseen sekä tien eteläpuolelta jokitörmältä kvartsia.
Paikan asuinpaikkaluonne on epävarma.

Ponneranta/Rasinperä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ponnejärven länsirannalla, peltorinteellä, rannasta noin 200-400 metriä länteen, Lehtimäentien itäpuolella. Peltorinteellä on terasseja, joista kahdelta alimmalta sekä ylimmältä on löytynyt jonkin verran kvartseja. Maaperä on hiekkainen.
Asuinpaikka on korkeuden perusteella ehkä varhaismesoliittinen.
Vuoden 2020 tarkastuksen aikaan pelto oli kynnöksellä, ja asuinpaikan kohdalla sen pinnassa havaittiin muutama kvartsi-iskos. Asuinpaikan kulttuurikerrokset ovat todennäköisesti suurimmaksi osaksi tuhoutuneet pellonmuokkauksen vuoksi.

Rintaniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lappajärven itärannalla, Pokelanniemellä, Rintaniemen tilan maalla, Kotkaniemen talon itä-koillispuolella, viljelysmaalla. Löydöt (kvartsi-iskoksia) on poimittu Kotkaniemen talosta noin 50-80 metriä itäkoilliseen kynnöspellosta. Löytökohta on noin 40-60 metriä Lappajärven rannasta. Asuinpaikka saattaa jatkua kaakkoon kohti Riihelän talon peltoja; kohde Riihelä 934 01 0002 sijaitsee Rintaniemestä noin 200 metriä kaakkoon.
Lisäksi Pokelan talon pellosta on 1800-luvun alussa löytynyt liuske-esine KM 2442:135, joka on vailla tarkempia löytötietoja.

Riihelä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lappajärven itärannalla, Pokelanniemellä, Riihelän talosta 150-200 m pohjoisluoteeseen. Löydöt (kvartsiydin ja -iskoksia) ovat kynnöspellosta, pellon poikki kulkevan sähkölinjan läheisyydestä. Riihelän talosta noin 50 metriä itäkoilliseen on pellossa paikkakuntalaisten "Pirkkalaiskiveksi" nimittämä maakivi, jonka luota on mahdollisesti rautainen keihäänkärki KM 11806 (ks. inventointikertomus 1989, kohde Vimpeli 17).

Pässiniemi (934010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven itärannalla, Aikkalan talosta noin 500-600 metriä etelälounaaseen. Paikalla on kaksi löytökohtaa noin 150 m toisistaan. Löydöt (kvatsiydin ja -iskoksia) on poimittu Aikkalan talosta etelään olevan peltokaistaleen eteläosista: a) pellon korkeimmilta kohdilta ja b) saman peltokaistaleen etelään Lappajärveä kohti viettävältä matalammalta kohdalta runsaan sadan metrin päästä hiekkaperäisestä kynnöspellosta. Alemmat löydöt ovat noin 50 m Lappajärven rannasta. Löytöpaikat sijaitsevat metsäsaarekkeiden välissä.
Pässiniemeltä tunnetaan aiemmin kourutaltta KM 8243 ja myös tietoja hukkaan joutuneista esineistä.

Kataja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven itärannalla, Pokelanniemellä. Paikalla on kaksi erillistä löytökohtaa runsaan 100 metrin päässä toisistaan. Löytökohta 1) on Katajan talosta noin 60-100 m länsiluonaaseen oleva, luoteeseen viettävä hiekkaperäinen kynnöspelto ja sillä oleva joutomaa-alue. Löytökohta 2) on edellisestä noin 140 metriä etelälounaaseen sekä Katajamäen tallirakennuksesta noin 60-80 metriä etelälounaaseen oleva kohti etelää ja kaakkoa viettävä pelto. Löydöt ovat kvartsiesineitä, -ytimiä, ja -iskoksia).
Lisäksi Pokelan talon pellosta on 1800-luvun alussa löytynyt liuske-esine KM 2442:135, mutta se on vailla tarkempia löytötietoja. Nykyinen Pokelan talo sijaitsee noin 170 metriä Katajan talon pohjoispuolella, joten esine lienee lähialueelta.

Nahkalanniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärveen idästä pistävässä Nahkalanniemessä. Löytöjä on kahdesta kohtaa. Löytökohta 1) on Nahkalanniemen eteläosassa vesirajassa ja hiekkarannalla. Paikalta löytyi inventoinnissa 1989 kvartsia. Samalta paikalta on 1960- ja 1970-lukujen taitteessa löytynyt tasataltta (KM 24880). Löytökohta 2) on Nahkalanniemeen vievän tien pohjoispuolella, tien ja ulkorakennuksen välillä, perunapellossa. Kvartsien löytöpaikkojen väliltä on tieto hukkaan joutuneesta kiviesineestä. Lisäksi mahdollisesti Nahkalanniemen pohjoispuoleiselta ranta-alueelta on vuonna 1951 löytynyt kivikirves (KM 12843).

Rintamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven itä-kaakkoisrannalla. Inventoinnissa 1989 poimittiin Pyhälahden Rintamäen tilan pohjoiskoillispuoleisesta, loivasti lounaaseen viettävästä pellosta kvartseja. Löytökohta sijaitsee noin 120 m Lappajärven rannasta ja 70-100 m rakennuksesta itään. Maaperä on ainakin osittain hiekkaa. Kvartsien lisäksi paikalta ei saatu muita asuinpaikkaan viittaavia merkkejä.

Lahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven Pyhälahden eteläpuolella, Pyhälahdesta Isoniemeen vievän paikallistien pohjoispuolella 20-30 m, Pyhälahden talosta 140 m länsilounaaseen.
Inventoinnissa 1989 saadut löydöt (kvartsiesineitä, -ydin, -iskoksia) ovat pellon itäreunalla olevalta hiekkaperäiseltä kumpareelta. Löytöpaikan itä- ja länsipuolelta tunnetaan noin 1 kilometrin säteellä useita kivikautisia irtolöytöjä (KM 2442:166, KM 24881, Pohjanmaan historiallinen museo 3491, Silenin kokoelmat nro 42). Kohteesta noin 500 metriä itäkaakkoon sijaitsee Metsäpellon kivikautinen asuinpaikka (934 01 0011).

Vinninkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Sääksjärven lounaisrannalla, Vinni-Veteli maantien itäpuolella. Ympäristö on hiekkakuoppa-aluetta.
Löydöt ovat tieleikkauksesta maantien ja kuopan väliltä, muutaman neliön alalta. Hiekkakuopan reunalta ei ole löytöjä.
Alue kokonaisuudessaan, molemmin puolin maantietä, on vanhaa hiekkakuoppa-aluetta. Pieniä kaistaleita alkuperäistä maanpintaa on säilynyt maantien kaakkoispuolen ja vanhan hiekkakuopan luoteispuolisen leikkauksen välillä, leveydeltään 2–10 m ja pituudeltaan n. 100 m matkalla. Leikkaukset ovat kasvaneet umpeen, joten niistä ei saatu uusia havaintoja. Muinaisjäännöspisteen tienoille ei tehty koekuoppia, mutta yli 30 metrin etäisyydellä siitä tehdyissä koekuopissa havaittiin, että paikoin maanpinnalla oli ehjä podsolimaannos, paikoin maanpinta oli kymmeniä vuosia sitten kuorittu. Löytöjä tai kulttuurikerrosta ei koekuopissa ollut. Noin 100 m muinaisjäännöspisteestä etelään otetaan edelleen hiekkaa muutaman kymmenen metrin matkalla. Tällä alueella maannos on ehjä. Hiekkakuopan leikkaus tarkastettiin ja sen päälle tehtiin koekuoppia. Merkkejä muinaisjäännöksistä ei tavattu. Vuoden 1989 tarkastuslöydöt (kvartsi-iskoksia ja -ydin) olivat maantien alle menevässä leikkauksessa, millä perusteella tien alla voi olla säilynyttä kulttuurikerrosta. Muinaisjäännös on siis lähes täysin tuhoutunut, mutta jäännöksiä siitä saattaa vielä olla jäljellä kapealla alalla tien reunalla.

Metsäpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Pyhälahdesta Höykkylään vievän tien itäpuolella, Metsäpellon talon eteläpuolisella pellolla. Paikalta on poimittu kvartseja noin 80 x 40 metrin alueelta kynnöspellosta; aikaisemmin alueelta on saatu piisirppi KM 24881. Lisäksi lähialueilta on useita irtolöytöjä. Lahden asuinpaikka (934 01 0007) sijaitsee noin 500 metrin päässä.

Uusikytö (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 800 metriä Lappajärven rannasta itään. Paikalla on viisi suppilomaista kuoppaa, joiden halkaisija on 3-4 metriä ja syvyys noin 1 metriä. Yhteen kuoppaan tehdyssä koepistossa oli pohjalla hieman hiiltä. Kuopat ovat etelä-pohjoissuuntaisessa rivissä muutaman kymmenen metrin matkalla hiekkakankaassa. Paikka on hiekanottoaluetta. Lisäksi paikalla on mainittu olevan 7 kumparetta, joista inventoinnissa 1989 löytyi yksi läntisimpien kuoppien itäpuolelta.

Samulinkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vimpelin Sääksjärven itäpuolella, Perhon rajan lähellä, Patanan tekoaltaan eteläpuolella on Samulinkankaan länsirinteessä kymmenkunta matalaa kivikasaa. Niiden läpimitta on noin 2 - 3 m ja ne ovat turvettuneita ja matalia, pääosaksi pyöreitä. Kivet on koottu kasoiksi eikä kiveys ole tiiviisti asettunutta. Kivien koko vaihtelee. Kasat on tehty aikanaan turvepinnalle. Maanpinta kasojen ympärillä raivattu kivistä, kun muu osa mäkeä on kivistä. Raivattua maanpintaa ei ole muokattu. Mäen itäpuolella on ollut talo.
Mahdollisesti kivikasat liittyvät pieneen viljelysalaan, jonka raivaus ja käyttö olisivat jääneet puolitiehen.

Tuurpekinkytö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Talonpohjat sijaitsevat Vimpelin itäosassa, Patanan tekojärven eteläpäässä, Tuurpenkinkydöllä, aivan järven rannassa. Nelikulmainen rakennuksen perustus on rinteessä. Näkyvissä tulisijan perusta. Lähellä on toinen samanlainen rakennuksenpohja, jossa hiekkavalli (multapenkki) ja tulisijan pohja kivistä. Lisäksi lähellä on pieni tervahauta.
Rannan mökkirakentaminen on uhkana kohteille.

Troihari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ylistaron Heikkolassa, Troiharin kylässä, Troiharintien itäpuolella. Paikalla on kivikauden loppupuolella ollut pohjois-eteläsuuntainen, matala ja suojainen 50 m korkeuskäyrän muodostama lahti, jonka suulla asuinpaikka on sijainnut. Asuinpaikka sijaitsee nykyisin peltoalueen reunassa ja hiekkakankaalla, jolla on harjoitettu hiekanottoa.
Paikalta on löytynyt mm. vasarakirves (KM 7759), nuorakeramiikkaa ja
asbestisekoitteista keramiikkaa. Aarne Kopisto tarkasti kohteen vuonna 1954, ja
suoritti myöhemmin alueella koekaivauksen. Vuonna 1999 myös Erkki Salminen
koekuopitti aluetta. Asuinpaikka on tuhotunut osin hiekanoton yhteydessä.
Muinaisjäännös on tarkastettu aiemmin Kerttu Itkosen (1968) sekä Hannu
Kotivuoren ja Markku Heikkisen toimesta (1985). Vuonna 1999 on löytynyt pintalöytönä pellon reunasta kvartsia ja palanutta savea KM 40064:1-4. Löytökohta on muinaisjäännösalueen rajauksen sisällä, p=6996860, i=280790.
Vuonna 2010 tehdyssä tarkastuksessa tehtiin asuinpaikkalöytöjä peltoa
reunustavasta ojasta sekä itse pellosta. Alueella havaittiin noin 150 metrin matkalla
kvartsi-iskoksia. Löytöalueen luoteispäästä löytyi pelto-ojan reunassa olevasta
tuulenkaadosta (p=6 999 938 i=3 280 747) soikea reikäkivi (KM 38670:1) ja
samana vuonna kaivetusta uudesta pelto-ojasta (p=6 999 904 i=3 280 854) hiotun
kiviesineen kappale (KM 38670:2). Kun otetaan huomioon, että Hannu Kotivuori ja
Markku Heikkinen löysivät vuonna 1985 asuinpaikkalöytöjä (KM 22977:7–8)
pelto-ojasta myös Latva-Hirven tilan puolelta, tulee löytöalueelle pellonreunasta
tehtyjen havaintojen perusteella mittaa yhteensä noin 250 metriä. Alueen
maankäytöstä huolimatta hiekkakuoppien välissä, pellonreunassa sekä pellolla on
voinut säilyä kivikautisia kerrostumia.
Samaan kompleksiin kuuluu pyyntikuopparivi (Kupulakallio 975 01 0017) noin 300 metriä Troiharin asuinpaikasta lounaaseen ja Isosaaren kivikautinen asuinpaikka (975010016) noin 400 metriä Troiharista kaakkoon. Samalla alueella on hyväkuntoinen miilu kuopanteineen.

Varesvuo/Saari (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Paikka sijaitsee Ylistaron Linnanloukossa, Viitalasta Varesvuohon vievän tien itäpuolella ja Linnanloukon tien koillispuolella, Saaren tilan ja Tuppimäen välisellä pellolla.
Asuinpaikka on löydetty vuonna 1968 ja tarkastettu inventoinnissa vuonna 1985. Löytöjä (kvartsiteriä, -ytimiä ja -iskoksia) on kerätty mäenrinteestä hiekkamaasta, mutta myös lännempää savimaalta. Aikaisemmin löytynyt tasataltta (KM 13662) on mahdollisesti täältä. Korkeuden perusteella asuinpaikka on pronssikautinen tai kivikauden lopulta.
Pohjanmaan museo on tutkinut muinaisjäännöstä arkeologisella koekaivauksella vuonna 1994. Tutkimuksen tarkoituksena oli koekuoppien avulla selvittää aiemmin irtolöytöjen avulla todetun asuinpaikan mahdollinen jatkuminen nykyisen peltoalueen itäpuolelle. Alueelle kaivettiin kuusi neliömetrin kokoista koeruutua. Koekuopat olivat löydöttömiä, eikä niissä ollut merkkejä kulttuurikerroksesta. Tutkijan arvion mukaan esihistoriallinen asuinpaikka on sijainnut nykyisin peltona/niittynä olevalla alueella, josta tutkimusten yhteydessä löydettiin muutama kvartsi sekä kivitaltan katkelma (KM 29158).

Tuppikallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Paikka sijaitsee Kainaston Viitalankylän tieltä itään, Linnanloukkoon vievän tien koillispuolella, lounaisrinteiltään jyrkällä Tuppimäellä. Alueella on todettu vuonna 1985 kahdessa kohdassa röykkiö. Noin 450 metriä Saaren talosta koilliseen pellon reunassa metsikössä, Tuppimäen alarinteessä on matala röykkiö, jonka halkaisija on noin 5 metriä (ehkä turvettunut peltoraunio). Toinen röykkiö sijaitsee ylempänä kalliolla. Se on kooltaan melko pieni kiveys, läpimitaltaan noin 3-4 metriä.

Kullahankallio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kullahankallio sijaitsee noin 3 km Vaasa-Lapua tieltä pohjoiseen, Ylihärmään vievän tien länsilaidalla. Paikalla todettiin vuonna 1968 kaksi latomusta.
Nykytilanne ei ole tiedossa.

Visaharju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ylistaron ja Ilmajoen pitäjänrajalla, Ylistaron lounaisnurkassa, pohjois-eteläsuuntaisella harjulla, soratien länsipuolella olevan pienen soranottoalueen reunalla. Paikalta on hiekkakuopan reunalta löytynyt kvartsiesineitä ja -iskoksia, eniten hiekkakuopan pohjoisreunalta. Asuinpaikka on osaksi tuhoutunut. Laajuus tuntematon.

Rukkistenmäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ylistaron lounaiskärjessä, Ilmajoen rajalta noin 400 metriä pohjoiseen, Orismala-Huissi -tieltä runsas kilometri länteen. Metsäisellä mäellä, sen eteläreunalla on 4-5 röykkiötä, joista Chydeniuksella on vuodelta 1883 maininta (käsikirjoitus topografisessa arkistossa, s. 179-181).
Vuoden 1969 tarkastuksessa on todettu 5 röykkiötä, joiden läpimitta vaihtelee 5-10 metrin välillä. Röykkiöt ovat matalia ja hajoitettuja. Yhdessä on silmäkivi ja yhdessä on kaksi silmäkiveä; yhdessä on iso lohkare pohjoisreunassa. Pengottuja.

Korpi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ylistaron lounaiskärjessä, Visaharjulla kulkevan pohjois-eteläsuuntaisen tien itäpuolella, noin 50 metriä tiestä ja tien länspuolella olevasta Korven talosta noin 150 metriä pohjoiskoilliseen. Kohde näkyy tielle. Maasto on moreenirinnettä, ei mäkeä; metsää.
Röykkiön läpimitta on noin 12 metriä, korkeus runsas 1 metri. Sen keskellä on kuoppa.
Röykkiön viereen on tehty vuonna 1969 soranottoa varten koekuoppa, johon sortunut kiviä. Asiasta on ilmoitettu tielaitokselle 1969.

Perkiö 1/Latva-Marttila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Huissi-Orisbergin tien varressa hiekkaharjulla, kangasmaastosssa.
Osaksi hiekanottoalueen rikkomalla kankaalla havaittiin vuonna 1969 useita asumuspainanteita. Vuoden 1969 kaivaus käsitti niistä muutamia, samoin pieniä alueita hiekkakuoppien reunoilla. Koska muita kaivauksia ei ole tehty, on pääosa jäljellä olleesta asuinpaikasta tuhoutunut.
Vuosina 1984 ja 1996 kuopan reunoilta ei pikaisesti katsottuna tehty löytöjä, mutta pintamaakasoissa niitä lienee. Ympäröiviltä pelloilta ei ole tiedossa merkkejä muinaisjäännöksestä, vaikka topografian perusteella asuinpaikka voisi jatkua sinne.

Perkiö 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ylistaron Ooperissa, Huissilta Orismalaan vievän tien varressa, piha- ja puutarhamaalla. Iisakki Koskelan maalta on löytynyt useita kiviesineitä (toimitettu Laihian museoon). Raivaustöissä on näkynyt aikanaan myös kivilatomuksia, joiden välissä on runsaasti hiilimurskaa ja punaisen hiomakiven kappaleita (ilmeisesti liesiä?). Lounaispuolisessa puutarhamaassa todettiin vuonna 1968 runsaasti kvartsia.

Hautamäki/Kakunmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Tarkastus 1968:
Mäki-Marttilasta erotettu Hautamäki sijaitsee Ylistarosta Orisbergiin johtavan tien varrella Vaasan - Jyväskylän tien ja rautatien välissä. Hautamäen idänpuolisena naapurina on Marttilan talo, jonka rakennukset ovat Kakunmäellä. Vain rakennusryhmään kuuluva kuivausriihi on Hautamäen puolella. Kuivausriihen ympäriltä on v. 1933 löytynyt savitiivistettä, kuonanpaloja ja hiilimaata. Aarne Äyräpää on paikalla käydessään todennut, että paikka tuskin on sama, josta solki KM 2536 ym. esineitä on löydetty. Marttilan talon vanhaisäntä kuitenkin kertoi, että solki olisi löydetty juuri saman kuivausriihen länsipuolelta. Hackmanin kuvaus v:lta 1907 paikannimineen ja mittoineen voisi jotenkuten soveltua tähän paikkaan.
Hautamäen eli nykyisen Mäntylän talon ympärillä havaittiin pellossa rautakuonakeskittymiä. Maanomistajan mukaan kuivausriihen edustalta on löytynyt "solki, hopearahoja ja taltta".
Vuoden 1968 tarkastuksessa tehty oletus kansainvaellusaikaisten esineiden (KM 2536:363, Statens historiska mus. 7504) löytymisestä Hautamäen eli nykyisen Mäntylän talon kuivausriihen luota ei pidä paikkaansa. Vaikka kyseiset esineet eivät olekaan löytyneet tästä kohteesta, viittaavat vuosien 1933, 1968 ja 2008 tarkastuksissa havaitut rautakuona ja savitiiviste siihen, että paikalla on muinaisjäännös. Löytöjen ajoitus on kuitenkin epäselvä. Lokakuussa 2022 kohteen ympäristön todettiin olevan aiempien kuvausten mukaisessa kunnossa. Tonttialue on suurelta osin rakennettua, varsinkin sen kaakkoispuolisko. Luoteispuoliskossa on vähemmän rakennuksia, mutta tontille tulevan tien koillispuolella on laajoja kaivantoja, jotka on osittain täytetty pellolta kerätyillä kivillä ja osittain ehkä maallakin. Ehjää aluetta tontilla on siis varsin vähän ja enimmäkseen sen reunoilla. Tontin pohjoiskulmassa olevan riihen lähiympäristö näyttää maastoltaan ehjältä. Mäntylän tontin reunoilla pellossa havaittiin myös syksyllä 2022 monissa kohdissa rautakuonaa siltä osin kuin pelto oli kynnettynä (tontin koillis-, kaakkois- ja lounaispuolilla).
Yhteenveto:
Hautamäen eli nykyisen Mäntylän vanhan kuivausriihen kohdalla on rautakautiseksi hautapaikaksi epäilty löytöpaikka, joka on vuoden 1968 tarkastuksessa sekoitettu noin kilometrin päässä länsiluoteessa olevaan kansainvaellusaikaisten esineiden (KM 2536:363, Statens historiska mus. 7504) löytöpaikkaan. Hautamäestä löytyneet savitiiviste ja rautakuona viittaavaat siihen, että paikalla on joko pasutettu rautamalmia tai pelkistetty rautaa. Paikalta kertoman mukaan löytyneet solki, taltta ja hopearahat eivät ole päätyneet Kansallismuseon kokoelmiin. Muinaisjäännöksen luonne, ajoitus ja säilyneisyys on selvitettävä arkeologisella koekaivauksella.

Kupari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hanhikosken kylässä Kyrönjoen pohjoisrannalla, Kuparin talosta 60 - 100 metriä länsiluoteeseen. Alue on viljelysmaalta ja maaperä karkeaa harjusoran sekaista multaa. Eniten kvartsia näkyi viljelysmaan kaakkoiskulmassa liki Kyrönjoen rantaa noudattelevaa maantietä. Mahdollisesti asuinpaikka on jatkunut tiealueen poikki Kuparin tilan rakennusten luo noudatellen 40 metrin korkeuskäyrää.

Viinapränninlaakso (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vaasa-Lapua tieltä noin 1 km kaakkoon ja Kyrönjokivarresta olevasta Hanhikoskesta noin 2 km luoteeseen. Paikka on mäntykangasharjua ja hiekanottoaluetta. Soranotto on tuhonnut suurimman osan asuinpaikasta. Paikalla on tehty koekaivauksia vuosina 1986 ja 1987.
Löydöt ovat sorakuopan reunoilta; löytöaineisto on varsin runsas. Paikalla on todettu yksi kodanpohja, mutta niitä on saattanut olla useampiakin. Ajoitus myöhäiskivikausi.

Pohjanlahti (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Inventointi 1985: Kohde sijaitsee mäenharjanteen pohjoisreunalla. Osaksi kalliolla on pahasti hajoitettu röykkiö, jonka läpimitta on nykyisellään noin 21 metriä. Keskellä on kolme isoa kuoppaa; röykkiön päällä kasvaa muutamia koivuja. Raunio on koottu halkaisijaltaan n. 40 cm paksuista kivistä. Paikalliset asukkaat tiesivät paikkakuntalaisten avustaman opiskelijan käyneen kaivelemassa röykkiötä ennen sotavuosia. Paikalta ei mainita mitään löytyneen.
Tarkastus 2020: Röykkiö sijaitsee mäen korkeimmalla kohdalla. Kyseessä vaikuttaa olevan alun perin luonnonvoimien muodostama kivikko, jota ihmiset ovat muotoilleet kaivelemalla ja kiviä kasaamalla. Röykkiö yhdistyy luontaiseen rinnekivikkoon saumattomasti, kivet ovat vain kookkaampia alempana rinteessä.

Kupulakallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kupulakallio on noin 200-600 metrin kokoinen, suhteellisen tasalakinen, koillinen-lounais -suuntainen kallioinen mäki, jonka rinteillä on suurehkoja kiviä ja lohkareita.
Kupulakallion etelpuolella, hiekkakankaalla on noin 13 kuoppaa, jotka muodostavat 220 metrin pitkän jonon Kupulakallion rinteestä kohti koillista. Viimeinen kuoppa on aivan Troihariin vievän tien varressa. Ilmeisesti yksi kuoppa on tuhoutunut vesijohtolinjan kohdalla. Kuopat ovat pyöreitä, halkaisijaltaan 3-4 metriä ja syvyydeltään nykytilassa alle metrin. Kuoppien keskinäiset välit vaihtelevat 10 ja 24 metrin välillä.
Kohteen kuopista yksi on tutkittu vuonna 1998. Kuoppa oli muodoltaan suppilomainen, halkaisijaltaan noin 3 metriä ja syvyydeltään noin 2,5 metriä. Sen pohjalla oli paksu likamaakerros. Pohjalta otettiin talteen palanutta puuta ja hiiltä. Mitään rakenteita ei kuopassa voitu havaita.
Vuoden 2020 kartoituksessa paikannettiin 11 kuoppaa (kuopat 1 ja 4-13), joiden keskimääräinen syvyys on vain noin puoli metriä. Kuoppien pohjoispuolella kulkee vanha traktoriura.
Kuopat on tulkittu peurojen pyyntiin tarkoitetuksi kivikautiseksi ansakuoppariviksi, mutta kairaamalla tehdyt havainnot (mm. podsolimaannoksen puute ja kuoppien mataluus) eivät tue tulkintaa. Viereiseltä Isosaaren kivikautiselta asuinpaikalta kaivauksissa kerätty palanut luuaineisto on peräisin lähinnä kaloista ja hylkeistä, joukossa ei ole suurten maanisäkkäiden luita. Kuopat voivatkin liittyä Kupulakallion pohjoisreunassa olleen torpan toimintaan, kuten lähellä oleva sysimiilu. Vuoden 1904 Ylistaroin pitäjänkartan mukaan torppa on sijainnut nykyisen pumppaamon pohjoispuolella olevan hiekkakuopan kohdalla.

Yli-Lammi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ylistaron pohjois-/koillisosassa, Untamalan kylässä, pitänomaisen peltoaukean pohjoislaidalla, Yli-Lammin talosta noin 50 metriä lounaaseen. Peltomaasta on löytynyt kvartsi-iskoksia ja palaneita kiviä. Maaperä on hienoa hiekkaa ja maasto viettää loivasti etelään.

Kitinkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 300 metriä Seinäjoelta Hanhikoskelle vievän päätien länsipuolella olevan Kitinkankaan metsäteiden risteyksen läheisyydessä. Paikalla on käytöstä pois jäänyt hiekanottopaikka, jonka halki vedetyn tien ojaleikkauksista on saatu löytöjä (mm. kvartsikaavin, keramiikkaa, iskoksia ja palanutta luuta). Myös palaneita liesikiviä on inventointihetkellä ollut näkyvissä. Alue on hienohiekkaista, loivasti lounaaseen viettävää metsärinnettä.

Kotaniemi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiekkaiselta viljelysmaalta Vähä-Peränteen rannalta, Kotaniemen tyvestä löytynyt inventoinnissa 1981 kvartsia (3 kpl). Kvartsit löytyivät pellolta noin 30 metrin päästä rannasta. Kohteen asuinpaikkaluonne on epävarma. Laajuus ja säilymisaste tuntemattomia.
Poikkikirves KM 11924:1 on löytynyt vuonna 1946 Kotaniemestä; se saattaa olla peräisin tältä asuinpaikalta. Lähistöltä myös muita irtolöytöjä (KM 12338 kourutaltta, KM 11924:3 reikäkivi). Lähistöllä muita kivikautisia asuinpaikkoja (Pellonperä 2, Peränteen kansakoulu, Rautionlampi 1 ja 2).

Pellonperä 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; V. 1981 inventointi:
Kysymyksessä on Vähä-Perännejärven Niemenlahden itäisimmän perukan rannalla oleva rantapelto ja tieleikkaus. Kvartsi-iskoksia löytyi inventoinnissa noin 40 m Pellonperän pellon eteläpuolelta ja noin 20 m Niemenlahden itäperukasta. Pellolle on tehty tie, jolloin osa löytöaluetta mahdollisesti tuhoutunut. Löytöalueen pohjoispuolella saattaa olla tallella ehjää aluetta.
Reikäkiven (KM 11924:3) löytöpaikka on Pellonperän pellolla ja löytö saattaa kuulua samaan kokonaisuuteen/asuinpaikkaan kvartsilöydösten kanssa.
Tarkempi laajuus selvittämättä.

Peränteen kansakoulu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Peränteen järven länsirannalla, noin 15 m rannasta, metsäisen harjanteen itäreunalla. Löydöt (kvartsit) ovat kärrytieltä, noin 180 m itäkaakkoon Peränteen kansakoululta.
Kohteen asuinpaikkaluonne on epävarma, laajuus selvittämättä.

Rautionlampi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Rautionlammen ja Peränteen välisellä kannaksella olevan hiekkakuopan reunalta kerättiin inventoinnissa 1981 kvartseja. Löytöpaikka on noin 10 m lammen rannasta ja noin 100 m Peränteen rannasta. Löytöalueen pituus on noin 15 m ja leveys 4-5 m. Maaperä on hienoa hiekkaa.
Rautionlammen ympäriltä on löytynyt 1940- ja 1950-luvuilla useita kiviesineitä (inventointikertomus no 11 luettelee 4 esinettä Raution mailta) ja inventoinnissa yksi asuinpaikka (ks. kohde 989 01 0005).

Rautionlampi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee viljelysmaalla Raution talon eteläpuolella, Rautiolammen itärannalla. Löytöalue, josta kerättiin inventoinnissa 1981 runsaasti kvartsia ja palanutta luuta, on noin 10-30 m lammen rannasta ja noin 20-50 m Raution päärakennuksesta etelään. Paikka on pohjois-eteläsuuntaisen harjanteen eteläpää. Löytöalue on kooltaan noin 30 x 30 m. Havaintojen tekoa vaikeutti vilja ja löytöalue saattaa olla todettua laajempi.
Mahdollisesti samalta paikalta on löytynyt v. 1953 kivikautinen pienoistaltta (KM 13270). Taltta löytyi Raution tilan maalta, Rautionlammen rannasta perunapeltoa muokattaessa, ison kiven juuresta kiviä traktorilla raivattaessa, lapionpiston syvyydestä tuhkan ja hiilen seasta.
Kohde Rautionlampi on paikalta noin 200 m kaakkoon, mutta välissä oleva alava maasto - Rautionlammen ja Peränteen mahdollinen muinainen yhdysväylä - erottaa kohteet kahdeksi erilliseksi asuinpaikaksi.

Leppälänkangas 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tien varrella, Nousunperänlahden ja Lamminperänlammen välisellä Leppälänkannaksella on asuinpaikkalöytöjä todettu tieleikkauksessa noin 80 m matkalla. Tien ja lammen välillä on suuri hiekkakuoppa, jonka vuoksi asuinpaikasta osa lienee tuhoutunut.
Vajaat 200 m itäkoilliseen on Lamminperänlammen pohjoispuolelta tien ja ojan penkereiltä otettu talteen myös kvartsi-iskoksia (kohde Leppälänkangas 2, inventointinumero 35). Tien luoteispuolella oleva suuri hiekkakuoppa lienee tuhonnut osan löytöaluetta. Tien alapuolella on kohtalaisen ehjää rinnettä tallella.
Kysymyksessä saattaa olla yksi, alkujaan yhtenäinen asuinpaikkavyöhyke lammen luoteis- ja pohjoispuolisella harjanteella.

Lopetti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pemu-järven pohjoispuolella, noin 120 m Kortteisenjoen suusta ja noin 60-80 m joen itärannasta on luoteisrinteellä aikaisemmin viljelty pelto/laidunalue, sekä pienehkö kotitarvehiekkakuoppa. Löydöt (KM 21276) ovat hiekkakuopan reunoilta ja ympäristöstä. Löytöaineisto koostuu kvartsiesineistä ja -iskoksista, muista kivilajeista valmistetuista esineistä ja palaneesta luusta. Ei keramiikkalöytöjä, joten kohde ajoittuu löytöaineiston perusteella vain karkeasti kivikautiseksi (mesoliittinen-neoliittinen). Maaperä on hienoa hiekkaa. Paikka on osaksi tuhoutunut hiekanotossa.
Jostain lähistöltä on vuonna 1882 kokoelmiin saatu vasarakirveen teelmä (KM 2112:1).
Paikalla on tehty koekaivaus vuonna 1982.

Lapinniemi (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Niemessä on iso Papinkiveksi kutsuttu kivi/palvontapaikka? Paikka on määritettävä tarinapaikaksi, sillä koekaivauksessa vuonna 1982 ei todettu mitään palvontapaikkaan viittaavaa.
Kaivauksessa löytyi merkkejä tulenpidosta, varsinkin aivan kiven juuresta. Lisäksi löydettiin taottuja rautanauloja, rautavanteiden katkelmia ja ilmeisesti vaatekappaleisiin liittyneitä, ehkä haalareiden solkia ja hakoja.

Juovukkamaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vesiluomalta Vöyrin Västerbackaan menevän Vesiluoman-Salomaantien länsipuolella pellon kaakkoiskulmalla. Vuoden 2003 muinaisjäännösinventoinnissa paikalta löytyi retusoitu kvartsiterä, kvartsiydin sekä kvartsi- ja porfyyri-iskoksia. Maasto kohoaa paikalla hieman muuta peltoa ylemmäksi. Maa-aines on asuinpaikan kohdalla hiekansekaista multaa ja muualla pellolla vahvasti turpeista. Paikan kaakkoispuolella on suurehko oja. Kohde voi myös laajentua pellon ja tien väliin jääväle joutomaalle. Tällä alueella on runsaasti kiviä, joista osa on ilmeisesti peräisin pellon raivaamisesta. Ojan toisella puolella oleva pelto oli kyntämättä ja asuinpaikkaa saattaa olla myös ojan eteläpuolella. Ojan penkoissa ei kuitenkaan näkynyt mitään löytöjä.

Kurki-Eko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peruskarttojen 231106 Ylihärmä ja 231204 Vakkuri rajalla.
Paikka sijaitsee peltoaukean koilliskulmalla, joka nousee hieman muita peltoja ylemmäksi. Maaperä on löytöalueella hiekansekaista multaa ja muualla lähinnä turvetta. Asuinpaikan koillispuolella heti peltotien vieressä kohoaa kumpareena suljettu vanha kaatopaikka. Kvartseja löytyi koko pellon hiekkaiselta osata, eniten kuitenkin kaakkoislaidalta. Pellon
keskivaiheilla oli kolme isoa raaka-aine kimpaletta kvartsia ja pellon lounaisreunalla hieman
epämääräiset kivilaji- ja kvartsiitti-iskos. Viimeksi mainittuja ei otettu talteen. Viereiseltä
kaatopaikalta on pellolle levinnyt modernia esineistöä ja silppuna muovia, lasia ja
keraamisten laattojen jäänteitä, mikä vaikeutti pintahavaintojen tekemistä. Asuinpaikka
saattaa jatkua kaatopaikan ja löytöalueen kaakkoispuolella olevan umpeen kasvaneen niityn kohdalla. Informantti Alahärmästä kertoi, että pellolta olisi aikoinaan löytynyt kivikirves, joka löytäjän kuoltua olisi joutunut hukkaan.

Kotila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee metsässä ja pienen hiekkakuopan laidassa Kurjentien itäpuolella. Pitkänomisen hiekkakuopan pohjalle on muodostunut lampi. Kuopan itä- ja pohjoispuolella kasvaa matalaa mäntymetsää. Maasto viettää loivasti itään kohti Ekojärveä, joka on nykyään metsäistä suota. Maaperä löytöpaikalla on hiekkaa. Jos paikkaa tarkastelee vuoden 1945 ilmakuvauksiin perustuvalla pitäjänkartalla huomaa, että asuinpaikka sijoittuu kahden suoalueen väliin jäävälle kapealle kannakselle. Sittemmin maasto on huomattavasti kuivunut.
Asuinpaikasta lienee tuhoutunut suuri osa hiekkaa otettaessa, mutta muinaisjäännöstä on ilmeisesti jäljellä hiekkakuopan koillislaidalla jonkin verran.
Hiekkakuopan kakkoispäästä noin 10 metriä metsään on noin 8x10 metrin suuruinen alue, jota kiertää tasainen noin 50 cm korkuinen sammalen peittämä hiekkavalli. Vallin sisään tehdyissä koepistoissa näkyi vain puhdasta hiekkaa.

Rinta-Kujala (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudat sijaitsevat kangasmetsässä noin 150 metriä Kurki-Eko:n asuinpaikasta pohjoiskoilliseen. Maasto on paikalla tasaista, alkaen laskea loivasti noin 50 metrin päässä luoteeseen ja etelään.
Suurin tervahauta on metsässä muista erillään. Sen muodostaa kaksi vierekkaistä "kraateria" ja niitä ympäröivä valli. Tätä kokonaisuutta kiertää yhdeksän pitkänomaista kaarevaa matalaa painannetta (ks. piirros). Tämän tervahaudan luoteispuolella on lisää hautoja, jotka on kaivettu toistensa lomaan. Niiden kohdalla kasvaa melko tiheästi nuorta puustoa, mikä teki tarkemman kartoittamisen mahdottomaksi.
Erkki Kovanen Alahärmästä kertoi, että vajaat 100 m eteläkaakkoon (p:7016651, i:3283144, KKJ2 x:7010040, y:2434080) on ollut pellon kulmalla pieniä rakennuksia, joissa tervapolttajat olivat asuneet. Näistä rakennuksista ei ollut näkyviä jäänteitä. Metsässä noin 300 metriä luoteeseen oli metsätien varressa vanhoja kivijalkoja (p:7017134, i:3282665, KKJ2 x:7010500, y:2433580).

Huosianmaankallio 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ehjä kalkkiuuni.
Uunin on vuoden 1995 inventoinnissa todettu olevan ”huomattavan hyväkuntoinen”. Vuoden 2022 tarkastuksen perusteella tilanne on edelleen sama. Ainoa havaittu tuoreelta näyttävä vaurio, joka todennäköisesti on vuotta 1995 uudempi, on uunin lounaislaidalla, missä uunin harjan ulkoverhouksesta on noin metrin korkeudelta irronnut ja pudonnut kaksi kiveä. Uunin pesän pohja on v. 1995 tutkittu koekaivauksessa ja uunin ulkopuolelta on raivattu kasvillisuus. Nyt uunin pesässä kasvaa kuusen taimia ja pensaikkoa. Uunin ulkopuolella kasvaa nuorta lehtimetsää ja tiheää pensaikkoa.

Pihkamaan uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Uuni sijaitsee noin kilometrin päässä Huosianmaankalliolta itään, Hallapurolle vievän tien varressa. Paikalla on hiljattain tehty laaja avohakkuu, minkä vuoksi ympäristöään korkeammalla loivalla kumpareella seisova uuni erottuu selvästi maastosta. Maasto uunin ympärillä on tasaista kangasta. Uunin kaakkoispuolelta kulkee Hallapuron suuntaan vievä metsätie, joka mahdollisesti saattaa olla vanhan Vesterpakan tien pohja. Uunin pesässä on nähtävissä jäänteet arinasta, mutta muuten sen pohja on peittynyt seinistä irronneisiin kiviin ja rapautuneeseen hiekkaan. Uunin seinämät ovat osittain lasittuneet poltettaessa. Muodoltaan uunin pesä on hevosenkenkämäinen.
Uunia ympäröivä valli koostuu jätekalkista ja kivistä. Vallin seinämiä on tuettu hirsikehikolla, joka on myöhemmin sortunut. Parhaiten hirsikehikko on säilynyt uunin itäsivulla, jossa alunperin pysty hirsiseinämä on valahtanut vaakatasoon täytekalkin painosta. Uunin ympärillä, osittain sammaleen peitossa on havaittavissa jätekalkkia noin neljän metrin säteellä. Kalkki on ilmeisesti peräisin poltoista, mutta minkäänlaisen kalkkiladon tms. rakenteen jäänteitä paikalla ei ole näkyvissä.
Veikko Nuolikosken kertoman mukaan uuni on hänen isoisänsä Antti Nuolikosken rakentama, joskus 1920-luvulla. Viimeisen polton ajankohdasta ei ole tietoa. Uunia on kutsuttu myös Jussin uuniksi. Huosianmaankallion - Moskuan kalkkiesiintymä jatkuu osittain Pihkamaan alueelle. Alueen omistaakin Montolalainen Saxo Oy, joka kuten Nord-Kalk, toimii kalkkialalla. Alueelle on mahdollisesti tehty kaivosvaraus.

Leanterin uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suurempi ja läntisempi uuneista. Uunin pesä on huomattavan syvä, ja se on perustettu maahan kaivettuun kuoppaan. Pesää on korotettu kivilatomuksella, latomalla pesän yläharja noin 1-1,5 metrin korkeudelta yhdenmukaisesti. Tämä ladonta on ilmeisesti viimeisen polton yhteydessä tehty korotus. Muuten uunin seinämät ovat sulaneet pahoin eikä muista mahdollisista rakennusvaiheista voi tehdä päätelmiä. Uunin harja on lähes pyöreä ja uunin pesä kaartuu pohjalla hevosenkengän muotoiseksi. Uuni levenee ylöspäin siten, että harjalla pesän leveys on yli neljä metriä kun se pesän pohjalla on vain noin 3,5 metriä. Mäen päällä, uunin lounaispuolella on matala ramppi, jonka kautta uunin purku on tapahtunut. Polton jälkeisen purkamisen helpottamiseksi uunin harjaa on takaa, rampin kohdalta, madallettu parin kivivarvin verran. Uunin harja nousee tällä kohtaa noin 1,5 metriä maanpinnan yläpuolelle. Kun harjaa ympäröivä valli otetaan huomioon, voidaan päätellä, että vähintään puolet uunin pesän syvyydestä on kaivettu rinteeseen.
Uunin suuta reunustavat suuret jätekivikasat muodostavat toista metriä korkeat vallit uunin suuaukon molemmin puolin. Uunin suupielet on ladottu huolellisesti laattamaisista kivistä. Etelänpuoleinen (edestä katsottaessa vasen) suupieli on kuitenkin romahtanut sisään, ja vain sen alaosissa on nähtävissä latomusta. Oikea suupieli on sitä vastoin kokonaan ehjä.
Uunia on tuettu rakennettaessa hirsikehikolla, minkä jäänteitä on nähtävissä uunia ympäröivillä valleilla. Kehikko on parhaiten säilynyt uunin pohjoispuolella, missä kaatuneet hirret ovat valuneet kasaan. Kehikko ulottuu uunin eteen peittäen vasemmanpuoleisen suupielen osittain. Tämä antaa olettaa, että suupieli on joko romahtanut jo ennen viimeistä polttoa, jolloin uunin suuta on jouduttu tukemaan hirsin tai sitten uuni on polton aikana ollut myös edestä suljettu.
Uunin pohja on peittynyt seinistä irronneisiin kiviin ja hiekkaan, eikä varsinaista arinarakennetta ole havaittavissa. Uunin pohjalla on kuitenkin kivien ja maan seassa erilaisia palaneita ratakiskonkappaleita, mikä viittaa arinaraudoituksen käyttöön.

Koskelaisen pienempi uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pienempi Koskelaisen uuneista sijaitsee edelliseen nähden kulmittain noin kymmenen metriä pohjoiseen, samassa rinteessä. Rinne on tällä kohtaa loivempi, minkä vuoksi uuni muodostaa noin kolme, neljä metriä korkean kummun.
Uunia on myöhemmin käytetty kaatopaikkana, mutta pesässä on yhä havaittavissa roskien ja seinistä rapautuneen hiekan ja kalkin seassa arinan hahmo. Edelliseen uuniin verrattuna pohjan muoto on kulmikkaampi. Uunin seinämät levenevät ylöspäin, samoin kuin suuremmassakin uunissa. Uunin suut on ladottu paksuista kivilaaoista. Kumpikin pielistä on säilynyt ehjänä. Pesän seinämät ovat lasittuneet pahoin eikä eri rakennusvaiheista voi tässäkään tehdä päätelmiä.
Uunin harja on osittain sortunut alas, mutta takaseinän keskikohdalle on jäänyt noin metrin mittainen muita seinämiä korkeampi osa. Kohta lienee sattumalta korkeampi, sillä kerrotun mukaan takaseinämien keskikohta on yleensä tehty matalammaksi poltetun kalkin tyhjentämisen helpottamiseksi.
Uunia kiertävä kumpu näyttää muodostuvan jätekalkista, mutta seassa on ilmeisesti käytetty myös hiekkaa, sillä uunin takaa ja ympäriltä on kaivettu maata, noin kahden metrin levyiseltä vyöhykkeeltä. Uunin edustalla kumpu muodostaa suuaukkoa reunastavat vallit, jotka koostuvat osittain palaneista kalkkikiven kappaleista.

Mattilan uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksittäinen kalkkiuuni Mattilan talon pihamaalla. Mattila sijaitsee alle kolmen kilometrin päässä Hallapurolta Sääksjärvelle päin, tien vasemmalla puolen. Uuni sijaitsee talon pihapiirissä, navetan takana, pellon reunassa. Hallapurolta Sääksjärvelle vievälle tielle on uunilta matkaa noin 50 metriä.
Uuni on rakennettu matalaan rinteeseen, kaivamalla se osittain maan sisään. Uunin pesä on ladottu kivistä ja sen mäkeen kaivettua osaa on korotettu metrin korkuisella ja puolitoista metriä leveällä harjalla, joka muodostaa selvän lierin. Toisin kuin monissa muissa uuneissa myös korotusosan ulkopuoli on ladottu kivistä. Harjan takaosassa, uunin sisäpuolella näkyy kivillä suljetun, noin puolitoista metriä leveän aukon ääriviivat. Uuni muistuttaakin siten seinärakenteeltaan Huosianmaankallion kohdetta 2.
Pohjakaavaltaan uuni on pyöreä hevosenkenkä. Suhteessa halkaisijaansa pesä on korkea. Uunin pesä on peittynyt erilaisiin roskiin, joten esimerkiksi seinien kaltevuutta ei voi päätellä. Uunin suuaukot ovat pyöristyneet, mutta ilmeisesti ne kuitenkaan eivät ole sortuneet, vaan peittyneet jätekalkkiin ja kasvijätteisiin. Kooltaan uuni on suhteellisen pienikokoinen. Tiettävästi uuni on ollut Mattilan talon käytössä, mutta sen tarkemmasta historiasta ei ole tietoja.

Mespakan uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mesbackan yksittäinen uuni sijaitsee noin 200 metriä Mesbackan tilan länsipuolella, pellon takana, metsänrajassa. Lehdettömään aikaan uuni näkyy Hallapuro-Sääksjärvi -tielle.
Uuni muodostaa noin pari metriä korkean ja noin 13 -14 metriä leveän kummun, jonka yläpuolelle nousevat uunin harjat. Kumpu on muodostunut pääasiassa kalkinpoltosta jääneestä jätekivestä, mutta siihen on kasattu myös maata uunin ympäriltä. Uunin edustalla jätekivi muodostaa matalan puolikaaren muotoisen terassin. Uunin seinämien yläosat ovat pahasti rapautuneet, ja osa kivistä on pudonnut uunin sisään. Seinämät ovat osittain lasittuneet, minkä lisäksi niihin on jäänyt poltettua kalkkia. Seinät ovat korkeimmillaan sivuilla, kun taas takaseinä on noin puoli metriä sivuseiniä matalampi. Varsinaista arinarakennetta uunissa ei ole näkyvissä, mutta maassa on kuitenkin ratakiskon kappaleita yms. palanutta rautaa. Uunin pesä on pohjamuodoltaan kulmikas.
Uunilla tavatun Aimo Mässbackan mukaan uuni lienee rakennettu vuosisadan vaihteessa. Tiettävästi kalkinpolton on paikalla aloittanut Mässbackan äidin isä, Jussi Mässbacka. Uunia on sen jälkeen laajennettu useasti, ja viimeksi siinä on kalkkia poltettu 1950-60 -luvuilla. Uunia on myös vuokrattu ulkopuolisille polttajille. Aimo Mässbackan mukaan uunin vuokraajana on ollut ainakin Jussi Kaunisto Tuomaalan talosta, Sääksvedeltä.
Aimo Mässbacka kertoi uunin edustalla lisäksi olleen ladon, josta ei kuitenkaan ole säilynyt jälkeäkään. Latoa käytettiin Mässbackan mukaan uunissa poltetun kalkin välivarastona, mutta myös suolta nostetun rahkasammaleen varastointiin. Sodan aikana ladossa varastoitiin ja käsiteltiin kansanhuollon ulottumattomissa eläinten taljoja. Taljojen karvanpoistoon käytettiin omaa kalkkia, vaikka uunissa tuotettu kalkki muuten pääasiassa myytiinkin muualle.
Uunia ympäröivien kaivantojen Aimo Mässbacka epäili syntyneen uunin rakentamiseen tarvitun hiekanoton yhteydessä. Uunin edustalla ollut veden täyttämä kuoppa on mahdollisesti kaivettu vesikuopaksi. Mesbackan mukaan vettä on tarvittu uunin tiivistämiseen käytetyn kalkkirapin valmistukseen ja kalkin sammuttamiseen.
Peruskarttaan uunin sijainti on mahdollisesti merkitty noin 20 metriä sivuun, sillä palstojen 12:3 ja 12:8 välinen raja kulkee Aimo Mässbackan mukaan uunin poikki. Myös rajat saattavat olla väärin merkittyinä peruskartalle. Kohteen koordinaatit on kuitenkin laskettu karttaan merkityn sijainnin mukaan.

Suolasalmi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suolasalmen autiotila sijaitsee noin kolme kilometriä linnuntietä eteläkaakkoon Hallapurolta. Tilalle pääsee Mustapuron tienhaaran jälkeen Porasentieltä oikealle lähtevää pikkutietä.
Suolasalmella on alunperin ollut kaksi uunia, joista toinen on kuitenkin tuhoutunut raivattaessa pellolle vievää uraa. Ehjä uuni sijaitsee lähes talon pihapiirissä, yhä pystyssä olevien latojen eteläpuolella, Poikkijokea kohti vievän uran varressa. Tuhoutunut uuni on sijainnut edellisen vieressä mainitun uran linjalla.
Suolasalmen uuni on muihin vimpeliläisiin kohteisiin verrattuna pienikokoinen. Uuni on pahoin maatunut ja kasvillisuuden peittämä, joten sen rakenteellisia yksityiskohtia on vaikea havainnoida. Uuni on kuitenkin hahmoltaan "makaava" eli pesä on pitkä suhteessa korkeuteensa. Sisäosa vaikuttaa kivistä ladotulta. Tuhoutunut uuni on mahdollisesti ollut ehjää suurempi, mutta varmuutta tälle olettamukselle ei voi saada. Molempien uunien rakentamisessa on hyödynnetty loivassa rinteessä olevaa matalaa terassia.
Oppaana toimineen Paavo Hallapuron mukaan uuneja ei sodan jälkeen ole poltettu lainkaan, mahdollisesti viimeksi 70 vuotta sitten. Hallapuron mukaan uuneja ovat polttaneet ainakin Heikki, Oskari, Hemminki ja Erkki Suolasalmi. Hallapuron tietämän mukaan kalkki uuneille haettiin Vesterpakasta, jonne Poikkijoen vartta pitkin kertyy matkaa noin neljä kilometriä.

Suolasalmi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suolasalmen autiotila sijaitsee noin kolme kilometriä linnuntietä eteläkaakkoon Hallapurolta. Tilalle pääsee Mustapuron tienhaaran jälkeen Porasentieltä oikealle lähtevää pikkutietä.
Suolasalmella on alunperin ollut kaksi uunia, joista toinen on kuitenkin tuhoutunut raivattaessa pellolle vievää uraa. Ehjä uuni sijaitsee lähes talon pihapiirissä, yhä pystyssä olevien latojen eteläpuolella, Poikkijokea kohti vievän uran varressa. Tuhoutunut uuni on sijainnut edellisen vieressä mainitun uran linjalla.
Suolasalmen uuni on muihin vimpeliläisiin kohteisiin verrattuna pienikokoinen. Uuni on pahoin maatunut ja kasvillisuuden peittämä, joten sen rakenteellisia yksityiskohtia on vaikea havainnoida. Uuni on kuitenkin hahmoltaan "makaava" eli pesä on pitkä suhteessa korkeuteensa. Sisäosa vaikuttaa kivistä ladotulta. Tuhoutunut uuni on mahdollisesti ollut ehjää suurempi, mutta varmuutta tälle olettamukselle ei voi saada. Molempien uunien rakentamisessa on hyödynnetty loivassa rinteessä olevaa matalaa terassia.
Oppaana toimineen Paavo Hallapuron mukaan uuneja ei sodan jälkeen ole poltettu lainkaan, mahdollisesti viimeksi 70 vuotta sitten. Hallapuron mukaan uuneja ovat polttaneet ainakin Heikki, Oskari, Hemminki ja Erkki Suolasalmi. Hallapuron tietämän mukaan kalkki uuneille haettiin Vesterpakasta, jonne Poikkijoen vartta pitkin kertyy matkaa noin neljä kilometriä.

Joensuun kalkkiuuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Samannimisen talon maille rakennettu Joensuun uuni sijaitsee Savonjoen varressa n. 200 m Joensuun talosta etelään, joen oikealla rannalla. Loivaan rantatörmään rakennettua uunia ympäröi sankka leppäviita, ja uuni onkin varsin peittynyt puista varisseiden lehtien muodostamaan humukseen. Mittasuhteiltaan uuni on verraten matala. Uunin sisäosa on ladottu kivistä ja on muodoltaan kulmikas suorakaide. Uunin reunat muodostuvat selkeistä, noin metrin levyisistä valleista, jotka kiertävät koko rakenteen. Uunin rakentajista tai ajoituksesta ei ole tietoa. Uuni lienee ollut Joensuun talon käytössä.

Pohjoiskankaan kalkkiuuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksi kuudesta Kuparin - Isojoen alueen kalkkiuuneista sijaitsee Isojoen kylän pohjoispuolella, Pohjoiskankaan talon mailla. Uunille päästään Pohjoiskankaan tilan läpi vievää kärrytietä pitkin. Uuni sijaitsee noin 350 metriä tilalta pohjoiseen, kytöpelllon reunalla, latoryhmän takana.
Uuni on pystytetty länteen viettävän hiekkakumpareen rinteeseen, kaivamalla se osittain maan sisään ja latomalla pesä kivistä. Uunin ympäriltä ja edestä on kaivettu maata ja kasattu se uunin ympärille valleiksi. Uunin harja kohoaa n. 1,5 m ympäristöä korkeammalle, mutta ei muodosta selvää lieriä. Uunin pesän syvyys on hieman yli 2 m. Uuni on yleisesti ottaen hyvin säilynyt, mutta kasvillisuus on rapauttanut pesän kiveyksen ja suupielet pahasti.
Uunin rakentajista, rakentamisajankohdasta tai poltetun kiven alkuperästä ei ole tietoa. Ilmeisesti uuni on kuitenkin kuulunut Pohjoiskankaan talolle.

Hangasneva (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lapualta noin 11 km länsi-luoteeseen, Ylistaron ja Lapuan
välisellä Hangasnevalla. Hangasnevan suoalue on suurimmaksi osaksi ojitettu metsänkasvatukseen. Alueella on sekä vanhoja että aivan viime aikoina kaivettuja suo-ojia. Alueelta on vuonna 1993 löytynyt suo-ojien leikkauksista pitkospuiden jäänteitä. Myös Maanmittauslaitoksen ilmakuvassa on havaittavissa tien kohdalla linjamainen poikkeama, joka johtuu muutoksesta kasvillisuudessa.
Hangasnevan tie oli osa Lapualta alkanutta Kyrönjokivarteen johtanutta talvitietä. 1700-luvun loppupuolen karttojen perusteella tie kulki lähes koko matkan nevoilla: Löyhinginnevan, Penikkasaarennevan ja Hangasnevan kautta Kyrönjokivarteen.
Vuonna 2009 tehdyssä inventoinnissa ei tielinjaukselta saatu merkkejä maan pinnan alapuolella olevista rakenteista. Tielinjauksen lähettyvillä sijaitsevan Pakkan tilan koillispuolelta viljelypellon ja metsän välisen ojan leikkauksessa havaittiin kuitenkin halkaistuja puita noin 30 cm:n syvyydessä. Lisäksi talvitien linjauksen keskivaiheilta löydettiin mahdollinen vanha raja- tai reittimerkki. Rakenne muodostui neliöön asetelluista noin metrin mittaisista ja noin 10 cm:n vahvuisista kelopuiden rangoista.

Rajala (1000003658) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee 700 m Jalasjoesta länteen peltoaukean länsireunalla, Rajalan talon etelä-, kaakkois- ja itäpuolella olevan peltorinteen yläosassa, etelässä noin 70 m talon eteläpäädystä kaakkoon ja idässä laen pellonreunasta noin 35 m itään, alarinteeseen.
Inventoinnissa 2005 rinteestä löytyi harvakseltaan kvartsia. Maaperä paikalla on moreenia, ylempänä hiekkaista, alempana hiesuista. Asuinpaikka on sijainnut muinaisessa niemekkeessä.
Löydettyjen kvartsien joukossa on yksi kvartsiesine ja yksi esineen katkelma.

Holmanoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Jalasjoesta noin 950 m länteen, laajan peltoaukean kaakkoon laskevalla alarinteellä, pellon luoteisreunassa olevalla pienellä niemekkeellä, Toivolan talon eteläpuolella ja Holmanojasta noin 100 m luoteeseen.
Paikalla on pellon reunassa pieni kaakkoon kuroutuva harjanne, muinainen niemeke, jonka alueelta löydöt tehtiin hiekkaisesta moreenipellosta inventoinnissa 2005.

Arkkuvuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Arkkuvuoren kaakkoispuolella olevan kapean pellon pohjoislaidalla, Maatilan päärakennuksesta noin 380 m länsilounaaseen.
Paikalla on loiva ja matalahko muinainen rantatörmä, jonka päältä ja rinteestä löytyi inventoinnissa 2005 kvartseja. Maaperä on hietainen moreeni. Löydöt rajoittuvat suppeahkolle alalle pellon reunaan ja siitä noin 30 etelään. Eteläpuolella maaperä laskee asuinpaikan kohdalla loivasti ja muuttuu savisemmaksi.

Aittomäki (1000003661) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Aittomäen itäpuolella, valtatien ja Jalasjoen välissä olevan peltomäen laen länsireunalla, osin ylärinteessä, joesta noin 180 m länteen, tien varrella olevasta tuulimyllystä runsaat 60 m koilliseen.
Paikalla on jyrkkärinteinen jokeen ja kauempana myös pohjoiseen laskeva peltorinne, jonka reunalta ja ylärinteestä löytyi inventoinnissa 2005 kvartseja noin 30 x 20 m alalta. Maaperä paikalla on hienoaineksinen moreeni.

Osmolan kiviaita (Kivirakenteet)
Historiallinen; Aita sijaitsee Osmolaan menevän tien varressa, tien ja pellon välisessä metsäkaistaleessa. Komea ja hyvin säilynyt noin 60 m pitkä kiviaita, kulttuurihistoriallinen, yhä "käytössä oleva" rakenne.

Välivesi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Väliveden pohjoisosan itärannalla, noin 3 km valtatieltä 18 pohjoiseen ja noin 600 m Hauinniemen asuinpaikasta koilliseen, rantaan laskevan mäenrinteen kapealla tasanteella.
Rannan tuntumassa on tasainen ja vain vähän järveen viettävä terassi noin 2 m vedenpinnan yläpuolella. Maaperä on alueella on yleisesti kivistä moreenia, mutta juuri tällä kohdalla kiviä on vähemmän. Paikalta löydettiin yhdestä koekuopasta kvartsi-iskoksia, palanutta luuta ja likamaata noin 20 cm syvyyteen asti. Paikka on ilmeisen suppea, mutta ehjänä säilynyt. Sen rajaus perustuu topografian perusteella tehtyyn arvioon.

Hauinniemen tyvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Väliveden pohjoisosan länsirannalla olevan Hauinniemen tyvessä, valtatieltä 18 vajaat 3 km pohjoiseen.
Hauinlahden pohjukasta 100 m pohjoiseen, mäenrinteen laen länsireunalla on nuoren kuusikon peittämänä hyvin säilynyt tervahauta.

Lahdenoja Niemenmäki (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Edesjärven pohjoisrannalla, pohjois-eteläsuuntaisella mäenharjanteella, jonka laki on tasainen ja leveydeltään noin 20-25 metriä. Laen eteläpäähän tehdystä kahdesta koekuopasta löytyi kvartsia (2 kpl) ja palanutta luuta (6 kpl). Toisessa koekuopassa havaittiin myös likamaata ja runsaasti pientä luun murusta. Asuinpaikka lienee ehjä ja kajoamaton.
Niemen laen eteläkärjessä on nelisivuinen kiviraunio, kooltaan noin 2 x 2 x 0,6 metriä. Raunion tarkoituksesta ei ole tietoa. Mahdollisesti kysymyksessä on eräsijaan tai asuinpaikkaan liittyvä kiuas tai hautaraunio.

Lahdenoja 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Edesjärven pohjoispään itärannalla, rantatörmän päällä, kahden kesämökin välisellä alueella. Törmän päälle tehdyistä koekuopista saatiin löytöinä kvartsi-iskoksia (6 kpl) ja saviastian paloja (2 kulunutta murusta). Maaperä paikalla on hiekkaista moreenia. Asuinpaikan ydin on ilmeisesti painottunut lähemmäksi pohjoista kuin eteläistä mökkiä. Etelämpänä maasto muuttuu kivisemmäksi. Asuinpaikka on täysin ehjä ja kajoamaton.

Patasalmen tervahaudat (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Patasalmen kapean järven länsirannalla, jyrkästi rantaan laskevan rinteen reunalla, kuusivaltaisessa metsässä. Paikalla on komea, ehjä tervahauta, jonka kaakkoispuolella on toinen maakuoppa, joka ei vaikuta tervahaudalta, mutta liittynee edelliseen. Paikka on ehjä ja kajoamaton.

Kukkulanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven Tarvolassa, Kukkulanmäen länsireunalla. Paikalla sijaitsee mäen ympäri kiertävän kuntoradan länsipuolella hiekkainen, länsilounaaseen viettävä peltorinne. Terassin reuna sijaitsee n. 80 m mpy korkeuskäyrällä. Terassin alapuolella maalaji vaihtuu ensin savensekaiseksi viljelymaaksi, alempana suopelloksi.
Kohde löytyi 2006 inventoinnin yhteydessä. Lappajärveläinen Matti Kalliokangas otti inventoijaan yhteyttä ja kertoi Kukkulanmäen peltorinteestä löytyneen runsaasti kvartsi-iskoksia. Kalliokangas toimi paikalla oppaana. Peltorinteestä saatiin pintalöytöinä talteen mm. kvartsiesineitä ja -iskoksia. Hiekansekaisessa peltomullassa havaittiin myös jonkin verran palaneita kiviä. Löytöjä tuli n. 200x70 m laaajalta vyöhykkeeltä terassin suuntaisesti. Jonkin verran löytöjä oli valunut myös terassin alapuolelle ilmeisesti peltoviljelyn vaikutuksesta.

Saarenahonkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven luoteisosassa, Kortesjärventien pohjoispuolella, n. 2,2 km Kurejoentien risteyksestä luoteeseen. Paikalla sijaitsee jo osittain metsittynyt laikutusalue sekä vanhoja hiekanottopaikkoja. Alueella kasvaa nuorta männikköä; vanhojen hiekkakuoppien läheisyydessä tiheää lehtimetsää ja pensaikkoa. Tasaisen kankaan maalaji on hiekkaa. Alueella ei erotu selkeästi muinaista rantaterassia vaan maasto on hyvin loivapiirteistä.
Kohde löytyi 2006 inventoinnin yhteydessä tarkastettaessa lappajärveläisen Matti Kalliokankaan ilmoitusta alueelta löytyneistä kvartseista. Paikalla sijaitsevan laikutusalueen reunassa ja metsäautotiellä oli maanpinta paikoin rikkoontunut. Hiekkamaasta löytyi muutamia kvartsiesineitä ja runsaasti -iskoksia. Paikalla oli myös muutamia palaneita kiviä. Vanhojen hiekkakuoppien läheisyydessä saatiin havaintoja punaisenruskeasta likamaasta ja palaneista kivistä. Tältä alueelta löytyi myös kvartsiesine ja -iskoksia. Koko löytöalueen laajuus on n. 170x70 m. Kohteen korkeuden perusteella asuinpaikka ajoittuu mesoliittiselle kivikaudelle.

Heitinkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven pohjoisosassa, Evijärventieltä n. 1,7 km koilliseen. Paikalla sijaitsee laaja hiekanottoalue sekä kaupungin vedenottamo. Heitinkangas on pohjois-etelä -suuntainen harjumuodostuma nykyisen Välijoen itärannalla. Harjumuodostuma on suurelta osin tuhoutunut hiekanotossa.
Kohde löytyi 2006 inventoinnin yhteydessä. Kansallismuseon kokoelmiin oli toimitettu 2003 Etelä-Pohjanmaan museon välityksellä Heitinkankaalta löytyneitä kivikautisia asuinpaikkalöytöjä. Kohdetta tarkastettaessa löytyi suuren hiekanottoalueen länsireunalta, laikutetulta kankaalta useita kvartsiesineitä, lähes puoli kiloa kvartsi-iskoksia sekä palanutta luuta. Alueella oli myös runsaasti palaneita kiviä. Paikoin rikkoontuneen turpeen alta pilkotti voimakkaan punaisenruskeaa likamaata. Löytöalue on kokonaisuudessaan n. 130 x 100 m laaja vyöhyke 77,5 ja 80 m mpy korkeuskäyrien välisellä tasaisella kankaalla. Mitään asumuspainanteeseen viittaavaa ei alueella havaittu. Asuinpaikka lienee osittain tuhoutunut hiekanotossa ja sen itäreuna sortuu edelleen hiekkakuopan reunan vaikutuksesta. Kohde vaatii välittömiä rauhoitus- ja suojelutoimenpiteitä.

Järviahonkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lamminkylässä, Lappajärven pohjoisosasta Evijärvelle kulkevan Välijoen suussa. Paikalla sijaitsee Järviahonkankaan pohjois-etelä -suuntainen harjumuodostuma. Maaperä alueella on paikoin hiekkaa, yleisemmin Välijoen vanhaa kivikkoista rantavyöhykettä. Kankaan Välijoen puoleinen reuna on laikutettu 1990-luvun lopulla. Kankaan läpi etelästä pohjoiseen kulkee vanha metsätyökoneen ura.
Kohde löytyi 2006 inventoinnin yhteydessä. Alueelta on toimitettu kivikautisia asuinpaikkalöytöjä 1990- ja 2000-luvuilla. Kohteen löytäjien, lappajärveläisten Heikki Oravan ja Matti Kalliokankaan, mukaan, suurin osa löydöistä on saatu talteen harjumuodostuman eteläkärjestä, kankaan pituussuunnassa halkovan metsäautotien molemmin puolin, yhteensä n. 100 x 50 m laajalta vyöhykkeeltä. Löytäjät, innokkaat harrastaja-arkeologit, ovat suorittaneet alueella suhteellisen laajamittaisia koekaivauksia. Yksi taltoista on löytynyt tästä paikasta n. 290 m kaakkoon, Niskankankaan itäreunalta Välijoen rannasta. Tämä löytöpaikka on merkitty muinaisjäännösrekisteriin kuitenkin erilliseksi irtolöytökohteeksi, koska kohteet sijaitsevat erillisillä saarekkeilla.
Maaperä metsäautotien ja Välijoen välisellä vyöhykkeellä on hyvin kivikkoista ja ilmeisesti metsänhoitotoimenpiteissä myllerrettyä. Metsäautotien länsipuolella, Järviahonkankaan eteläreunalla sijaitsee hiekkainen metsäsaareke, missä saatiin paikoin havaintoja ehjästä kulttuurikerroksesta. Saarekkeella oli muutamia pienikokoisia, pyöreitä kuopanteita, joiden liittyminen asuinpaikkaan tai tulkinta on kuitenkin epävarmaa. Alueella kasvaa nuorta männikköä, aluskasvillisuutena puolukkaa ja kanervaa. Metsikkö on Lappajärven Metsänhoitoyhdistyksen merkitsemä, joten sinne lienee suunniteltu metsänhoitotoimenpiteitä.

Kiikkuneva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven Kärnänsaaressa, saaren pohjoisosassa sijaitsevalla laajalla peltoalueella. Paikalla on havaittavissa hyvin epämääräinen rantavaihe n. 75 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Yleisesti maasto on viljelytasanteella hyvin loivapiirteistä.
Kohde löytyi 2006 inventoinnin yhetydessä tarkastettaessa kivikautista löytöpaikkaa. U.T. Sirelius on toimittanut vuonna 1900 tasataltan Kansallismuseon kokoelmiin (KM 3881), mikä oli löytynyt Kärnänsaaren Kiikkunevaa kuokkiessa. Inventoinnissa kynnetyltä peltoalueelta löytyi pari kvartsi-iskosta ja muutamia palaneita kiviä. Peltorinne laskee loivasti itään kohti Kiikkunevan keskellä kulkevaa pelto-ojaa. Suuri osa peltoa oli inventointiajankohtana kesannolla, joten pintapoimintaa ei voitu suorittaa alueella kattavasti.
Kiikkunevan lähialueilta tunnetaan useita muita irtolöytökohteita, mm. Mustikkamaanlahden ja Ahvenniemen rannoilta. Sillanpään laaja-alainen moniperiodinen asuinpaikka sijaitsee Kiikkunevasta n. 1,4 km pohjoiskoilliseen. Kärnänsaaren kivikautinen asutus lienee suurilta osin peltoviljelyn tuhoamaa.

Kirkkoniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven kirkonkylässä, Lappajärveen pistävän Kirkkoniemen kaakkoisrannalla. Paikalla sijaitsee loivasti kaakkoon, kohti järvenrantaa laskeva peltorinne. Peltomaa on hiekansekaista 75 m mpy korkeuskäyrän yläpuolella sijaitsevalla vyöhykkeellä; tämän alapuolella savensekaista suopeltoa. Kirkkoniemen kärki, Hyytiälä, on joskus ollut saari. Kirkon ja hautausmaan alueelle on tuotu täytemaata ja maastoa on tasoitettu rakentamisen yhteydessä.
Kohde löytyi 2006 inventoinnin yhteydessä. Kirkkoniemestä on löytynyt useita kiviesineitä peltotöissä ja sekä Lappajärven rantavyöhykkeeltä. Kirkolle johtavan tien eteläpuoleiset kynnöspellot tarkastettiin ja sieltä löytyi muutamia kvartsi-iskoksia. Paikalla havaittiin myös muutamia palaneita kiviä. Seurakuntasalia ympäröivät peltorinteet olivat inventointiajankohtana kesannolla. Kyseessä lienee osin peltoviljelyn tuhoama kivikautinen asuinpaikka, jonka laajuus jäi peltojen osittaisen peitteisyyden takia vielä selvittämättä.
Aluerajausta korjattu vuoden 2014 koekaivauksen perusteella. Koekaivauksessa havaittiin vain vähäisiä merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta. Vanhojen karttojen mukaan peltoa on käytetty viimeistään 1700-luvulta lähtien. Vähäiset löydöt tulivat enimmäkseen pellon kyntötöissä sekoittuneesta ruokamullasta. Kvartsi-iskokset olivat huonolaatuisia. Saviastian palat olivat epämääräisiä ja ne muistuttivat kotitekoisten tiilien pieniä paloja. Koekuopista ja pellolta löytyi myös historiallisen ajan talousastioiden paloja, ikkunalasia ja liitupiipun pala.

Kytökangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven Söyringinlahden pohjoisrannalla, Kytökankaan harjumuodostuman pohjoisreunalla. Paikalla sijaitsee loivasti pohjoiskoilliseen viettävä peltorinne. Pellon lounaispuolella kasvaa kangasmetsää, missä kulkee lenkkipolku. Kytökankaan alue on kaavoitettu pientaloalueeksi.
Kohde löytyi 2006 inventoinnin yhteydessä tarkastettaessa lappajärveläisten Heikki Oravan ja Matti Kalliokankaan ilmoittamaa piiesineen löytöpaikkaa. Peltorinteen yläreunasta oli saatu talteen mahdollinen piikaavin, kvartsiesine ja -iskoksia. Inventointiajankohtana pelto oli kuitenkin kesannolla. Löydöt ja kohteen sijainti viittaavat kivikautisen asuinpaikan olemassaoloon. Pellon lounaispuolella, Kytökankaan harjun laella, kulkee lenkkipolku ja alueelle rakennetaan mm. omakotitaloja. Kankaalla havaittiin muutamia kuoppia; vanhoja tervahautoja tai sysimiiluja, joita on myöhemmin käytetty romuvarastona.

Mäkipelto (1000006005) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Kätkänjärvestä noin 1,5 km koilliseen, Rantakankaan kylässä, alavassa metsämaastossa. Alueella on kymmenkunta kivistä koottua röykkiötä. Näistä osa on hyvin pieniä, läpimitaltaan vain parin metrin suuruisia, sammaleen ja heinien peittämiä. Röykkiöistä neljä on suurempaa ja selvemmin näkyvissä. Näistä varsinkin kolme on erittäin kauniisti ja huolellisesti ladottua. Näistä kaksi on pyöreää, kekomaista, halkaisijaltaan noin 4-5 m. Röykkiöistä suurin on muodoltaan nelikulmainen ja tasalakinen ja siinä on ladottua seinämää. Sen koko on noin 6x5x1,3 metriä. Röykkiön päällä on hieman pienempiä kiviä. Kaikki kolme röykkiötä sijaitsevat noin 10-15 m päässä toisistaan muodostaen ikäänkuin kolmion.
Röykkiöiden funktio on epäselvä. Mahdollisesti kysymyksessä ovat viljelyröykkiöt, mutta myöskään hautaröykkiöiden mahdollisuus ei ole poissuljettu.

Patasalmi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Patasalmen -järven länsirannalla, maantien ja järven välisellä pellolla. Melko jyrkästi järveen laskevalta hiekkaiselta pellolta löytyi vuoden 2006 inventoinnissa kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, kvartsikaapimia (2 kpl) sekä kvartsi-iskoksia. Tihein löytökeskittymä on pellon eteläosassa 10-20 metriä pellon laidasta pohjoiseen. Toinen, vähälöytöisempi löytökeskittymä on noin 50-60 metriä pellon eteläreunasta pohjoiseen.
Ilomäen talon Rantalan torpan pellosta löytynyt kivikeihäänkärki (KM 968) on mahdollisesti tältä kohteelta.

Voisillanlakso (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ylistarossa Orisbergiin vievän tien (7026) kaakkoispuolella lähellä Ylistaron ja Isokyrön rajaa. Paikka on nykyisen voimajohdon alla voimalinjapylvään kaakkoispuolella. Muinaisjäännös käsittää kaksi pienikokoista kiviröykkiötä, jotka ovat sammalen peitossa. Luoteisempi kiveyksistä on lähes puoliympyrän muotoinen ja sen näkyvä osuus on kooltaan n. 1,5 x 0,8 m. Kiveyksestä hieman kaakkoon sijaitsee toinen hieman epäselvempi röykkiö, joka on tehty suuremman kiven viereen. Kiveyksen keskellä on kuoppa. Röykkiön näkyvä osa on kooltaan n. 1 x 0,8 m, mutta ruohikon alla tuntuu jonkin verran lohkareita. Kokonaisuudessaan rakenteen halkaisija on ainakin n. 1,2 m. Molemmissa röykkiöissä on kiviä useammassa kerroksessa. Kivien koko vaihtelee 20–40 cm:iin.
On mahdollista, että Voisillanlakson kiveyksistä on otettu joitain kiviä voimajohtolinjan pylväiden rakentamisen yhteydessä, jolloin ne ovat alun perin saattaneet olla hieman suurempia.

Pennala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ohrikylän ja Villurinmäen välillä Pennalan talon kaakkoispuolella, n. 500 m Lapväärtinjoesta itään ja parisataa ns. Kiviluomasta etelään. Karijoki-Ohrikylä välinen tie kulkee aivan kohteen itäpuolitse, mahdollisesti sen läpi. Asuinpaikka on muinaisella rantaterasslla 55 m mpy. Rinne viettää länteen kohti Lapväärtinjokea. Kasvillisuus on mäntykangasta ja maaperä hiekan sekaista moreenia.
Päällystetyltä Karijoen tieltä erkanee traktoriura kohti Lapväärtin joen tuntumassa sijaitsevia peltoja. Traktoriuran rikkoutuneesta pinnassa oli poimittavissa kvartsi-iskoksia parinkymmenen metrin matkalta. Muualla maastossa maan pinta ei ollut rikkoontunut, joten mitään ei ollut löydettävissä. Kyseessä on kuitenkin selkeästi kivikautinen asuinpaikka, joka rajautunee 55 metrin tuntumaan maantien lähellä. Kohteen löysi arkeologian harrastaja Bertil Huhtala Dagsmarkista.

Kiviluoma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pennalan talosta n. 100 m pohjoiseen Kiviluoman pohjoispuolella olevalla muinaisterassilla. Kohteen itäpuolitse kulkeen Karijoki-Ohrikylä maantie ja kohteen läpi laskeutuu ajoura kohti peltoja. Lapväärtinjoki virtaa n. 600 m itään. Kasvillisuus on sekametsää, maaperä hiekkaista moreenia.
Kvartseja oli näkyvissä ajouralla, missä maaperä oli rikkoontunut. Kohde on 50 m mpy olevalla muinaisterassilla, joka on sijannut merenlahteen laskevan Kiviluoman suulla. Kohteen laajuus on arvioitu löytöjen ja topografian perusteella. Kiviluomaan liittyy myös aiempia löytöjä, n. 60 m korkeudelta. Kohde edustaa yhtä vaihetta Lapväärtinjoen pitkäaikaisessa kivikautisessa asutuksessa ja kilometrejä pitkässä asutusvyöhykkeessä.

Aittomäki (1000006860) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karijoen vanhan kaatopaikan eteläpuolella, Aittomäen lounaislaidassa. Itääpäin aukenevat Lähteenkorven pellot. Kohteen länsipuolitse kulkee hiekkatie, joka yhtyy Karijoki-Kauhajoki tiehen n. 700 m päässä pohjoiseen ja kohteen läpi kulkee alas pelloille johtava ajoura. Asuinpaikan kohdalla maasto viettää itään kohti Lähteenkorpea, löytöpaikalla kasvaa nuorta mäntytaimikkoa, maaperä on hiekkaista moreenia.
Kyseessä on korkeutensa perusteella mesoliittinen asuinpaikka. Bertil Huhtala on löytänyt kvartsia aiemmin laikutetulta, nyt taimikkoa kasvavalta, alueelta. Kohde on rajattu Huhtalan löytötietojen mukaan sekä topografisin perustein. Asuinpaikka kuuluu inventoinnissa esiin tulleisiin mesoliittisiin kohteisiin. Sijainniltaan se on tyypillinen: asuinpaikka on sijainnut harjanteen itäreunalla eli suojaisella mantereen puolella, josa itään päin on avautunut kapea, suojainen merenlahti.

Kullaanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kullaanmäki on lounas-koillinen –suuntainen harjanne, joka on harjaltaan osin kallioinen, rinteet laskeutuvat aika kivikkoisina, mutta muuttuvat hiekkaisemmiksi viljelyalueiksi n. 60 m korkeuskäyrän paikkeilla. N. 600 m Kullaanmäen itäpuolella virtaa Karijoki. Kullaanmäen itäsivuilla on useita taloja, länsipuoli on harvempaan rakennettua.
Asuinpaikka sjaitsee Kullaanmäen koilliskulmalla, Ylängön ja Ketolan talojen välisellä alueella n. 53-61 m mpy. Löydöt ovat pellolta. Inventoinnissa kvartseja oli siellä täällä em. peltoalueella, pieni keskittymä oli Ketolan riihestä muutama kymmenen metriä luoteeseen, kvartseja ei kerätty talteen. Juha Mäki-Ketola esitteli veljensä pellolta 1980-luvun alussa löytämää vasarakirveen kantaosaa, kirves oli katkennut reiän kohdalta. Lisäksi hänellä oli muutamia käsihioimia, jotka vaikuttivat historiallisilta. Mäki-Ketola ei ollut halukas luopumaan esineistään. Bertil Huhtalan löydöt ovat samalta peltoalueelta. Vaikka korkeudeltaan kohde sijoittuu kampakeraamiseen aikaan ei pelloilta ole löytynyt keramiikkaa. Pitkäikäinen viljely lienee tuhonnut asuinpaikkaa suurimmaksi osaksi, mäen puoleinen sivu on aika kivikkoista, eikä asuinpaikka välttämättä ulotu sinne, asia tulisi kuitenkin selvittää koekaivauksella.

Marjamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapväärtinjoesta n. 500 m itään, Karijoki-Ohrikylä –tien länsipuolella, n. 100 m Marjamäen talosta etelään. Asuinpaikka on loivasti lounaaseen päin viettävällä kankaalla, kasvillisuus on mänty/kuusimetsää. Maaperä on hiekkaista moreenia.
Asuinpaikan läpi kulkee traktoriura alempana oleville pelloille. Uran kohdalla rikkoutuneesta maasta löytyi kvartsi-iskoksia. Kohde sijaitsee uran molemmin puolin 50 m mpy korkeudella.
Kohde tarkastettiin avohakkuiden jälkeen elokuussa 2021. Alueella myös puuston myrskytuhoja. Tässä yhteydessä aluerajausta tarkennettiin uusien pintahavaintojen avulla. Niukkojen pintalöytöjen perusteella kyseessä ei ole kovin laaja tai merkittävä asuinpaikka. Kvartsi-iskosten löytöpaikalla pintamaaperä hiekkaa/soraa, ympäristössä muuten hyvinkin kivi-/lohkarepitoista moreenia.

Raippamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. 100 m Karijoelta Rajamäenkylän kautta Uuroon vievän tien eteläpuolella. Maasto viettää itään kohti Metsäjoen uomaa. Kasvillisuus on tiheää mäntytaimikkoa ja maaperä on hiekkaista moreenia. Asuinpaikan länsipuolitse kulkee metsäautotie.
Nyt mäntytaimikkona oleva alue oli aiemmin laikutettu, tältä laikutetulta alueelta Bertil Huhtala löysi muutamia vuosia sitten kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Korkeuden mukaan on todennäköisesti kysymys mesoliittisen kivikauden loppuvaiheen asuinpaikasta.

Luhta (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. 300 m Klokkasmäen länsipuolella olevassa metsäsaarekkeessa, n. 60 m Luhdan talon rakennuksista pohjoiseen. Röykkiö sijaitsee kuusikossa, aluskasvillisuus on sammalta.
Kooltaan n. 3x7 m ja korkeudeltaan n. 70 cm oleva röykkiö on sammalen peittämä. Oppaana olleen Juhani Isolahden mukaan metsäaluetta ei ole koskaan viljelty ja ei ole todennäköistä, että kivet olisi tuotu läheisiltä pelloilta.

Kärmesharju (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Iso-Kakkori nimisen mäen pohjoisosassa. Mäen länsipuolitse, sen sivua myötäillen kulkee metsäautotie, jolta poikkeaa ura mitä pitkin pääsee röykkiöstä n. 400 m päähän. Kohde sijaitsee kuusikossa. Maaperä on moreenia, paikoin kivikkoista.
Röykkiö on halkaisijaltaan n. 6 m, se on kehämäinen, sisäosa on leveydeltään n. 2-2,5 m. Korkeutta röykkiöllä on n. 0,5 m ja se on täysin sammalen peittämä, ilmeisesti ladottu n. päänkokoisista ja pienemmistä kivistä.

Lapinneva (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö 1 sijaitsee Lapinneva –nimisen alueen itäosassa. Karijoki-Teuva maantie kulkee n. 600 m kohteen itäpuolitse, länsipuolella matkaa metsäautotielle on n. 300 m. Soinen alue on ojitettu ja kasvaa kuusikkoa. Röykkiö 2 on edellisestä n. 50 m, hieman ylempänä. Alue on kuivempaa kuin röykkiön 1 kohdalla ja kasvaa nuorta sekametsää.
Röykkiö 1 on halkaisijaltaan n. 4 m, korkeus on n. 0,5 m. Röykkiön pohjoisreuna on hieman ojituksen tuhoama. Röykkiössä kasvaa kuusia ja se on sammalen peittämä. Röykkiö 2 on halkaisijaltaan n. 6 m ja korkeutta sillä on n. 0,7 m. Kivet ovat melko paljaita, hieman jäkälän peittämiä. Molemmat röykkiöt on tehty maapohjalle. Röykkiön 2 vieressä, heti sen eteläpuolella, on kuppikivi. Kivi on irrallinen, laakea ja kooltaan n. 40x70 cm. Kivessä on kaksi selvää kuppia, halkaisijaltaan n. 5 cm. Oppaana ollut Eero Ahola kertoi molempien röykkiöiden löytyneen jo nelisenkymmentä vuotta sitten metsätöiden yhteydessä, samoin kuppikivi oli paljastunut maata karhittaessa.

Kallionpää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Myrkyn kylässä n. 100 m Tiukantien länsipuolella, pellolla. Kallionpään tilan rakennukset ovat aivan pellon tuntumassa, sen itäpuolella. Asuinpaikka on hiekkaisella tasanteella, joka viettää hieman kohti n. 1 km päässä idässä olevaa Teuvanjokea.
Tilan omistaja, arkeologian harrastaja Eero Ahola on löytänyt vuosien saatossa pellolta mm. hioinkiviä sekä kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Korkeutensa puolesta kyseessä on ilmeisesti kivi- ja pronssikauden taitteeseen ajoittuva asuinpaikka. Tarkastuksen yhteydessä löytöjä ei havaittu.

Välivainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee välittömästi Karijoki-Ohrikylä maantien itäpuolella. Maasto on tasaista kangasta, jolla kasvaa tiheä mäntytaimikko. Maantien kohdalta maasto laskee länteen kohti Lapväärtinjokea, joka virtaa n. 500 metrin päässä. Maaperä on hiekkaa.
Arkeologian harrastaja Bertil Huhtala löysi muutamia vuosia sitten kohteesta kvartsi-iskoksia, alue oli tuolloin laikutettu. Inventointiaikaan kohteessa kasvoi tiheä taimikko, joten löytö- ja havaintomahdollisuudet olivat huonot. Korkeutensa perusteella kohde ajoittuisi kampakeraamisen ajan alkupuolelle, keramiikkaa kohteesta ei kuitenkaan ole löydetty.

Rauniokallio (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Rauniokallio sijaitsee vaikeakulkuisessa, Kiimanevan ja Ruikkunevan ympäröimässä kallioniemekkeessä. Alueella on laakeaa, pääosin lähes paljasta kalliota. Kalliolla on vaihtelevan kokoisia siirtolohkareita, joiden väleihin on ryhmitetty noin 15 keskimäärin 0,5 m leveää ja metrin pituista sekä noin 0,7 korkuista, väljähköä muurinpätkää. Ilmeisesti kyse on vuosille 1714-21 luontaisesta pakolinnasta. Muita rakenteita ei paikalla ole.

Kanto 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Jalasjärven eteläpään länsirannalla, kauempana rannasta, loivasti laskevassa peltorinteessä, Kannon talosta noin 180 m itä-kaakkoon.
Suppealla, rajautuvalla alalla, loivassa peltorinteessä löytöinä kvartseja.

Kanto 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Jalasjärven eteläpään lahdenpohjukan eteläpään länsipuolella, tiestä noin 70 m koilliseen ja Kannon talosta 300 m etelä-kaakkoon, loivassa peltorinteessä. Alueella havaittiin siellä täällä kvartsi-iskoksia.

Honkaniemi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirvijärveen pohjoisesta laskevan Hirviluoman ojan länsirannalla, joen suusta noin 2150 m pohjoiseen, Ahoseen ja moottoriradalle menevältä tieltä 120 m pohjoiseen, aivan ojaan laskevan jyrkän töyrään laella.
Paikalla havaittiin selvästi rajautuvalla alalla kynnetyssä pellossa kvartseja. Paikka
on muinaisessa jokisuussa. Sen pohjoispuolella on kapea ja jyrkkärinteinen jokilaakso ja eteläpuolella uoma leviää laajaksi peltoaukeaksi.

Ahonen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirviluoman muinaisen jokiuoman itäpuolella olevalla laakealla etelään kurottuvalla niemekkeellä, Hirvijärvestä noin 2 km pohjoiseen, Ahosen talosta noin 200 m etelään (etelälounaaseen).
Paikka on löytöjen esiintymisen perusteella kaksijakoinen. Ylempi osa sijaitsee
peltorinteen yläosan laajalla tasanteella, josta löytöjä on valunut myös rinteeseen.
Toinen osa on edellisen eteläpuolella, alemmalla tasolla, hyvin loivasti etelään
laskevalla tasanteella - länsipuolella rinteen laskiessa jokiuomaan jyrkemmin. Paikat
menevät osittain limittäin, ehkä ylempää valuneiden löytöjen takia. Ylempi pohjoinen osa on noin 100-102 m korkeudella ja alempi noin 97-99 m korkeudella. Maaperä
alueella on hiekka. Koko jokiuoman itäpuoleinen alue on maaperältään hiekkaista,
lajittunutta maata, kun syvän muinaisen uoman länsipuoli on saveksista
moreenia.

Katila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirvijärven keskiosan luoteisrannalla, rantatöyräältä noin 10m loivaan ylärinteeseen, matalan laakean - tuskin havaittavan - kumpareen laen eteläreunalla. Katilan talosta noin 130 m itään (itäkaakkoon).
Paikalla on hienoainesmoreenimaaperäisessä pellossa kvartseja suppeahkolla
alalla.

Rannanjärvi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirvijärven eteläpään etelärannalla, pari metriä korkeahkon rantatöyrään päällä olevalla tasanteella, Juopajoen sillasta noin 310 m itään.
Paikalla on laakea rantatasanne suhteellisen (järven muihin rantoihin verrattuna)
korkean vanhan rantatöyrään päällä. Tasanteella havaittiin avoimessa pellossa
kvartseja.

Rannanjärvi 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirvijärven etelärannan eteläpuolella noin 180 m rantatöyräältä etelään, loivasti pohjoiseen laskevassa peltorinteessä, Rannanjärven päärakennuksesta noin 40 m pohjois-koilliseen ja tieltä noin 60 m pohjoisluoteeseen.
Kesannolla olevasta, mutta vähäkasvuisesta, lähes avoimesta pellosta havaittiin
kvartseja suppeahkolta alueelta.

Yliniemenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Jalasjoen itäpuolella, Yliniemenmäen länsipuolisella peltorinteellä, heti koillisemman sähkölinjan itäpuolella ja eteläosassa linjan länsipuolella. Joen rantaan (noin 300 m päässä lännessä) menevän mökkitien eteläpuolella.
Paikka on kaksijakoinen. Koordinaattien osoittama löytöalue 1 ja sen kaakkoispuolella
hieman alemmalla tasolla löytöalue 2 (y=2436 981, x=6930 355). Näiden löytöalueiden
välillä on noin 20-30 m leveä löydötön alue. Kynnetyssä pellossa havaittiin
kahdella eri alueella kvartseja. Maaperä on paikalla hienoaineksinen moreeni.

Aittoniemenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee joen itäpuolisella pellolla. Jyrkähkön, jokilaaksoon länteen viettävän rinteen alaosasta löytyi kynnöspellosta kvartseja suppealta alalta. Rinteen yläosassa ei löytöjä havaittu. Ei ole aivan varmaa, ovatko kvartsit in situ, vaiko kuitenkin rinteen laelta valuneita.

Nikkola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskenmäessä, Vt 3:sta noin 330 m itään, Mustajoen länsipuolella, joen mutkassa, mutkan pohjoispuolella olevan niemekkeen länsityvessä, Koskenmäen talosta noin 160 m etelälounaaseen ja Nikkolan talosta noin 120 itään, rannassa olevan mökin tasalta länteen joesta nousevan korkeahkon töyrään laella.
Paikalla on maaperä hiekkaa, joka muuttuu heti lännempänä moreeniksi. Paikalla
havaittiin selvästi rajautuvalla alalla runsaasti kvartseja. Ne keskittyivät pääosin
kauemmaksi jokirannasta aivan loivan rinteen laelle, rannasta noin 60 m pohjoiseen.

Jokipii 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Jalasjärven Jokipiin kylän taajaman kaakkoisosassa, vanhan koulun
(vt 3:n varrella) lounaispuolella olevassa pellossa.
Paikka sijaitsee laakealla kumpareikkosella, joka viettää loivasti Kaidannevaan.
Pellossa on selkeästi rajautuvalla alueella runsaasti kvartseja, joista poimittiin inventoinnissa pieni osan talteen. Pelto oli inventointihetkellä kynnettynä ja kostea, joten havaintomahdollisuudet olivat mitä parhaimmat.

Jokipii 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Jalasjärven Jokipiin kylän taajaman kaakkoisosassa, vanhan koulun
(vt 3:n varrella) länsipuolella olevassa lounaaseen loivasti viettävässä pellossa,
pellon yläreunassa.
Pellossa on kohtalaisen hyvin rajutuvalla alueella kvartseja aivan pellon reunaan
asti, joista osa poimittiin inventoinnissa talteen. Pelto oli inventointihetkellä kynnettynä ja kostea, joten havaintomahdollisuudet olivat mitä parhaimmat. On oletettava, että asuinpaikka saattaa ulottua myös metsän puolelle. Hieman kauempana pellon reunasta on vanha talonpohja ja heinittynyt pihamaa, missä muinaisjäännöstä ei liene enää jäljellä, jos se sinne saakka (pellon reunasta 10-30 metriä pohjoiseen - koilliseen) olisi ulottunut.

Jokipii 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Jalasjärven Jokipiin kylän taajaman eteläosassa, ruovikoituneen
jokisuun pohjoispuolella olevan laakean harjanteen, niemekkeen, laella, sen eteläpäässä,
pellon eteläreunalla.
Paikalla on etelään kurottuva laakea harjanne, joka on eteläisintä nipukkaa lukuun
ottamatta peltona. Harjanteen eteläpäästä, aivan sen laelta löytyi marunaa (tms.)
kasvavasta sänkipellosta pari selkeää ja sievää kvartsi-iskosta. Olosuhteet - peitteinen
pelto - huomioon ottaen löytöjä voitaneen pitää riittävinä merkkeinä kivikautisen
asuinpaikan olemassaololle löytöpaikan ympäristössä. Paikan rajaus on
kuitenkin epävarma ja perustuu lähinnä topografian perusteella tehtyyn arvioon.

Kivikautinen; Paikka sijaitsee Jalasjärven Jokipiin kylän taajaman eteläosassa, Ylä-Jokipiin talon
eteläpuolella olevassa peltorinteessä, talon ja ladon välisellä alueella.
Jokipiin kylän kantatalon (1700-luvun maakirjakartan perusteella arvioituna) eteläpuolella
olevasta etelään ja kaakkoon viettävästä pellosta löytyi kvartseja.

Änttösenneva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Saarijärven keskiosan lounaispuolella, rannasta noin 250 m lounaaseen, matalan avokallioalueen lounaispuolella olevalla, hyvin loivasti pohjoiseen, kohti suota viettävällä tasaisella ja vähäkivisellä kankaalla, Rieskinkallioille menevän polun molemmin puolin.
Paikalla on kuusi hyvin säilynyttä ja ehjää asumuspainannetta. Painanteet on
merkitty numeroiduin puupaaluin ja läntisimmän painanteen vieressä, polun varressa on puukyltti, jossa mainittu "kodanpohjia". Osassa painanteita oli melko tuoreen oloisia merkkejä koekuopista.
Metsä suon ja asuinpaikan välillä, paikan pohjois- ja itäpuolella on hiljattain hakattu ja maaperä äestetty - painannealueen kiertäen. Äestysvaoissa havaittiin kvartsi-iskoksia painanteiden pohjoispuolella. Turistit näkyvät nostaneen kvartseja erään kannon päälle. Alueen rajausarvio on tehty painanteiden ja äestysvaoissa tehtyjen kvartsihavaintojen perusteella. Alueen eteläraja on epävarma, koska siellä metsä oli koskematon. Maaperä asuinpaikan kohdalla on hyvin vähäkivinen hiekkamoreeni, kun asuinpaikan ja Saarijärven rannassa olevan kallioalueen välillä maaperä on hyvin kivinen moreeni. Heti itäisimpien painanteiden itäpuolella maaperä muuttuu hyvin kiviseksi, kauempana louhuiseksi.
Vuonna 2015 on toimitettu paikalta pintalöytönä piiesineen katkelma KM 40720:1 painanne 4:n eteläpuolelta.

Uurinmäenkallio 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kalliomäellä on kallioon hakattu keskelle vuosiluku 1847 ja ilmeisesti puumerkkejä vuosiluvun yläpuolelle ja yksi risti alapuolelle noin 1 x 1 metrin alueelle. Merkkejä saattaa olla laajemmallakin alueella turpeen alla.

Kallioniemi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuhajärven eteläosan itärannalla, rannasta 100 metriä, valtatien itäpuolella olevan peltorinteen yläosassa, Kallioniemen talosta noin 150 metriä etelä-koilliseen.
Paikka on erotettu omaksi kohteeksi Kuortane Kallioniemi 1 (300 01 0083) asuinpaikasta inventointihavaintojen 2007 perusteella. Paikka on huomattavasti ylempänä
ja löytöjen levinnän perusteella erillinen asuinpaikka. Paikka rajattiin kynnetystä
pellosta tehtyjen kvartsihavaintojen perusteella hyvissä havainnointiolosuhteissa.

Pahaneva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Pahanevan suopellon pohjoispuolella, Lampimäen talosta noin 350 metriä itä-kaakkoon, metsätien varressa ja molemmin puolin, kohdalla missä metsätie nousee kaartaen ylemmälle matalalle törmälle.
Paikalla on kohtalaisen kivisessä hiekkamoreenimaastossa laajahko kivikautinen asuinpaikka muinaisessa laakeassa lounaaseen kurottuvassa niemekkeessä. Paikalla on matalahko (ehkä noin 1-2 m), loiva mutta selvä pieni törmä, jonka laelta löytöjä tien pinnasta, sekä myös tien viereen tehdystä parista koekuopasta. Tie on kevytrakenteinen, eikä se ole ilmeisesti kovin pahasti tuhonnut asuinpaikkaa. Paikka on siten suureksi osaksi ehjä. Paikka rajattiin tien pinnalta tehtyjen löytöhavaintojen perusteella.

Kuljunvuori 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Porkuslammen itäpuolella olevan Kuljunvuoren länsirinteen juurella, Kuljunlammen itäpuolella ja vedenpuhdistamon eteläpuolella rantasuon äärellä olevalla törmällä.
Alueella kulkee jokirantasuon laidalla hiekkainen vanha rantatörmä. Törmän päällä kulkee polku. Paikalla havaittiin ainakin kolmessa kohdassa matalia painanteita aivan rantatörmän reunalla. Paikat ovat A: y 2475543 x 6963677, alueen eteläpäässä, painanne aivan törmän reunalla, osin törmään koverrettu. Painanteeseen tehdystä koekuopasta tuli esiin vahva kulttuurikerros ja paljon pientä luun sirua. B: y 2475547 x 6963753, alueen keskellä, painanne tehty törmän reunaan osin törmässä. Löydöt painanteeseen tehdystä koekuopasta. Painanne on vanhan metsän ja harvan näreikön rajalla kohdalla, missä törmä tekee loivan kaarteen. C: y 2475538 x 6963781 matala painanne törmän päällä, tämän pohjoispuolella toinen, josta myös yksi kvartsi.
Pohjoisempana on törmällä pienempiä matalia kuopanteita, joissa podsolia. Mahdollisesti keittokuoppia tms. Laaja asuinpaikka on täysin ehjä ja kajoamaton. Sen rajaus perustuu koekuopitukseen ja topografiaan ja on luotettava pohjois-itä suunnassa. Eteläraja on hieman epävarmempi.

Kuljunvuori 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Porkkuslammen itäpuolella, Kuljunlammen eteläpuolella, peltoaukean pohjoislaidalla olevan lounaaseen kurottuvassa peltoniemekkeessä.
Paikalla on hiekkainen pelto, jossa harjanne kurottuu länsi-lounaaseen ja laskee suopeltoon. Löytöjä (kvartsi-iskoksia) tehtiin harvakseltaan aivan peltotien vierestä ja siitä etelään peltorinteestä, ja aivan sen juurelta.

Mikkilä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Lapuanjoen länsipuolella noin 1100 metriä, Mäyrystä Seinäjoelle menevän tien eteläpuolella, tiestä 120 metriä, kyläteiden risteyksen koillispuolella.
Paikalla on maastokartalla tervahaudaksi merkitty rakenne. Kyseessä on tervahaudan näköinen ja kokoinen rakenne, jossa kuitenkin kuopan sisäseinät ovat kivettyjä.
Mahdollisesti kysymyksessä voi olla myös kalkkimiilu, potaskankeittopaikka tai kellarikuoppa.

Aholankangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee urheiluopiston rannassa. Inventoinnissa 2007 saatiin koekuopista kvartseja rajatulta alueelta rantatörmän päältä. Löydöt ovat vähäisiä, mutta selviä - neljästä eri koekuopasta. Alue on metsää ja kangasmaastoa, ulkoilualuetta. Paikka vaikuttaa ehjältä, tosin asuinpaikka lienee osin sortunut törmän mukana rantaan aikojen kuluessa.

Kuljunvuori 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Porkkuslammen koillispuolella, Kuljunvuoren koillisrinteen juurella, Puhdistamolle menevän tien luoteispuolella, tien mutkan kohdalla. Paikalla on loivasti länteen laskeva rinne, kuusimetsä ja hiekkainen maaperä. Parista paikalle tehdystä koekuopasta on löytynyt kvartseja. Paikka on täysin ehjä ja kajoamaton.

Perälänlampi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kätkänjoessa olevan Perälammen eteläpuolella, sen eteläpäästä 190 metriä etelään ja joesta 100 metriä itä-kaakkoon, loivasti jokeen laskevan pellon pohjoisosassa.
Inventoinnissa 2007 havaittiin oraalla olevassa viljapellossa neljä selvää kvartsi-iskosta noin aarin alalla. Paikalla on matala koilliseen kurottuva niemeke, jonka länsi-pohjois-koillispuolella maasto hieman laskee. Maaperä paikalla on hienohiekkainen sekä alempana että ylempänä pellossa silttimoreeninen.
Löytöalueen eteläpuolella olevalla metsäkaistalella tehtiin vuonna 2012 koekaivaus pellon laajennussuunitelman vuoksi. Tutkimuksessa ei saatu havaintoja kivikautisesta asuinpaikasta.

Vetämäjärvi Likolahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Vetämäjärven keskiosan itärannalla, kohdalla missä järvi kaartuu luoteeseen, Kohtaniemen itäpuolella olevan Likolahden ja Myllylahden välissä olevassa niemekkeessä, lahden pohjoisrannalla, Järvilahden talosta noin 210 metriä kaakkoon, maantiestä 100 metriä etelään.
Paikalla on lännessä ja idässä suorantojen ympäröimä soikea kumpare, jonka laki on kohtalaisen tasainen, hieman laidoille viettävä, laajuudeltaan noin 45 x 35 metriä. Rannan puolelle on kovertunut jyrkkä noin 2 metriä korkea rantatörmä. Avoimesta rantatörmästä löytyi inventoinnissa 2006 kvartseja. Laelle tehdystä koekuopasta tuli luuta ja kvartseja, ja kuopassa havaittiin vahva noin 15 cm paksu likamaakerros pinnassa. Laen keskellä on matala noin 3 x 2 metrin laajuinen kivikko, joka vaikutti ihmisen tekemältä latomukselta tai raunion pohjalta. Asuinpaikka kattaa koko kumpareen laen alan ja rannan. Maaperä paikalla on hiekkainen moreeni.

Vetämäjärvi NE (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Vetämäjärven pohjoisosan itärannalla, järven pohjoispäästä noin 600 metriä kaakkoon, hyvin loivasti järveen viettävällä kankaalla, soisesta rannasta noin 130 metriä ja maantiestä noin 80 metriä rannan suuntaan, pellon länsikulmassa ja sen luoteispuoleisella hakkuuaukealla.
Paikalla on tuskin havaittavasti järveen viettävä tasainen maasto. Metsänlaikutusvaoista löytyi inventoinnissa 2006 kvartseja (10 kpl) pellon luoteispuolen hietikolta, keskittymän osuessa heti pellon reunan luoteispuolelle. Pellossa ei havaittu löytöjä. Maaperä pellon luoteispuolella on hiekkaa. Paikalla ei havaittu maan päälle näkyvää rantamuodostumaa, paitsi hiekkainen rantakerrostuma.

Rantatöysä Luodeslahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ranta-Töysänjärven pohjoispään länsirannalla, Tokinniemen eteläpuolella olevan Luodeslahden lounaispuolisella rannalla, Lanninkankaan itäpuolella, maantien ja rannan välisellä rantaan viettävällä pellolla, paikan alarajan ollessa noin 30 metriä rannasta.
Inventoinnissa 2006 löytyi kynnöksellä olevasta pellosta kvartsi-iskoksia ja kvartsikaavin. On mahdollista, että asuinpaikan eteläreuna ulottuu pellon eteläpuoliseen metsikköön (pihamaata), mutta löytökeskittymä oli selvästi kauempana pellon reunasta.

Ranta-Töysä Pohjola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ranta-Töysänjärven eteläosan länsirannalla, Pohjalanlahden luoteispuolella, Vanha-Pohjolan talosta noin 170 metriä eteläkaakkoon, rantaan viettävällä pellolla, rannasta noin 70-80 metriä luoteeseen, sähkölinjan alla ja lounaispuolella.
Paikalla on mahdollinen kivikautinen asuinpaikka. Alueella on myös peltoon kynnetyn rautahytin tai pajan jäännökset. Pellossa on heikosti erottuvan muinaisen rantatörmän äärellä runsaasti selvästi rajautuvalla alueella nokea ja rauta- ja pajakuonaa. Samalta alalta löytyi kvartseja, joista osa oli varsin epämääräisiä, mutta muutama selvä iskos sekä palaneen luun fragmentti, joka inventoijan mukaan vaikuttaa "laadultaan esihistorialliselta".
Heti alueen pohjoispuolella olevan Vanha-Pohjolan maalta on kivikautinen irtolöytö KM 10170:6 (Torvinen inventointi 1976, kohde 52; muinaisjäännösrekisterin kohde Ranta-Töysä Pohjola 2).

Saari Kalmoniemi N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ranta-Töysänjärven keskellä olevassa saaressa, sen kapean eteläpään, Kalmoniemen, tyven länsirannalla, pellossa, niemen eteläkärjestä noin 150 metriä pohjoisluoteeseen.
Paikalla on hieman korkeampi rantatörmä ja laakea, niemen kärkeen ulottuva matalan kumpareen pohjoispää. Inventoinnissa 2006 löytyi kvartseja kynnöksellä olleesta pellosta rajatulta alalta rannan tuntumasta. Löytöinä myös kiviesineen katkelma ja kvartsikaavin.

Saari Kalmoniemi S (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ranta-Töysänjärven keskellä olevassa saaressa, sen kapean eteläpään, Kalmoniemen kärjessä. Inventoinnissa 2006 havaittiin alueella kynnöksellä olevassa pellossa kvartsi-iskoksia ja -esineitä. Alueella on myös perimätietoa hautapaikasta (kohde 10500005), josta ei nyt havaittu merkkejä.

Hautavainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ranta-Töysänjärven keskellä olevassa saaressa, sen pohjoisosan itärannalla, pellossa olevan korkean rantaan laskevan töyrään laella, rinteessä ja juurella olevalla rantatasanteella, Saaren talosta noin 240 metriä pohjoiskoilliseen.
Paikalla on korkea rantaan laskeva peltotöyräs, jossa maaperä on sen laella hiekkaa, muutoin moreenia. Töyrään laen reunalta poimittiin inventoinnissa 2006 harvakseltaan joitain kvartseja. Muutamia kvartseja löytyi myös rannan tuntumasta, alueen eteläpäässä.
Saaren pohjoisosan nimi "Hautavainio" tulee alueella olleista tervahaudoista, joista näkyi pellossa merkkejä kynnöksessä olevina tummina läiskinä.

Hautavainio N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ranta-Töysänjärven keskellä olevassa saaressa, sen pohjoispään länsirannalla, heti saareen tulevan sillan eteläpuolella.
Inventoinnissa 2006 löytyi paikalta noin 25 metriä tien eteläpuolelta ja rannasta noin 20-30 metrin etäisyydellä kynnöspellosta kaksi hyvin selvää kvartsi-iskosta. Inventoijan mukaan on löytöjen vähäisyydestä huolimatta oletettavaa, että paikalla on kivikautinen asuinpaikka.

Saari Kukkonen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ranta-Töysänjärven keskellä olevassa saaressa, sen keskikohdan länsirannalla, Kukkosen talon länsi- ja lounaispuolisella rantapellolla.
Paikalta löytyi kynnöspellosta selvä kvartsi-iskos ja fragmentti asbestisekoitteista keramiikkaa. Löytöjen vähäisyydestä huolimatta inventoijan mukaan on oletettavaa, että paikalla on kivikautinen asuinpaikka.

Okskorpi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Okslammen ja Kuivasjärven välillä, Okslammen pohjoispäästä 390 metriä länteen ja Oksjärvestä Kuivasjärveen laskevan pienen puron itäpuolella, metsätien kaarteen länsipuolella olevan matalan kallion päällä olevalla tasanteella, korkeamman mäen laen ala- ja itäpuolella.
Inventoinnissa 2006 paikalta löytyi äestetyltä alueelta runsaasti kvartsi-iskoksia ja -esineitä. Maaperä on hiekkainen.
Rannansiirtymiskronologian hypoteesin perusteella paikka ajoittuisi Näsijärven kurotumisajankohdan, noin 6400 eKr. tienoille. Paikka on kapean uoman, Ancylusjärven lopun ja varhaisen Litorinameren aikaisen kapean vuonon varrella, joka on ulottunut etelään Toisvedelle.

Kotamäenkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven koillispuolella, järvestä vajaat 4 kilometriä, aivan Vieresjoen itäpuolella. Asuinpaikka sijaitsee 80 ja 85 metrin korkeuskäyrien väliin sijoittuvalla, hyvin tasaisella muinaisella rantaterassilla. Asuinpaikka jatkuu todennäköisesti etelään, alueelle, jossa tällä hetkellä kasvaa noin 10-15 vuoden ikäistä taimikkoa. Asuinpaikasta itään ja kaakkoon rinne alkaa nousta jyrkemmin, ja oletettavasti asuinpaikka ei jatku enää ylemmäs. Maaperä paikalla on erittäin hienoa hiekkaa.
Alue on raivattu pelloksi vuonna 2006, ja se ollut viljelyksessä ainakin jo vuonna 2007. Kohteen löytäjät olivat toukokuussa 2006 poimineet muokatusta maanpinnasta esiin runsaasti kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, kuten kiviesineiden katkelmia, kvartsikaapimia ja –iskoksia sekä palanutta luuta. Myös tarkastushetkellä 2008 raivatulta pellolta pisti esiin erittäin runsaasti kvartsia. Alueella voitiin havaita myös ainakin yksi palaneen luun keskittymä, selvästi tulessa rapautuneiden kivien keskittymiä sekä selviä likamaalaikkuja, joista osa oli väriltään punaisia. Mahdollisia punamultalaikkuja. Löytöjä tuli lähes koko pelloksi raivatulta, noin 140 x 50 metrin laajuiselta alueelta.
Lisäksi pellon reunassa oli kookas ja erittäin hyväkuntoinen, halkaisijaltaan noin puolen metrin suuruinen hioinlaaka, joka kuljetettiin Lappajärven kotiseutumuseoon säilytettäväksi.
Kohteesta noin 600 metriä kaakkoon, koordinaattien p=7018935 ja i= 3339455 kohdalla, Kotamäenkankaan itä-koillispuolella voitiin metsätien reunassa havaita samanlaista punaista maata kuin asuinpaikallakin. Onko kysymyksessä kivikautiseen asutukseen liittyyvä kulttuurimaa vaiko alueelle ominainen maaperä, jäi vielä epäselväksi.
Kohde on ilmeisesti ollut ennen pellon raivausta täysin koskematon.

Oosinkangas 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hanhikoskelta noin 1 kilometri lounaaseen, Oosinkangas 1:n (52010002) asuinpaikasta vajaat 500 metriä luoteeseen. Alue on kokonaisuudessaan hiekkaista mäntykangasta.
Toukokuussa 2008 tehdyssä tarkastuksessa paikalta löytyi kvartsi-iskoksia ja pieni kiviesineen katkelma. Paikalliset harrastajat olivat jo aikaisemmin löytäneet paikalta myös saviastianpaloja. Löytöjä tuli sekä äestysurista että alueelta, johon on muutamia vuosia sitten istutettu männyn taimia. Paikalla on myös pienehköjä sorakuoppia. Asuinpaikka on kivikaudella sijainnut pienen lahdelman poukamassa ja ilmeisesti muodostanut yhtenäisen asuinpaikkavyöhykkeen Oosinkangas 1:n kanssa.
Todennäköisesti Oosinkankaalla on kivikautista asutusta vielä muuallakin.

Kotamäenkangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kotamäenkangas sijaitsee Lappajärven koillispuolella, järvestä noin 4 kilometriä, Vieresjoen itäpuolella. Kotamäenkankaan koillisosassa on kaksi suurehkoa ja suhteellisen hyväkuntoista tervahautaa, halkaisijaltaan noin 20 metriä. Tervahaudat sijaitsevat noin 80-90 metrin päässä toisistaan. Pohjoisemman tervahaudan suuaukko on pohjoisluoteeseen.

Lahdenkangas 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lapuanjoen itäpuolella, joesta noin 780 metriä, Kuortaneelta Alavudelle johtavan tien itäpuolella. Paikka on hiekkaista, suhteellisen tasaista mäntykangasta, jossa on näkyvissä maastossa selvästi erottuvia matalia hiekkaharjanteita. Kuopat sijaitsevat osin näiden harjanteiden päällä. Kohteen länsipuolella on suuret Lahdenkankaan soranottokuopat.
Alueella on kartoitettu yhteensä 34 kuoppaa tai painannetta. Kuopat ovat muodoltaan pyöreähköjä ja halkaisijaltaan keskimäärin noin 5 metrin suuruisia, mutta osa kuopista on vieläkin suurempia, arviolta noin 7-8 metriä. Kuoppien syvyys vaihtelee varsin laakeista painanteista reilun puolen metrin syvyisiin kuoppiin.
Painanteet muodostavat selvän jonon, todennäköisen pyyntikuopparivin tai -ketjun. Osa painanteista on varsin suuria ja laakeita, joten täysin mahdotonta ei ole, etteikö joukossa voisi olla myös asumuspainanteita.
Alueen läpi kulkevalta hiekkaiselta metsätieltä löytyi yksi kvartsin pala, mahdollinen iskos, mutta sitä ei otettu talteen. Kvartsin löytöpaikan koordinaatit ovat: p=6961490 ja i=3323404.
Kohteen läheisyydestä ja samoilta korkeuksilta tunnetaan kivikautista asutusta, joten pyyntikuopat ajoittunevat kivikaudelle.
Merkille pantavaa on, että tarkastuksessa 19.5.2010 havaittiin pyyntikuoppien kohdalla erittäin runsaasti hirvien tai peurojen jälkiä eli paikka on todella hirvieläinten kulkureittien varrella.

Aunes (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 6,4 km luoteeseen, Auneksessa, tie numero
17496:n koillispuolella 180 m, peltojen ympäröimän pienen metsäalueen koillispään
pohjoispuolella olevalla pellolla. Kyrönjoesta noin 450 m kaakkoon.
Paikalla on hiekkainen matala rantatörmä muutoin moreenisen maaperän ympäröimänä. Törmän ääreltä löytyi inventoinnissa 2008 rajatulta alueelta pellosta kvartsiydin ja -iskoksia. Paikan rajaus perustuu pintapoimintana havaittujen löytöjen levintään. Paikan eteläpuolella metsässä on historiallisen ajan kuoppia, ilmeisiä kellarikuoppien jäännöksiä.

Ruiskallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inventointi 2008:
Löytöpaikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 3,6 km luoteeseen, Niemistössä, Seinäjoen pohjoispuolella noin 550 m, Pakkalankallion eteläpuolella olevassa pellossa, muinaisessa etelään kurottuvassa laakeassa niemessä.
Paikka on mitä tyypillisin kivikautiselle asuinpaikalle - etelään viettävä muinaisranta ja niemi. Maaperä paikalla on hietainen moreeni. Inventoinnissa 2008 alueella havaittiin kaksi hyvin rajautuvaa kvartsikeskittymää, joiden välillä on noin 50 m leveä löydötön vyöhyke. Nyt kyseessä oleva löytöpaikka on itäpuoleinen keskittymä, länsipuoleinen on kohde Ruiskallio 2 (1000012129).
Paikan muinaisjäännösstatuksen tekee ongelmalliseksi kvartsilöytöjen laatu. Kvartsit
vaikuttavat lähes kaikki "suunnittelemattomasti" särjetyiltä paremminkin kuin tietyn
tarkoituksen takia isketyiltä kuten kivikautisen kvartsimateriaalin pitäisi. Muualla alueen pelloissa ei havaittu lohkoontuneita tai särjettyjä kvartseja, joten kyseiset keskittymät ovat selvästi kuitenkin ihmisen tuottamia. Kvartsilöydöt muodostavat normaalimuotoiset ja laajuiset kivikautisille asuinpaikoille tyypilliset keskittymät, mutta kvartsit itse herättävät epäilyn niiden esihistoriallisuudesta. Kyseessä voi olla vielä huonosti tunnettu kivikauden kvartsiteknologiaryhmä, mutta myös historiallisen ajan toimintaan liittyvä kvartsinkäyttö. Inventoijan mukaan paikkaa on syytä toistaiseksi pitää muinaisjäännöksenä - ajoitus epävarma.
Vuoden 2023 inventoinnin aikaan paikka oli kynnetty ja havainto-olosuhteet hyvät. Kohde pintapoimittiin kohtuullisella tarkkuudella noin 10 m välein kävellen, jolloin havaittiin vain muutama pala kvartsia, joista yksi on selkeä iskos. Nämä tulivat muinaisjäännösalueen kaakkoisreunasta ja sen ulkopuolelta. Ylempänä luoteisreunasta ei tehty löytöjä. Pelto täällä on tosin kivisempää, mikä hieman vaikeutti havainnointia.

Ruiskallio 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inventointi 2008:
Paikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 3,6 km luoteeseen, Niemistössä, Seinäjoen
pohjoispuolella noin 550 m, Pakkalankallion eteläpuolella olevassa pellossa, muinaisessa etelään kurottuvassa laakeassa niemessä. Läntinen kvartsikeskittymä. Kvartseja rajatulta alueelta pellosta. Kvartsit ovat epämääräisiä. Ks. kohde Ruiskallio (1000012128).
Pintapoiminnassa havaittiin muinaisjäännöksen alueelta ja lähiympäristöstä 20 lohkotun kvartsin kappaletta. Useat näistä olivat selviä iskoksia. Lisäksi havaittiin yksi epäselvä hyvin kulunut pala mahdollista keramiikkaa. Lisäksi löydettiin harvoja historiallisen ajan löytöjä, kuten lasia, punasavikeramiikkaa ja tuluspii. Löytöjä ei otettu talteen. Kvartsilöytöjä saatiin muinaisjäännöksen aluerajauksen sisältä, mutta myös sen etelä- ja itäpuolelta. Kvartseja löytyi laajalta alueelta, ja ne olivat suhteellisen harvassa. Tiheimmin löytöjä havaittiin Ruiskallio 2:n pohjoispuolelta. Asuinpaikan tarkkaa paikka on kuitenkin vaikea todentaa varsinkaan ilman koekaivauksia. Paikka on oletettavasti käyttöaikanaan sijoittunut pienen niemen kärkeen suuren saaren tai niemen etelälaidalle. Paikkaa on erottanut eteläpuolella olevasta mantereesta ja Seinäjoen suistosta kapeahko merenlahti.

Mantilanmäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 21,3 km etelään, Peräseinäjoen taajaman pohjoispuolella, Viitalanmäessä, Joesta noin 200 m länteen ja Viitalan talosta noin 140 m etelään, jokeen viettävässä pellossa.
Paikalla on matala selkeä muinaisrantatörmä, jonka päällä maaperä on hiekkaa.
Inventoinnissa 2008 löytyi selvästi rajautuvalta alueelta pellosta kvartseja. Kaikkiaan havaittiin kolme keskittymää, joiden välillä on 60-80 metriä leveät löydöttömät vyöhykkeet (ks. kohteet Mantilanmäki 2 ja 3). Korkeuden perusteella paikka on mesoliittinen, varhaisen Litorinameren aikainen (noin 7000 eKr.). Paikalta on myös liitupiipun kappale, mutta paikalla ei ole ollut historiallisen ajan taloa tms.

Mantilanmäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 21,4 km etelään, Peräseinäjoen taajaman pohjoispuolella, Viitalanmäessä, joesta noin 300 m länteen ja Viitalan talosta noin 250 m etelään, jokeen viettävässä pellossa.
Paikalla on matala muinaisrantatörmä, hiekkamaaperä. Kohde on keskimmäinen Mantilanmäen kolmesta löytökeskittymästä (ks. kohteet Mantilanmäki 1 ja 2). Rajaus on tehty pintapoimintahavaintojen perusteella.

Mantilanmäki 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 21,5 km etelään, Peräseinäjoen taajaman pohjoispuolella, Viitalanmäessä, joesta noin 390 m länteen ja Viitalan talosta noin 350 m etelään, jokeen viettävässä pellossa.
Paikalla on matala muinaisrantatörmä, hiekkamaaperä. Kohde on eteläisin kolmesta Mantilanmäen löytökeskittymästä (ks. kohteet Mantilanmäki 1 ja 2). Rajaus on tehty pintapoimintahavaintojen perusteella.

Viitala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 21,3 km etelään, Peräseinäjoella, Viitalassa,
Peräseinäjoki-Seinäjoki tieltä noin 220 m koilliseen, lounaaseen viettävän pellon koillisreunalla, talon alapuolisessa pellossa.
Inventoinnissa 2008 löytyi peltorinteestä, heti talon alapuolelta, selvästi rajautuvalta alalta kvartseja. Pelto oli tarkastettaessa avoin ja karhitsematon. Rajaus on tehty löytöhavaintojen perusteella.

Kettumäki (1000012134) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 30,9 km etelään, Peräseinäjoen taajaman eteläpuolella, Seinäjoen ja Kihniänjoen välillä olevan Kettukangas-nimisen harjanteen eteläpäässä, Kohtalan talosta noin 480 m itään, Hautanevan ja Heittonevan välisellä kapealla ja alavammalla kannaksella.
Kettumäen eteläpäässä maasto laskee loivasti muodostaen alavamman kapeahkon
kannaksen nevojen välille ennen etelässä olevaa toista harjannetta. Kannaksella on
pieni vanha hiekkakuoppa aivan Kettumäen eteläkärjessä alavassa muinaisen niemekkeen kärkinipukassa. Maaperä alueella on hyvin kivinen hiekkamoreeni, mutta tällä kohden vähäkivinen ja hiekkainen rantakerrostuma on pinnassa. Hiekkakuopan pohjoispuolelle tehdyistä koekuopista tuli kvartseja. Kuoppa lienee tuhonnut osan paikasta osan ollessa täysin ehjä. Paikka on tällä tietämällä ainoa suurimmaksi osaksi ehjä (varhais-) kivikautinen asuinpaikka Seinäjoella, muiden ollessa pellossa tai muutoin tuhoutuneita.

Tervalan takametsä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 3,9 km luoteeseen, Niemistössä, Tervalasta noin 330 m koilliseen ja Koskelasta noin 260 m luoteeseen, metsässä.
Paikalla on vanhaa kuusimetsää pohjoiseen loivasti viettävällä rinteellä. Paikka on
korpea. Paikalla on komea "arkeologisoitunut" kuoppa-asumuksen pohja (korsu,
pirtti). Kuopan seinät on ladottu luonnonkivistä. Kuopan pohjalla tiilenmuruja - lienee ollut tulisija tiilestä. Vieressä on vanhoja sammaloituneita kiviaidan pätkiä ja kuopan länsi-kaakkoispuolella on kiviraunio, jonka keskellä on kuoppa. Se on aivan kuten Lapin purnut - kivetty säilytyspaikka. Rakennetta voisi kutsua myös ”kommakaksi” Kainuun tapaan. Alue on hyvin säilynyt arkeologin kannalta katsottuna - paljon mielenkiintoisia rakenteita jylhässä korpimetsässä sammaloituneina. Paikka lienee köyhän väen asuinpaikka, kenties 1600-1800 -luvuilta ja sellaisena huonosti tunnettu asuinpaikkatyyppi.

Saarelan pajanpaikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2008:
Paikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 3,5 km luoteeseen, Niemistössä, Saarelan talon
koillispuolella pellossa. Paikalla on pellossa selvästi erottuva noin 10 m halkaisijaltaan oleva musta läikkä. Läikässä on nokea ja pajakuonan kappaleita. Paikallinen asukas, maanomistaja, kertoi, että jo hänen isovanhempansa olivat aikoinaan läikkää ihmetelleet, ja että sitä on ammoisista ajoista pidetty kummajaisena. Kyseessä on siis selkeästi yli 100 vuotta sitten lopetetun pajan jäännökset ja siten muinaisjäännös. Ajoitus epäselvä - ehkä 1600-1700 luvuilta. Isojakokartoilta ei vihjettä tämän seudun vaiheista.
Todennäköinen pajanpaikka erottuu pellosta selvästi tummana alueena. Kohdalla on runsaasti kuonaa. Sitä on levinnyt laajasti ympäristöön, joskin suurimmat kappaleet ovat tumman läikän kohdalla. Erityisesti kuonaa on levinnyt alarinteen suuntaan. Löydöt harvenevat läikästä kauemmaksi mentäessä, mutta paloja löytyi vielä yli 70 m päässä sen rajasta. Tumman läikän kohdalla maa on noen värjäämää. Kohtaa testattiin maaperäkairalla, mutta ohuen noin 20 cm peltokerroksen alla oli vastassa kiviä tai kuonaa, eikä kairalla päässyt tätä syvemmälle. Laajasta löytölevinnästä huolimatta kohde on varsin tarkasti rajattavissa läikän perusteella. Nokimaa voi olla seurausta rakennuksen palamisesta, mutta se voi olla peräisin myös pajassa käytetystä hiilestä, jolloin itse rakennus voisi ulottua myös läikän ulkopuolelle.
Kyntökerroksen alla voi olla säilynyt pajaan liittyviä rakenteita. Kohde liittyy todennäköisimmin alueen historialliseen asutukseen, mutta tarkemmin ajoittavan löytöaineiston puuttuessa ajoittumista historiallisia asiakirjalähteitä vanhempiin periodeihin (keskiaika, rautakausi) ei voi poissulkea.

Kärki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 28,1 km etelään, Peräseinäjoen taajamassa,
Kärjenkosken kohdalla joen länsirannalla pellossa, hieman kauempana joen rannasta.
Isojakokartan 1765 perusteella Kärjen talo on ollut nykyisellä rantapellolla, hieman
etäämpänä joesta. Pelto oli paikalla käytäessä nurmella ja kyntämättä, joten varmoja havaintoja talonpaikan tarkemmaksi paikantamiseksi ei voitu saada. Paikkaa ei voida tarkemmin rajata, vaikka isojakokartan paikannus vaikuttaakin luotettavalta. Tällä alueella, koordinaattipisteestä noin 30 m säteellä, on muinaisjäännös, jonka suojelu- ja tutkimusarvo voidaan selvittää koekaivauksella.

Alaska (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kyrönjoen länsipuolella, Saunamäenkallioiden kaakkoispuolella, Alaskan talosta 90-100 metriä itään (paikan eteläreuna), tien itäpuolisessa pellossa.
Inventoinnissa 2008 havaittiin pellon reunassa oleva muinainen matala rantatörmä, jonka päällä oraspellossa oli selvästi rajautuvalla alueella kvartsi-iskoksia (10 kpl). Pelto oli tarkastushetkellä noin 5-10 cm korkealla oraalla, siitä huolimatta havainnointimahdollisuudet olivat riittävän hyvät asuinpaikan havaitsemiseksi.

Korpelan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2008:
Paikalla on havaittavissa vanhan jo hävitetyn myllyn rakenteita. Korpelankosken eli Päkäskosken myllynpaikka.
Kohde sijaitsee alavalla pajukkoa kasvavalla rantakaistaleella jokitörmän juuren ja joen välissä. Pari metriä korkean jyrkän törmän reunalla on Pukkilantie. Kohteen itäpuolella tieltä laskeutuu ajoura rannassa olevalle nuotiopaikalle, johon on rakennettu laavumainen katos. Nuotiopaikalta länteen eli kohteen kohdalla törmän rinne on melko kivinen ja kasvaa tiheää pensaikkoista metsää. Inventoinnin aikana syksyllä 2022 havaintomahdollisuudet paikalla olivat heikot. Koko vuoden 2008 inventoinnissa määritetty muinaisjäännösalue oli tulvaveden alla, eikä sitä voitu tarkastaa. Rantatörmä sen kohdalla sekä jonkin matkaa ylä- ja alavirtaan vesirajan ja Pukkilantien välissä tarkastettiin, mutta näillä alueilla ei havaittu mitään muinaisjäännökseen liittyvää.
Gustaf Savanderin 1845-47 laatimaan Ylistaron pitäjänkarttaan ei ole merkitty myllyä tälle kohtaa. Vuoden 1904 pitäjänkartassa ja 1969 peruskartassa paikalle ei ole merkitty rakennuksia, eikä sellaisia erotu vuoden 1950 ilmakuvassakaan.

Kyyränmylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2008:
Paikalla on vanhan myllyn rakenteita, Kyrönjoen Kyyränkosken pohjoisrannalla.
Kohde sijaitsee alavalla ranta-alueella, jossa kasvillisuus on tiheää. Vuonna 2008 esitetyn rajauksen perusteella silloin havaitut myllyn jäännökset, joiden tarkkaa sijaintia ja laatua ei silloisessa inventointiraportissa ole esitetty, sijaitsevat ilmeisesti joen rannan ja sen eteläpuolella olevan pitkän saaren välisessä kanavassa. Kanava, saari ja kaistale peruskartalla kuivaksi maaksi merkittyä alavaa aluetta muinaisjäännöksen sijaintia kuvaavan koordinaattipisteen kohdalla olivat syksyllä 2022 kokonaan veden alla. Mannerrannalla, vuonna 2008 esitetyn rajauksen pohjoisreunalla ja ympäristössä kuivalla maalla ei havaittu myllyn jäänteitä.
Gustaf Savanderin 1845-47 laatimaan Ylistaron pitäjänkarttaan ja vuoden 1904 pitäjänkarttaan ei ole merkitty myllyä tälle kohtaa. Vuoden 1950 ilmakuvassa erottuu myllyrakennus täsmälleen samassa kohdassa kuin vuoden 2008 inventoinnissa havaitut myllyn jäännökset. Vuoden 1969 peruskartassa paikalle ei ole kuitenkaan enää merkitty rakennuksia.

Köykän mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on vanhan myllyn rakenteita.
Kohde sijaitsee joen pohjoisrannan ja koskessa olevan kalliopohjaisen saaren välisessä kapeikossa. Kallion laella saaressa on joitakin rakennuksia, jotka lienevät vapaa-ajan käytössä. Vuoden 2022 inventoinnissa paikalla havaittiin melko runsaasti rakenteista peräisin olevia irrallisia lohkokiviä ja joitakin ilmeisesti alkuperäisellä paikallaan olevia rakenteiden osiakin. Osa lohkokivistä on uudelleen käytettynä saareen menevässä kävelysillassa. Siinä on kolme siltaosaa ja niiden välissä kaksi suurta, lähes kaksi metriä korkeaa lohkokivistä ladottua tukea. On vaikea arvioida ovatko sillan tuet tai osa niistä alkuperäisiä myllyyn liittyneitä rakenteita, esimerkiksi padon osia. Eteläisen sillan osan alla on saaren ja joen pohjoisrannan välissä oleva joen sivu-uoma, jossa nykyisinkin virtaa vettä. Kahden muu sillan osan alla näyttää olevan kosken niskalta sillan ali alavirtaan suuntautuvat kanavat, jotka nyt on suurelta osin täytetty kivillä. Eteläisen ja keskimmäisen siltaosan välisestä tuesta ylävirran suuntaan on jäljellä muurimaista lohkokivirakennetta, todennäköisesti kuitenkin vain yhden kivikerroksen verran. Pohjoisemman kanavan poikki näyttää menevän sillan itäpuolella luonnonkivistä koottu valli (pato?). Yleensä jäänteet alueella ovat hajallaan olevien luonnon ja lohkokivien ja tiheän kasvillisuuden vuoksi vaikeasti havaittavia ja tulkittavia. Näyttää ilmeiseltä, että ne liittyvät myllyyn tai todennäköisesti jopa useampiin myllyihin, joita paikalla on ollut.
Gustaf Savanderin 1845-47 laatimaan pitäjänkarttaan ei ole merkitty myllyä tälle kohtaa. Vuoden 1950 ilmakuvassa on myllyrakennus täsmälleen samassa kohdassa, jossa v. 2008 ja 2022 inventoinneissa on havaittu myllyn jäännös. Myllyrakennusta ei ole kuitenkaan enää merkitty vuoden 1969 peruskarttaan, joten se lienee purettu siihen mennessä.

Alajärvi Panula Hautasaarenmäki (Hautapaikat)
Historiallinen; Panulan talon pellon laidassa, metsänyppylällä lähellä Levijoen kansakoulua on mahdollinen kesähautapaikka. Mahdolliset haudat näkyvät kumpareen pohjoisrinteessä syvennyksinä. 4.6.2018 tehdyn maastotarkastuksen perusteella, ei voida varmuudella sanoa, ovatko painaumat hautoja, mutta painaumien muoto muoto ja itä-länsisuunta voivat viitata hautafunktioon. Alueella todettiin 27 painaumaa.
.

Jääskänjärvi Rumissaari (Hautapaikat)
Historiallinen; Kotimaisten kielten keskuksen (Kotus) nimiarkistoon on talletettu seuraava Alavuden Jääskänjärven Rumissaarta koskeva perimätieto: "Siin on ennen aikoohin ollu kesähautuumaa. Noon haurattu väliaikaasesti ja viäty rekikelillä kirkkomaahan." Nimiarkisto: Rumissaari (Kotus, 1959).
Vuoden 2016 inventointi: Rumisaaren eteläpuolelta löydettiin inventoinnissa 8 mahdollista hautapainannetta. Saarelle kerrotaan haudatun tilapäisesti kesällä. Hautaussaari toimi myös (viime?) sotien aikoina. Jääskänjärven alkuperäinen nimi on Ahvenjärvi, joka mainitaan ensi kerran asiakirjoissa v.1575. Ahvenjärvessä sijaitseva Rumissaari mainitaan puolestaan ensi kerran 1700-luvun alun kartassa (Alavuden kappelin kartta) nimellä Rumis Sari. Vuoden 1948 perimätiedon mukaan "ruumiit vietiin tänne järven saareen hautaan ja talvella sitten Kyrön kivikirkon juureen".

Kirkkojärvi Tusansaari (Hautapaikat)
Historiallinen; Vuosina 1871 ja 1892 on kerrottu perimätietona, että Tusansaarella olisi ollut hautausmaa ennen kuin Alavudella oli kirkko. Saarelta olisi myös löydetty luita ja ”ruumiinpaalun osia”. Tusan talosta kerrotaan käydyn Kyrön kirkossa. Vuosien 1689 ja 1729 kartoissa saarella ei ole vielä niittyä, mutta vuosina 1756-1757 laaditussa kartassa saaren itä- ja eteläosa ovat merkitty niityiksi. Saaren pohjois- ja länsipuoli on ollut tuolloin metsämaata, mikä viittaisi kalmiston sijainneen jossakin tällä alueella.
Myöhemmin saari on ollut viljeltynä lähes kokonaan lukuun ottamatta sen aivan pohjoisinta kärkeä ja rantakaistaletta, jolla kasvaa muita puustoa vanhempia mäntyjä, ja se on kokonaisuudessaan metsitetty vasta 1980-luvulla. Vanhat sarka-ojat erottuvat vielä heikosti maastossa. Tusansaaren pohjoispäässä on kolme mahdollista hautapainannetta. Painanteista kaksi ovat soikeita ja kolmas hieman epämääräisemmän muotoinen.
Tusansaaresta on löytynyt ilmeisesti myös kivinen hioin (KM 949).

Rantatöysä Kalmoniemi (Hautapaikat)
Historiallinen; Kalmoniemi sijaitsee Lapuanjoen länsirannalla Hauta-ahonkankaan itäpuolella. Niemi on verraten matalarantainen ja maastoltaan tasainen. Markku Torvinen mainitsee inventointikertomuksessaan 1976, että paikka on saanut nimensä siitä, että sitä on käytetty kesähautapaikkana. Samoin Europaeus 1916 mainitsee Kalmoniemen vanhana hautapaikkana. Kotimaisten kielten keskuksen nimiarkistoon on tallennettu perimätietoa kesähautapaikasta/kalmistosta Alavudella Lapuanjoen Kalmoniemessä.
Vuoden 2020 tarkastuksessa Kalmoniemessä havaittiin kaksi matalaa painannetta, joiden merkitys ja ikä ei kuitenkaan selvinnyt. Niemessä oli tehty harvennushakkuita, ja metsäkone oli painanut rantatörmälle voimakkaan uran. Rannassa on vanha, maatunut veneenvetopaikka, joka on kaivettu rantatörmään rantautumisen helpottamiseksi. Se lienee vähintään sata vuotta vanha, ja saattaa liittyä vainajien kuljettamiseen paikalle/paikalta. Toisaalta Lapuanjokea ennen vesitse kulkeneille Kalmoniemi on saattanut olla hyvä leiripaikka, sillä joen rannat ovat näillä seuduin muuten korkeita ja jyrkkiä. Alavuden ensimmäinen saarnahuone on rakennettu vuonna 1674, kappeliseurakunta perustettiin 1701, jolloin viimeistään lienee seudun vainajat haudatun Alavuden kirkkomaahan. Mikäli Kalmoniemi on todellakin ollut kesähautapaikka tai erämaakalmisto, on se luultavasti ollut käytössä ennen Alavuden kappelikirkon perustamista, siis 1600-luvulla ja aiemmin.

Sydänmaa Jääskä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ilmajoen kappelikunnan kymmenysluetteloon 1575 on merkitty Ahvenjärvelle uudisasukkaat Pekka Jääskeläinen ja Pekka (= Pieti) Lapveteläinen. Pekka Lapveteläisen poika maksoi kymmenysveron vielä 1603, mutta jo vuoden 1604 kymmenysluettelossa talo on jo autio. Tämän autiotalon nimenä on sitten Pietoisen autio. Pekka Jääskeläisen talo pysyi viljelyksessä ja siitä tuli Jääskä. Talo oli ennen isojakoa Alavuden kylän numero 3 ja isossajaossa siitä tuli Sydänmaan kylän numero 17.
Maanmittari Jonas Giäddan 1689 laatimassa kartassa Jääskän talon tontin luoteispuolella on
peltokappaleita, joiden keskellä on selvästi nähtävillä autiotalon tontti. Maanmittari Pehr Kiellmanin 1756–1757 laatimassa kartassa entisen tontin paikka on hyvin nähtävillä, mutta kartassa ovat esitettyinä vain (viljelyksessä olleet) tontin eteläpuoliset pellot. Peltojen (tiluskuvio 5) nimenä on Autio. Vertaamalla vuosien 1689 ja 1756–1757 karttoja nykykarttoihin autiotalon tontti osuu pellon kohdalle jo vuoden 1961 peruskartassa.
Vuonna 1911 on tallennettu perimätieto, jonka mukaan Jääskän talon ”ensimmäiset sukkaat owat palaneet talonsa kanssa”. Lisäksi peltoa tehtäessä kerrotaan löydetyn ”ihmisen luita ja palaneen huoneen raunioita ja hiiliä.”
Vuoden 2016 inventoinnissa Jääskän nykyisestä talosta noin 400 m luoteeseen havaittiin heinittyneet talon perustukset. Rakennusta on kutsuttu Jääskän autioksi. Sen perustukset on tehty kivistä L:n muotoon ja ne ovat kooltaan 12,50 × 7,5 metriä. Rakennuksenpohjasta erottuu kaksi huonetta, joista isommassa sijaitsee koillisnurkassa kiuas.
Kohteen läheisyydessä on myös moderneja rakennusten pohjia.

Evijärvi Ruumissaari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hannulan talon mailla, n. 1 km Hannulan rannasta Evijärvessä on Ruumissaari, josta on löydetty ihmisluita hiekanotossa 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. Luita on haudattu takaisin, mutta A. O. Heikel korjasi talteen pääkallon v. 1901.
Saari lienee ollut vakinaisena hautausmaana viimeistään Lappajärven kappeliseurakunnan perustamiseen (v. 1637) asti. Ruumissaari mainitaan nimeltä jo Pietarsaaren pitäjän historiaa koskevassa Hans Henric Aspegrenin väitöskirjassa vuodelta 1766 (s. 78), jossa siihen kerrotaan haudatun vainajia ennen Lappajärven kappelin rakentamista. 1830-luvulla saari osoitettiin Evijärven kolerahautausmaaksi. Saari on tasoitettu ja siistitty, ja siellä on muistokivi.
Vuoden 2022 tarkastuksessa todettiin, että saaren koillispää muistomerkin ja kevytrakenteisen rukouskatoksen kohdalla on tasainen/tasoitettu, mutta vanhat, jopa kaksi metriä syvät hiekkakuopat ja niiden väliset kapeat törmät kattavat suurimman osan saaresta. Saari on muistomerkin aukeaa lukuun ottamatta satavuotisen puuston verhoama. Muistomerkin lähellä on puinen venelaituri ja melontareitin infotaulu. Muistokivessä lukee teksti: Pietarsaaren ylimaan hautapaikka ennen v. 1637.

Vanha kirkkotarha (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Suomen viimeinen katolinen piispa Arvid Kurki vihki kesäkuun 6. päivänä 1516 Ilmajoen eli Ilmolan ensimmäisen kappelin, joka sijaitsi vanhalla kirkkomaalla Lauroselan luona, Kyrönjoen partaalla. Kappeli oli pyhitetty Pyhälle Annalle ja apostoli Jaakobille. Ilmajoen seurakunta itsenäistyi Isostakyröstä vuonna 1532. Vuonna 1638 rakennettiin samalle paikalle uusi tilavampi kirkko ja 1693 tapuli kirkon yhteyteen. Tämä kirkkorakennus oli käytössä vuoteen 1766 asti. Sen jälkeen "molemmat myytiin enimmän tarinneelle sekä hajotettiin ja maahan tasoitettiin". Uusi (nykyinen) kirkko rakennettiin noin 700 metrin päähän. Aidatun, puistomaisen kirkkotarhan keskellä on vanhan kirkon ja Ilmajoen kirkkoherrojen muistomerkit, sekä joitain hautamuistomerkkejä. Paikalle on tehty hautauksia vielä 1800-luvulla. Kirkkorakennuksen asema ja suuruus on merkitty istutetuilla koivuilla.

Pukarankosken mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pukarankoskessa on ollut eri aikoina useita myllyjä ja pohjapatoja. Varhaisimmat mainninnat Pukarankosken myllyistä ovat vuodelta 1692. Vuonna 1721 Pukarankosken myllyssä olivat osakkaina Kauppilan, Seppälän, Hannukselan, Suomun, Havuselan, Koskeekorvan ja Rannan isännät.
Nykypäiviin asti on Pukarankosken alueella säilynyt kaksi myllyrakennusta, Pukaran-eli Koskenkorvan mylly joen itäpuolella ja Västilän mylly joen länsipuolella, ja niiden välissä oleva 50-luvulla rakennettu betoninen pohjapato, joka on syksyllä 2009 purettu Länsi-Suomen ympäristökeskuksen toimesta. Molemmat myllyt ovat tuhoutuneet tulipalossa: Pukaranmylly 1950-luvulla ja Västilänmylly uuden maantiesillan rakennustyömaan aikoihin vuonna 1992.
Kesällä 2009 Länsi-Suomen ympäristökeskus toteutti kosken kunnostuksen, jossa koski ja pato uusittiin luonnonkoskea muistuttavaksi. Hankketta varten tehtiin alueesta arkistolähteisiin perustuva esiselvitys, jossa todettiin, että vuoden 1753 karttaan on merkitty joen poikki, nykyisen betonipadon eteläpuolelle, länteen kaartuva rakenne, jonka funktio oli tuntematon. Maakunta-arkeologi Pentti Rislan maastotarkastuksessa toukokuussa 2009 todettiin, että jos nykyisestä padosta etelään on ollut jokin rakenne, niin siitä rantapenkoille jääneet merkit ovat todennäköisesti tuhoutuneet viimeistään nyt olemassa olevien siltojen rakentamisen yhteydessä ja erityisesti rautatiesillan laaja kiviperustus ei jätä mitään säilymismahdollisuuksia VT3 puolella rantaa. On mahdollista, että kartalla näkyvä rakenne olisi ollut puusilta Pukaran myllylle. Ei ole mahdotonta, että karttaa puhtaaksi piirrettäessä rakenteen kulkusuunta on kääntynyt ja rakenne onkin kulkenut Pukaran myllyltä kohti pohjoista kuten nykyinen patokin, eikä Pukaran myllyltä länteen.
Pukaran myllyn alakanavalta löytyi tarkastuksessa 2009 erilaista jätettä osin myllyihin liittyen mm. lohkokivikappaleita, tiiltä ym. sekä muutaman puupaalun osoittama siltalinja. Puusilta on piirretty 1800-luvun lopun kartoille ja sille johtanut tie näkyy länsirannalla.
Mahdollisissa suojelutoimenpiteissä tulee Pukaran myllyn osalta kiinnittää huomiota Saironkujalta myllylle johtavan 60 metrin mittaisen 1750-luvun ja sitä myöhempien karttojen mukaisen tielinjan säilyttämiseen.

Kodesjärvi Kotoluhta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Soistuneen matalan maan ympäröimällä matalalla katajaa kasvavalla kohoumalla useita (mahdollisesti 15) pientä halkaisijaltaan 1-2 m, matalaa ja sammaloitunutta tai umpeenkasvanutta rauniota. Rauniot olivat huonosti näkyvissä ja havaittavissa, joten selkeän kuvan/havainnon muodostaminen vaikeaa. Ajoitus - historiallinen aika?
Löytäjän mukaan rauniot säännöllisiä (kivikasojen lähellä ruokamullan alla oli santakerroksessa hiilijätteitä). Piirroksen mukaan rauniot asetettu soikion muotoon (NW-SE-suunt), niiden väliä n. 4-6 m.

Koppelokangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven luoteisosassa, Kortesjärventien pohjoispuolella, laajan korpisuoalueen kaakkoisreunalla. Koppelonkankaan metsäisen mäen läheisyydessä maaperä on hiekkaa; ympärillä on laajoja korpisuoalueita. Mäntykankaan aluskasvillisuutena on kanervaa, sammalta ja puolukkaa. Löytöpaikasta n. 1 km länsiluoteeseen, polun vieressä, sijaitsee tervahauta ja vanhan hirsirakennuksen jäännökset.
Löytöpaikka tarkastettiin 2006 inventoinnin yhteydessä ilmoituksen perusteella. Metsätyökoneen uralta, rikkoutuneesta maanpinnasta löytyi kvartsia. Palaset olivat melko teräväsärmäisiä ja vaikuttivat luontaisilta. Joukossa oli yksi mahdollisesti retusoitu iskos. Paikalla ei havaittu muuta muinaisjäännökseen viittaavaa.
Paikalla on ympäröivästä moreenikankaasta pintamaaperältään poikkeava, noin 30 x 8 m kokoinen hiekkainen tasanne, jonka eteläreunaan metsätie on leikattu. Tasanteen alla metsätien pinnassa havaittiin yksi kvartsi-iskos. Paikka sopii löytöjen, topografian, maaperän ja korkeusaseman puolesta myöhäismesoliittiseksi leiripaikaksi.

Kaasilankangas (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kaasilankankaan eteläreunassa. Paikalla todettiin vuoden 2002 inventoinnissa tervahauta, kiviröykkiö ja 9 erilaista kuopannetta. Kuivanneeseen puronuomaan laskevan törmän päällä sijaitseva tervahauta on läpimitaltaan 14 m ja sen juoksutusränni osoittaa etelään. Röykkiö on lähes pyöreä ja sen koko on 4 x 3,8 x 0,6 m. Kuoppia on tervahaudan itä- ja länsipuolella. Yhden kuopan pohjalla oli paksu, erittäin tumma nokikerros ja se liittynee viereiseen tervahautaan. Osa kuopista saattaa olla melko nuoria.
Vuoden 1953 ilmakuvassa paikalla kasvaa sankka metsä, joten tervaa lienee poltettu paikalla myöhäisintään 1900-luvun alussa. Kotuksen nimiarkiston keruukorttiin (Kotus 1971: Kaasila) merkityn perimätiedon mukaan Kaasilankankaalla on vanha talonpaikka, jota on asuttanut "Kaasilan ukko".

Porkkuslampi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Porkkuslammen länsirannalla, pellossa. Paikalla on mahdollisesti kivikautinen asuinpaikka. Löytönä on saatu vain yksi, mutta sitäkin selvempi ja komeampi kvartsi-iskos. Paikka on tyypillinen kivikautiselle asuinpaikalle, muinaisrantatörmän äärellä. Inventoinnissa 2007 ei kuitenkaan kyetty hiekkaisessa pellossa havaitsemaan enempää löytöjä.

Porre/Perämäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Lapuanjokilaaksossa, joen itäpuolella Vuosnevan ja joen välillä Perämäellä. Korkeahkolla ja louhikkoisen mäen länsirinteellä on korkeimman kohdan alapuolisella tasanteella kolme röykkiötä.
A: Halkaisija 6 m, korkeus 0,5 m. Matala ja tasainen röykkiö, joka on keskeltä hieman matalampi kaivelun vuoksi. Eteläreunassa on muutama metrin halkaisijaltaan oleva kivi. Reunakiveys on hyvin säilynyt. Röykkiö sijaitsee aivan matalan kalliotörmän reunalla ja röykkiön reunalla kasvaa katajia. Itse röykkiö on sammaloitunut.
B: Halkaisija 7 m, korkeus 0,5 m. Alunperin pyöreä reunakivellinen röykkiö, jossa 1 m halkaisijaltaan oleva kivi on ollut silmäkivenä. Kivet, jotka ovat halkaisijaltaan puoli metriä on levitelty ja uudelleen järjestelty. Siiriäisen mainitsema piikkilanka-aita on puuosiltaan lahonnut, mutta edelleen havaittavissa. Röykkiön kiviä on käytetty aidan tukemiseen. Röykkiön keskellä kasvaa kuusi.
C: Pituus 10 m, leveys 8 m, korkeus 1,5 m. Pyöreähkön röykkiön pohjoisreunassa on metrin hakaisijaltaan olevia kiviä. Muuten kivet ovat 20-50 cm halkaisijaltaan. Röykkiössä on keskellä kuoppa, jonka pohjalle on vielä kaivettu kuoppa. Röykkiö on osin paksun sammalen ja kuusten peittämä. Röykkiöstä noin 25 m lounaaseen on kalliolla pellon reunassa 9 kivestä laadittu pohjois - etelä -suuntainen kaksinkertainen kivirivi. Kivirivi vaikuttaa resentiltä ja kivet on mahdollisesti otettu röykkiöstä.

Katiska (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ekoluoman länsipuolisella, Katiska-nimisen metsäalueen pohjoisosassa, laakeiden Vilkkilönkallioiden itäpuolella. Matalan, louhikkoisen kalliomäen laella metsässä on röykkiö. Sen mitat ovat 13 x 3,5 m. Röykkiö on matala ja sen eteläpäässä on iso siirtolohkare. Röykkiön keskellä on kolme kuoppaa. jotka on ilmeisesti myöhemmin kaivettuja. Kivet ovat pääosin 50 cm halkaisijaltaan. Röykkiön päällä kasvaa kaksi kuusta ja mänty.

Riitakorpi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Riitakorven peltolaakson länsireunalla. Maasto on loiva itään viettävä hiekkapelto, sen matala abraasiotörmä, jossa on hiekkamaata. Peltotien pohjoispuolelta on aikaisemmin löytynyt tasataltta. Inventoinnissa vuonna 1967 eteläpuolelta tietä löytyi keramiikkaa ja kvartsia törmän yläpuolelta. Löytöalue on 60 x 140 m. Vuoden 2008 inventoinnissa peltoa tarkastettiin törmän kohdalta. Peltomullassa havaittiin muutama kvartsi, jotka jätettiin paikalleen.

Lähdesmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiön mitat: pit. 7 m, lev. 6,5 m, kork. 0,5 m. Röykkiö sijaitsee Pääjärven pohjoispuolella metsäisellä, laakealla kalliolla noin 800 metriä järven rannasta. Kiveyksen keskellä pohjalla on iso, haljennut laakakivi vaakasuorassa. Röykkiö on koottu 30 - 50 cm halkaisijaltaan olevista kivistä ja kiviä on hieman levitelty jälkikäteen. Röykkiöstä 10 m etelään on metrin halkaisijaltaan oleva epämääräinen kiveys.

Marjasaarenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Lapuanjokilaakson itäreunalla, Vuosnevan itäpuolella, Oulu-Seinäjoki junaradasta 600 m lounaaseen. Maasto on korkea metsäinen louhikkomäki, Marjasaarenmäki, jonka etelärinteessä on kaksi röykkiötä lähekkäin:
a) mitat: pituus 6 m, leveys 2 m ja korkeus 0,5 m.
b) 10 m a:sta, isojen lohkareiden väliin koottu, mitat: pituus 7 m, leveys 4 m ja korkeus 1 m.
Molemmat ovat syvälle kaiveltuja. Röykkiöitä ei ole tutkittu.

Hirsimäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hirsimäellä, joka on pieni matala metsäinen kalliopaljastuma Lapuajokilaakson itäreunalla, Vuosnevan ja joen välillä. Kaksi röykkiötä ovat 8 metrin etäisyydellä toisistaan, Hirsimäen lakiosan jyrkällä länsirinteellä.
Röykkiö a: Pituus 8,5 m, leveys 4 m. korkeus 0,5 m. Kalliopohjalla oleva pitkulainen röykkiö, jonka eteläpäässä ja pohjoispäädyn itäreunassa on noin metrin halkaisijaltaan olevat päätykivet. Muuten röykkiön kivet ovat noin 20-30 cm halkaisijaltaan. Röykkiön eteläpään päätykiven ympärille on tehty sekundäärinen yksittäisistä kivistä muodostuva puoliympyrän muotoinen kehä.
Röykkiö b: Pituus 8,5 m, leveys 4 m. korkeus 0,5 m. Kalliopohjalla oleva pitkulainen röykkiö, jonka eteläpäässä ja pohjoispäädyn itäreunassa on noin metrin halkaisijaltaan olevat päätykivet. Muuten röykkiön kivet ovat noin 20-30 cm halkaisijaltaan. Röykkiön eteläpään päätykiven ympärille on tehty sekundäärinen yksittäisistä kivistä muodostuva puoliympyrän muotoinen kehä.

Rintavainio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenteet sijaitsevat Lapuanjoen länsipuolella, kapealla Alahärmään kuuluvalla ulkopalstalla, metsäisellä kalliolla Järvinevan kaakkoispuolella. Kalliolla on jäljellä kaksi kivirakennetta (b on tuhoutunut):
Rakenne a) Vuoden 1967 inventoinnissa löydettiin kalliolta röykkiön pohjasta kvartsia KM 17457. Siiriäisen inventoinnissa mainitsema röykkiö a; pituus 24 m, leveys 4 m, korkeus 0,5 m. Pitkulainen, matala röykkiö, jonka länsipäässä on kaksi kylmämuurattua kuoppaa. Röykkiön itäpäädyn pohjoispuolella on 4 m. halkaisijaltaan oleva kivikehä, jonka länsireunassa on 0,5 m. aukko. Kivikehän kohdalta röykkiö on lähes katkennut ja paljas kallio on tullut esiin. Röykkiön ympärillä on neljä "kiviruusua". Röykkiön kivet ovat 20-60 cm. halkaisijaltaan.
Rakenne b) läpimitta 5 m, matala. Sijaitsi a:sta 60 metriä pohjoiseen. Vuoden 2008 inventoinnissa todettiin täysin tuhoutuneeksi. Alueella on kuorittu kaikki maa-aines kallion päältä ja kallio aiotaan ilmeisesti murskata.
Rakenne c) on pääosin turpeen peittämä n.15x3 m pitkänomainen kivikertymä, jonka keskellä kulkee ura tai kyseessä on luontaisesta kivivallista kasatut röykkiöt. Kivirakenne (c) sijaitsee noin 130 m a:stä koilliseen.
Kivirakenteet liittyvät laajaan ryhmään, johon kuuluu röykkiöitä näistä pohjoiseen Uusikaarlepyystä, katso 166010007 Jepua-Martinmäki.

Tieranneva (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiön pituus on 9,5 m, leveys 7,5 m, korkeus 0,5 m (1960-luvun tarkastuksen mitat hieman suuremmat, 14 x 12 m). Röykkiö sijaitsee Alahärmän pohjoisrajalla, Tierannevan kaakkoisreunalla, metsäisen moreeniharjanteen laen pohjoisosassa, nuoressa männikössä. Se on matala ja hiukan kaiveltu. Vuoden 2008 inventoinnin aikaan röykkiö oli kokonaan ruohomättäiden peitossa, vain pohjoisreunassa oli joitakin kiviä näkyvissä suuren kivilohkareen vieressä. Kohteen vieressä on turkistarha, jonka ravinteet ovat rehevöittäneet metsän aluskasvillisuuden nurmeksi.

Karhukallio (4010022) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Hanhiluoman itäpuolella, Kurjennevan pohjoispäässä olevalla Karhukalliolla. Kallioalueen eteläpäässä on röykkiö, jonka mitat ovat: pituus 9 m, leveys 4 m, korkeus 0,5 m. Röykkiö on suippokärkisen soikion muotoinen, jonka molemmista kärjistä kivet ovat hieman levinneet röykkiön suuntaisesti maastoon. röykkiön keskellä on 3 x 1 m:n kokoinen kuoppa, joka on 50 cm syvä. Kuopan länsipäässä on poikittainen kuoppa, jonka länsipuolella on pieni kuoppa. Röykkiö on kalliopohjalla itä - länsi -suuntaisesti. Siiriäisen raportissaan mainitsemat kohteet a ja b ovat luonnonmuodostelmia, kuten hän itsekin toteaa.

Järvikallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kalliojakson pohjoispäässä Pääjärven koillispuolella, noin 1,5 km järvestä pohjoiskoilliseen. Kallioalueen pohjoisella laakealla Järvikalliolla on kaksi röykkiötä:
a) huipun koillispuolella, läpimitaltaan 8 m, keskeltä pohjaan asti kaiveltu ja kiviä heitelty laajalle alalle.
b) edellisestä noin 150 m länsilounaaseen, samalla tasanteella, läpimitaltaan 6 m ja korkeudeltaan 0,5 m. Röykkiö on hyväkuntoinen, keskellä on hiukan penkomisjälkiä.

Norrbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ekoluoman ja osittain viljelykselle raivatun Kennetinnevan itäpuolella, metsäisellä ja pohjoispäästään asutulla moreenimäellä. Mäen laella, hieman pohjoiseen viettävällä maastokohdalla on kaksi röykkiötä.
A: Pituus 10 m, leveys 4 m, korkeus 0,5 m. Epämääräinen lähes kokonaan aluskasvillisuuden peittämä vallimainen röykkiö. Koillispäässä on 2 m. halkaisijaltaan oleva kuoppa. Röykkiön kaakkoispää on korkein kohta ja röykkiö kapenee ja madaltuu luoteeseen.
B: Pituus 7,2 m, leveys 2 m, korkeus 0,5 m. Erottuu paremmin kuin a röykkiö. Röykkiö on sammalen peittämä vallimainen rakennelma. Kaakkoispäässä erottuu selväst kolme isompaa kiveä. Röykkiö on tehty puolen metrin halkaisijaltaan olevista kivistä ja rakennelma kapenee luodetta kohti.

Ekosimsiö (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat louhikkoisen Ekosimsiö nimisen mäen luoteisrinteellä ryhmässä. Pienen erillisen kohouman pohjoisrinteellä on kaikkiaan kuusi röykkiötä.
a: Pituus 5 m, leveys 4 m, korkeus 0,5 m. Kahden lohkareen välissä pyöreä, osittain sammaloitunut röykkiö. Kivet 30-60 cm. Röykkiön pohjoisreuna on hajonnut. Maasto on epätasainen rinne, jossa on suuria kivenlohkareita.
b: Halkaisija 5,7 m, korkeus 0,5 m. Pyöreä röykkiö, jonka itä- ja länsireunalla on suuret kivilohkareet. Röykkiö on koottu 50-80 cm halkaisijaltaan olevista kivistä. Röykkiön pohjoisreunassa kasvaa kuusi.
c: Pituus 6,5 m, leveys 5 m, korkeus 0,5 m. Risujen ja sammalen peitossa oleva pyöreä röykkiö, jonka keskellä on kuoppa. Röykkiö on ladottu kahden lohkareen väliin, joista lounaisen lohkareen vieressä on resentti kuoppa. Röykkiön kivet ovat 30 - 50 cm halkaisijaltaan.
d: Halkaisija 4,5 m, korkeus 0,5 m. Epämääräinen röykkiö, jonka itäreunassa on metrin halkaisijaltaan oleva kivi. Röykkiön kivet ovat 50-80 cm halkaisijaltaan, keskellä on myös pienempiä kiviä.
e: Pit. 7 m, lev. 6,8 m, kork. 1,5 m. Kahden lohkareen väliin koottu röykkiö, jossa on vallimaiset reunat ja laakea kuoppa keskellä. Röykkiön kaakkoisreuna on ilmeisesti uudelleen järjestetty. Kuopan itäreunassa on kaksi suurta lohkaretta ja muuten kivet ovat 20-60 cm halkaisijaltaan.
f: Pit. 6,6 m, lev. 5 m, kork. 0,5 m. Epämääräinen röykkiö, joka on koottu lohkareiden lomaan, rinnemaastoon. Röykkiön luoteisreunassa on suurempi kivi asetettu pienempien varaan siten, että sen alle muodostuu ryssänuunimainen kolo. Röykkiön kivet ovat 20-50 cm halkaisijaltaan. Kiviä on levitetty röykkiön ympäristöön.
Vuoden 2020 tarkastuksessa kohde ennallaan. Maasto on hyvin louhikkoista, ja röykkiöt erottuvat ympäristöstä melko huonosti. Lienee mahdollista, että röykkiöt ovat ainakin osittain luonnonmuovaamia.

Hanhineva (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ekokankaan pohjoispuolella olevan suon takana, etelään työntyvän louhikkoniemekkeen eteläkärjessä. Röykkiön pituus 4,6 m, leveys 3,6 m, korkeus 1m. Röykkiö on paksun sammalen ja varvikon peitossa ja sen keskellä on pitkulainen kuoppa. Pohjoisreunassa kasvaa muutama puu. Kivet ovat 50-80 cm halkaisijaltaan. Veikko Puronvarren kirjassaan Muinaisasutus Alahärmässä mainitsemaa kahta muuta röykkiötä ei havaittu vuoden 2008 inventoinnissa. Kaksi muuta röykkiötä sijaitsevat Puronvarren mukaan tästä röykkiöstä itään olevalla seuraavalla harjanteella.

Haarakangas (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Alahärmän koillisosassa lähellä Kortesjärven rajaa, Perkiönmäen asutuksen itäpuolella, Haarakankaalla. Maasto on matalaa laakeaa louhikkoharjanetta männikössä, jossa on metsätien itäpuolella röykkiö. Röykkiön pituus on 9,5 m, leveys 8,5 m, korkeus 1 m. Röykkiö on isoista lohkareista ladottu. Länsireunassa on iso pitkulainen lohkare nostettu pystyyn "bautakiveksi". Keskustan kuopassa on näkyvissä isoista lohkareista tehtyä nelisivuista latomusta, joka on kooltaan noin 1,5 x 1,5 m.

Vuoskoski/Katiska 2 (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Katiska 2 on vuonna 1968 tarkastettu laaja röykkiöalue, jossa oli silloin rekisteröity 11 röykkiötä suosaarekkeilla. Röykkiöt sijaitsevat erillisillä mäenkumpareilla noin 1,2 x 1 km laajuisella alueella Ekoluoman länsipuolella, Katiska-nimisellä kallioalueella, Santanevan kaakkoispuolella. Peruskartalle on merkitty 11 röykkiötä muinaisjäännösmerkein, erilliskohteet 1-8. Kohteessa 6 on kolme alakohdetta. Tarkastuksessa 2002 todettiin, että kohde 1 on asumuksenpohja (kivivalli), 2 ja 3 ovat rakkakuoppia, 4-6 ovat tuhoutuneet metsäaurauksessa, 7 on luonnonkivikko. Erilliskohde 7 todettiin myös 2008 inventoinnissa luonnon kivikoksi ja erilliskohde poistettiin. 2002 määritelty rakenne 8 todettiin kahdeksi erilliseksi röykkiöksi, joten erilliskohde rakenne 8 poistettiin ja sen eteläpääty on erilliskohteena röykkiö 1 ja pohjoispääty erilliskohteena röykkiö 2.

Korvenneva 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Alahärmän pohjoisrajalla Korvennevan itäpuolisella mäellä, sen pohjoispäässä. Röykkiö 1 on merkitty peruskartalle, mahdollisesti vuoden 1968 tarkastuksen jälkeen. Tarkastuksesta ei ole kertomusta. Vuoden 2008 inventoinnissa alueelta löydettiin kolme röykkiötä.
Röykkiö 1: Pituus 12 m, leveys 6 m, korkeus 1 m. Suunta: kaakko-luode. Soikea röykkiö on ladottu kolmen noin 2 m haklkaisijaltaan olevan kiven väliin. Röykkiön keskellä on kaksi erillistä syvää kuoppaa, joita erottaa reunavallit yhdistävä kiveys. Luoteiskuopassa kasvaa pieniä koivuja. Koillisen päädyn kuoppa on suurempi ja sen lounaispäähän on sortunut kaksi noin noin metrin halkaisijaltaan olevaa kiveä.
Röykkiö 2: Pituus 4,5 m, leveys 3,5 m, korkeus 1m. Röykkiö sijaitsee heti röykkiön 1 kaakkoispuolella. Röykkiö on muodoltaan pyöreä ja sen keskellä on kuoppa. Röykkiö on sammalen ja risujen peitossa.
Röykkiö 3: Pituus 5,3 m, leveys 3,5 m. korkeus 0,5 m. Laakean 2 metrin pituisen kiven koillispuolelle koottu röykkiö, jonka kivet ovat 20-50 cm halkaisijaltaan. Itäpäädyssä on metrin halkaisijaltaan oleva kivi.

Korvenneva 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Alahärmän pohjoisrajalla Korvennevan itäpuolisella mäellä, sen eteläpäässä. Röykkiö on merkitty peruskartalle, mahdollisesti vuoden 1968 tarkastuksen jälkeen. Vuoden 2008 inventoinnissa paikalta havaittiin kolme suurta röykkiötä. Veikko Puronvarsi on piirtänyt röykkiöistä luonnoksen kirjaan Muinaisasutusta Alahärmässä. Kolmen röykkiön kokonaisuus on osin sammalien ja kuusien peitossa. Röykkiöt sijaitsevat kallioisen harjanteen laella ja kasvillisuuden takia kokonaisuutta ei voi nähdä mistään suunnasta yhtenäisenä. Rakennelmista tulee myös mieleen, että kyseessä voi olla myös jonkinlaisen rakennuksen pohja.
Röykkiö 1: Pituus 13 m, leveys 3 m, korkeus 1 m. Vallimainen, leikkaukseltaan kupera röykkiö, joka on itä-länsisuuntainen. Röykkiön molemmissa päädyissä on suuret kivet. Itäpään pohjoispuolella valli on kahden metrin osuudella metrin leveämpi kuin muu osa röykkiötä. Samalla kohtaa röykkiötä on eteläreunalla suurien kivien keskittymä.
Röykkiö 2: Pituus 17 m, leveys 3m, korkeus 1 m. Röykkiö on vallimainen ja leikkaukseltaan kupera. Röykkiö on pohjois-eteläsuuntainen ja kapenee etelää kohden. Pohjoispäässä on suorakaiteen muotoinen 1,2 m x 0,8 m -kokoinen kuoppa ja sitä pienempi kuopanne. Kuoppien seinät näyttävät kylmämuuratuilta ja kuuluvat ilmeisesti alkuperäiseen rakennelmaan.
Röykkiö 3: Pituus 5,5 m, leveys 4 m, korkeus 1 m. Röykkiö on pohjois-eteläsuuntainen, suorakaiteen muotoinen, jonka keskellä on suorakaiteen muotoinen kylmämuurattu kuoppa. Koillisnurkassa on metrin mittainen kivi. Kivet röykkiössä ovat 20-70 cm halkaisijaltaan.

Kalliojärvi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vakkurin kylästä noin kilometrin itään, pienen Kalliojärven länsipuolisella mäellä, mäen koillisreunalla. Röykkiö on merkitty peruskartalle, mahdollisesti vuoden 1968 tarkastuksen jälkeen. Tarkastuksesta ei ole kertomusta.
Röykkiön pituus on 20 m, leveys 5 m, korkeus 0,5 m. Osin sammaloitunut pitkä röykkiö kallionnyppylän laella. Kivet ovat halkaisijaltaan 30-60 cm. Röykkiötä on pengottu ja kiviä levitelty rakennelman ympärille. Röykkiön lounaispäässä on kolme metrin kokoista kiveä. Koillispäässä on resentti, kivistä koottu keko ja röykkiössä on kolme epämääräistä kuoppaa.

Vilkkilänkytö (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vakkurin kylästä kilometrin itäkaakkoon Vilkkilänkydön itäpuolella olevalla kallioalueella. Röykkiö sijaitsee kallion länteen viettävällä reunalla. Röykkiö on merkitty peruskartalle, mahdollisesti vuoden 1968 tarkastuksen jälkeen. Tarkastuksesta ei ole kertomusta. Röykkiön mitat: pituus 7 m, leveys 4 m, korkeus 0,5 m. Röykkiö on pohjois-eteläsuuntainen. Soikean muotoinen matala röykkiö, jonka reunakiveys on keskustaa korkeampi. Laakean kuopan pohjoispäässä kasvaa mänty. Kiviä on levitetty röykkiön ympärille. Röykkiön kivet ovat 20-60 cm kokoisia ja sijaitsevat kalliopohjalla.

Rajakallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Hanhimäen kylästä 2 km länteen pienen pellon eteläreunalla, Rajakallion talosta 180 metriä lounaaseen. Röykkiö on merkitty peruskartalle, mahdollisesti vuoden 1968 tarkastuksen jälkeen. Tarkastuksesta ei ole kertomusta.
Vuoden 2008 inventoinnin aikaan röykkiö ja kivivalli sijaitsivat hakkuuaukean ja pellon reunan välisessä mäntymetsäkaistaleessa.
Röykkiön pituus on 9,5 m, leveys 7 m ja korkeus 0,5 m. Röykkiön kivet ovat kooltaan 30-60 cm. Pyöreä röykkiö, jonka keskellä on kuoppa. Röykkiön eteläpäässä on noin metrin levyinen ja pituinen uloke.
Röykkiön pohjoispuolella on itä-länsisuuntainen 18 metriä pitkä valli, joka on itäpäästään metrin levyinen ja länsipäästään 3 metriä.

Huhdankalliot/Koulunkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Alahärmän eteläosassa, Hakolan koulun eteläpuolella olevan korkean Koulunkallion eli Huhdanpäänmäen laella, harvassa mäntymetsässä. Mäellä on pahoin hajoitettu röykkiön jäännös, joka vuonna 1967 muodosti ison, noin 18 m läpimittaisen kehän, mutta sen jälkeen kiviä on edelleen levitelty kalliolla. Enää ei ole varmasti pääteltävissä millainen röykkiö on ollut vai onko paikalla ollut 2-3 pienempää röykkiötä lähekkäin.
Vuoden 2008 inventoinnin aikaan röykkiön vieressä oli näköalatorni makkarakatoksineen ja Museoviraston informaatiotaulu. Näköalatornista katsottuna näyttää röykkiössä olevan laaja 18 metriä halkaisijaltaan olevakehävalli, jonka sisällä on kolme tai neljä pienempää kehää.

Huhtala (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Alahärmän eteläosassa, pienellä matalalla kalliolla Huhtalan pitkän metsäsaran pohjoisrajalla. Röykkiön pituus: 2 m, leveys 1,2 m, korkeus 0,5 m. Röykkiö on suorakaiteen muotoinen kylmämuurattu tasalakinen ja suoraseinäinen ladelma. Vieressä on U:n muotoinen matala, selväpiirteinen kiviladelma, joka seinät on kylmämuurattu. Rakenteen pituus 2 m, leveys 1,2 m, korkeus 0,5 m. Sisäpuolen tyhjä tila on leveydeltään 70 cm. Rakennelmien kaakkoispuolella on metrin halkaisijaltaan oleva pieni irtokivien ryhmä, jotka saattavat olla peräisin rakenteista.
Huomio 2023: Kyseessä on mahdollisesti Kauhavan ja Härmän kappelien karttaan vuodelta 1755 merkitty Kauhavan ja Härmän kappelikuntien rajapiste nro 10 "Wesinevan Callio" tai jokin sitä vanhempi rajamerkki. Röykkiöiden kuvaus sopii paremmin historiallisiin rajamerkkeihin kuin esihistoriallisiin hautalatomuksiin.

Haaruskangas B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiekkakankaalla Haarusjärven lounaispuolella. Alue on kangasmaastoa, joka laskee idän puolelta melko jyrkästi muuttuen suomaiseksi. Alueen läpi kulkee metsätie ja muutenkin alue on suurimmalta osalta tuhoutunut hiekanotossa. Alue on aikanaan ollut noin pari sataa metriä levä ja kilometrin pituinen niemi, joka työntyy suoraan etelään. Niemeke on jaettu kahteen muinaisjäännösalueeseen, josta Alahärmä-Koski -tien eteläpuolelle jää alue B ja pohjoispuolelle alue A.
Löytöjä on saatu paikalla olleiden hiekkakuoppien reunoista ja alhaalta idästä nevan rannasta. Aluetta on koekuopitettu laajasti vuonna 1984. Löydöt olivat vähäisiä. Mahdollisia asumuspainanteita havaittiin pumppuaseman ja maantien välillä. Muuten asuinpaikan alue on arveltu tuhoutuneeksi.
Vuoden 2008 inventoinnissa alueelta dokumentoitiin neljä asuinpainannetta.
Painanne 1: Pituus 12 m, leveys 12 m, syvyys 1m. p: 7023661, i: 3297914 (gps mittaus painanteen keskeltä). Hiekkatie leikkaa pyöreän painanteen länsireunaa. Eteläreunassa tien vieressä vallissa on mahdollisesti oviaukko. Painanteen itäpuolella on siirtolohkare.
Pinanne 2: Pituus 10 m, leveys 6 m, syvyys 0,5 m. p: 7023684, i: 3297892 (gps mittaus painanteen keskeltä). Painanne on koillis-lounaissuuntainen. Soikea painanne sijaitsee risteyksen lounaispuolella. Matalan painanteen koillispäässä on 80 cm halkaisijaltaan oleva kivi.
Painanne 3: Pituus 14 m, leveys 14 m, syvyys 1 m. p: 7023689, i: 3297873 (gps mittaus painanteen keskeltä). Pyöreän painanteen keskellä on myöhemmin kaivettu noin metrin halkaisijaltaan oleva kuoppa. Painanteen reunalla erottuu selvimmin lounainen valli.
Painanne 4: Pituus 13 m, leveys 13 m, syvyys 1,5 m. p: 7023623, i: 3297876 (gps mittaus painanteen keskeltä). Pyöreän painanteen eteläreunaa sivuaa traktoritie, jonka etelpuolella on pieni hiekkakuoppa.
Vuoden 2017 koetutkimuksen yhteydessä kohdetta tutkittiin silmämääräisesti tarkastaen ja maanäytekairalla. Rikkoutuneessa maanpinnassa havaittiin kvartsi-iskoksia. Kohteessa on yhteensä viisi oletettua asumuspainannetta.

Haarusjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on laakean maljamainen tervahauta, jonka halkaisija on noin 25 metriä. Vallin paksuus haudassa on 5-6 metriä. Halssiaukko aukeaa länteen.
Tervahaudan lähellä sijaitsee aiemmin mahdollisena tervahautana pidetty, tienteossa syntynyt kuoppajäännös Haarusjärvelle kulkevan metsätien reunassa. Kuopan koko on 3 x 2 x 1 m.

Rumarämäkkö (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Hauta sijaitsee Voltin ja Peltolan välisen tien pohjoispuolella metsätien vasemmassa reunassa ja sen pohjoispuolella on avokallioalue. Hyvin säilynyt tervahauta, jonka vallit ja laskuoja lounaiskulmassa ovat selvästi havaittavissa. Pituus 15 m, leveys 15 m, syvyys 1,5 m.

Kotoluhta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Huhdankallion lounaispuolisessa, kallioiden välisessä notkelmassa, jossa on pieni hiekka-alue. Huhdankallion muinaishauta, joka on merkitty peruskarttaan, sijaitsee alueesta 180 metriä pohjoiskoilliseen. Kohde löytyi Risto Huhtamäen ilmoittaman kiviesineen löytöpaikan perusteella. Huhtamäen mukaan kiviesineen oli hänen isänsä löytänyt paikalta 1940 -luvulla hiekanoton yhteydessä. Paikkaa tarkistettaessa alueelta löytyi kaksi pientä hiekkakuoppaa molemmin puolin kuntopolkua. Hiekkakuopat ovat jo metsittyneitä ja todennäköisesti esine on löytynyt juuri näitä kuoppia kaivettaessa. Kuoppia ympäröivässä hiekkamaassa on vielä todennäköisesti kivikautista asuinpaikkaa jäljellä. Paikalta löytynyt kiviesine on rombin muotoinen reikäkivi, jonka materiaali on tummaa liusketta.

Lippineva (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pääjärvestä Lippinevalle menevän vieljelystien luoteispuolella 100 m etäisyydellä tiestä. Kohteen länsipuolella on Ropoisenluoma -ojan ympärillä olevat peltoaukeat.
Röykkiön pituus 8 m, leveys 4 m, korkeus 0,5 m. Röykkiö on kaakko-luodesuuntainen. Lähes kokonaan sammalen ja risukon peittämä röykkiö sijaitsee pienen kallion päällä. Muotoa on vaikea hahmottaa kasvillisuuden ja ympäröivän kivikon vuoksi, mutta keskiosiltaan röykkiö on selkeä kivirakennelma, jonka kivet ovat noin 20-60 cm halkaisijaltaan. Röykkiö on alunperin ilmeisesti Veikko Puronvarren löytämä. Kohde on merkitty peruskarttaan.

Alakangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Tervahauta sijaitsee Haaruskankaalta Perkiönmaalle vievän tien itäpuolella, 20 metrin etäisyydellä tiestä. Hauta näkyy mäntykangasmaastossa selvästi tielle.
Tervahaudan pituus noin 22 m, leveys 20 m, syvyys 2,5 m. Tervahaudan päällä ja ympäristössä kasvaa täysikasvuista mäntymetsää. Haudan länsiosassa on laskuoja, jonka molemmin puolin on vallista tulevat jatkeet, joiden ansiosta laskuojan sivuvallit ovat kaksiportaiset.

Haaruskangas A (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiekkakankaalla Haarusjärven lounaispuolella. Alue on kangasmaastoa, joka laskee idän puolelta melko jyrkästi muuttuen suomaiseksi. Alueen läpi kulkee metsätie ja muutenkin alue on suurimmalta osalta tuhoutunut hiekanotossa. Alue on aikanaan ollut noin pari sataa metriä leveä ja kilometrin pituinen niemi, joka työntyy suoraan etelään. Niemeke on jaettu kahteen muinaisjäännösalueeseen, josta Alahärmä-Koski -tien eteläpuolelle jää alue B ja pohjoispuolelle alue A.
Löytöjä on saatu paikalla olleiden hiekkakuoppien reunoista ja alhaalta idästä nevan rannasta. Aluetta on koekuopitettu laajasti vuonna 1984. Kulttuurimaata ei kuoppien reunoissa tai koekuopissa havaittu. Suojeltavaksi on ehdotettu metsäautotien itäpuolista aluetta suohon saakka. Vuoden 2008 inventointitulosten vuoksi suojelu on arvioitava uudestaan, koska asumuspainanteita löytyi myös asuinpaikan länsiosista.
Vuoden 2008 inventoinnissa alueelta kartoitettiin viisi asuinpainannetta.
Painanne 1: Pituus 10 m, leveys 10 m, syvyys 1 m, p: 7023721, i: 3297916 (gps mittaus painanteen keskeltä). Pyöreä, hieman epämääräinen painanne sijaitsee tien (17843) pohjoispuolella Haaruskangas B:hen kääntyvän risteyksen kohdalla. Eteläreunaa sivuaa polku. Välittömästi painanteen pohjois- ja koillispuolella on hiekkakuoppa.
Painanne 2: Pituus 6 m, leveys 5 m, syvyys 0,5 m, p: 7023746, i: 3297899 (gps mittaus painanteen keskeltä). Epämääräinen pyöreä painanne aivan Perkiönmaalle johtavan tien länsipuolella.
Painanne 3: Pituus 12 m, leveys 12 m, syvyys 1 m. p: 7023872, i: 3297907 (gps mittaus painanteen keskeltä). Pyöreä painanne Perkiönmaantieltä länteen johtavalla puista raivatulla uralla. Painanteen yli on ajettu itä-länsisuunnassa sekä eteläreunan yli metsätyökoneella. Selvimmin painanteen reunasta erottuu etelävalli.
Painanne 4: Pituus 13 m, leveys 12 m, syvyys 1 m, p: 7023899, i: 3297969. (gps mittaus painanteen keskeltä). Pyöreä painanne sijaitsee aivan Perkiönmaantien itäpuolella. Itäreunassa on hiekanoton murtama aukko. Selvimmin painanteesta erotuu eteläinen valli.
Painanne 5: Pituus 12 m, leveys 9 m, syvyys 1 m. p: 7024108, i: 3297941 (gps mittaus painanteen keskeltä). Itä-länsisuuntainen metsätie kulkee pyöreän painanteen eteläosan yli. Selvimmin painanteesta erottuu itäinen valli.
Vuonna 2011 kohdetta on tutkittu sähkötolppien pystyttämisen vuoksi, vuonna 2017 vesihuoltolinjan johdosta. Kohteen aluerajausta on tarkennettu vuoden 2017 koetutkimuksen yhteydessä, jolloin muinaisjäännösalueella havaittiin lisää painanteita ja Haaruskankaantien itäpuolelle kaivetuista koekuopista löytyi kivikautista löytöaineistoa (kvartsi-iskoksia, saviastianpaloja, kiviesineen katkelma, palanutta luuta).

Mustaisneva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mustaisnevan ja Moskuankorven välisellä hiekkakankaalla, hiekanottoalueella. Teiden haaran länsipuolisen hiekkakuopan länsireunasta ja pohjois-eteläsuuntaisen tien itäpuolisesta penkereestä on kerätty löytöjä noin 300 metrin matkalta. Koekuopituksella vuonna 1984 todettiin, että löytöalueet ovat pieniä ja ilmeisesti erillisiä. Tie ja hiekanotto ovat tuhonneet asuinpaikkaa pahoin. Maaperä on soraa. Vuoden 2008 inventoinnissa alue laajeni koilliseen ja kaakkoon, uusien asuinpaikkalöytöjen ja havaintojen seurauksena. Alue laajeni myös koilliseen, koska sieltä löydettiin viisi asuinpaikkaan liittyvää asuinpainannetta. Alkuperäinen kivikautinen asuinpaikka on ilmeisesti ollut meren ranta ja asuinpaikan asumukset ovat sijainneet ylempänä hiekkarinteessä.

Ropoisenluoma (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pääjärvestä 2,9 km pohjoiskoilliseen, Roposen kivikautisen asuinpaikan luoteispuolella, vain noin 80 metriä länteen pohjoisemmasta löytöalueesta, metsätien pohjoislaidalla. Maasto on kangasmetsää, länteen viettävä kalliopaljastuma. Röykkiö on heikosti sammaloitunut ja vaikuttaa koskemattomalta. Röykkiön pituus 7 m, leveys 6 m, korkeus 0,5 m. Pyöreä röykkiö, jonka reunakivet ovat 60 - 80 cm halkaisijaltaan ja keskustan kivet 20-30 cm halkaisijaltaan. Reunakivien koon ansiosta röykkiö on keskustaltaan reunoja matalampi.

Ekokangas 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Alahärmän etelärajalla hiekanottoalueella Tikkurämäkön koillispuolella. Koekuopituksessa 1984 sorakuoppien reunoilla todettiin kvartsilöytöjä sorakuoppa-alueen pohjoispuolella noin 40 x 10 m:n alueella. Bergströmin mukaan yksi kvartsi löytyi myös koekuopasta sorakuoppien eteläpuolelta. Kuoppa on kartan mukaan ollut Ylihärmän puolella.
Kohde tarkastettiin Ylihärmän inventoinnin yhteydessä 2003. Hiekkakuopan rinteessä näkyi kahdessä kohdassa kvartseja ja palanutta luusilppua (p: 7016226, i: 3286954, KKJ2 x: 7009794, y: 2437904). Lähellä löytöpaikkaa on vesijohdosta kertova kyltti. Hiekkakuoppa näyttää olevan poissa käytöstä. Vuoden 2008 inventoinnissa hiekkakuopan reunassa havaittiin muutama palanut kivi. Asuinpaikalle mitattiin gps paikannus hiekkakuopan pohjoispuolella olevan tasanteen pohjoisreunaan, p: 7016207, i: 3286989.

Ekokangas 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Alahärmän etelärajalla hiekanottoalueella Tikkurämäkön koillispuolella. Koekuopituksessa vuonna 1984 löydettiin kvartsikeskittymä hiekkakuopan koillisreunalla noin 15 x 7 m:n alueella, mutta kulttuurikerrosta ei ollut havaittavissa. Kohta on tilan 1:263 ja 2:70 alueella. Vuoden 2008 inventoinnissa löytöjä poimittiin hiekkakuopan itäreunasta noin 30 metrin matkalta. Löydöt olivat kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Samalta alueelta havaittiin kaksi liettä: Liesi 1, p: 7017049, i: 3286181. Liesi 2, p: 7017044, i: 3286188. Liesien sijainti mitattu gps paikantimella liesien keskipisteestä.

Vuoskoski Haarus (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Haarusjärven luoteispuolella Haaruskankaalla alavalla metsämaalla. Röykkiö sijaitsee hiekkatieltä, keinotekoisen lammen kohdalta etelään. Röykkiön pohjoispuolella kulkee itä-länsisuuntainen metsätie. Haaruskankaan kivikautinen asuinpaikka on röykkiöstä noin kilometrin kaakkoon. Tasaisella kangasmaalla on matala kiviröykkiö, jonka läpimitta on 2 m ja korkeus 0,5 m. Röykkiössä on vain yksi noin puolen metrin halkaisijaltaan olevien kivien kerros.

Ylinen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Plakkarinnevan kaakkoispuolella suon ympäröimällä kivikkoisella mäennyppylällä. Mäki on noin 100 metriä kahden voimalinjan risteyksestä itään. Mäellä on ainakin kolme kivirauniota, joista läntisin muistuttaa selvimmin pronssikautista hautarauniota keskellä olevine vajoamineen. Kivirauniot ovat varsin matalia mutta kuitenkin selvästi ympäristöstään erottuvia.
Röykkiö 1: Pituus 8 m, leveys 7,5 m, korkeus 1 m. Pyöreä röykkiö on koottu 2 x 4 m:n kokoisen kiven itäpuolelle. Röykkiön keskellä olevan kuopan halkaisija on 2 m. Kehävallissa on kaksi pientä kuoppaa, joista toinen on kaivettu hiljattain. Röykkiön kivet ovat 20-50 cm halkaisijaltaan. Röykkiö sijaitsee itä-länsisuuntaisen sähkölinjan alla.
Röykkiö 2: Halkaisija 5 m, korkeus 1 m. Pyöreä 50 cm halkaisijaltaan olevista kivistä koottu röykkiö. Röykkiötä on kaiveltu eteläreunasta. Röykkiö sijaitsee sähkölinjan eteläpuolella.
Röykkiö 3: Pituus 6,5 m, leveys 5 m, korkeus 1 m. Pyöreän röykkiön keskeltä erottuu selvästi muita kiviä suurempi silmäkivi. Röykkiön eteläpuolella on 2 x 10 -kokoinen kivivalli, jonka toinen pää näyttää liittyvän röykkiöön. Rakenteen kivet ovat halkaisijaltaan 50 cm.

Pihlajaholma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisija 25 m, vallin paksuus 1 m, syvyys 1,5 m. Haudan sisällä ja varsinkin vallien päällä kasvaa runsaasti haapoja ja kuusia. Vallin ulkoreunassa kaakkoispuolella on laskuoja, jonka kohdalla valli on 10 metriä leveä. Hiekkatie sivuaa hautaa itäpuolelta ja on jopa osittain rikkonut haudan vallia. Kohde on merkitty peruskarttaan.

Miilumäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee aivan Lapuan ja Ylistaron rajalla, valtatie 16:sta noin 1,5 km etelään. Kohde sijaitsee Miilumäki -nimisen mäen luoteisrinteellä, laajahkon Hangasnevan koillispuolella. Vielä tarkastushetkellä 17.9.2008 paikalla kasvoi erittäin vanha kuusikko, mutta joka tarkastuksen jälkeen hakattiin.
Paikalla on ilmeisen torpan jäännökset. Maastossa on näkyvissä useita rakennuksen pohjia, epämääräisiä kivikasoja ja aitamaisia ladelmia sekä ojituksia. Kaikki rakenteet ovat hyvin sammaloituneita. Suurin ja selvin perustus on kooltaan noin 8 x 6 metriä, ja sen päälle on myöhemmin kerätty kaikenlaista jätettä (mm. muovia, ämpäreitä ym.). Rakennelmien tarkkaa funktiota ei voi silmämääräisesti päätellä, mutta paikalla on selvästi vanhan asumuksen jäännökset. Myös paikan nimi – Miilumäki – antaa olettaa, että paikalla on vanhaa asutusta.
Kohde Ylistaro Hangasneva (1000002139) sijaitsee kohteesta noin 540 metriä länteen. Hangasnevalta on löytynyt pitkospuiden jäännöksiä, ja ilmeisesti Miilumäki sijaitseekin Lapualta Isonkyrön kirkolle johtavan vanhan tien läheisyydessä.

Vittinki (Silfverberg, Hopiavuori) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Ylistarossa Kaukolan kylässä lähellä Ilmajoen rajaa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1500-luvulla, 1659, 1829-1830, 1850 ja 1919-1920. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan Eerik XIV:n tiedustelua kuparimalmin louhintatöistä Kyrön pitäjässä vuodelta 1563.
Vittinki on merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös.
ALUSTAVA LUOKITUSPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (1563), toimintavuodet (1563-1920) ja malmin kokonaislouhinta (490 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettu historiallinen merkitys (ks. Laine 1952, 384-386).
- karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikkaa
Vuoden 2020 arkeologisessa tarkastuksessa alueella kartoitettiin kymmenen kaivoskuoppaa, kolme kiviröykkiötä ja yksi kylmämuurattu kivirakenne.

Metsäluoma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 25-27 m (sisäosa 17-18 m) ja syvyydeltään noin 1,3-1,5 m kokoinen tervahauta, joka sijaitsee Kätkänjoentien kaakkoispuolella, noin 50 m etäisyydellä tiestä. Tervanlaskutila eli haudan suun halssiosa, on noin 8,5 m pitkä ja avautuu länsilounaaseen.
Lyhyestä, noin metrin mittaisesta koeojasta tervahaudan keskeltä saatiin noin 35 cm syvyydeltä esille erittäin kova hiekan ja saven sekainen, musta noin 5-10 cm paksuinen kerros. Ilmeisesti tämän kerroksen alla oli vielä toinen vastaavanlainen kerros.
Noin 330 m pohjoiskoilliseen tästä tervahaudata sijaitsee toinen, huonokuntoinen tervahauta, joka on merkitty peruskarttaan.

Länsiranta Nisula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneenjärven eteläosan länsirannalla, Nisulan talosta noin 340 metriä etelä-kaakkoon, maantien 6991 länsipuolella alkaen tiestä noin 20 länteen ja jatkuen muinaisrantatörmän reunalla itään tiestä noin 90 m, muinaisen niemekkeen kärjessä ja pohjoisreunalla.
Paikalla on laakea itään kurottuva harjanne, muinainen niemeke. Sen pohjoisreuna on jyrkempi, törmämäinen, kun taas idässä ja etelässä rinne on hyvin loiva. Harvaa
heinänorasta kasvavan pellon pinnassa havaittiin kvartsi-iskoksia noin 70 m matkalla edellä mainitun pohjoistörmän rinteeltä ja reunalta. Harjanteen loivalla eteläosalla ei havaittu mitään esihistoriaan viittaavaa. Paikka rajautuu löytöjen perusteella melko selkeästi. Maaperä on pellossa on hietainen ja vähäkivinen moreeni.

Länsiranta Yli-Nisula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneenjärven eteläosan länsirannalla, rannasta noin 400 metriä länteen, Yli-Nisulan talosta 160 metriä etelä-kaakkoon, pellossa.
Alueella kulkee peltojen halki etelä-pohjoissuuntainen muinaisrantatörmä noin 85-86 metrin korkeustasolla joka paikoin on hiekkamaaperäinen paikoin saveksisempaa maata. Asuinpaikan kohdalla törmässä on pieni itään kurottuva niemennysä, muinainen pieni ja matala niemeke, jossa maaperä on hiekkainen. Sen kohdalla havaittiin noin 20 x 20 metrin alueella sieviä kvartsi-iskoksia kynnöspellossa. Asuinpaikka vaikuttaa varsin suppealta. Se rajautuu hyvin löytöjen perusteella.

Seppälän tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Kuortaneenjärven keskiosan länsirannalla, Seppälänniemen lounaispuolella, rannan peltoaukean länsipuolen metsässä, metsätieurien risteyksen itäpuolella.
Tervahauta on merkitty maastokarttaan. Paikalla on ehjä ja hyvin säilynyt laskuojallinen tervahauta. Laskuojan aukko vallissa on tuettu maakivin. Haudan halkaisija on noin 12 metriä.

Pyhävuori (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Keväällä 2008 lapualainen arkeologian harrastaja ilmoitti paikalla olevan mahdollisia kivikautisia kalliomaalauksia.
Pyhävuori sijaitsee Lappajärvestä noin 1,4 km etelään, aivan Alajärven kaupungin ja Vimpelin kunnan rajalla. Korkeimmillaan Pyhävuori nousee 148 m merenpinnan yläpuolelle. Alueella kulkee vaellusreittejä ja Pyhävuori on myös suosittu näköalapaikka; paikalta on upeat näköalat Lappajärven ulapalle. Havaitut punaiset läikät sijaitsevat Pyhävuoren korkeimmalla kohdalla olevasta tornista noin 100 m pohjoisluoteeseen. Maasto alueella on vaikuttavaa, louhikkoista ja jylhää kalliomaastoa, jossa on useita ”luolamaisia” muodostelmia. Kohteen alapuolella, pohjoisluoteeseen päin maasto putoaa selvästi, joten vesi on kivikaudella saattanut olla lähellä nyt kysymyksessä olevaa paikkaa.
Paikalla on myös Jaakko Reipakan (3.10.1855-28.10.1932) erakkomaja, joka on suorakaiteenmuotoinen kivistä koottu kehämäinen rakennelma. Pyhävuoren alueeseen liittyy myös runsaasti suullista perimätietoa, jonka mukaan Pyhävuoren luolissa on asustellut peikkoja, ja alueella olevalla suurella siirtolohkareella (Siankärsäkivi) pirkkalaiset olisivat uhranneet lappalaisten lapsia.
Tarkastuskäynnillä syksyllä 2008 paikalla havaittiin punaisia läikkiä kahdessa eri maastonkohdassa, jotka sijaitsevat noin 32 metrin päässä toisistaan. GTK:n erikoistutkija Kari Kinnunen prosessoi Pyhävuoren läikät amerikkalaisella Dstretch- kalliomaalausohjelmalla. Analyysin tuloksen punaiset läikät tulkittiin kallion rakopintojen luonnollisiksi hematiittipitoisiksi värjäytymiksi, Trentepohlia -levän orgaaniseksi kasvustoksi sekä rautaoksidihydraattiseksi saostumaksi kalliopinnalla. Tämän perusteella kohdetta ei luokiteltu kivikautiseksi kalliomaalauskohteeksi. Tulkintaa tuki myös se, että yhdenkään läiskän ei katsottu esittävän mitään konkreettista hahmoa tai muotoa. Epäilyjä herätti myös se, että väriläikkiä havaittiin alueella ikään kuin liian monessa eri maastonkohdassa, ts. vaikutti siltä, että punaiset väriläiskät ovat tyypillisiä alueen kalliopinnoille.
Kesällä 2010 arkeologi Peter Holmblad esitteli kohteen Eteläpohjalaiset juuret -nimisessä julkaisussa. Holmblad oli kesällä 2009 havainnut hirvikuvion (lev. 17 cm, kork. 13 cm) Jaakko Reipakan erakkomajan pohjoisseinämässä. Artikkelin johdosta kohde tarkastettiin uudestaan elokuussa 2010, jolloin todettiin, että hirvikuvio on selvä, mutta että kalliopinta vaikutti oudon ”tuoreelta” ja puhtaalta, ts. kalliopinnassa ei ollut levä- ja jäkäläkasvustoa, eikä palojälkiä kuten kuvion ympärillä. Lokakuussa 2010 paikalla kävi myös geologi, jonka mukaan kalliopinta vaikutti huomattavasti tuoreemmalta kuin mitä kalliomaalauspinnat yleensä ovat. Kalliopinta ei ollut laisinkaan rapautunut, ja siitä syystä ei liuenneelle pinnalle tyypillistä silikasaostumaa ollut. Kohteen tulkinta edellyttää vielä lisätutkimuksia. Oleellisinta olisi selvittää kalliopinnan ikä, ts. mikä on kalliopinnan varhaisin mahdollinen ajoitus.

Honkalanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen länsipuolella, jokilaakson länsireunalla, kangasmetsässä ja jokilaaksoon laskevan itärinteen yläosassa, alimmat osat ovat piha- ja tonttialueella. Paikka on hiekkaista kangasmaata.
Kysymyksessä on laaja asuinpaikka, joka on tunnettu vuodesta 1928 lähtien. Tutkimuksia on tehty vuosina 1928, 1951, 1974 ja 1975. Vain vähäinen osa laajasta asuinpaikasta on tutkittu.
Runsaan löytöaineiston perusteella paikalla on asuttu tyypillisen kampakeramiikan ja nuorakeraamisen kulttuurin aikana, mahdollisesti vielä myöhäiskampakeraamisessa vaiheessa. Vanhin keramiikka on Jäkärlän keramiikkaa. Kaivauksissa 1974 ja 1975 löytyi useita hyväkuntoisia liesiä. Asuinpaikan alaosat tonttimailla ovat ilmeisesti tuhoutuneet.
Kohde on hyväkuntoinen ja ehkä parhaiten säilynyt Kyrönjokisuun asuinpaikoista. Asuinpaikka on pitkäaikainen, ns. keskusasuinpaikka. Havaintoja asumuspainanteista ei ole. Säilynyt osa on kaavoitettu puistoksi ja rajattu muinaisjäännösalueeksi.
Kohde on valtakunnallisesti arvokas muinaisjäännös ja Maiseman muisti -kirjan kohde.

Ojutjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kauhavan eteläosassa, lähellä Lapuan rajaa, jonne on matkaa noin 1,8 km. Ojutjärvi sijaitsee valtatie 16 (Vaasa-Alajärvi) pohjoispuolella, noin 5 km kyseisestä tiestä pohjoiseen. Löytöpaikka sijaitsee Ojutjärven itärannalla, järven kaakkoisosassa. Löytöpaikka on Ojutjärven ja Vähäjärven välisen lasku-uoman läheisyydessä, sen pohjoispuolella.
Markus Alanen oli yhdessä veljensä kanssa löytänyt talvella 2008 paikalta, aivan järven rannan tuntumasta, rautakuonaa. Tarkastuskäynnillä paikalle kaivettiin koekuoppa, josta tulikin esiin runsaasti rautakuonaa. Maaperä paikalla oli värjäytynyt erittäin punertavan ruskeaksi. Kohteen luonne ei tarkastuksessa selvinnyt, eikä myöskään sen laajuus. Koska paikka sijaitsee aivan järven rannalla, on hyvin mahdollista, että järvestä on aikoinaan nostettu järvimalmia, jota olisi järven rannalla voitu myös pelkistää. Löytöpaikka sijaitsee järven rannalla olevan, todennäköisesti luontaisen (?) penkereen päällä, mutta mitään varsinaisia raudan pelkistämiseen liittyviä rakenteita, esimerkiksi sulatuskuoppaa ei paikalla voitu havaita.
Rautakuonakeskittymän lisäksi Alanen näytti järven rannalta paikan, jossa hän on jo vuosia sitten veljensä kanssa havainnut järveen laskevassa kalliopinnassa kaiverruksia. Nyt tehdyllä maastokäynnillä ei kyseisiä kaiverruksia löydetty. Kalliopinnalle oli kasvanut sammalta ja muuta kasvillisuutta, mikä ehkä peittää ne alleen. Oletettu kaiverrusten sijaintipaikka on merkitty raportin liitekarttoihin.
Inventointi 2018: Ojutjärven vedenpinta oli inventointihetkellä korkealla, yllä mainittu rantapenger oli kokonaan veden alla. Ylempänä oli ohuen kasvillisuuskerroksen peittämää kalliopintaa. Kahdessa paikassa on kalliossa syvennys, molemmista havaittiin n. 10 cm maakerroksen alapuolella tiivis nokimaakerros, joka viittaa siihen, että kuopissa on pidetty pidempi aika tulta. Havainto voi sopia järvimalmin pelkistykseen. Rautakuonaa ei kallion pinnasta havaittu.

Lahti Toralan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Nahkaluoman uoman pohjoisrannalla.
Isojakokartalla Toralan (nro 2) mailla oleva Soldats torp. Paikalla on pusikkoinen peltosaareke, jossa on nykyajan rojua, mutta myös maan alaisia rakenteita näkyvissä. Peltosaarekkeen ympärillä on runsaasti talonpaikkaan viittaavaa tavaraa pellossa. Autioitunut talon paikka. Sen etelä-kaakkoispuolelta, pellosta, töyrään reunalta löytönä saviastian pala, joka saattaa olla esihistoriallinen. Rajauksessa on mukana talonpaikka ja edellä mainitun keramiikan löytöpaikka.

Vanhatalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan eteläosassa, Kyrönjoen itäpuolella pellossa. Inventoinnissa 2008 löytyi kvartseja pellosta, rajatulta alueelta. Paikan rajaus perustuu pintapoimintahavaintoihin.

Yli-Ranto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Koskenkorvan eteläosassa, Kyrönjoen itäpuolella pellossa.
Alueen pohjoispäästä on löytynyt kiviesine (Torvisen inventointikertomus 1972, nro 39). Samalta paikalta löytyi inventoinnissa 2008 kvartsi. Kvartseja oli enemmän alueen eteläosassa. Paikan rajaus perustuu pintapoimintahavaintoihin.
Lisäksi pellossa näkyi tumma läikkä, jonka funktio jäi epävarmaksi (mahdollinen pajanpaikka).

Rengonkylän silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Rengonkylässä, Seinäjoen lentokentän pohjoispuolella, Rengonkyläntien Seinäjoen ylittävän sillan pohjoispuolella. Paikalla on vanhan sillan ja kenties myllyn jäänteitä jokiuomassa. Uoma on kivetty.

Kokko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan taajaman pohjoispuolella, Kyrönjoen luoteispuolella olevan Seppilänmäen (moreeniharjanne) eteläpäässä pellossa.
Paikalla on etelään ja kaakkoon viettävä loiva rinne. Maaperä on hiekkamoreenia ja peltona. Pellossa havaittiin inventoinnissa 2008 selvästi rajautuvalla alueella noin 55 metrin korkeustason yläpuolella kvartseja, mutta ei enää lähellä pellon yläreunaa. Paikan rajaus on tehty kvartsien levinnän mukaisesti. Lähellä on vanha löytöpaikka nro 18, Mäki-Seppilä.

Honkalanmäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan taajaman luoteisosassa, Vaasaan menevän valtatien varrella, tien länsipuolella. Tien toisella puolella on urheilukenttä, jossa on Honkalanmäen valtakunnallisesti merkittävä muinaismuistoalue, kohteet 14 ja 15.
Paikalla on peltorinnettä ja sen päällä olevaa tasannetta - muinainen rantatörmä. Maaperä on hiekkaa. Pellossa on kvartseja. Paikka lienee liittynyt lännessä ja lounaassa tien toisella puolella olevaan Honkalanmäen kivikautiseen asuinpaikka-alueeseen, ollen sen koillisosaa. Alue on harjun reunaa.

Rahkola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan länsiosassa, Kyrönjoen länsipuolella, Honkalanmäen lounaispuolisessa pellossa, jokseenkin peltoaukean keskellä.
Inventoinnissa 2008 oli peltorinne paloaseman ja Latvalan välillä avoimena. Muualla pellossa ei havaittu asuinpaikan merkkejä. Pelto ei kuulu enää Honkalanmäen harjualueeseen, vaan se on maaperältään hiekkamoreenia. Pellossa havaittiin kahdella eri korkeustasolla kvartseja, joiden perusteella on tehty rajaus. Alimmat ja enimmät löydöt ovat noin 57 metrin tasolta, ja joitain kvartseja saatiin lounaispäästä 60 metrin tason yläpuolelta.

Jukosenkallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lappajärven eteläpuolella, järven kaakkoisrannasta noin 2,2 km kaakkoon ja Kaartusjärvestä noin 1,2 km luoteeseen, Vimpelistä Kurejoelle johtavan tien varrella. Paikka on hiekkapohjaista mäntykangasta.
Alueella on 7 kuoppaa jonossa, kaakkois-luoteissuuntaisesti, noin 60 metrin pituisella matkalla. Suurimman kuopan halkaisija on noin 5-6 metriä. Mitä ilmeisimmin kysymyksessä on pyyntikuopparivi, jonka läpi kulkee nykyisin metsäautotie.
Alueen lähiympäristössä on tehty laajoja hiekan-/soranottoja, joten alueella on saattanut olla pyyntikuoppia enemmänkin.

Lepistönmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lappajärvelle vievän maantien varrella, Laitilanmäellä, noin 300 m tieltä. Paikalta on löytynyt kiviesineitä (3 tasatalttaa, kiviaseen katkelma ja kvartsia) pellosta eri aikoina.
Tasataltan (KM 11511) läheltä on löytynyt vasarakirves, jonka kohtaloa ei tunneta. Maaperä on hienoa hietaa. Asuinpaikan tarkempi laajuus on tuntematon.

Östermyran rautaruukki ja ruutitehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Törnävän kartanon alueella, Seinäjoen varrella, joen länsipuolella, noin 2 kilometriä Seinäjoen kaupungin keskustasta etelään. Alueella on vuonna 1798 perustetun rautaruukin rakennusten ja rakenteiden kivijalkoja (ks. alakohteet). Varsinainen ruukkitoiminta Östermyran ruukilla loppui 1870-luvulla, mutta manufaktuuripaja oli toiminnassa vielä vuoteen 1903 asti. Nykyisin kartanoalue on kaupungin museo- ja edustuskäytössä.
Ruukkiin liittyvistä tuotantolaitoksista parhaiten on säilynyt Kniipinuoman varrella, Navettalammen rannalla sijainnut nk. Alahamari, joka rakennettiin vuonna 1804. Se oli toiminnassa vuoteen 1845. 1850-luvulla paikalle rakennettiin luumylly ja etelärannalle jauhomylly. Alahamarissa on säilynyt paksu, luonnonkivistä ladottu pato aukkoineen ja kivillä tuettuineen vesiuomineen. Padon alapuolella sijainneista nippu- ja kankivasarapajoista on jäljellä vain kivettyjen voimakanavien raunioita ja peruskiviä. Nykyisin ruukin rakennusten paikalla on mylly.
Vuonna 1808 rakennetun Ylähamarin paikalla on näkyvissä enää vain joitakin epämääräisiä peruskiviä ja pajakuonaa. Uusi Hamarintien silta on kutakuinkin Ylähamarin ruukinpadon paikalla. 1800-luvun lopulla rakennetusta ja vuonna 1977 puretusta Simunan sillasta on jäljellä vain silta-arkku. Törnävän kartanonpuiston alueella on Myllytien varrella työväen asuinrakennusten, pikkupytingin ja isonpytingin, kivijalkoja sekä ulkorakennusten perustusten jäänteitä. Seinäjoen rantapengertä on kartanoalueella tuettu kivillä useassa eri kohdassa.
Östermyran ruutitehdas
Östermyran ruutitehdas on sijainnut Törnävän kartanon ja rautaruukin pohjoispuolella. Siihen kuuluneita tuotantolaitoksia on sijainnut kummallakin puolen Seinäjokea, erityisesti Puleerinkosken ympäristössä. Ruutitehdas perustettiin vuonna 1825 Östermyran rautaruukin yhteyteen. Toimintansa se lopetti vuonna 1890.
Nykypäiviin ruutitehtaasta on säilynyt ruudin valmistamiseen, kuten ruudin puhdistukseeen ja kuivatukseen, liittyviä rakenteita ja rakennusten kivijalkoja (ks. alakohteet). Nykyisin ruutitehtaan alue sijaitsee osittain joen länsirannalla Ruutipuiston luonnonsuojelualueella ja joen itärannalla yksityisillä pihamailla.

Peräkylä (1000014806) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 2,3 km Kiikerinkylästä länteen, Ilmajoen pohjoisosassa, Kyrönjoesta noin 7 km luoteeseen.
Ilmoitus 2009:
Kohteessa on ilmeinen raudansulatuspaikka ja mahdollisesti myös paja. Paikalla on havaittu runsaasti rautakuonaa. Kohteen päältä on kaadettu edellisessä metsänhakkuussa (1980/-90-luvulla) suuria, ehkä satavuotiaita kuusia.
Paikalla on suuri ja hyvin säilynyt tervahauta, jonka halssi laskee pohjoiseen kohti suota. Tervahaudan kokonaishalkaisija reunavallien ulkoreunoista mitaten on noin 20 m. Tervahaudan ympärillä on pintaturpeen peittämiä kuonaröykkiöitä, jotka kielivät paikalla harjoitetusta suomalmin pasutuksesta tai raudanpelkistyksestä. Kuona-/sorakasojen koko on 1-4 x 2-10 m. Tervahaudan länsi-/luoteispuolella on myös kolme kiviröykkiötä, joiden halkaisija on 2-3 m. Tervahaudan länsi- ja eteläpuolella on kaksi vanhaa maanottokuoppaa.

Hautapakka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ilmajoen keskustasta reilut 4 km kaakkoon, Ilmajoki-Pojanluomantieltä noin 750 metriä lounaaseen. Alue on likimain kokonaan kaivettua laajaa kumparetta ja rinnettä. Tämän ydinalueen ympärillä on laajempi kaivettu alue, jossa on paikoin vieri vieressä matalia kuoppia. Suurimmat kaivuualtaat ovat kumpareen lakialueella. Mitä ilmeisimmin paikalla on jonkinlainen historiallisen ajan raudan jalostus-/sulatuspaikka, johon tarvittava raaka-aine on kaivettu paikan päältä. Alueen metsätyyppi on tuoretta kangasmetsää, jossa kasvaa Ilmajoen olosuhteissa poikkeuksellisen vanha ja monimuotoinen puusto. Maaperä alueella on hyvin rautapitoista.
Ydinalueella on ainakin kaksi pyöreää muodostumaa, joista isompi on halkaisijaltaan leveimmillään noin 8 metriä ja kapeimmillaan noin 4,5 metriä. Ulkoreunat ovat epämääräisesti pystysuorat ja noin metrin korkuiset. Ulkoreunalta rakenne laskee keskelle suppilomaisesti. Keskellä on noin 2 metriä halkaisijaltaan oleva kuoppa. Rakennelma on osin reunoiltaan sortunut ja lähes kauttaaltaan paksun sammal- ja kangasturvekerroksen peittämä. Koko tätä rakennelmaa ympäröi 3 - 4 metrin suuruinen kaivanto. Rakennelman korkeus on mitattu kaivannosta.
Pienempi muodostuma sijaitsee edellisestä vajaa 50 metriä kaakkoon, kutakuinkin alueen korkeimmalla kohdalla. Muodostuma on pyöreä, halkaisijaltaan 4-5 metriä. Keskelle viettävä suppilo päätyy noin 1,4 metrin suuruiseen kuoppaan. Rakenteen ulkoseinät ovat epämääräisen pystysuorat ja noin metrin korkuiset. Tämä rakennelma on säilyttänyt muotonsa paremmin kuin suurempi rakennelma.
Kummankin pyöreän rakennelman laelle suuntautuu yhdeltä syrjältä kapea luiska. Lisäksi kummassakin rakennelmassa on kettujen tai mäyrien kaivamia käytäviä. Rakennelmien ulkoseinä on (päällä ohut jäkälä- ja leväkerros) mustaa, osin kiven kaltaiseksi kovettunutta hiekkaa. Keskellä olevan kuopan pojalla on kangasturvekerroksen alla havaittavissa hiilenjäänteitä. Kivennäismaan rakenne kummassakin rakennelmassa poikkeaa selvästi ympäröivän maan rakenteesta. Samanlaista kivennäismaata ei löytynyt rakennelman vierestä, eikä muutamista kumparealueelle hajanaisesti tehdyistä näytekuopista.
Todennäköisesti ottotoiminnasta on kulunut jo jonkin verran aikaa, koska metsäpohja on hyvin sammaloitunutta ja päällä oleva puusto on yli satavuotiasta. Niin paksun kangasturvekerroksen kuin alueella on, syntyminen vie tavallisesti aikaa useita satoja vuosia.
Edellä kuvattujen rakenteiden ja kaivantojen lisäksi Yli-Vainio on kartoittanut alueella useita (ainakin 15 kpl) samantyyppisiä kaivanteita samalta kaakkois-luoteissuuntaiselta Tuohikallion palstalta. Hautapakan kohteen on tiennyt myös kurikkalainen malminetsijä, mutta nykyisillä maanomistajilla ei ole tietoa alueen historiasta.
Paikalla on kolme suurta hiilimiilua ja maanottokuoppia (ks. tutkimukset-välilehti).

Vitiäisvuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Vaasa-Tampere -tieltä noin 2 km lounaaseen, Vitiäisvuoren korkeimman lakialueen etelä-lounaisosassa, kalliopohjalla.
Paikalla on luontaista, jääkauden aikaista lakikivikkoa, jossa on havaittavissa ihmistekoinen, halkaisijaltaan muutaman metrin suuruinen kuopanne. Säilytyskuoppa? Mahdollisesti paikalla on myös muita varsin vaikeasti hahmoteltavissa olevia rakennelmia, joissa kiviä on siirrelty pois paikoiltaan.
Kivikkoa on jonkin verran vahingoitettu todennäköisesti metsäkoneilla.

Pörtom-Grytbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aiempi Miettisen kuvaus: Asuinpaikka sijaitsee Närpiön Pirttikylän ja Jurvan rajalla, Valsmossenin eli Siulannevan kaakkoisreunalla. Paikalla on pieni metsäinen vesakoitunut ja hiekkainen kumpare, jonne vie traktoritie. Kumpareesta on otettu hiekkaa kotitarpeiksi. Löydöt ovat peräisin hiekkakuopan reunasta. Pääosa kuoppaa ja löytöaluetta on Jurvan puolella rajaa. Ks kohde 175010017 Jurva Patamäki. Mahdollisesti pienialainen, enintään kumpareen kokoinen asuinpaikka.
Vuoden 2009 inventointi: Inventoinnissa todettiin, että muinaisjäännösrekisterin koordinaatit ovat aiemmin olleet väärin, koordinaatit on nyt korjattu. Asuinpaikaksi määritelty kumpare sijaitsee nykyään kokonaan nykyisen Kurikan alueella (Jurva yhdistettiin Kurikkaan vuonna 2009). Hiekkakuopat, joista löytöjä oli tehty ovat nyt turvettuneet ja kasvaneet umpeen. Alueella kasvaa tiheä parikymmenvuotias mäntymetsä. Kurikan Patamäen kohde on aivan sama kohde kuin Grytbacken, vain sillä erotuksella, että se on eri kunnan puolella. Kahden eri nimen käyttäminen kohteesta ei ole tarkoituksenmukaista.

Pörtom-Sarne (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Aiempi Miettisen kuvaus: Röykkiöt sijaitsevat Närpiön Pirttikylän ja Jurvan rajalla, Pirttikylän koillisosassa, Sanemossenin eli Sarvinevan itäreunalla olevilla pienillä ja matalilla suosaarilla. Alueella on kolme röykkiöryhmää, erilliskohteet a, b ja c. Ryhmä a on niistä eteläisin, siitä 320 metriä luoteeseen sijaitsee ryhmä b ja edelleen 440 metriä pohjoiskoilliseen röykkiö c. Kaikki ryhmät on merkitty peruskarttaan. Röykkiö c on mahdollisesti osittain Jurvan puolella.
Vuoden 2009 inventointi: Kaikki kolme erilliskohdetta tarkastettiin, mutta vain kohteesta a löytyi yksi röykkiö. Se sijaitsee ajouran vieressä, tarkalleen Kurikan, entisen Jurvan rajalla. Röykkiö halkaisija on noin 5 metriä, siinä on laaja kuoppa keskellä ja siinä kasvaa kuusi. Röykkiöryhmän b karttaan merkityltä sijaintipaikalta ja sen lähistöltä ei havaittu merkkejä röykkiöistä. Röykkiöryhmä c:n paikalta löytyi matala kiveys, joka on osittain ajouran kohdalla. Kiveys vaikuttaa luontaiselta.
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan kohteen b ympäristö on tuoretta kangasmetsää,
ilmoitetun röykkiön kohdalla kasvaa tiheästi nuoria kuusia. Ympäröivä alue inventoitiin
laajasti ja tarkasti. Kohde c kohdalla on joitakin osin pintakasvillisuuden peittämiä isohkoja kiviä, joista ei voi hahmottaa rakennetta. Kohteissa b ja c ei ole muinaisjäännöstä.

Mäki-Saari 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella, luoteeseen viettävän peltoalueen yläosassa, Mäki-Saaren taloryhmän länsipuolella ja kantatie 67:stä noin 120 metriä itään. Maasto laskee kohteesta länteen Kyrönjoelle päin. Maalaji on hiesua.
Alueen pellot olivat tarkastushetkellä 2009 pääosin kynnöksellä. Kynnöspeltojen alueelta tehtiin harvakseltaan kvartsihavaintoja. Pellon yläosassa havaittiin myös punaista palanutta maata, ja samalla alueella esiintyi jonkin verran palaneita kiviä. Havaintojen perusteella asuinpaikka on voinut jatkua ylemmäs omakotitalojen tonteille päin. Asuinpaikkapintaa on todennäköisimmin säilynyt siellä, missä esiintyi palanutta maata sekä palaneita kiviä.

Mäki-Saari 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde siajitsee Kyrönjoen itäpuolella, välittömästi valtatie 3:n itäpuolella, melko jyrkästi luoteeseen viettävän peltoalueen yläosassa, Mäki-Saaren taloryhmän koillispuolella. Pellon itäpuolella on viljelemätön heinää kasvava alue, jonka alueella maa muuttuu saviseksi. Muutoin maa on karkeaa ja hienoa hiesua.
Tarkastushetkellä 2009 pelto oli kynnöksellä. Pellon yläosaan tehtiin kaksi koekuoppaa. Molemmissa kuopissa oli peltokerroksen alaosassa noin 5 cm sekoittunutta maata, jossa esiintyi hiekkaa ja niukasti punertavaa ja harmaanruskeaa maata, joka on tulkittavissa peltokerrokseen sekoittuneeksi kulttuurimaaksi. Huomioitavaa on, että alueelle on joskus voitu tuoda muualta maa-ainesta pellon parannusaineeksi. Hieman alemmaksi tehtiin muutama pieni lapionpisto. Kuopissa esiintyi noin 25 cm vahvan peltokerroksen alla puhdas harmaa hiesu. Joitakin palaneita kiviä havaittiin.
Kvartsihavaintoja tehtiin tielle päin pellon reunaan asti. Tämän perusteella asuinpaikka on osin jäänyt valtatie 3:n alle ja ehkä myös välittömästi tien toisella puolella sijaitsevan omakotitalotontin alle.

Mäki-Saari 5 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella peltoalueen keski- ja alaosassa, valtatie 3:n ja kantatie 67:n risteysalueen itä-, kaakkois- ja eteläpuolella ja Mäki-Saaren taloryhmän pohjoispuolella. Pellon maalaji on karkeaa ja hienoa hiesua.
Tarkastushetkellä 2009 alueen pellot olivat kynnöksellä vt 3:n itäpuolella ja alueella tehtiin runsaasti kvartsihavaintoja (mm. kvartsikaapimia, -iskoksia ja -ytimiä). Vt 3:n itäpuolelle löytökeskittymäalueelle kaivettiin kolme koekuoppaa, joissa peltokerroksen alla esiintyi puhtaalta vaikuttava maa. Vt 3:n länsipuolella pelto oli puinnin jäljiltä ja maanpintaa oli näkyvissä. Myös tältä alueelta tehtiin havaintoja kvartseista. Alueella esiintyi useita palaneiden kivien keskittymiä.
Asuinpaikan keskiosa on osin jäänyt valtatie 3:n alle.

Kokkola-Havuksela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan koillispuolella, Kyrönjoen mutkan kaakkoispuolella pellossa.
Vuoden 1758 isojakokartalla Kokkolan kylän Havukselan talo, nro 11, Capitains boställe. Talonpaikka on täysin autioitunut. Pellossa on tuskin havaittava kumpare, jossa on tummempi pinta ja siinä löytöjä: keramiikkaa, vanhaa tiiltä ym. Isojakokartan mukainen talon keskipisteen paikannus osuu maastossa havaitun löytöalueen keskeltä 13 metriä koilliseen.

Kokkola-Possola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan koillispuolella, Kyrönjoen etelärannalla.
Vuoden 1758 isojakokartalla Kokkola Possola, nro 2. Paikannus isojakokartasta 1758, tarkkuus noin +/- 15 metriä. Täysin autioitunut talotontti pellossa. Inventoinnissa 2008 paikalla käytäessä pelto oli nurmella, eikä varmentavaa maastohavaintoa saatu.

Kokkola-Yrienecoco (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan koillispuolella, Kyrönjoen etelärannalla.
Vuoden 1758 isojakokartalla Kokkola Yriencoco, nro 5. Inventoinnissa 2008 havaittiin isojakokartan paikannuksen kohdalla pellossa löytöjä: keramiikkaa, tiilenpaloja ym. Täysin autioitunut talotontti pellossa.

Kokkola-Pietilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Pietilässä, Koskenkorvan koillispuolella, Kyrönjoen pohjoispuolella virtaavan Nahkaluoman pohjoispuolella.
Vuoden1758 isojakokartalla talo, jossa tunnus 151 tai 15. Ikkalan talon (nro 12) maiden ympäröimä - ilmeisesti torppa? Länteen laskevan jyrkän Nahkaluoman uoman estuaarin törmän äärellä on 1758 karttaan merkitty ja sittemmin täysin autioitunut talotontti. Isojakokartan perusteella paikannetussa kohdassa pellossa taloon viittaavia löytöjä.

Peurala Soldats Torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Kyrönjoen etelärannalla. Vuoden 1757 isojakokartalla paikalla on "Soldats Torp". Inventoinnissa 2008 havaittiin pellossa sillä kohden talonpaikkaan viittaavia löytöjä. Autioitunut talotontti.

Peuralan luoteisin torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Kyrönjoen eteläpuolella olevan ojan etelärannalla.
Vuoden 1757 isojakokartalla ilmeisesti Soldats torp. Kohde on jäänyt osin risteysalueen alle. Risteyksen etelänpuoleisissa pelloissa ei inventoinnissa 2008 havaittu mitään merkkejä talonpaikasta. Risteyksen koillispuoleisessa pellossa tien varrella oli runsaasti talonpaikkaan viittaavia löytöjä ja hieman myös risteyksen luoteispuolella. Ilmeisesti talonpaikka on suurimmaksi osaksi säilynyt tien pohjoispuolella, ojaan laskevan töyrään reunalla.

Peurala Hoppala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Kyrönjoen etelärannalla. Vuoden 1757 isojakokartalla nro 2, Håppala. Talo paikantuu kartan mukaan hieman (noin 20 metriä) enemmän koilliseen kuin pellossa havaittava mustan maan ja löytökeskittymän alue. Kysymyksessä on täysin autioitunut talonpaikka pellossa aivan jokitöyrään äärellä, mökin koillispuolella.

Lahdenkylä-Lahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1757 isojakokartalla nro 3, Lahti. Isojakokartan mukaan talonpaikka paikantuu peltoon, Kyrönjoen etelärannan töyräälle, Rinnan talon pohjoispuolelle. Talonpaikka on täysin autioitunut. Paikalla käytäessä vuonna 2008 oli pelto nurmella, eikä talonpaikalle saatu varmistusta. Isojakokartan paikannus kuitenkin hyvä.

Jouppila 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan lounaispuolella, Kyrönjoen länsipuolella, vt 3:n länsipuolella olevassa peltorinteessä, Hirvelän talon koillispuolella.
Inventoinnissa 2008 saatiin loivasta peltorinteestä kvartseja. Enimmät kvartsit ovat noin 55 m korkeustasolta, yksi alempaa - lieneekö sinne valunut. Rajaus on tehty kynnöspellosta saatujen kvartsihavaintojen perusteella.

Jouppila 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan lounaispuolella, Kyrönjoen länsipuolella, vt 3:n länsipuolella olevassa peltorinteessä, Latva-Jouppilan talon länsipuolella.
Inventoinnissa 2008 löytyi hiekkamoreenimaaperäisessä pellosta kvartseja selvästi rajautuvalta alueelta.

Salonvuori (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan kaakkoispuolella olevan korkean kallioalueen, Salonvuoren pohjoispäässä, laajan kalliomäen ja pienemmän kalliokumpareen välisellä kannaksella olevalla harjanteella, lenkkipolun/hiiihtoladunpohjan itäpuolella.
Paikalla on kallioiden välissä tasalakinen harjanne, joka laskee sekä jyrkästi länteen peltoaukean suuntaan että metsäisenä rinteenä itään. Harjanteen eteläpäässä on rivissä viisi matalaa, pyöreää kuoppaa, joissa pohjalla on vahva podsolmaannos. Kuopissa on hyvin matala valli. Kuoppien halkaisija on noin 2 metriä. Maannoksesta ja kuoppien sortuneisuudesta päätellen ne ovat hyvin vanhoja; inventoija arvelee niiden iäksi vähintään 400 vuotta.
Kuoppien länsipuolella, kuopista noin 15 m päähän tehdystä koekuopasta tuli kvartseja ja pieniä palaneen luun murusia. Koekuopassa oli palanutta maata ja selvä vahvako kulttuurikerros. Ilmeisesti kuoppa osui lähelle liettä. Jos luut ja kvartsit ovat rantasidonnaisesta asuinpaikasta, on paikka mesoliittinen, Litorinavaiheen alusta. Jos kuopat tulkitaan pyyntikuopiksi, paikka ei olisi rantasidonnainen, vaan metsästäjien leiripaikka, jonka ajoitus voi olla mitä tahansa mesoliittisen kivikauden ja 1600-luvun jKr. välillä. Intuitiivisesti paikka vaikutti inventoijasta ns. lappalaispaikalta, eli rautakauden/keskiajan pyyntikulttuurin paikalta. Paikka on täysin ehjä ja kajoamaton, ja sellaisena seutukunnalla harvinaisuus.

Harjunpää (1000014176) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan kaakkoispuolella, Santavuoren juurella, pellon reunassa.
Inventoinnissa 2008 saatiin löytönä hiekkakuopan reunalta pari kvartsia. Paikalla on hiekkainen muinaisrantatörmä, jonka reunalta muutama kvartsi-iskos. Runsas koekuopitus kuopan pohjoispuolella metsämaastossa ei tuottanut mitään havaintoa esihistoriasta. Kuopan eteläreunalla maaperä muuttuu hiekasta hienommaksi. Kivikautinen asuinpaikka lienee kokonaan tuhoutunut hiekanotossa. Pohjoisreunan koillispuolella on pieni tervahauta.

Koskenkorva E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan itäpuolella, Ilmajoelle ja Seinäjoelle menevän tien kaakkoispuolella, pellon reunan metsän puolella, Lahden talosta noin 110 metriä pohjois-koilliseen, rinteessä, rinteen juurella ja rinteen laella olevalla pienellä kumpareella.
Paikalla on pellon takana metsässä muinainen rantatörmä, jonka päällä - itäpuolella - on laaja tasainen alue. Asuinpaikan kohdalla tasanteesta nousee törmän reunalla pieni kumpare. Maaperä paikalla on hiekkamoreeni - varsin hiekkapitoinen ja suhteellisen vähäkivinen. Alue oli paikalla käytäessä vuonna 2008 hakattu ja maaperä laikutettu.
Edellä mainitulla kumpareella havaittiin laikuissa kvartseja. Pari kvartsia löytyi länteen laskevasta rinteestä ja muutama sen alapuolelta tasaiselta maalta, pellon reunasta noin 25 metriä itään, tilustien itäpuolelta. Pellossa on tällä kohden - lännempänä - toinen rantatörmä ja maaperä siellä rantakerrostuman hiekkaa. Tällä alemmalla törmällä ei kuitenkaan havaittu juuri kylvetyssä ja kuivassa pellossa mitään merkkejä kivikaudesta. Asuinpaikka on laikutuksesta huolimatta suurimmaksi osaksi ehjä ja kajoamaton ja sellaisena seutukunnalla harvinaisuus.

Jouppila 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskenkorvan lounaispuolella, Kyrönjoen länsipuolella, vt 3:n länsipuolella olevassa peltorinteessä, Hirvelän talon eteläpuolella.
Inventoinnissa 2008 saatiin kynnöspellosta kvartseja kahdesta eri kohdasta, joiden välillä on 40 metrin alue, mistä ei löytöjä havaittu. Pelto on tällä kohden hyvin kuivaa, mikä saattoi vaikeuttaa havainnointia. Paikka on kuitenkin rajattu yhdeksi asuinpaikaksi. Löydöt rajauksen kummastakin päästä.
Ks. myös kohteet Jouppila 1 ja 3.

Patamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jurvan ja Närpiön/Pirttikylän rajalla, osaksi Pirttikylän puolella (ks. Närpiö Pörtom-Grytbacken, kohde 605 01 0031). Kuntarajalla kulkeva Siulantie kulkee Patamäen/Grytbackenin sivuitse. Paikka on matala, soiden ympäröimä hiekkainen, noin 30 metrin läpimittainen kumpare, Valsmossenin suon itäpuolella. Mäen kaakkoisreunalla on pieni hiekkakuoppa, josta iskokset löytyivät vuonna 1981 inventoitaessa.

Juurikkakangas (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Juurikkakangas sijaitsee Väliveden länsipuolella. Alueella on 1. maailmansodan aikaisia puolustuvarustuksia.

Sytelä (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ähtärin keskustan ja Ouluveden länsipuolella. Paikalla on 1. maailmansodan aikaisia linnoitteita. Koordinaatit arvioitu suunnistus- ja peruskartasta.
Ks. välilehti Lisätiedot.

Tapio (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; 1. maailmansodan aikaisia vallihautoja.
HUOM! Koordinaatit summittaiset, arvioitu Ähtarin kulttuuriympäristöohjelmasta, ks. välilehti Lisätiedot.

Leppävuori (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; 1. maailmansodan aikaisia vallihautoja Ähtärin keskustassa.
Säilynyt vallihaudan osa kulkee nykyisen Leppävuoren leikkikentän läpi. Siinä oli alun perin hirsistä tehdyt ja kivikerroksella suojatut konekivääripesäkkeet, joissa oli ampuma-aukkoja rautatien ja teiden suuntaan. Lisäksi siihen oli rakennettu erillisiä, kivillä ja puilla suojatuilla ampuma-aukoilla varustettuja haudanpätkiä tarkka-ampujille. (Harri Aho, 2009).
HUOM! Koordinaatit summittaiset, arvioitu Ähtärin kulttuuriympäristöohjelmasta, ks. välilehti Lisätiedot.

Törönmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia kenttälinnoitteita, jotka sijaitsevat nykyisen Törönmäen kuntopolun varrella. Alueella on Keuruun Pioneeripataljoonan 1980-luvulla entistämä tuliasema ja lintaaseja, jotka alunperin rakennettiin majoitustarkoituksiin. Hieman edempänä varustus jatkuu naamioituna kiviaitana Törönmäelle, jonne perustettiin reservi- ja varastolintaasit.

Yhteiskoulunmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Linnoitusketju on alkanut rautatien tuntumasta Pappilankalliolta, nykyiseltä Yhteiskoulunmäeltä, josta se on jatkunut Sairaalanmäen ja Mäntyrinteen kautta Törönmäelle. Tarkastuksessa 2010 vallihautaa löytyi aivan rautatien välittömästä läheisyydestä, mutta ilmeisesti vallihaudan osia on myös ylempänä rinteessä ja mäellä.
HUOM! Koordinaatit summittaiset, arvioitu peruskartan ja Ähtärin kulttuuriympäristöohjelman perusteella, ks. välilehti Lisätiedot.

Kirkonseutu (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia puolustusvarustuksia kirkonmäen ympäristössä.
HUOM! Koordinaatit ovat summittaiset, arvioitu Ähtärin kulttuuriympäristöohjelman perusteella, ks. välilehti Lisätiedot.

Inhan asema (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Inhan aseman luoteispuolella, välittömästi rautatien
pohjoispuolelta kohoavassa hiekkatörmässä, valtatien 18 eteläpuolella. Maasto on
mäntykangasta, jota halkoo rautatien suuntainen, asfaltoitu kevyenliikenteenväylä, joka on
rakennettu ampumahautaa ja korsua yhdistävän yhdyskäytävän päälle.
Kohde on Venäjän armeijan 1910-luvulla rakennuttama
puolustusvarustus, joka on osa laajaa Pietarin kaupungin suojaksi rakennettua
maalinnoituskokonaisuutta. Kohde käsittää kevyenliikenteenväylän eteläpuolisen juoksuhaudan, jossa on kaksi tulipesäkettä, säästöbetonisen suojahuoneen tai kellarin sekä kevyenliikenteenväylän pohjoispuolisen yhdyskäytävän ja korsukuopan. Juoksuhauta on itä—länsi –suuntainen, ja tulipesäkkeiden ampumasektori on radan suuntaan lounaasta etelään. Juoksuhaudan länsipuolella on osin maan alle rakennettu, neliskanttinen, betonirunkoinen suojahuone tai kellari, jonka eteläseinässä on kaksi oviaukkoa. Katto on peitetty monen kymmenen sentin paksuisella hiekkakerroksella. Ovet on tukittu läjittämällä hiekkaa niiden eteen. Korsun/kellarin sivu on noin 5 metriä, näkyvät betonipinnat ovat graffitien peitossa. Betonirakenne voi liittyä juoksuhautaan, mutta se voi olla peräisin myös rautatien myöhemmästä toiminnasta. Kevyenliikenteenväylän pohjoispuolella on säilynyt muutaman metrin pituinen osa ampumahaudasta alkavaa yhdyskäytävää, joka johtaa maahan kaivettuun korsukuoppaan. Korsukuopan koko on noin 4 x 4 x 2 m. Yhdyskäytävä on noin metrin leveä ja metrin syvä. Juoksuhauta on noin 2 m leveä ja metrin syvä.

Lahdenmäki (Kaijantie) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hyvölänlahden länsirannalla, Vääräkosken tehdasrakennuksista noin 600 metriä koilliseen. Paikalla 1. maailmansodan aikaisia vallihautoja.
Koordinaatit on arvioitu peruskartasta Ähtärin Kulttuuriympäristöohjelman (2009) perusteella, sivu 28, ks. välilehti Lisätiedot.

Vääräkoskentien risteys (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ouluveden länsipuolella, Vääräkoskelle kääntyvän tien risteyksessä, Pöyhösenlammen lounaispuolella. Alueella on 1. maailmansodan aikaisia linnoitteita risteyksen pohjois-, itä- ja eteläpuolella.
Vääräkoskelle kääntyvän tien eteläpuolelta löytyi 1990-luvun alussa Virtaintien rakennustöiden yhteydessä koskematon korsu, jonka suuaukko kuitenkin suljettiin turvallisuussyistä.

Lamminpää (1000016597) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ouluveden länsipuolella 1. maailmansodan aikaisia vallihautoja.
HUOM! Koordinaatit hyvin summittaiset, arvioitu suunnistuskartasta.
Ks. Ähtärin kulttuuriympäristöohjelma (2009), s. 28-29.

Jäteveden puhdistamo (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ouluveden länsipuolella ja Nimenpäänlahden kärjen lounaispuolella, Ähtärin kaupungin jätevedenpuhdistamon etelä- ja kaakkoispuolella. Paikalla on metsämaastoon kaivettua vallihautaa ja kallioon hakattu paikka betoniselle tykkibunkkerille.
HUOM! Koordinaatit ovat summittaiset, arvioitu suunnistuskartan perusteella.

Himaistenkallio (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ouluveden ja Nimenpäänlahden länsirannalla, Ähtärin kaupungin ampumaradan pohjoispuolella, nykyisen kuntoradan tuntumassa. Alueella on kallioon louhitut vahvat ja komeat 1. maailmansodan aikaiset vallihaudat. Alueelle on ilmeisesti ollut myös tarkoitus rakentaa betoniset tykkibunkkerit.
Hieno kohde!

Kotamäenkangas 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven koillispuolella, järvestä noin 4,2 kilometriä koilliseen, Vieresjoen itäpuolella, Kotamäenkankaan itäpuolella. Kotamäenkangas on melko jyrkästi nouseva ja ympäristöstään erottuva, laajahko mäkialue, jonka luoteispuolelta rekisteröitiin vuonna 2008 entuudestaan tuntematon kivikautinen asuinpaikka (1000011643). Kohteen itäpuolella maasto alkaa laskea ja soistua.
Alue on tasaista, loivasti itään ja kaakkoon laskeutuvaa metsäistä rinnettä, joka tarkastushetkellä oli äestetty. Äestysurista löytyi runsaasti kvartsisäleitä, mitä ilmeisimmin iskoksia, joukossa on myös savukvartsia sekä yksi punertava ruusukvartsin pala. Kvartseja löytyi arviolta noin 40 x 30 metrin alalla. Vain osa havaituista kvartseista otettiin talteen. Myös rapautuneita (tulessa palanneita?) kiviä voitiin havaita, mutta ei kuitenkaan selviä palanneen kiven keskittymiä. Myöskään palanutta luuta ei etsinnöistä huolimatta löytynyt. Maaperä paikalla on hienoa hiekkaa.
Kohteen länsi-/luoteispuolella on kaksi isoa tervahautaa. Tervahautojen ja äestetyn alueen välissä olevassa metsämaastossa on muutama selvästi ihmistekoinen epämääräinen painanne, mutta ne liittynevät tervahaudan rakentamiseen. Myös aivan äestetyn alueen pohjoisreunassa oli joitakin maastossa hyvin heikosti erottuvia ”painanteita”, mutta ainakin toistaiseksi ne on tulkittava luontaisiksi. Yhteen tällaiseen ”painanteeseen” kaivettiin koepisto, mutta siinä ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Kotamäenkangas 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven koillispuolella, järvestä noin 3,9 kilometriä koilliseen, Vieresjoen itäpuolella. Kotamäenkangas on melko jyrkästi nouseva ja ympäristöstään erottuva, laajahko mäkialue, jonka luoteispuolelta rekisteröitiin vuonna 2008 entuudestaan tuntematon kivikautinen asuinpaikka (1000011643).
Kohde sijaitsee Kotamäenkankaan kaakkoisrinteellä. Löytöpaikka oli tarkastushetkellä äestetty tai aurattu; äestysurat olivat erittäin syvät. Äestysurista löytyi muutamia hyvälaatuisia kvartseja, joukossa myös savukvartsia. Kvartseja löytyi varsin suppealta alalta, palanutta luuta ei havaittu. Maaperä paikalla on hiekkaa.

Sairaalanmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on 1. maailmansodan aikainen vallihauta ja korsu mäen rinteessä Patteripolun yläpuolella.

Mäntyrinne (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on 1. maailmansodan aikainen vallihauta ja tuliasema mäen rinteessä Koulutien yläpuolella.

Mattila (1000016991) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on kolme 1. maailmansodan aikaista vallihautaa peräkkäin kirkonmäen ja Juurikkakankaan välillä. Näistä yksi on Leppäahontien länsipuolella ja kaksi itäpuolella.

Nääsinsalmi 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on 1. maailmansodan aikainen vallihauta ja pieni korsu harjanteella Nääsinsalmen itäpuolella, ampumasuunta rautatielle päin.
Hiekkamaaperäisen harjanteen poikki kaivetun rautatien pohjoispuolella on taiste-luhautaa. Juoksuhaudan mitta lännestä itään, harjanteen laella on 86 m. Tämän länsipuolella, radan eteläpuolella on myös säilynyt 10 m pätkä taisteluhautaa.

Nääsinsalmi 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Nääsinsalmen itäpuoleisella harjanteella on 1. maailmansodan aikainen juoksuhauta ja sen yhdyskäytävä. Juoksuhaudan leveys ja syvyys ovat noin metrin, ampumasuunta on ollut salmen länsirantaa kohti. Juoksuhaudan keskiosa on tuhoutunut valtatie 18 rakentamisen vuoksi. Matala ryömintäkäytävä johtaa juoksuhaudan itäpäästä etelään, valtatie on katkaissut senkin. Toinen säilynyt osa juoksuhautaa on välittömästi valtatien eteläpuolella. Juoksuhauta on kuulunut samaan kokonaisuuteen kuin rautatien pohjoispuolella oleva kohde Nääsinsalmi 1. Juoksuhaudan seinämissä on säilyneitä, lahoja puurakenteita, kuten sahattuja tolppia.

Nääsinsalmi 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Nääsinsalmen itärannan kohoumalla on 1. maailmansodan aikainen varustus, jossa on kaksi tuliasemaa ja pieni korsu. Kohoumalta kaakkoon johtava noin 100 metriä pitkä, metrin leveä ja puoli metriä korkea kylmämuurattu kiviaita saattaa kuulua varustukseen.

Historiallinen; Paikalla on 1. maailmansodan aikainen kenttälinnoite rautatien eteläpuolella. Huonokuntoista, maahan kaivettua juoksuhautaa n. 37 metrin matkalla.

Korkeamäki (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Haarusjärven eteläpuolella, Kortesjärven puolella olevien kalliopaljastumien länsipuolella, louhikkoisella moreenimäellä nimeltä Korkeamäki. Mäen laella sekametsässä on röykkiöitä ja kehämäisiä latomuksia. Röykkiöitä on 4-7 kpl. Niiden läpimitta on 5-8 m ja kaikkia on kaiveltu keskeltä. Lisäksi mäellä on kaksi kehämäistä latomusta. Toisen läpimitta on 16 m ja toinen on kooltaan 16 x 10 m.
Mäellä on lohkarekasautumia, joiden joukossa voi olla muinaishautoja. Vain varmat on lueteltu inventointikertomuksessa. Metsäautotie on tehty myöhemmin mäen juurelle.
Vuoden 2008 inventoinnissa alueelta löydettiin neljä röykkiötä, jotka osittain kyettiin yhdistämään Siiriäisen ja Bergströmin kuvaamiin rakenteisiin.
Röykkiö 1: Siiriäisen inventoinnissa röykkiö c. Pituus 5,5 m. leveys 5 m, korkeus 1 m. Sammalen peittämän röykkiön keskellä on kuoppa, jossa on 70 cm halkaisijaltaan oleva kivi. Röykkiöstä lähtee 5 m pitkä ja 2 m leveä valli röykkiöön 3.
Röykkiö 2: Siiriäisen inventoinnissa röykkiö d. Pituus 6 m, leveys 4,3 m, korkeus 1 m. Röykkiön keskellä on 2 x 1m -kokoinen kuoppa, jonka seinät vaikuttavat kylmämuuratuilta. Röykkiön keskellä kasvaa kuusi, joka on nähtävissä myös Bergströmin ottamissa valokuvissa. Röykkiö on sammaloitunut ja sen kivet ovat 30-80 cm halkaisijaltaan.
Röykkiö 3: Siiriäisen inventoinnissa röykkiö b. Pituus 5,3 m, leveys 3 m, korkeus 0,5 m. Röykkiön eteläreunan keskellä on pystylohkare, joka on 1m x 1m. Lohkareesta lähtee röykkiön keskustaan suorakaiteen muotoinen vallimainen kiveys. Sammaloituneen röykkiön kivet ovat pääosin noin 50 cm halkaisijaltaan. 5 x 2 m -kokoinen kivivalli yhdistää röykkiön röykkiöön 1.
Röykkiö 4: Mahdollisesti Siiriäisen inventoinnissa mainittu röykkiö a. Pituus 5 m, leveys 4m, korkeus 0,5 m. Röykkiön eteläreunassa on kaksi metriä halkaisijaltaan oleva lohkare, josta lähtee vallimainen, pyöreä reunakiveys. Vallin kivet ovat halkaisijaltaan 50 cm. Sammaloituneen röykkiön eteläreuna on parhaiten näkyvissä. Ilmeisesti Siiriäisen inventoinnissa on ilmoitettu väärin, vastakkainen ilmansuunta.
Lokakuussa 2010 tehdyssä tarkastuksessa kohde luokiteltiin jätinkirkoksi, jossa soikeahkoa kivistä raivattua aluetta reunustavat osin luontaiset kivivallit, joita ihminen on todennäköisesti parannellut. Valleissa on havaittavissa kolme ns. kraatteriröykkiötä, ilmeisiä säilytyskuoppia. Lisäksi tämän selvimmän rakenteen ulkopuolella, sen eteläpäässä saattaa olla pienempiä kivin reunustettuja raivattuja alueita. Jätinkirkosta noin 75 pohjoisluoteeseen ja 40 metriä pohjoiseen on vielä erilliset röykkiöt, joista pohjoisin on ns. kraatteriröykkiö.

Änttikangas A-B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Änttikangas on Kortesjärven kirkonkylän koillis- ja itäpuolella oleva pitkä luode- kaakko -suuntainen hiekkaharjanne, josta on aikojen kuluessa ajettu hiekkaa eri kohdista.
A) 1960-luvun lopulla asuinpaikkalöytöjä hautausmaan viereisen hiekanottopaikan reunoilta. Tämä osa on pääasiassa tuhoutunut, osa ehkä hautausmaan alueella.
B) Hautausmaan aidan pohjoispuolella tien itäpuolella kangasmetsässä on muutamia selviä asumuspainanteita. Niiden reunasta rikkoutuneesta maanpinnasta löytöjä, mm. keramiikkaa. Löytöjä edelleen noin 60 metrin korkeuskäyrän vaiheilta tien länsipuolelta, ison hiekkakuopan etelä-lounaisreunalta, viljelysmaan ja kuopan välillä olevalta kapealta kielekkeeltä. Pääosa tätä asuinpaikkaa on hävinnyt hiekanotossa. Ainoa ehjä osa on kangasmetsä heti hautausmaan aidan pohjoispuolella.
Tarkastus 2008: Kortesjärvi-Evijärvi -tien eteläpuolelta ei löydetty mitään.

Kelkkasuo Torisaari (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee luonnonsuojelualueen välittömässä läheisyydessä, turpeenottoalueen ympäröimänä, Karstulan, Kyyjärven ja Soinin rajalla. Paikalla on pienen suon ympäröimällä kohoumalla (Torisaari) kaksi mäntykeloa, joihin on kaiverrettu kirjaimia ja vuosilukuja. Kysymyksessä ovat joko rajakarsikot tai rajamännyt. Toisessa kelossa on vuosiluku 1753, mutta siitä noin 24 metriä lounaaseen sijaitsevaa keloa arkeologi Miikka Kumpulainen on arvellut väärennökseksi.
Paikka on vanha Pohjanmaan ja Hämeen maakuntaraja, sitten Pietarsaaren - Saarijärven ja nykyisen Kyyjärven, Karstulan ja Soinin rajapaikka. Karttatietoja paikasta on 1740-luvulta lähtien, ja samaan aikaan ajoittuvat rajamännyn vuosiluvut (näkyvissä ainakin vuosi 1753). Nykyisin paikalla on kaksi vuosiluvulla merkittyä puuta, mutta Keijo Koiviston ja Heikki Rantatuvan mukaan paikalla on ollut kolmaskin puu, jota tarkastuksessa elokuussa 2010 ei enää löydetty. Parin vuosikymmenen aikana puut ovat alkaneet rapistua pahoin, joten niiden lopullinen romahtaminen voi tapahtua milloin vain.

Valtatie 18 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on 1. maailmansodan aikainen lyhyt vallihauta ja kaksi tuliasemaa valtatie 18:n ja rautatien välissä, ampumasuunta rautatielle päin.
Varustus on pienellä, osin kallioisella kumpareella jossa pari tuliasemaa ja niiden välistä juoksuhautaa 20 m matkalla.

Pitkänpalonmäki 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on 1. maailmansodan aikainen linnoite, joka sisältää juoksuhaudan tuliasemineen ja majoituskorsukuoppiin johtavat yhdyskäytävät. Tuliasemien tulialue suuntautuu länteen.
Kohteen aluerajaus perustuu kaukokartoitukseen (MML 2m korkeusmallin vinovalovarjoste).
KOHDETTA EI OLE TARKASTETTU MAASTOSSA

Pitkänpalonmäki 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Linnoite sijaitsee kohteesta Pitkänpalonmäki 1 noin 100 metriä pohjoiseen. Paikalla on 1. maailmansodan aikainen linnoite, joka sisältää juoksuhaudan tuliasemineen ja majoituskorsukuoppaan johtavan yhdyskäytävän. Tuliasemien tulialue suuntautuu länteen.
Kohteen aluerajaus perustuu kaukokartoitukseen (MML 2m korkeusmallin vinovalovarjoste).
KOHDETTA EI OLE TARKASTETTU MAASTOSSA

Niemisvedentie (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Väliveden kaakkoisrannalla sijaitseva 1. maailmansodan aikainen juoksuhauta ja kaksi korsua, ampumasuunta Välivedelle päin. Kohde on huonokuntoinen ja ilmeisesti osittain tuhoutunut tien leventämisen vuoksi.

Valkeinen 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde on 1. maailmansodan aikainen vahvasti linnoitettu mäki Valkeisen eteläpuolella. Paikalla on hyvin säilyneitä vallihautoja sekä useita korsuja ja tuliasemia.

Ritokangas 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde on 1. maailmansodan aikainen puolustusvarustus. Paikalla on kolme erillistä vallihautaa; yksi Niemisvedentien länsipuolella ja kaksi sen itäpuolella. Useita korsuja ja tuliasemia.

Ritokangas 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on 1. maailmansodan aikainen vallihauta ja korsuja Niemisjoen länsipuolella.

Murronmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on hyvin säilyneitä 1. maailmansodan aikaisia vallihautoja, korsuja ja tuliasemia Valkeamäenperälle johtavan tien länsi- ja itäpuolella.

Mekkolampi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on 1. maailmansodan aikainen vallihauta kalliolla Ähtärin eläinpuiston alueella Hankaveden ja Mekkolammen välissä.
osittain hyvin huonokuntoinen hauta on kaivettu kiviseen moreenimaahan. Varus-tuksen mitta on 107 metriä lounais-koillinen suunnassa, mäen laen luoteisreunalla.

Ritokangas 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on 1. maailmansodan aikainen vallihauta ja korsu.

Lepikonperä (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on 1. maailmansodan aikainen juoksuhauta ja korsuja Kortteisenjoen sillan
ympäristössä tien vasemmalla ja oikealla puolella. Kohde sijaitsee hieman kauempana pääpuolustuslinjasta.
Kohdetta on kartoitettu aluevastuumuseon toimesta marraskuussa 2021. Linnoitteen puuosat on purettu tai ne ovat peittyneet kangasturpeen alle. Lepikonperäntie on kahdesta kohtaa katkaissut juoksuhaudan. Juoksuhautaa on N-S -suunnassa yli 300 metriä pitkällä matkalla tien länsipuolella ja noin 100 metriä tien itäpuolella. Alueella on myös pitkiä laskuojia, jotka yhdistyvät taistelukaivantoihin.

Alastaipale (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on 1. maailmansodan aikainen vallihauta Pakarinjoen itärannalla. Kohde sijaitsee hieman kauempana pääpuolustuslinjasta.

Jouttikallio (Asuinpaikat)
Rinteessä kulkevan metsätien itäpuolen leikkauksessa havaittiin 15 metrin matkalla kvartseja. Löytökohdalla vaikuttaa tien itäpuolella olleen pieni hiekanottopaikka, josta on paikka paikoin viety pintamaata pois noin 30-40 cm. Tien laidalla on paikoin myös ehjää, kaivamatonta maata. Asuinpaikka vaikuttaa tien teossa ja hiekanotossa osin tuhoutuneelta, mutta sitä on selvästi myös jäljellä, osin ehkä täysin ehjänä. Maaperä paikalla on hiekkamoreeni. (Huom. v. 2009 raportin aluerajaus on virheellinen.)
Tarkkuusinventointi 2021:
Asuinpaikan havaittiin olevan vuonna 2009 arvioitua laajempi. Kvartsilöytöjä havaittiin kolmessa koekuopassa ja rikkoutuneessa maanpinnassa. Asuinpaikka on osin vaurioitunut alueella sijainneen metsän kaatamisen ja uudistamisen yhteydessä. Myös metsäautotien vieressä kulkevaa ojaa on levennetty vuoden 2009 inventoinnin jälkeen aiheuttaen lisää tuhoa muinaisjäännökselle. Ojan seinämässä havaittiin vaurioitunut liesikiveys. Tien itäpuolen metsässä sijaitseva osuus sekä pieni osa länsipuolella ovat hyvin säilyneitä. Maaperä alueella vaihtelee kivikon ja hiekan välillä.

Jouttikallio 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Patruunatehtaan eteläpuolella, noin 250 metriä valtatie 19:sta itään, metsätien päässä. Paikalla on laaja hiekkamaaperäinen alue - loiva länteen viettävä rinne. Vähän ennen metsätien päätä on tiessä levike ja polkujen risteys. Tällä kohdalla, tien itäreunalla on kvartseja. Tien itäpuolelle tehdystä parista koekuopasta löytyi myös kvartseja. Löytöpaikalla oli paikalla käytäessä tukkipino ja löydöt ovat osin tukkipinon alta ja sen liepeiltä ojasta. Alue on hiekkamaaperäistä ja loivasti länteen laskevaa rinnettä. Hiekkamaaperä ulottuu löytöpaikalta pari sataa metriä etelään ja ylärinteeseen itään. Alueella saattaa olla useampikin asuinpaikkakohta sen erinomaisen topografian ja maaperän perusteella arveltuna. Alue on vanhaa äestettyä hakkuuaukeaa, jossa laikut ovat kasvaneet umpeen ja siellä kasvaa noin 1-2 metrinen tiheä vesakko ja pusikko. Pohjoispuolella maasto nousee ja muuttuu kiviseksi ja maaperä hienoaineksisemmaksi.
Kvartsi-iskosten lisäksi (15 kpl) paikalta löytyi kiviesineen sirpale hiotusta kiviesineestä.

Kivimäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee moottoriradan eteläpuolella, valtatie 19:sta noin 220 m itään.
Paikalla on metsätie ja länteen viettävä loiva rinne, löytökohdalla rinne viettää myös
pohjois-luoteeseen. Metsätien itäpuolella on leveä oja, josta on vedetty maata tien
pohjaksi. Ojan itäreunalta löytyi muutama kvartsi noin 20 metrin matkalla, yksi kvartsi oli ojan seinämässä turpeen alla. Koekuopat ojan itäpuolelle eivät tuottaneet havaintoja. Paikalla lienee suureksi osaksi tien alle jäänyt ja siten myös suurelta osin ehkä tuhoutunut kivikautinen asuinpaikka. Tien länsipuolella maasto on kivistä, mutta siellä saattaa olla (ylärinteessä - tie nousee etelään mentäessä) asuinpaikkaa ehjänä jäljellä. Asuinpaikan rajaus on arvio.

Kivimäki 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hietarannan talosta noin 330 metriä pohjoiseen, valtatie 19:sta noin 160 m itään. Paikalla on tasanne länteen viettävässä rinteessä. Tasanteella on metsätie. Sen itäpuolella kohoaa kapean tasanteen takana kalliorinne. Metsätien mutkasta alkaen noin 25 metrin matkalla on tien ojassa kvartseja. Paikka on osin tuhoutunut tien alle, mutta ilmeisesti suurimmaksi osaksi ehjä tien itäpuolella. Paikka rajautuu melko hyvin löytöjen ja topografian perusteella.

Kivimäki 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hietarannan talosta noin 230 m pohjoiseen, valtatie 19:sta noin 150 m itään. Paikalla on tasanne länteen viettävässä rinteessä. Tasanteella on metsätie. Sen itäpuolella maasto kohoaa loivasti ja kauempana on kalliorinne. Noin 30 metrin matkalla tien itäpuolen ojassa on runsaasti kvartseja. Paikka on osin tuhoutunut tien alle, mutta ilmeisesti suurimmaksi osaksi ehjä tien itäpuolella. Paikka rajautuu melko hyvin löytöjen perusteella pohjois-etelä suunnassa, mutta ei ole täyttä selvyyttä kuinka kauas itään (oletettavasti kallioalueelle) tiestä asuinpaikka ulottuu.

Hirvilampi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirvilammen talosta noin 140 m pohjoiseen ja valtatie 19:sta noin 240 m itään, vesihuoltorakennuksen etelä- ja lounaispuolella. Paikalla on leveä tasanne pellon reunaan laskevan loivahkon törmän ja tien itäpuolella nousevan rinteen välillä. Tie kulkee tasanteen itäreunalla. Tien länsipuolelle, tiestä noin 15 m, tehdystä koekuopasta saatiin kvartseja ja luuta. Pari kvartsia löytyi tien itäpuolisen ojan seinämästä pumppaamorakennuksen eteläpuolelta noin 30 m päässä siitä. Vaikuttaa siltä, että paikalla olisi suhteellisen laaja asuinpaikka, joka on osin tien alla, mutta suurelta osin ehjä. Asuinpaikan rajaus on arvio.

Salinkangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee laajan Kivimäen alueen itäpuolella olevalla tasaisella kankaalla, Niskasuon länsirannalla, metsätien mutkan kohdalla tien kupeessa. Paikalla on osin tien runtelema tervahauta, jonka halkaisija on noin 15 metriä.

Kivikautinen; Paikka sijaitsee noin 650 m moottoriradasta etelään ja valtatie 19:sta noin 190 m itään. Paikalla on tasanne, jonka länsipuolella on länteen viettävä rinne. Inventoinnissa 2009 metsätien ojasta löytyi muutama kvartsi. Metsätien ojasta erkanee oja länteen. Tämän ojan seinämillä oli runsaasti kvartseja. Paikalla on vanha hakkuuaukko, joka on nyt pusikkoinen taimikko. Paikan rajaus etelä-pohjoissuunnassa on arvio. Paikka vaikuttaa ojia lukuun ottamatta ehjältä.

Salinkangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee laajan Kivimäen alueen itäpuolella olevalla tasaisella kankaalla, Kärmeskallionnevan länsirannalla, metsätien kupeessa. Paikalla on tervahauta, halkaisijaltaan noin 20 metriä. Metsätie kiertää haudan reunaa.

Kassunkytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Kassunkytö -nimisestä metsittyneestä vanhasta pellosta noin 270 metriä länteen ja valtatie 19:sta noin 290 metriä itään. Paikalla on komea tervahauta, halkaisijaltaan noin 20 metriä.

Huhta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Mustaaskydön pellon länsipuolella, Huhdan talosta noin 200 metriä itä-kaakkoon. Paikalla on ehjä tervahauta, halkaisijaltaan noin 15 metriä. Paikka on hiekkamaaperäistä muinaisrantatörmää, jonka reunalla tervahauta on.

Piispanpenkki (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Piispanpenkki sijaitsee Simpsiön luonnonsuojelualueen pohjoisosassa, laskettelurinteen eteläpuolella, vanhan kirkkotien varressa. Maapohja on kivikkoa ja kalliota, metsä vanhaa mäntyvaltaista sekametsää.
Simpsiön vuoreen liittyy lukuisia kansantarinoita ja taruja; varhaisimmat kirjalliset tiedot ovat vuodelta 1868. Tarinat arvelevat polun olleen käytössä jo pakanuuden ajalla. Vuoren länsirinteellä on kalliomuodostuma, jota sanotaan Piispanpenkiksi. Kohde on penkkimäinen kivimuodostuma, jonka koko on noin 1-2 metriä x 1-2 metriä, mittauskohdasta riippuen.
Tarun mukaan Peikot ovat pitäneet valtaa Simpsiöllä. Kun Turun piispa Hemming oli kuullut tästä, päätti hän lähteä nujertamaan Peikkojen pelin. Kiivetessään vuorelle piispa väsyi ja istahti nousun puolessa välissä lepäämään tälle kivipaadelle. Paikka tunnetaan sen jälkeen Piispanpenkkinä. Paikalla on nyt opastaulu. Vuoren laella on ollut uhriröykkiö, jonka äärellä piispa saarnasi ja peikot luikkivat pakoon vuoren sisään. Myöhemmin uhriröykkiöön oli tapana ohi kulkiessa heittää lantteja. Hermann Salanne kertoo nähneensä uhriröykkiön vielä 1800-luvun lopulla, mutta käydessään paikalla vuonna 1939 totesi röykkiön hävitetyn. Lisäksi Salanteen mukaan Piispanpenkillä on ollut 1800-luvulla sammalesta ja lyhyestä ruohosta ”pehmusteet”, jotka oli revitty pois vuoteen 1938 mennessä.
Kysymyksessä on tarinapaikka keskiaikaisen kirkkotien varrelta. Mahdollisesti Piispanpenkki-nimi liittyy tien käyttöön kirkollisena tienä, joka on tuonut kohteelle tämänkaltaista tarinaperinnettä. Luontaisena levähdyspaikkana kohde on ollut luultavasti käytössä yhtä kauan kuin tiekin ja siihen on liitetty monia erilaisia tarinoita.

Mäki-Kelloja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Isomäessä, Mäki-Kellojan talon etelä ja kaakkoispuoleisella pellolla, heti talon pihapiirin ulkopuolella. Inventoinnissa 2010 poimittiin kynnöspellosta kvartseja rajatulta alueelta.
-tietojen ja aluerajauksen päivitys kesken 4.6.2018 - piharakennuksen paikka tarkastettu ja ko.alueella ei havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä -

Isomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Isomäessä, Isomäen lounaisrinteellä olevalla terassilla, Latva-Kellojan talosta noin 300 metriä pohjoiseen (siitä hieman koilliseen). Ehjä paikka metsässä. Maaperä on hiekkamoreenia.
Paikalla on muinaisrantatörmän päällä terassi, jolle tehdyistä koekuopista löytyi inventoinnissa 2010 muutama murunen keramiikkaa. Mitään muita löytöjä ei lukuisista paikalle tehdystä koekuopista saatu. Keramiikka on koristeetonta, hienosekoitteista ja voisi olla nuorakeramiikkaa, johon viittaa myös muiden löytöjen vähäisyys. Asuinpaikan rajaus on epäselvä ja karkea arvio.

Rinta-Kelloja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lapuanjokeen viettävällä pellolla, Rinta-Kellojan talosta 70 metriä etelään jatkuen siitä etelään 130 meträ. Inventoinnissa 2010 poimittiin kynnöspellosta, hyvin rajautuvalta alueelta kvartseja.

Aidasmäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Sippolan talosta 270 m koilliseen, metsätieltä noin 150 m etelä-lounaaseen, Aidasmäen itäosassa. Paikalla on loivasti etelä-lounaaseen viettävä rinne, jossa löytökohdan eteläpuolella on hieman jyrkempi rinne, matala niemimäinen nökämä - jäänne matalasta rantatörmästä. Maaperä paikalla on hiekkamoreeni ja maasto vähäkivinen. Mäntymetsää.
Koekuopista saatiin inventoinnissa 2010 löytöinä kvartsi-iskoksia, kvartsikaavin ja koristelemattomia saviastianpaloja (myöhäiskampakeramiikkaa?). Paikan rajaus perustuu satunnaiseen koekuopitukseen ja osin hyvin pienipiirteiseen topografiaan. Paikan rajaus itä-länsisuunnassa on arvio. Asuinpaikka on täysin ehjä ja kajoamaton. Vähäinen keramiikka ja korkeustaso viittaavat ajoitukseen noin 3200+-300 eKr.

Aidasmäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Aidasmäen pohjoisosassa, Sippolan talosta 360 m pohjoiseen ja Vähämäen talosta 240 m kaakkoon, pellon reunasta vajaa 40 m itään, metsätien kohdalla ja sen eteläpuolella. Paikalla on hyvin loivasti länsi-lounaaseen viettävä rinne.
Inventoinnissa 2010 havaittiin noin 20 metrin matkalla metsätien pinnassa muutama kvartsi-iskos. Metsätien eteläpuolelle (10 ja 15 m tieltä) tehdystä parista koekuopasta löytyi kvartsi iskoksia vielä lisää. Koekuopissa havaittiin kulttuurikerros. Alue on hiekkamoreenismaaperäistä mäntyvaltaista metsää, suhteellisen vähäkivistä maastoa. Alueen rajaus on koekuoppiin perustuva arvio, pohjoiseen päin kokonaan summittaiseen arvioon perustuva. Tien pohjoispuolella maasto on hieman kivisempää. Asuinpaikka on lähes täysin ehjä ja kajoamaton.

Kirkkomäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Nurmonjoesta noin 800 m länteen, Isonevan pohjoispuolella olevan Kirkkomäen laen eteläreunalla. Paikalla on mäen laen korkeimmalla nyppylällä pieni rakka, jonka itälaidalla on kuoppa (kohde Kirkkomäki, 544010004). Kuopan itäpuolella maasto hieman laskee ja lakitasanteen eteläreunalla on hyvin loivasti etelään viettävä rinne ennen etelän jyrkempää rinnettä. Rakan itäpuolinen tasanne on ympäristöstä poiketen hyvin vähäkivinen. Maaperä on hiekkamoreeni.
Inventoinnissa 2010 havaittiin vähäkivisellä tasanteella kvartseja koekuopissa ja muutamissa lähes umpeen kasvaneissa metsänhoitolaikuissa noin 40 metrin matkalla rakkakumpareesta länteen. Paikan rajaus vaikuttaisi olevan melko tarkka. Se on tehty topografian, maaperän ja löytöhavaintojen perusteella. Paikka on täysin ehjä. Laikutus alueella on ollut kevyttä "pintaraapaisua". Korkeussijainnin perusteella paikka on Seinäjoen seudun vanhimpia; se ajoittuu keskimesoliittiseksi (arviolta n. 7500 eKr. +- 200 vuotta), Itämeren Ancylusjärvivaiheen loppuun.

Isovuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Isovuoren etelärinteellä. Isovuoren lakialue on hyvin kivikkoinen ja louhikkoinen. Alempana loivassa rinteessä kivikkoisuus vähenee ja keskellä rinnettä maaperä on paikoin vähäkivinen, hiekkamoreenia kallion päällä. Paikoin kallio tulee maan pintaan. Kalliossa on kvartsijuonia. Alue on äestetty. Monin paikoin lakialueella on siellä täällä murskaantunutta kvartsisälää. Rinteen loivalla ja hiekkamaisella osalla kvartsia on pintamaaperässä kuitenkin hyvin paljon, myös kohdilla, joissa ei ole äestetty. Tämä kvartsi ei ole samalla tavalla murskaantunutta kuin muualla vaan selvästi suunnitelmallisesti iskettyä. Osa kvartsista on selvästi juonista irrotettua, osa iskettyä (iskoksia); kenties primääriraaka-ainetta on muotoiltu ytimiksi. Osa kvartsista vaikuttaa esineen teossa isketyltä, kuten kivikautisilla asuinpaikoillakin. Mitään suuria koloja kvartsijuonissa ei ole, joten kyseessä on pienimuotoinen kvartsin hankinta, ei nykyajan teolliseen tarkoitukseen. Paikalla on siis kivikautinen kvartsilouhos, mutta se lienee yhtälailla asuinpaikka. Paikkaa tuskin on voitu kvartsilähteenä havaita satunnaisella ohikulkemisella - kallion päällä on ohuelti maata ja paljastumat ovat pienialaisia läikkiä. On mahdollista, että paikalle on tultu asumaan ja sitten hyödynnetty paikan kvartsivarannot. Mahdollista on, että kvartsijuonet on havaittu rantavedessä kallion ollessa aaltojen huuhtomana enemmän paljaana (ennen peittymistään veden tuomaan hiekkaan). Korkeussijainti viittaa myöhäismesoliittiseen ajoitukseen, hieman ennen varhaiskampakeramiikkaa noin 5000 eKr. Laikutuksesta huolimatta paikka on lähes ehjä ja kajoamaton. Paikan rajaus on melko tarkka ja perustuu kvartsin levintään. Kvartsia poimittiin talteen vain pieni näyte-erä.

Kosolanpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirviluoman eteläpuolella 160 m, Malkamäen länsipuolella olevan pienen soisen alueen keskellä olevalla matalalla harjanteella. Paikalla on matala suosta kohoava pohjois-eteläsuuntainen noin 40 m leveä harjanne, jossa maaperä on hiekkaa (moreenia). Harjanteen keskiosassa, sen itäreunalla havaittiin noin 20 m matkalla metsänhoitolaikuissa kaikkiaan seitsemän kvartsi-iskosta. Koko harjanne oli laikutettuna, mutta enempää löytöjä ei havaittu. Mahdollisesti kysymyksessä on suhteellisen lyhytaikainen asuin- tai leiripaikka.

Malkamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Nurmonjoesta 700 m pohjoiskoilliseen, Malkamäen eteläpuolella, tien 17467 risteyksestä 500 m koilliseen, Malkamäen kupeesta kulkevan tien itäpuolella 40 m, loivassa länteen laskevassa rinteessä, peltotien eteläpuolella. Maaperä paikalla on hiekkaa.
Inventoinnissa 2010 metsänhoitolaikuissa havaittiin kvartseja selvähkösti rajautuvalta alalta. Kvartseja oli laikuissa runsaasti. Vain pieni erä poimittiin talteen. Paikka on kevyttä laikutusta lukuun ottamatta ehjä ja kajoamaton.

Takaneva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Nurmonjoesta 180 m pohjoiskoilliseen, tiestä 17467 220 m lounaaseen, Lammin talosta 170 m pohjoisluoteeseen, loivasti lounaaseen laskevan rinteen tasanteella, heti Lammin suunnasta taloihin menevän tien koillispuolella.
Paikalla on hiekkamaaperäinen mäki, jonka laakean lakialueen lounaisosassa, äestetyssä metsämaassa havaittiin inventoinnissa 2010 kvartseja melko selkeästi rajautuvalta alueelta. Laikutusta lukuun ottamatta paikka on ehjä ja kajoamaton.

Keisalanmäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Nurmonjoen länsipuolella noin 850 m, Kangas-Keisalan talon länsipuolella olevasta tekolammen pohjoispäästä 120 m länteen laajan mäenharjanteen eteläpään kaakkoiskulmassa, laen reunalla.
Maaperä paikalla on hiekkamoreeninen ja vähäkivinen. Muutoin mäkialue on kivistä. Paikan itä-eteläpuolella on jyrkempi rinne, asuinpaikka sijaitsee rinteen laella olevalla tasanteella. Asuinpaikan eteläreunaa pitkin kulkee polku. Alueelle tehdyissä koekuopissa havaittiin kulttuurikerrosta sekä kvartseja. Alueella on laakea painanne, halkaisijaltaan noin 6 m, joka saattaa olla asumuspainanne, mutta ei ole mahdotonta, että kyseessä voisi olla myös hiekanottoon liittyvä kuopanne. Myös painanteesta tuli löytöjä, mutta kulttuurikerrosta ei havaittu. Alue on karua, nuorta mäntymetsää. Asuinpaikka vaikuttaa täysin ehjältä ja kajoamattomalta.

Keisalanmäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Nurmonjoen länsipuolella noin 900 m, Kangas-Keisalan länsipuolella olevasta tekolammen eteläpäästä 150 m itään, mäen eteläpuolella olevalla tasanteella.
Paikalla on hiekkamaaperäinen tasanne mäen juurella. Tasannetta reunustaa muinaisrantatörmä. Tasanne muodostaa puoliympyrän muotoisen etelään sojottavan niemen. Tasanteelle tulee etelästä tieura, joka jatkuu polkuna pohjoiseen mäen laelle. Löydöt (kvartsi-iskokset, palanut luu) ovat polun/tien länsipuolelta koekuopista. On mahdollista, että asuinpaikka ulottuisi myös tasanteen itälaidalle. Maaperä tasanteella on hiekkaa muuttuen tasanteen länsi-luoteisreunalla kiviseksi ja soraiseksi. Asuinpaikka on lähes täysin ehjä ja kajoamaton. Rajaus on tehty löytöjen, maaperän ja topografian mukaisesti arvioituna.

Kivivuori 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kivikuoren eteläkaakkoispuolella 130 m, itä-koilliseen, suohon laskevan rinteen alaosassa.
Paikalla on Kivivuoresta etelään menevä moreeniharjanne, jonka itärinne on vähäkivistä hiekkamoreenia. Rinteen alaosassa se loivenee lähes tasanteeksi ennen laskua suohon. Paikalta löytyi noin 10 m etäisyydeltä toisistaan (siis kahdesta kohdasta) kaikkiaan kolme kvartsi-iskosta. Iskokset ovat selkeitä iskoksia. Huolimatta hyvistä havainto-olosuhteista, laikutetusta metsämaasta, ei alueella havaittu enempää löytöjä. Paikka on sopiva mesoliittiselle (karkeasti noin 6000 eKr.) asuinpaikalle, mutta vähäiset löydöt voivat viitata myös tilapäiseen leiri- tms. paikkaan.

Kivivuori 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kivivuoren eteläkaakkoispuolella noin 210 m, koilliseen suohon laskevan rinteen keskiosassa loivemmalla kohdalla. Inventoinnissa 2010 alueella havaittiin kaksi löytökohtaa noin 25 metrin etäisyydellä toisistaan koillis-lounaissuunnassa. Kummastakin löytyi muutama kvartsi-iskos parin metrin läpimittaisella alueella. Maaperä on hiekkamoreenia ja vähäkivistä. Mahdollinen asuinpaikka (mesoliittinen, noin 6300 eKr.).

Lehmikoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Nurmonjoen itäpuolella 400 m, Lehmikosken talosta 260 m itään, pellon reunasta noin 30-40 m itään, matalan törmän päällä. Paikka sijaitsee laakean mäen juurella olevalla pienehköllä tasanteella. Sen pohjoispuolella on pieni matalampi kumpare. Maasto nousee loivasti kumpuillen itäpuolella ja laskee loivasti etelään. Länsipuolella, löytöalueesta noin 10 m päässä on pellon ja paikan välillä matala muinaisrantatörmä. Laikutetussa metsämaassa havaittiin suppeahkolla, noin 20 x 20 m alalla runsaasti kvartseja. Maaperä on hiekkamoreenia ja suhteellisen vähäkivinen verrattuna ympäröivään kiviseen maastoon. Paikka on laikutuksesta huolimatta ehjä ja kajoamaton.

Lehtisalo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sekametsässä suon reunalla on ehjä tervahauta, halkaisijaltaan noin 13 metriä. Merkitty maastokartalle.

Lamminkangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaksi tervahautaa. Pohjoisemmasta tervahaudasta on jäljellä puolet, sen halkaisija on ollut noin 16 metriä. Eteläisempi on ehjä ja suuri, halkaisijaltaan noin 21 metriä. Merkitty maastokartalle.

Haavistonkorvet 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Korpimetsässä kalliomäen juurella korkeavallinen, maan päälle tehty tervahauta.
Täynnä ketunkoloja. Halkaisija noin 15 metriä.

Haavistonkorvet 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on iso, kallionotkelman kosteikkoon tehty hauta. Hauta on korkea, mutta
tasalakinen, vaikuttaa paremminkin sysihaudalta eli hiilimiilulta, joka on ehkä palanut piloille. Ei ränniä. Hauta on täynnä ketunkoloja, joista näkyy, että maaperässä on paljon hiiltä ja kuonamaiseksi palanutta maata. Tämä viittaa polton mennen pilalle, eikä hautaa ole kokonaan avattu. Haudan itäpuolella (noin 10-15 metriä haudasta) on kallion laidalla kivikasa, halkaisijaltaan noin 1,5 metriä, joka vaikuttaa olevan kiukaan jäänne.

Uusineva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta korpimetsässä, halkaisija noin 15 metriä. Merkitty maastokartalle.

Hangaskorpi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ehjä tervahauta rinteen laen reunalla, haudan halkaisija on noin 13 metriä. Tervahaudan eteläpuolella, liki haudan kupeella on kivikasa, joka lienee tervapirtin kiukaan jäänne. Merkitty maastokartalle.

Kettukytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Soisessa korpimetsässä ehjä, maan päälle tehty korkeavallinen tervahauta, halkaisija noin 12 metriä. Täynnä ketunkoloja. Merkitty maastokartalle.

Hautamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on iso ja ehjä, korkeavallinen tervahauta laakealla mäenkumpareella. Haudan halkaisija on noin 18 metriä. Haudan lounaispuolella on kiukaan jäänteet. Merkitty maastokartalle.

Kaatajaneva 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on tavanomainen "keskikokoinen" (halkaisija noin 12 metriä), korkeavallinen tervahauta. Merkitty maastokartalle.

Kaatajaneva 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Karussa metsässä tervahaudan jäänne. Paikalta vaikuttaa otetun pintamaata tai sitten alueella on tehty tavallista "raaempi" metsänauraus. Tervahaudan ulkoreunat on ikään kuin "kuorittu" ympäriltä pois ja jäljellä on haudan vallien keskiosa ja hautakuoppa pyöreänä rakenteena. Vaikka hauta onkin vaurioitunut näkyy vallin puolikkaan seinämissä poikkeuksellinen leikkaus tervahaudan rakenteesta.
Inventointikertomuksessa olevan kuvan perusteella muistuttaa kohdetta Ilmajoki Hautapakka (1000014820).

Kivivuori 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on kolme kookasta tervahautaa. Tervahaudoista läntisin on tarkastettu vuoden 2010 Nurmon muinaisjäännösinventoinnissa. Se on halkaisijaltaan noin 18-metrinen vallien ulkoreunoista mitattuna. Halssi on pohjoispuolella.
Kohde on tarkastettu suunniteltujen hakkuiden vuoksi vuonna 2021. Läntisimmän tervahaudan päällä todettiin kasvavan kuusia, joiden rungon halkaisija on noin 40 cm metrin korkeudelta mitattuna. Tervahaudan luoteispuolella on epäsäännöllisen muotoisia kuoppia, joista lienee kaivettu maata haudan peittämistä varten. Tarkastettiin myös peruskartalle merkityt kaksi muuta tervahautaa, joita ei ollut merkitty peruskartalle vielä vuoden 2010 inventoinnin aikaan (ks. alakohteet).
Avohakkuiden jälkitarkastus toukokuussa 2023. Läntisiä tervahautoja on kaiveltu kaivinkoneella jopa 60 cm syvyydeltä hakkuiden jälkeisessä maanmuokkauksessa, mikä on aiheuttanut ennestään hienosti säilyneille tervahaudoille pahoja vaurioita.

Kellokallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tavanomainen ja ehjä tervahauta. Merkitty maastokartalle.

Läntinen Hautamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mäen pohjoisrinteessä tavanomainen tervahauta, halkaisija noin 13 metriä. Merkitty maastokartalle.

Haaposalo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Matala ja laakea, noin 14 metriä halkaisijaltaan, "vanhan" ja rapautuneen tuntuinen. Reunalla vaja, muutoin ehjä. Merkitty maastokartalle.

Vähä Kettukangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on halkaisijaltaan noin 12-metrinen tervahauta, hiekkakuopan ja tien välissä. Merkitty maastokartalle.

Vähä Kettukangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Matala ja rapautunut tervahauta, ehjä. Merkitty maastokartalle.

Koura Hautamäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahautaa ei tarkastettu inventoinnissa 2010, merkitty maastokartalle.
Kohhde sijaitsee lasketun Kivijärven luoteispuolisella metsäalueella, Sakarinmäen länsipuolella sijaitsevan Hautamäki-nimisen kankaan pohjoiskärjessä. Mäkeä ympäröivät ojitetut rämeet, alueella kasvaa mänty-kuusimetsää. Maastokartalle merkitty tervahauta on n. 15 m halkaisijaltaan, halssi lounaaseen, päällä kasvaa puustoa.

Koura Hautamäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Matalahko laakea tervahauta, halkaisija noin 20 metriä.
Alueella kasvaa nykyisin nuorta tiheää mäntymetsää, kohde ennallaan.

Kuhnulankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta paikannettiin kartalla inventoinnissa 2010, mutta sitä ei tarkastettu maastossa.
Kohde sijaitsee Kuortaneentiestä n. 400 m pohjoiseen Kuhnulankankaan eteläosassa. Alueen maaperä on hiekkaa. Kohteen itä- ja koillispuolella on isot hiekkakuopat, joissa oli inventoinnin aikana vettä. Ympäristössä kasvaa eri ikäistä mäntyvaltaista metsää. Paikalla on tervahauta, läpimitaltaan n. 18 m, päällä kasvaa puustoa.

Korpikangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta, jonka ympärillä on "ojat", josta haudan vallit. Ehjä, halkaisija noin 14 metriä. Merkitty maastokartalle.
Kohde ennallaan. Puusto on nykyisin tiheää haudan ympärillä.

Rottominsaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahautaa ei tarkastettu inventoinnissa 2010, merkitty maastokartalle.
Kohde sijaitsee Rottominsaaren pohjoispuolella, pienellä kohoumalla. Ympäristön maasto on paikoin kallioista, lähiympäristön puusto on nuorta mäntykasvatusmetsää. Paikalla on tervahauta, läpimitaltaan n. 20 m, halssi koilliseen, päällä kasvaa mäntypuustoa. Noin 30 m tervahaudasta pohjoiseen on tervapirtin kiuas, jonka läpimitta on 2,5 m ja korkeus n. 60 cm, pintaa peittää sammal ja varvut.

Marjamäenhauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta kasvillisuuden peitossa, matalat vallit. Vaikuttaa vanhalta, kovin rapautunut. Merkitty maastokartalle.

Pasto Haudanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Jyrkähkön rinteen reunalle kaivettu tervahauta, maata kasattu rinteeseen, mäen puolella kaivettu. Ehjä. Merkitty maastokartalle.

Kaaranka Kallioniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halk n. 14 m, n. 1 m korkeat vallit ja syvä laskuränni. Pusikoitunut.

Villelä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla ehjä tervahauta, halk. n. 10 m. Pusikon ja vesakon sisällä. Hyvin loivasti
itään viettävä rinne, sekametsää.

Sairaala S (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla suhteellisen huonokuntoinen taisteluhauta

Jokienhaara (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Jalasjoen ja Kyrönjoen haarasta noin 200 metriä pohjois-luoteeseen, Kyrönjoen länsipuolella välittömästi jyrkän rantatörmän länsipuolella. Asuinpaikka sijaitsee jokitörmän ja kohteen länsipuolisen talon välisellä jokea kohti viettävällä peltoalueella. Kohteen läheisyydessä sijaitsee rantatörmän päälle rakennettu kellari. Viljelypeltoalue jatkuu kohteen pohjois- ja eteläpuolella, eteläpuolella oli tarkastushetkellä puutarhaviljelmä, joka on merkitty myös peruskartalle.
Vuoden 2001 inventointiraportissa arvellaan, että kohde on melko pahoin tuhoutunut. Aiemmat löydöt ovat tulleet talon ja rantatörmän päällä sijaitsevan kellarin väliseltä alueelta perunapellosta pieneltä alueelta, missä maaperä on hiekkaa. Rinta-Jyllilän isäntä oli tuolloin kertonut, että paikalta on otettu hiekkaa ja muistellut, että paikalta olisi löytynyt esineitä, jotka oli luovutettu Kurikan museoon. Lisäksi oli löytynyt saviastianpaloja, jotka olivat kuitenkin joutuneet hukkaan.
Kesällä 2010 suoritetussa inventoinnissa pelto oli tarkastushetkellä edellisen syksyn puinnin jäljiltä. Maanpintaa oli paikkapaikoin avoinna ja pintahavaintojen teko osin mahdollista. Hiekkainen alue, mistä löytöjen kerrotaan tulleen, oli selvästi havaittavissa. Puinnin jäljiltä oleva peltoalue tarkastettiin pohjoiseen Kyrönjokeen laskevaan Jouttiojaan ja etelään puutarhaviljelmille saakka, mutta havaintoja
asuinpaikasta ei tehty. Asuinpaikka rajattiin vuoden 2001 inventointitietojen ja topografian perusteella.

Jäniskallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kyrönjoen ja Jalasjoen itäpuolella, Kauhajoki-Kurikka tien itäpuolella, Jalasjoesta noin 500 m pohjoiseen, Pihamäki-nimisen mäen ja kallioalueen lounaisreunalla, lounaaseen viettävällä rinteellä. Löytöjä laajalta alueelta pelloilta 75 m korkeudelta ja ylempää metsästä 80-82 metrien tasolta.
Asuinpaikka sijaitsee Kyrönjoen ja Jalasjoen sekä valtatie 67:n itäpuolella, lähempänä virtaavasta Jalasjoesta noin 600 m itään, lounaaseen viettävällä mäellä tien varrella metsässä ja mahdollisesti omakotitalojen tonteilla. Kohteen koillispuolella ovat Jäniskallion ja Pihamäen kallioalueet, joista Pihamäki kohoaa 100 m mpy. Kohteen halki kulkee valtatie 67:ltä erkaneva Kytöharjuntie. Asuinpaikan alueella ja sen läheisyydessä olevat omakotitalot piha- ja talousrakennuksineen sijaitsevat molemmin puolin Kytöharjuntietä. Alueen puusto on mäntyä, maalaji on hiekkaa, Kytöharjuntien pohjois-koillispuolella mäki nousee omakotitalojen tonteille ja maasto muuttuu kivikkoiseksi.
Paikalla sijaitsee varhaiskampakeraaminen asuinpaikka, joka löytyi kesällä 1964, kun nykyisen Kytöharjun tien linjaa avattiin. Ville Luho mainitsee kaivausraportissaan kaivausalueen sijainneen tien koillislaidalla loivasti kaakkoon viettävällä rinteellä. Kaivausalue on sijainnut nykyiseen peruskarttaan merkityn muinaisjäännösmerkin paikkeilla, vuoden 2001 inventointiraportin mukaan Heikkilän talon tontin lounaiskulmassa. Heikkilän talo on rakennettu 1970-luvun vaihteessa ja samoihin aikoihin on rakennettu Heikkilän talon länsipuolella sijaitseva talo. Vuonna 2001 olivat Heikkilän talon omistajat kertoneet, että taloa rakentaessa ei ollut löytynyt mitään, mutta myöhemmin vesijohtolinjaa kaivettaessa oli löytynyt nokea ja hiiltä. Vuoden 2001 inventointiraportissa arvellaan, että asuinpaikkaa olisi säilynyt kaivausalueen koillispuolella Heikkilän talon takapihalla sekä myös Heikkilän talon länsipuolella sijaitsevan talon tontilla sekä asuinpaikan jatkuvan kaakkoon sen perusteella, että kvartsilöytöjä on tältä suunnalta Kytöharjun tien varrelta.
Inventoinnissa 2010 havaittiin heikosti palanutta maata Kytöharjun tien eteläpuolelta omakotitalolle johtavan ajotien leikkauksessa, mutta tätä ei voi varmuudella liittää esihistorialliseen toimintaan. Kytöharjuntien ojien penkat olivat kasvillisuuden peitossa ja tien varrelta ei tehty havaintoja asuinpaikasta. Kohteen lounais-eteläpuoliset pellot olivat oraalla ja pintahavainnointi oli mahdollista. Topografian perusteella asuinpaikan alue olisi voinut yltää myös näille alueille. Peltojen yläosasta ei kuitenkaan tehty havaintoja esihistoriallisesta toiminnasta.
Asuinpaikka on rajattu vuoden 2001 inventointitietojen ja inventoinnissa 2010 tehtyjen havaintojen perusteella.

Niileskallionpää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jalasjoen eteläpuolella Pitkämön tekoaltaasta noin 800 m itään Niileskylässä, Pitkäkosken kohdalla Niileskallion pohjoispuolella, jokitörmällä sijaitsevalla pellolla. Peltoalue jatkuu pohjoisessa jyrkkään jokitörmään saakka. Kohteen eteläpuolella kulkee Myllykyläntie. Maalaji on hiekkaa ja hiesua, tien eteläpuolella ja peltoalueen länsipuolella metsikössä maasto muuttuu kivisemmäksi.
Aikaisemmat löydöt ovat pelloista. Löydöt Rinta-Paavolan Koskipää ja Koskipään
tienhaara (n:ot 32 ja 33) tarkoittavat ehkä tätä aluetta. Vuoden 2001 inventoinnissa kvartseja oli löytynyt läheltä pellon länsipäätä (ns. Koskipään tienhaaran tienoilta).
Tarkastushetkellä 2010 alueen pelto oli kesannolla, mutta paikka paikoin oli avonaista maanpintaa näkyvissä ja pintahavaintoja mahdollista tehdä. Pellon alueelta tehtiin kaksi kvartsilöytöä. Noin 80 metrin korkeuskäyrän tuntumaan kaivettiin viisi koekuoppaa, joissa todettiin 20-35 cm paksu peltokerros. Peltokerroksen alla oli sekoittunut hiekkakerros, jossa oli hieman ruskeaa tai ruskeanharmahtavaa likamaata. Kulttuurikerrosta ei esiintynyt. Sekoittuneen kerroksen alla tuli vastaan puhdas harmaa hiesu. Pellon länsipuolisessa metsikössä oli metsäkoneen urissa avonaisia maanpinnan kohtia, joista ei löytynyt merkkejä asuinpaikasta. Itään jatkuvalla peltoalueella oras oli jo melko rehevää, mutta pintahavainnointi vielä mahdollista. Alueelta ei havaittu kvartsia tai muuta esihistorialliseen toimintaan viittaavaa. Tien eteläpuolelle metsän reunaan tehtiin muutamia koekairauksia ja ei havaittu merkkejä asuinpaikan jatkumisesta sinne.

Jyrä-Palomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee lounaaseen viettävällä peltoalueella Syväojan, Palomäen ja
Pohtolan tilojen tuntumassa. Asuinpaikan halki kulkee Häjynluoman kylään johtava Ollikkalantie sekä Ollikkalantieltä etelään tie (kartalla nimeämätön), jonka itäpuolella maasto on kivikkoista rinnettä, etelämpänä hyvin loivasti länteen ja etelään viettävää peltoa ja pienellä alueella tasaista mäntymetsää, jossa maaperä on hiekkaa. Noin 800 metriä länteen peltojen halki virtaa oja, Paloluoma, jonka kohdalla on sijainnut kapea merenlahti vielä 80 metrin muinaisrantavaiheessa n. 5000 eKr. Topografian perusteella kohde on ajoitettavissa varhaiseen mesoliittiseen aikaan, 85-82,5 metrin muinaisrantavaiheiseen, jolloin kohteen länsipuolella oli laajempi merenlahti.
Aiemmat löydöt ovat tulleet lähinnä Ollikkalantien eteläpuolelta, vain yksi asuinpaikkalöytö tien pohjoispuolelta. Vuoden 2009 syksyn tarkastuksessa Ollikkalantien eteläpuolella todettiin kvartsikaavin, hiotun kiviesineen katkelma sekä runsaasti kvartsi-iskoksia. Tuolloinen tarkastus suoritettiin, koska paikalle oli suunnitteilla omakotitalon rakentaminen.
Inventoinnissa 2010 todettiin kvartseja samalta alueelta kuin syksyllä 2009 sekä myös kyseisen löytöalueen pohjois- ja eteläpuolelta, ei kuitenkaan Ollikkalantien pohjoispuolisella peltoalueella. Runsaslöytöiselle alueelle tehtiin kaksi koekuoppaa sekä yksi koekuoppa hieman alemmas rinteeseen. Koekuopassa 1 esiintyi 25 cm paksu peltokerros, tämän alla 25 cm ruskeanpunertavaa sekoittunutta hiekkaa, jonka alla tuli vastaan harmaa hienojakoinen hiesu. Koekuopassa 2 peltokerroksen vahvuus oli 35 cm, sen alla esiintyi noin 15 cm vahva ruskeanpunertava hiekkakerros ja sen alla harmaa hienojakoinen hiesu. Molempien kuoppien ruskeanpunertavassa hiekkakerroksessa esiintyi hieman likamaata, mutta ei merkkejä säilyneestä kulttuurikerroksesta. Koekuopassa 3 peltokerroksen vahvuus oli 30 cm ja sen alla tuli vastaan harmaa puhdas hiesu.
Kohde on suurelta osin tuhoutunut peltoalueella viljelyn seurauksena, mihin myös koekuopista tehdyt havainnot viittaavat. Topografian perusteella asuinpaikka on pieniltä osin voinut yltää teiden varsilla sijaitsevien talojen tonttien alueille ja säilynyt pesäkkeinä, siellä, missä ei ole rakennuskantaa, mahdollisesti myös Ollikkalantieltä etelään taloille johtavan tien itäpuolella tasaisella mäntyä kasvavalla hiekkakankaalla. Metsäalueen länsipuolinen pelto oli osin puutarhaviljelmänä. Metsän eteläpuolisella peltoalueella ei havaittu kvartseja tai muuta esihistorialliseen toimintaan viittaavaa. Metsäalueelle ei tehty koekuoppia.

Oja-Kurikka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kyrön- ja Jalasjoen yhtymäkohdasta noin 550 metriä itään kantatie
67:n länsipuolella, Kankaanpään ja Oja-Kurikan taloja ympäröivällä pellolla ja ehkä myös talojen välisessä metsässä. Maasto viettää loivasti länteen kohti jokea. Maaperä on pellon yläosassa kapealla vyöhykkeellä hiekkaa, alempana pelloilla maalaji on hiesua. Pellon yläosassa maaperä on kivisempää kuin alempana.
Vuoden 2001 inventoinnissa pellot olivat jo pitkällä oraalla ja tarkempi tutkimus ei tuolloin ollut mahdollista. Kankaanpään talon kohdalta pellon reunasta oli kuitenkin löytynyt kvartsia. Kohteesta ennen vuotta 2001 tehtyjen löytöjen löytökohdat eivät ole tiedossa.
Vuonna 2010 tarkastuksen aikana alueen pellot olivat oraalla ja havaintomahdollisuudet olivat hyvät. Pellot Oja-Kurikan ja Kankaapään tilojen ympäristössä käytiin läpi, myös Oja-Kurikan länsipuolella Saukkotien länsipuolella. Merkkejä asuinpaikasta esiintyi hyvin niukasti, vain yksi kvartsilöytö Oja-Kurikan talon lounaispuolella pellon ja tien reunasta. Pellon yläosassa Oja-Kurikan pää- ja piharakennusten eteläpuolella esiintyi joitakin palaneita kiviä alueella, missä on hiekkavyöhyke. Talojen välissä on pienialainen metsikkö, jonka alueen tarkastuksessa ei havaittu ainakaan maanpinnan yläpuolella olevia rakenteita, jotka olisi voinut tulkita muinaisjäännöksiksi. Topografian perusteella asuinpaikan keskeinen osa on hyvinkin voinut sijaita osin Oja-Kurikan päärakennuksen, talousrakennusten sekä pihan alueella. Ko. alueet tarkastettiin toukokuussa 2015, koska alueelta on kaadettu puut ja osittain kannot nostettu. Hiekkaisesta maaperästä ei löydetty asuinpaikkaan liittyviä merkkejä.

Vieru (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kantatie 67:n itäpuolella, Kytöharjun tien päässä sijaitsevan Vierun tilan tuntumassa
länteen ja lounaaseen viettävillä pelloilla noin 300 metriä Jalasjoesta koilliseen. Maalaji on hienoa hiesua hiekkaa, pohjois-koillispuolella maalaji pelloilla muuttuu karkeammaksi, paikoin turvemaiseksi.
Vuoden 2001 inventoinnissa kvartsia oli löytynyt Vierun tilan luoteispuolelta korkeudelta noin 70 m mpy ja Vierunrämäkän lounaispuolelta noin 76 mpy sekä Vierun tilan pohjoispuolelta pellolta läheltä metsän laidassa kulkevaa ajouraa. Pelto oli tuolloin oraalla ja sitä ei ollut voinut tarkemmin tutkia. Vuoden 2001 inventointiraportissa mainitaan, että aikaisemmat (Rinta-Paavolan tekemät)
kvartsilöydöt ovat Vierun tilalle johtavan tien ojaleikkauksesta ja samoilta kohdilta oli havaittu palomaata.
Vuonna 2010 suoritetun inventoinnin aikana pellot olivat muokattuina ja osin oraalla. Löydöt tulivat alueelta, joka erottui selvänä noin 50-70 m leveänä pohjoisluoteis-eteläkaakkoissuuntaisena vyöhykkeenä, missä maalaji on myös hiekkaa. Löytöjen sijoittumisen perusteella asuinpaikasta on pieni osa jäänyt Vierun tilan alle. Vierun tilan pohjois- ja länsipuoliset peltoalueet metsän reunaan asti sekä
Kytöharjuntien itäpuoliset peltoalueet tarkastettiin. Myös Vierun eteläpuolella noin 150-200 m etelään ja kaakkoon sijaitseva kapean metsäsaarekkeen erottama peltoalue tarkastettiin. Havaintoja asuinpaikasta ei näiltä alueilta tehty. Noin 150 metriä Vierun tilasta luoteeseen korkeudella 70 m mpy esiintyi joidenkin metrin alueella selvästi erottuvaa likamaata, mutta sitä ei voi varmuudella liittää esihistorialliseen toimintaan.

Vieru 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kantatie 67:n varrella, välittömästi tien itäpuolella, noin 200-300 metriä Jalasjoesta pohjoiseen, muinaisella rantaterassilla. Maalaji on hienoa hiesua, kiviä esiintyy jonkin verran.
Tarkastushetkellä 2010 pelto oli muokattuna ja havaintomahdollisuudet hyvät. Alueella todettiin runsaasti kvartsia, muutamia kivilaji-iskoksia sekä kvartsiraaka-ainekappaleita, joista muutamia otettiin talteen. Paikoin esiintyi myös palaneita kiviä. Havaintojen perusteella kysymys voi olla intensiivisesti käytössä olleesta asuinpaikasta. Tien länsipuolisen alueen tarkastuksessa ei löytynyt merkkejä esihistoriallisesta toiminnasta ja tämän perusteella asuinpaikka ei jatku sinne.

Paavola 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen länsipuolella, Kurikasta Ilmajoelle johtavan Kurikan tien varrella. Kohde sijaitsee välittömästi tien itäpuolella ja vanhan päärakennuksen pohjoispuolella. Maasto laskee kohdalta melko jyrkästi itään.
Paikalla kasvoi rehevä puusto. Kohteessa havaittiin ainakin kaksi patoa ja myös myllynkivi. Entinen myllyoja on nykyisin kuivunut, mutta maasto on edelleen upottavaa sen kohdalla alempana rinteessä. Rinta-Paavolan nuori isäntä kertoi, että myllyoja on aikaisemmin virrannut Paavolantien pohjoispuolitse ja virtauksen suunta on myöhemmin ohjattu nykyiseen uomaansa.

Kaistila ja Keski-Jyrä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kurikan keskustasta lounaaseen, Kyrönjoen ja Kaskinen-
Seinäjoki -radan länsipuolella, joesta noin 1 km ja rautatiestä noin 150 m länteen, loivasti Hiekkatieltä itään viettävällä pellolla ja mahdollisesti pieneltä osin Jyräntien pohjoispuolella talojen välisessä metsikössä. Löytöalue on paikoin jatkunut myös Hiekkatieltä länteen nousevalle rinteelle, missä nykyisin sijaitsee rivi- ja omakotitaloja. Maaperä on hiekkaa, ylempänä rinteessä moreenia. Alempana peltoalueella maaperä muuttuu hienoksi hiesuksi.
Löytöjä on saatu eri aikoina noin 500 metrin matkalta. Kohdetta on tutkittu kahtena erillisenä kohteena, Kaistilan ja Keski-Jyrän kohteina, jotka on myöhemmin yhdistetty. Kaivauksia on tehty Kaistilan mailla vuosina 1964-65 ja Keski-Jyrän mailla vuonna 1959. Löytönä on mm. Ka I:1 -keramiikkaa Keski-Jyrän kohteesta. Keski-Jyrän vuoden 1959 kaivausalue on sijainnut pellolla, oletettavasti peruskarttaan merkityn muinaisjäännösmerkin paikkeilla. Vuoden 2001 inventoinnissa selvisi, että tältä alueelta on hiekkaa ajettu pois. Vuoden 1965 Kaistilan kaivausalue on sijainnut Hiekkatien ja Jyräntien risteyksessä kohdalla, johon on merkitty muinaisjäännösmerkki peruskarttaan. Vuoden 1964 Kaistilan kaksi kaivausaluetta ovat vuoden 2001 inventointiraportin mukaan sijainneet vielä tuolloin pystyssä olevan riihen tuntumassa ja Kaistilan talosta noin 100 metriä länteen.
Vuoden 2001 inventoinnin aikana kohteen eteläosassa (Keski-Jyrä) pellot olivat olleet kynnöksellä, mutta niiltä ei ollut löytynyt mitään asuinpaikkaan viittaavaa. Kohteen pohjoisosassa (Kaistila) pellot olivat olleet kesannolla ja pintahavaintoja ei tuolloin saatu.
Vuonna 2010 suoritetun inventoinnin aikana alueen pellot kasvoivat heinää ja pintahavainnointi ei ollut mahdollista. Avonaisina olleita Jyräntien penkkojen kohtia tarkastettiin, mutta merkkejä asuinpaikasta ei havaittu. Havaintojen perusteella asuinpaikka on kokonaan tuhoutunut Jyräntien eteläpuolella länteen nousevalla rinteellä rivi- ja omakotitalojen alueella. Jyräntien pohjoispuolella omakotitalon
ja rivitalojen välissä metsikössä on pieni rakentamaton alue, minne topografian perusteella asuinpaikan alue on voinut yltää. Peltoalueella asuinpaikka on tuhoutunut noin 30-35 cm:n syvyyteen ja ehkä kokonaan siellä, mistä hiekkaa on ajettu pois vuoden 1959 Keski-Jyrän kaivausalueen lähistöllä. Avoimeksi kysymykseksi jäi, onko peltoalueella jossakin kohtaa säilyneitä rakenteita kyntökerroksen alapuolella. Alueen pohjoisosaan pellolle tehtiin muutamia koepisto, joissa ei havaittu ainakaan kulttuurikerrosta.

Sillanpää (301010020) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 700 metriä Kyrönjoesta länteen, Kaskinen-Seinäjoki -radan länsipuolella ja Levulantien eteläpuolella, Mäki-Levulan ja Plosilanmäen kohdalla, pellon yläosassa metsän reunassa ja osin todennäköisesti metsässä. Maasto laskee loivasti itäpuoliselle peltoaukealle. Pellon yläosan maaperä on kapealla pohjois-eteläsuuntaisella vyöhykkeellä hiekkaa, alempana maalaji muuttuu hienoksi hiesuksi. Pellon länsipuolella talojen ympäristössä kasvaa tiheää sekametsää.
Vuoden 1964 inventoinnissa talteen otetut kvartsit ovat löytyneet Mäki-Levulan talon
kohdalta itään laskevalta peltorinteeltä. Vuoden 2001 inventoinnin tarkastushetkellä löytökohta oli ollut perunapeltona.
Vuonna 2010 suoritetun inventoinnin tarkastushetkellä löytöpaikan pellot olivat muokattuina ja havaintomahdollisuudet olivat hyvät. Kvartsihavaintoja tehtiin yksi Mäki-Levulan talon pohjoispuolelta ja muut etelään jatkuvan peltoalueen yläosasta, aivan metsän reunasta suppealta alueelta. Tästä löytökohdasta etelään peltoalueet olivat heinällä, joten niitä alueita ei ollut mahdollista inventoida. Kohteen pohjoispuoliset pellot Levulantien pohjoispuolella olivat myös heinällä, mutta pintahavainnointi oli mahdollista aivan pellon yläreunassa, missä oli paikoitellen avonaista maanpintaa. Tarkastuksessa ei löytynyt merkkejä esihistoriallisesta toiminnasta, mutta havaittiin, että myös tällä alueella maaperä ja topografia olisivat sopivia kivikautiselle asutukselle. Mäki-Levulan talosta noin 70 m luoteeseen ja 40 m koilliseen rekisteröitiin pellolta kaksi kuonan (mahdollisesti rautakuonaa) kappaletta, joita ei otettu talteen.
Havaintojen ja topografian perusteella asuinpaikka on sijainnut Mäki-Levulan tontin alueella ja tuntumassa, talon pohjois- ja itäpuolisella matalalla rinteellä sekä talosta etelälounaaseen jatkuvalla kapeahkolla vyöhykkeellä pellon reunassa ja osin metsän puolella. Mahdollisesti asuinpaikka on voinut myös yltää Mäki-Levulan lounaispuolella sijaitsevan omakotitalon tontille. Talon nurmialue yltää pellon reunaan asti, joten jos asuinpaikka on tuolle alueelle yltänyt, on se siellä tuhoutunut. Asuinpaikkaa on voinut säilyä jonkin verran pellon länsipuolella metsän reunassa. Mäki-Levulan ja sen lounaispuolisen talon väliselle metsäkaistalle tehtiin koekairauksia, mutta ei todettu kulttuurikerrosta.

Penttilä (232010004) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kauhajoen keskustan ja tien no. 44 (Rahikkatie) itäpuolella Sotkankallion laella, laskettelurinteen pohjois- ja itäpuolella kalliopaljastumien eteläpuolella, kuntopolkujen varsilla kivikkoisessa ja louhikkoisessa maastossa. Rinteen laelta aukeaa näköala länteen kilometrien päähän.
Tarkastuksessa 1968 kohteessa oli havaittu röykkiö. Raportin puuttuessa ei ole tarkempaa tietoa tuolloin tehdyistä havainnoista.
Inventoinnissa 1991 löytyi epämääräinen kiviraunio läheltä laskettelumäkeä. Vuoden 1968 tarkastuksessa mainittujen koordinaattien alueelta tai lähistöltä ei havaittu röykkiötä.
Inventoinnissa 2010 löytyi vuoden 1991 ilmoitettujen koordinaattien kohdalta keskuskuopallinen röykkiö (röykkiö 1). Siitä luoteeseen noin 100-140 metriä länteen laskevalta rinteeltä löytyi kuntopolun pohjoispuolelta kivirakenteita kahdesta eri kohdasta (rakenteet 2-3). Saman itään jatkuvan kuntopolun varrelta, sen pohjoispuolelta, löytyi röykkiö 3 ja eteläpuolelta rakennuksenpohja 2. Ks. alakohteet.
Historiallinen tausta: Kauhajoella käytiin kaksi Suomen sodan taistelua, Kauhajoen taistelu 10.8.1808 ja Nummijärven taistelu 28.8.1808. 1800-luvulta peräisin olevasta sotilaskartasta käy ilmi joukkojen sijoittuminen Kauhajoen taistelussa. Kartan mukaan Sotkankallion laella on ollut venäläisten joukkoja. Yksi ratkaiseva yhteenotto käytiin juuri Sotkankallion lounaispuolella Pukkilankylän alueella. Taistelussa kaatui 67 suomalaista ja 119 venäläistä. Karttatarkastelun perusteella on mahdollista, että kohteen rakenteet tai osa niistä liittyisi sodan tapahtumiin.

Laitasaarenkallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sorvarinkylän itäpuolella Laitasaarenkallion itärinteellä kuntopolun ja metsätien varrella.
Kohteessa on tervahauta ja 3 kuoppaa. Tervahauta on noin 15 metriä läpimitaltaan. Kuopat (t. painanteet) sijaitsevat tervahaudan itäpuolella kulkevan metsätien itäpuolella, noin 50-60 metriä tervahaudasta. Kuopat ovat noin 5 x 3, 5 x 4 ja 3 x 2 metriä ja noin 40-50 cm syviä. Jyrkät reunat viittaavat suhteellisen nuoriin jäänteisiin – yksi mahdollisuus on, että ne liittynevät paikalla harjoitettuun tervanpolttoon ja tervahaudan valmistukseen. Ne voivat olla esim. rakennuksenpohjia.
Ehdotus suojelualueeksi: Tervahaudan reunoista 2 metriä. Kuoppien epävarman funktion takia niille ei ehdoteta suojavyöhykettä.

Polvenmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kauhajoen keskustasta kaakkoon Nummikankaan tien (tie no. 44) pohjoispuolella, Polvennevan ja Pahanojanmaan välissä sijaitsevan Polvenmäen länsirinteellä.
Merkitty peruskarttaan.
Kohteessa on kaksoiskehällinen noin 20 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, halssi suuntautuu länteen. Kynään oli tehty viime aikoina koepisto. Paikalla ei vuoden 2010 inventoinnissa havaittu tervapirtin pohjaa.
Ehdotus suojelualueeksi: 2 metriä rakenteen reunoista.

Rahikka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kauhajoen keskustasta kaakkoon Rahikassa Jokimäentien varrella Kauhajokeen laskevan Kalttolanluoman pohjoistörmällä. Kohde sijaitsee heti tien länsipuolella. Luoman varressa on kapea alue metsää ja pusikkoa, ympäröivät alueet ovat peltoa.
Kohteessa on kellarinpohja (kellarikuoppa) ja osin tuhoutunut tervahauta. Kellarinpohja on noin 5 metriä halkaisijaltaan ja noin 2 metriä syvä, seinät ovat luonnonkivistä, pohja-ala on neliön muotoinen, seinämät ovat jyrkät. Tervahaudan jäänteet sijaitsevat joitakin metrejä etelään. Tervahaudan kohdalla on jäljellä noin 2 m halkaisijaltaan oleva kuoppa ja reunakehää. Lisäksi kohteessa on jäänteet sementtivaluisesta kellarinpohjasta, joka sijaitsee vanhemmasta kellarinpohjasta joitakin metrejä etelään.
Historiallinen tausta: Isojakokartan mukaan nykyisen Kalttolanluoman varrella on ollut tervahauta 1700-luvulla. Se on sijainnut kohteesta koilliseen, Jokimäentien itäpuolella.
Ehdotus suojelualueeksi: 2 metriä kellarinpohjan ja osin tuhoutuneen tervahaudan reunoista.

Laitasaarenkallio 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Kyrönjoen ja kantatien 67 itäpuolella, joesta noin 2,2 km itään. Laitasaarenkallio on kallio- ja moreenimäki, jonka korkeimmalla kohdalla on rakkaa ja louhikkoa. Kohde sijaitsee alueen korkeimman kohdan eteläpuolella kivikkoisella kohdalla hiihtomajalta itään johtavan kuntopolun varrella.
Kohteessa on kolme epämääräistä kuoppaa pienellä kivikkoalueella. Kuopat ovat noin 1,5-2 metriä läpimitaltaan ja 20-40 cm syviä. Kysymys voi olla säilytyspurnuista.

Kirkkotie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kysymyksessä on Simpsiön länsirinteellä sijaitseva vanha kirkkotie, joka on pysynyt paikallisten muistossa käytöstä poistumisensa jälkeen. Tien linjausta on selvittänyt Lapuan tuomiokapituli (Väyrynen 2004). Varhaisin maininta kirkkotiestä ja sen rakenteista löytyy J.R. Aspelinilta, joka kävi paikalla vuonna 1868 (Aspelin 1904). Tie näkyy myös vanhassa topografikartassa, sekä pitäjänkartassa. Ilmeisesti kysymyksessä on keskiaikainen tie, joka on johtanut Lapualta Isonkyrön kirkkoa kohti. Luultavasti kaikki rakenteet eivät kuitenkaan ole keskiaikaisia.
Tien linjaus kulkee Lapuan kirkolta kohti länttä ja Isokyröä. Kirkkotiestä vain pieni osa on vuonna 2010 inventoidun Simpsiön Natura-suojelualueen sisäpuolella. Yhteensä sen pituus on ollut noin 10 kilometriä ulottuen Lapuan kirkolta Kyrönjoelle. Tielinjaa on yhä olemassa myös yksityismaalla polkuina. Jonkin verran vanhaa tielinjaa on myös nykyisten teiden alla. Tielinjauksen pituus suojelualueella on noin 500 metriä.
Vuonna 2010 inventoidulla alueella se kulkee Simpsiön luonnonsuojelualueen pohjoisosassa, laskettelurinteen rajan eteläpuolella, yhä osin käytössä olevana polkuna. Maapohja on kivikkoa ja kalliota, metsä vanhaa mäntyvaltaista sekametsää. Itäosa tiestä on osa luontopolkua, jolle on rakennettu osittain pitkospuut. Puolivälissä aluetta, Piispanpenkin itäpuolella, luontopolku kääntyy kirkkotieltä etelään. Vanha linjaus jää käytöstä ja johtaa koilliseen, laskettelurinteen reunalle.
Kirkkotie on tällä hetkellä käytännössä kapea kävelypolku. Kuitenkin polun reunoilla on yleisesti havaittavissa kivirakenteita, joissa tietä on raivattu kivikkoisemmassa maastossa tasaisemmaksi. Raivaus on huomattavan voimakasta ja tien varrella on paikoittain muurimaisia rakenteita. Jäännöksistä ja polulla sijaitsevasta ympäristöstä poikkeavasta ruohokasvillisuudesta voi havaita tien leveyden olleen noin 2 metriä. Tie on jäänyt vähemmälle käytölle jo 1800-luvun aikana, jolloin on rakennettu uusi tie Simpsiön yli hieman alueen pohjoispuolelle (pitäjän- ja topografikartat).
Kohteen rajaus
Tie reunarakenteineen on noin 3 metriä leveä. Paikoittain rakenteet ulottuvat kauemmaksikin metsään.

Mattilan maarakenne (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Rakenne on maastokartalla merkitty tervahaudaksi. Sellainen se ei kuitenkaan ole.
Neliönmuotoinen syvä ja jyrkkäseinäinen hauta, jonka sivut n. 20 m. Hauta kiertää
sen keskellä olevaa kaivamatonta osaa. Haudan eteläreunalta lähtee syvä kaivanto
n. 30 m matkan etelään. Rakenteen etelä-lounaispuolella on jotain epämääräisiä
kaivantoja - kenties maanottoa. Kyseessä on 1. ms varustus.

Niemenpäänlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on komea ja ehjä tervahauta. Kuusiovaltainen sekametsä. Hauta merkitty
maastokartalle.

Rantalan harkkohytti (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Rantalan (Hagan) harkkohytti on sijainnut Kortesjärvellä Purmojoen yläjuoksulla Rantalan kylän mailla. Ensimmäinen harkkohytti paikalle rakennettiin 1825. Hytin perustivat ilmeisesti talonpojat. Raaka-aineena käytettiin Palo- ja Purmojärvien malmia sekä Purmojärven kylän Kontiaisen ja Skåtterin talojen mailta nostettua suomalmia. 1830-luvulla harkkohytti siirtyi kauppias Gustaf Adolf Lindqvistin omistukseen ja ruukilla tehtiin pieniä uudistuksia. Jo 1850-luvun alussa ruukin sanotaan olleen monta vuotta käyttämättömänä.
Ruukin lisäksi alueella on toiminut myös muita teollisuuslaitoksia. Lindqvist perusti ruukista noin puolen kilometrin päähän alavirtaan lumppupaperiruukin. Privilegion paperitehdas sai vuonna 1846. Paperitehdas oli toiminnassa vuodesta 1848 vuoteen 1856 tai 1859. Vuonna 1862 Carl Jacob ja Abraham August olivat saaneet luvan kaakeli-, fajanssi- ja saviruukkutehtaan perustamiseen Ratalaan. Mahdollisesti tehdas oli lyhyen ajan toiminnassa ruukinpaikan pohjoispuolella. Pisimpään paikalla pysyivät mylly ja saha.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä. Tarkkaa alueen sijaintia ja laajuutta ei ole tiedossa. Maan päälle ei erotu ruukkiin liittyviä jäänteitä. Jokea on 1900-luvun alkupuoliskolla perattu ja ruoppausjätettä on osittain kasattu mahdollisesti myös ruukinpaikan päälle. Paperitehtaan kohdalla jokiuoma on muuttanut paikkaa. Vielä 1980-luvun alussa harkkohytin kivijalka on ollut näkyvissä kosken pohjoisrannalla, mutta peittynyt sittemmin läheisen asuinrakennuksen pengerretyn rantanurmikon alle. Ruukin padon paikka on yhä havaittavissa koskessa nykyisen sillan alapuolella.

Koppelokallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoki-Horonkylä maantieltä noin 230 m etelään, Teuvan rajalta noin 450 m itään. Korkean Koppelokallion laella, noin 20 metriä kolmiomittaustornista kaakkoon on röykkiö. Kohteen luoteispuolella on laajahko pirunpelto, jonka kiviä lienee käytetty röykkiön rakennusaineena.
Röykkiön läpimitta on noin 15 metriä ja korkeus nykyisellään noin 1 metriä. Keskellä on laaja kuoppa. Latomus on rakennettu kalliopohjalle, eikä siihen ole syntynyt kasvipeitettä. Röykkiö erottuu maastosta selvästi. Vieressä oleva kolmiomittaustorni on kokonaan lahonnut.

Hauinniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Väliveden pohjoisosan länsirannalla olevan Hauinniemen eteläkärjessä, valtatieltä 18 noin 2,4 km pohjoiseen.
Hauinniemen kärkinipukka, jossa asuinpaikka on, on laajuudeltaan noin 40 x 40 m. Niemenkärki on matala ja tasainen. Maaperä on hiekkamoreenia. Koekuopista löytyi kvartsia. Koekuoppien ja topografian perusteella asuinpaikka kattaa koko niemenkärjen. Asuinpaikka on säilynyt täysin ehjänä. Niemenkärjen länsipuolella on hiekkainen matala lahdenpoukama, jonka rantaveteen asuinpaikka saattaa jatkua. Vuoden 2010 inventoinnissa havaittiin aivan vesirajassa kvartsi-iskoksia.

Kierinniemi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hankvedellä, Kierinniemen pohjoisosassa, Ähtäristä Myllymäelle kulkevan tien eteläpuolella. Tuomarniemen metsäopisto sijaitsee noin 750 metrin päässä lahden toisella puolella. Alueella on 1. maailmansodan aikaisia vallihautoja. Kierinniemeen rakennettiin vahva, kallioon hakattu vallihauta, josta oli suora ampumasuunta rautatiesillalle.
Hauta on mutkitteleva (viisi mutkaa), mutta pääosin itä-länsi -suuntainen. Haudan pituus (mutkia huomioimatta) on noin 30 metriä. Haudan leveys on noin metrin ja syvyys 1,5 metriä. Haudan reunamilta on paikoin valunut maata hautaan, mutta kallioinen profiili on useimmiten näkyvissä. Kohteessa on info-taulu, jonka mukaan juoksuhauta on rakennettu vuosina 1916 -1917 venäläisten teettämänä.

Kierinniemi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kierinniemen pohjoisosissa, lähellä rantaa. Se on kahden polun risteyskohdassa. Hiilimiilun vallit erottuvat erittäin heikosti maastosta. Miilu on pienehkö, sen halkaisija on noin viisi metriä.

Suoniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee asevarikolle vievän Palolammentien länsipuolella, mäenrinteen päällä. Suoniemen talo on tervahaudasta noin 500 metriä luoteeseen. Haudan halkaisija valleineen on 12 metriä. Vallin leveys on noin kolme metriä. Hautakuoppa on kuppimainen ja sen syvyys on 1,6 metriä. Kuopassa on "välitasanne". Halssi (1 x 5 metriä) laskee länteen.

Ahvenharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ahvenharjun tilan koillispuolella, mäenrinteessä, metsäautotien itäpuolella. Haudan halkaisija valleineen on noin kahdeksan metriä. Hautakuoppa on kuppimainen ja sen syvyys on 0,6 metriä. Halssi on sijainnut haudan lounaisosassa ja sen oja on noin kolmen metrin pituinen. Haudan reunalla kasvaa mänty.

Riutto (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Riutto-järven itäpuolella, soiden ympäröimän pienen mäennyppylän länsireunassa. Hautakuopan syvyys on 1,5 metriä. Kuoppa on maljamainen ja sen keskellä on pieni syvempi kuopanne. Vallin leveys on 2-3 metriä. Halssin paikka on haudan länsipuolella. Haudan halkaisija on yli kymmenen metriä. Haudan päällä kasvaa mäntyjä ja pihlajia.

Peurakangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Peurakankaan halki kulkevan polun itäpuolella. Tervahaudan halkaisija on noin yhdeksän metriä. Vallien leveys on noin kolme metriä. Tervahaudan syvyys on 0,5 metriä. Sen pohjoispuolella on metrin levyinen halssin paikka. Tervahaudan kohdalla on tiheä kasvillisuus.

Heinämäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Palolammen varikkoalueella, soiden ympäröimän Heinämäen kaakkoisrinteessä. Tervahaudan halkaisija on noin 20 metriä. Sen syvyys on noin 2,5 metriä. Vallit ovat neljän metrin levyiset. Hautakuopan reunat laskevat suppilomaisesti, pohja on kuppimainen. Halssioja laskee kolliseen ja on 10 metrin pituinen.

Lautasaarennenva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vehunjärven lounaispuolella, soiden ympäröimällä kankaalla. Tervahaudan halkaisija on 20 metriä ja syvyys 1,5 metriä. Vallin leveys on viisi metriä ja sen ulkopuolella on tuuletusreikiä. Hautakuopan muoto on kuppimainen. Halssi laskee lounaaseen. Sen pituus on viisi metriä ja leveys metrin.

Kalliolampi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Palolammen varikkoalueella, metsäautotien länsipuolella, mäen etelärinteessä. Haudan halkaisija on noin 20 metriä. Sen syvyys on 1,2 metriä. Vallit ovat matalat, mutta leveät (noin 5 metriä). Hautakuopan muoto on sivuilta loivasti laskeva ja pohjalta tasainen. Halssi laskee etelälounaaseen ja sen pituus on kuusi metriä. Tervahaudan vallien päällä kasvaa kuusikkoa.

Saunakangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Palolammen varikkoalueella, metsäautotien itäpuolella. Kohde on mäen rinteessä, jota ympäröivät soistuneet alueet. Kohteen itäpuolitse kulkee Tuhkionjoki. Tervahaudan halkaisija on 14 metriä ja sen vallin leveys noin neljä metriä. Hautakuopan syvyys on noin 1,5 metriä. Länsipuolen vallissa on tuuletusaukot, jotka ovat niin avonaiset, että niitä on voinut kaivaa myös jokin eläin. Halssi laskee kaakkoon ja on noin viiden metrin pituinen.

Tuhkio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivasti länteen viettävässä rinteessä, yksityispihaan johtavan tien eteläpuolella. Kohteen eteläpuolella kulkee tie numero 18 ja sen länsipuolella on Alainen-Tuhkio -järvi. Kohde on halkaisijaltaan 12-metrinen tervahauta. Sen syvyys on 1,2-1,5 metriä. Hautakuopan muoto on maljamainen. Halssioja on haudan länsiosassa ja sen pituus on noin neljä metriä. Itävallin tyvessä on tuuletusaukko. Vallin päällä kasvaa halkaisijaltaan puolimetrinen koivu.

Tupasuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tupasuon turvetuotantoalueen luoteispuolella, pienellä mäellä. Tervahauta on kookas, sen halkaisija on 18 metriä. Vallien leveys on neljä metriä. Haudan syvyys on 1,5 metriä. Halssi on sijainnut haudan lounaisosassa. Halssiojan pituus on seitsemän metriä ja leveys 1,5 metriä. Halssin kohdalla vallissa on kivilatomusta.

Kiuassuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kiuassuon turvetuotantoalueen kaakkoispuolella, tieuran länsipuolella. Tervahauta on halkaisijaltaan 18-metrinen. Vallien leveys on kolme metriä. Vallit laskevat hautaan loivasti ja pohja on tasaisen laakea. Hautakuopan syvyys on noin 0,8 metriä. Haudan lounaisosassa on ollut halssi.

Isokangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rämäläntieltä itään kääntyvän metsäautotien itäpuolella, soiden ympäröimällä Isokankaalla. Tervahaudan halkaisija on 11 metriä. Sen vallit ovat massiiviset. Kuoppaosan halkaisija on noin kolme metriä ja syvyys on yksi metri. Halssia ei havaittu. Haudan keskellä kasvaa koivuja.

Hämeenniemi (1000019422) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Niemen kärjestä, tuulenkaadosta ja lähelle tehdystä koekuopasta löytyi kvartsi-iskoksia. Paikalla on loiva rantaan laskeva tasanne. Maaperä on melko kivinen mutta hiekkamaata. Niemen länsirannalle tehtiin useita koekuoppia, mutta niissä ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Paikan rajaus on arvio.

Mekkolampi 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde on merkitty maastokartalle tervahautana. Paikalla on kallion itäkupeessa kolme maahan kaivettuja korsua tms. kaivantoa, joita yhdistää niiden itäpuolelta alarinteeseen kulkeva juoksuhauta. Kaivantojen yhden seinän muodostaa pys-tysuora kallio.

Pahkavuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kurikan ja Jurvan välisen tien (tienro 689) puolivälissä, Pahkavuoren länsipuolella. Haudan eteläreuna on parikymmentä metriä tien pohjoispuolella. Kyseessä on komea tervahauta, jonka halkaisija on noin 15 metriä. Se on vanhassa metsässä tien vieressä. Muu ympäristö on taimikkoa. Kohde rekisteröitiin vuoden 2012 inventoinnissa.
Vuoden 2014 inventoinnissa kohde ennallaan.

Lattunen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Jurvan puolella! Noin 80 metriä Sarvijoesta pohjoiseen lohkareisella moreenikumpareella. Muinaisjäännösrekisterin koordinaattipisteen osoittamassa kohdassa on iso siirtolohkare eikä sen lähiympäristössä havaittu röykkiöitä. Esko Luoman aiempien havaintojenmukaan alueella on 18 matalaa pientä röykkiötä.
Jurvan puolella olevalla kumpareella havaittiin muutama pieni kiviröykkiö, osa pitkulaisia ja kapeita. Tässä kohtaa on myös peruskartan muinaisjäännösmerkki. Röykkiöt reunustavat noin 10x20 metrin kokoista aluetta, joka vaikuttaa kivistä raivatulta. Vaikuttaa, että kyseessä on historiallisen ajan raivaus eikä rautakautiseen toimintaan liittyvä kohde. Hautaröykkiöitä kivikasat eivät vaikuta ainakaan olevan.
Aiempi kohdekuvaus ks. seuranta.

Kirkkoharju (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Rakkakuopat sijaitsevat Lylykylän ja Mustaisnevan turvetuotantoalueen välissä asumattomalla alueella, Ukonkallion ja Kirkkoharjun muodostaman noin kilometrin pituisen lähes pohjoisetelä-suuntaisen kallio- ja moreeniharjanteen eteläosassa Kirkkoharjun korkeimman laen lounaispuolella. Kohteen eteläpuolella on vanha soranottomonttu. Paikan puusto on nuorta ja mäntyvaltaista. Kohteen kaksi selvärakenteista rakkakuoppaa sijaitsevat vieretysten. Ne on kaivettu noin 20 m pitkään luoteis-kaakko -suuntaiseen rakkakivikkoon. Muodoltaan pyöreät kuopat ovat noin 3 m halkaisijoiltaan ja noin 1 metrin syvyisiä, molempien reunoilla on selvää vallia. Pohjoisemman kuopan (rakkakuoppa 1) reunat ovat jyrkemmät. Tyypin perusteella jäänteet ovat ajoitettavissa esihistoriallisiksi. Noin 10 metrin etäisyydellä kaakkoispuolella on rakan kaakkoispäässä epämääräinen matala kuopanne (kohde no. 3), joka lienee lähihistoriassa syntynyt. Alueella havaittiin runsaasti eri ikäisiä sorakuoppia.
Paikkaan liittyy tarina kirkonrauniosta ja ehtoollisviinikannusta.

Haudanmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Lylynkylästä länteen johtavan Kyrönkorventien varrella Haudanmaa ja Haudankallio-nimisten mäkien välissä, välittömästi tien pohjoispuolella.
Tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, halssi suuntautuu pohjoiseen.
Päällä kasvaa tiheää pajukkoa. Kohteen länsi-pohjoispuolitse virtaa oja, mahdollisesti aiemmin sen kohdalla oli luonnontilainen puro. Tervahauta on merkitty peruskartalle.

Hautamäki (1000020894) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Peräkylältä länteen johtavan Hautakankaantien varrella, välittömästi tien eteläpuolella pien mäen päällä.
Tervahauta on vajaa 10 m halkaisijaltaan, halssi suuntautuu etelään.
Länsipuolella on noin 2 m pitkä kuoppa, josta ilmeisesti on otettu maata tervan valmistusvaiheessa haudan peittämiseen. Haudan päällä kasvaa muutama varttunut kuusi. Kohde on merkitty peruskartalle.
Lähiympäristössä havaittiin maakellarin jäänteet Hautamäen talon ja tervahaudan välissä heti tien eteläpuolella.

Jokiluhta 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen pohjoispuolella, sahaa vastapäätä, asuinpaikkojen Jokiluhta 175 01 0013 ja Jokiniemi 175 01 0014 kanssa samalla niemekkeellä. Mahdollisesti samaa asuinpaikkaa.
Vuoden 2012 viemärilinjainventoinnin mukaan paikalla on metsätie, jonka vieressä on paikoitellen pieniä hiekkakuoppia. Kokonaisuutena mäkialue on tasaista, muutamia vuosia sitten hakattua aluetta, joka vesakoitunut ja heinittynyt. Maassa näkyy myös muutaman metrin välein nelikulmaisia, noin 50x50 cm kokoisia javaihtelevan syvyisiä kuoppia, ilmeisesti laikutuksen tuloksena syntyneitä.
Alueelle kaivettiin kaikkiaan seitsemän koekuoppaa. Kivikautisia löytöjä - kvartsi-iskoksia, palanutta luuta ja keramiikkaa - löytyi tasanteelta koko jätevesilinjauksen matkalta ja ne voitiin liittää ehjänä säilyneeseen kulttuurikerrokseen. Linjauksen koko metsässä kulkeva osuus kulkee siis melkein ehjän kulttuurikerroksen läpi, jota luultavasti vain laikutus on vaurioittanut.

Koski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen suuren mutkan pohjoispuolella, Niemenkylään vievän tien itäpuolella. Pellosta hiekkaiselta jokitörmältä kivikautisia ausinpaikkalöytöjä (mm. keihäänkärki, viisitahoinen kiviesine, rombimainen reikäkiven katkelma, kvartsi-iskoksia).
Löytöjä on jo 1800-luvun lopulta, 1980-luvulla useampia löytöjä. Kansalaisopiston arkeologian kurssi on käynyt paikalla vuonna 1983 Jyri Saukkosen johdolla.
Vuoden 2012 inventoinissa havaittiin kvartsi-iskoksia ja kiviesineen pala pellosta. Mahdollista on, että peltokerroksen alla ei ole kulttuurikerroksia säilynyt. Asuinpaikka jatkuu todennäköisesti pohjoispuolisen tien yli. Asuinpaikan laajuutta tai säilyneisyyttä pohjoisen suuntaan ei ollut mahdollista selvittää.

Riihikoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen varrella, Riihikosken kohdalla, joen länsirannalla. Löytöalue on peltoa. Löydöt (kvartsia) on kerätty vuonna 1985.
Joen talon maalta on kiviesineitä (KM 1041 kivikirves, Turun maakuntamuseo 321 tasataltta ja 323 oikokirves). Löytöpaikat ovat inventointikertomuksen 1981 mukaan Joen tilan maalla, joka sijaitsee noin 300-400 metriä koilliseen kvartsien löytöpaikalta, samalla jokirannan törmällä. Mahdollisesti yhtenäistä asuinpaikkaa, josta ei kuitenkaan havaintoja koko matkalta.
Vuoden 2012 inventoinnissa alueella havaittiin runsaasti löytöjä, mm. kivilaji- ja kvartsi-iskoksia, palanutta luuta pellon pinnalla. Koekuopasta kävi ilmi, että kulttuurikerros ei ollut säilynyt kynnön alla.

Myllymäki (1000022066) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee maantien 17469 varrella Leppälänkylässä. Kohde on metsänhakkuun yhteydessä pahoin vaurioitunut. Se on halkaisijaltaan noin 15 m. Haudan kaikkia reunoja ei voi enää varmuudella määrittää. Kohteen ympärillä maanpinnalla on hiiltä ja nokimaata.

Hautaketo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Evijärven länsipuolella, Rannantiestä 160 metriä länteen. Hautakedon tilan rakennukset jäävät tervahaudan itäpuolelle. Peruskarttaan merkkitty hauta on halkaisijaltaan noin 10 metriä ja sijaitsee aivan tilatien vieressä. Haudan pohjoisosa on kulunut ja nokista maata ja hiiltä on näkyvissä muutaman neliömetrin alueella. Haudassa kasvaa varttunutta kuusikkoa.
Noin 100 metriä itään sijaitsee Hautakedon kivikautinen asuinpaikka.

Hautasaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Evijärven Hautasaaressa. Tervahauta on merkitty myös peruskarttaan. Kohteessa on vierekkäin kaksi tervahautaa. Isomman halkaisija on noin 15 metriä, vallin päältä mitattuna. Kymmenen metriä edellisestä etelään on toinen selvästi pienempi hauta, jonka halkaisija on noin seitsemän metriä. Puusto hautojen kohdalla on vanhaa sekametsää, maastotyyppi kosteaa kangasmaastoa. Maaperä on hiekkaista moreenia. Kohde rekisteröitiin vuoden 2013 inventoinnissa.

Kaivoslahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Evijärven länsirannalla, Kaivoslahden pohjoisosassa, rantatörmässä. Tervahauta on merkitty peruskarttaan. Hauta on aivan kesämökin vieressä. Maaperä on hiekkaa ja haudassa kasvaa tiheä nuori kuusikko. Kohde rekisteröitiin vuoden 2013 inventoinnissa.

Kettusaari 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kettusaaren pohjoisosassa, Uittoniemen itäpuolella. Tiheässä kuusikossa on ainakin kahdeksan pientä, mutta selvää kaskiröykkiötä, raivatuista kivistä koostuvaa aitaa tai vallia ja ilmeisesti kaskenpolttajien saunan kivijalka, kooltaan noin 4x4 metriä. Edellä mainittu valli on noin 20 metriä pitkä, noin metrin leveä ja alle puoli metriä korkea.
Maaperä kairattaessa havaittiin nokikerros heti turpeen alla, mikä myös viittaa kaskiviljelyyn.
Kohde löytyi vuoden 2013 inventoinnissa.

Kettusaari 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Evijärven Kettusaaren itäosassa, Navettaniemen eteläreunassa. Peruskarttaan on merkitty tervahauta, joka tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Hauta on täysin katajapensaiden peittämä ja sen kokoa on vaikea arvioida, todennäköisesti halkaisija on noin 10 metriä.
25 metriä tervahaudan pohjoispuolella havaittiin myös rakennuksen kivijalka. Sen koko on noin 6x7 metriä. Yleensä tervanpolttajien ns. saunat ovat kooltaan selvästi pienempiä eikä kivijalassa näkynyt myöskään kiuaskiveystä. Nämä kaksi rakennetta eivät ehkä suoranaisesti liity toisiinsa, vaan kyseessä voi olla niemessä sijainneen navetan pohja.

Kivilahdenkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Evijärven itäpuolella, Tännimmäisen Kivilahdenkankaan pohjoisosassa. Tervahauta on merkitty peruskarttaan. Vesakon peittämä hauta on aivan Kivilahdentien pohjoispuolella, lähes tiessä kiinni.

Kotalahdenkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Evijärven itäpuolella, Kotalahdenkankaalla. Vuoden 2013 inventoinnissa havaittiin Kotalahdenkankaan läpi kulkevan Nissintien tieojan leikkauksessa kvartsi-iskoksia noin 10 metrin matkalla. Maaperä tässä kohden on hiekkaista moreenia ja metsätyyppi kuivahkoa kangasta, jolla kasvaa varttunutta männikköä. Tien eteläpuoli kasvaa tiheää mäntytaimikkoa. Muutamasta koepistosta, joita tehtiin tien molemmin puolin, ei havaittu löytöjä. Kyseessä lienee pienialainen mesoliittiseen kivikauteen kuuluva asuin- tai leiripaikka. Kohteen rajaus tehtiin pintapoimintalöytöjen ja topografian perusteella.

Kaski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven pohjoisrannalla, Tikkaniemen itärannalla, rantapellolla. Maasto on sora- ja hiekkapeltoa, itään viettävää rinnettä. Löydöt poimittiin pellolta Kasken talosta itään, rantaan vievän tien molemmin puolin noin 80 m matkalla, eniten löytöjä oli läheltä rantaa. Pellossa oli myös luontaisesti kvartsia.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Pelto, jolta vuoden 1971 löydöt olivat peräisin, oli kesannolla ja havaintoja ei voitu tehdä. Asuinpaikka on ilmeisesti pienialainen, jos siitä on jotain viljelystä säilynyt. Aiempi aluerajaus jätettiin ennalleen.

Pihlajasaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskartalle merkitty tervahauta sijaitsee Evijärven Pihlajasaaren keskiosassa. Hauta on iso, sen halkaisija on parikymmentä metriä ja syvyys pari metriä. Kohteen puusto on varttunutta sekametsää, pääasiassa kuusta ja mäntyä, joukossa muutamia lehtipuita. Varvukko on melko korkeaa.
Tervahaudan eteläpuolella noin 20 metrin päässä on ilmeisesti tervanpolttajien saunan perusta ja kiuas. Kiuas erottuu reilun puoli metriä korkeana kivikasana noin 5x5 metrin kokoisen rakennuksen perustan kulmassa.
Kohde rekisteröitiin vuoden 2013 inventoinnissa.

Torpanniemi 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Evijärven itärannalla, Nissinkankaan eteläpuolella, Torpanniemessä. Jo aiemmin on ollut tiedossa (Miettinen 1971), että niemessä on torpan perustukset, mutta paikka tarkastettiin ja rekisteröitiin vuoden 2013 inventoinnissa.
Torpan kivijalka on kooltaan noin 7x7 metriä ja se sijaitsee Nissintien pohjoispuolella aivan tien vieressä. Torpan pohjakiveyksen lisäksi alueella on myös kiviaitoja ja kaivo, jotka kuulunevat saman torpan maihin ja ne on todennäköisesti tehty torpan käyttöaikana. Torppa on merkitty ainakin 1840-luvun karttaan. Nykyisin Torpan eteläpuolella olevat pellot ovat edelleen käytössä, muutoin alue on kuivahkoa mäntyä kasvavaa kangasta. Maaperä on hiekkaista moreenia.
Torpan kaivo on tien eteläpuolella. Se on mukulakivistä tehty ja 3-4 metriä syvä nykyisin. Saadun tiedon mukaan (ohikulkija) kaivoa on puhdistettu muutamia vuosia sitten, mutta työ on keskeytetty romahdusvaaran takia. Kaivo on jossain määrin vaarallinen, sillä se on kuusen katveessa ja sitä ei ole merkitty mitenkään, joten putoamisvaara on ilmeinen.
Torpan maihin liittyy myös komea kiviaita, joka myötäilee Nissintietä torpan koillispuolella. Kiviaidan pätkiä on myös muuallla torpan läheisyydessä.
Kaiken kaikkiaan kohde on lajinsa hieno edustaja kauniissa maisemassa.

Tuuliniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Evijärven länsirannalla Tuuliniemen eteläosassa, noin 50 metriä rannasta. Peruskarttaan merkityn tervahaudan halkaisija on noin 12 metriä ja sen kivetty halssi on alarinteeseen, etelään.
Hauta on aivan tilojen rajalla, toinen puoli siitä kasvaa tiheähkö kuusikkoa ja toinen puoli on hakattu ja vesakoitunut.

Torpanniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven itärannalla, järveen pistävän Torpanniemen, Nissinkankaan etelärannalla. Maasto on hiekkaista peltorinnettä, joka laskee etelään ja eteläkaakkoon. Vuoden 1971 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka käsittää nähtävästi koko viljelysmaan ja jatkuu mahdollisesti länteen pitkin rantaa, jonne on rakennettu huviloita. Löytöjä on kynnöspellon pinnalta noin 150 x 80 metrin alueella.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Pelto oli viljelyksessä ja oraalla tarkastusajankohtana. Pellon laitoja kierrettiin, mutta mitään asuinpaikkaan liittyvää ei löydetty. Pellon pohjois- ja luoteisosa rajautuu melko lailla Nissintiehen ja pellon länsiosan pohjoispuolella on kaivettu kuoppia, luultavasti siitä on otettu hiekkaa. Pellon koillispuoleiseen metsään tehtiin muutamia koepistoja, mutta mitään asuinpaikkaan viittaavaa ei löydetty. Inventoinnin perusteella asuinpaikan rajaus näyttää melko suurelta, ja rajaus tehtiin uudelleen niin, että pellon tasainen eteläosa rajattiin pois. Tätä puoltavat myös alkuperäiset havainnot vuodelta 1968, jolloin löytöjä oli pellon pohjoisreunassa. Pelloilla löydöt ”valuvat” yleensä alarinteeseen, kauaskin alkuperäisiltä paikoiltaan, muokkauksen seurauksena.
Torpan rauniot sijaitsevat peltoaukean eteläreunassa. Alueen koilliskulmassa on melko vahvatekoista kiviaitaa osaksi tien vartta pitkin.

Peltokangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven itäpuolella, Inan maantien varressa, Peltokankaan talosta 50 metriä itäkaakkoon. Pelto viettää itään, Kotapakan nevasta raivattuihin suosarkoihin. Maaperä on hienoa hiekkaa. Pellossa oli kvartseja (löytökohta a). Talosta länteen vievältä viljelystieltä ja sen jatkona alkavan sorapohjaisen Viikinlahden rantaan viettävän pellon yläpäästä löytyi muutama epämääräinen kvartsi (löytökohta b), talosta 100 metriä länteen.
Paikalla kaivettiin koekuoppia vuonna 1999 kantatie 63:n uuden linjauksen takia. Asuinpaikan itäosien todettiin pääosin tuhoutuneen peltomaassa ja parhaiten säilyneet osat ovat todennäköisesti tien länsipuolella Peltokankaan talon pihamaan alla.
Kohde tarkastettiin vuonna 2013. Pellot olivat viljelyssä. Rislan koekaivauksen mukaan pellolla oleva osa on tuhoutunut ja asuinpaikkaa voi olla Peltokankaan tilan pihamaan alla. Se ei todennäköisesti ole kovinkaan hyvin säilynyt rakentamisesta johtuen. Aluerajaus pellolta poistettiin ja uusi rajaus tehtiin rakennusten eteläpuoleiselle alueelle, jossa voisi olla hieman asuinpaikkaa jäljellä. Peltokankaan länsipuolella oleva rajaus poistettiin epävarmojen aiempien havaintojen vuoksi ja koska vuonna 2013 paikalla ei todettu mitään merkkejä asuinpaikasta.

Majanranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneenjärven itärannalla pappilan, entisen kanttorilan maalla. Ennen Majaksi kutsutulta pellolta, Majaniemestä, järven rannasta on löytynyt kiviesineitä (KM 2343:44, 4764:2, 5316:6 ja PHm 648, 649). Nykyisin löytöalue on pihamaata. Entisen Majanpellon erottaa järvestä rantahietikko ja 3-4 metriä korkea törmä. Inventoinnissa vuonna 1982 löytyi rantahietikolta törmän juurelta, pappilan rantasaunalta noin 200 metriä etelään kvartsikaavin ja iskoksia.
Kosken (1894) maininnan mukaan Majaniemessä on ollut lapinkenttä, josta paikan nimikin johtuu. Kesällä 2018 alueella tehtiin tarkkuusinventointia, jonka yhteydessä aluerajausta tarkennettiin. Kolmesta koekuopasta saatiin löytöjä - palanutta luuta ja mahdollinen liesikiveys.
Vuoden 2007 osayleiskaavatyöhön liittyneessä inventoinnissa paikalta ei saatu lisähavaintoja; koekuoppia ei tehty. Inventoija epäilee, että hietikolta tehdyt löydöt saattavat olla kuluneesta ja sortuneesta törmästä sinne valuneita.

Kotanevanmäki (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Vesijärvenkylässä. Paikka on metsäautotien itäkoillispuolella, noin 100 m tiestä, kallion huipulla.
Kiviä on levitelty noin 8x6 m:n alueelle. Yhdellä reunalla on ehjää reunakiveystä jäljellä.

Sarviluoma (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Vesijärvenkylässä, metsäautotiestä noin 160 m etelään, kallion korkeimmalla kohdalla. Röykkiön koko on noin 4,5x4,5 m. Kiviä on levitelty ympäristöön. Osa röykkiön laidasta koskematonta.

Laksolamminluoma (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiveys sijaitsee Vesijärvenkylässä, metsäautotiestä noin 80 m etelään kalliolla.
Kallion korkeimmalla kohdalla on kiviä hajallaan. Jos kysymyksessä on alunperin ollut röykkiö, se on purettu kokonaan.

Laksolamminluoma 2 (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Vesijärvenkylässä, metsäautotiestä noin 400 m lounaaseen, kallion korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 4 m. Vaikuttaa lähes koskemattomalta, muutama kivi ympärillä. Jäkälän peitossa, keskellä koivun kanto.

Koskenmaa (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Vesijärvenkylässä, metsäautotiestä noin 90 m lounaaseen, kalliolla. Röykkiön läpi on mennyt äes, joka tuhonnut kiveystä pahoin.

Hakosaari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivilatomus, uuni sijaitsee Peuralankylässä, Peurainnevan keskellä olevassa saarekkeessa.
Uunin koko on 1,1x1,2 m ja korkeus noin 60 cm. Röykkiö on kekomainen. Siinä on yhdellä reunalla suuaukko, jonka yläosassa on iso kivi. Toisella reunalla on pienempi aukko. Sammaloitunut.
Ympärillä ei ole havaittavissa rakennukseen viittaavaa.

Peurainneva (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Peuralankylässä, Peurainnevan itäreunalla olevalla pienellä kalliolla. Röykkiö on matala, kooltaan noin 3x2,5 m. Keskellä kasvaa mänty.

Saarinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuninkaanjoen varressa, pienen suon/kosteikon etelälaidalla. Hakkuualueelta, joka on kevyesti äestetty, on löydetty kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Maaperä on paikoin värjäytynyttä.

Isomäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mäenkumpareella tervahauta, merkitty maastokarttaan.

Isomäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on suon laidan hiekkamaaperäisellä ja mäen etelänpuoleisella harjanteella
kaksi isoa ja ehjää tervahautaa. Niiden välissä, noin 12 metriä haudoista, on suurehko palaneen kiven kasa, tervapirtin kiukaan jäänne. Merkitty maastokartalle.

Efraiminpalo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Rasakankaan lakialueella, metsätiestä noin 50 m itään hiekkamoreenikankaan lakialueen itäreunalla. Itäpuolella rinne laskee jyrkkänä muutaman metrin ennen kuin tasoittuu loivaksi rinteeksi. Haudassa ja ympäristössä kasvaa harvahkoa metsää. Pohjoispuolella noin 10 m päässä kulkee lännestä itään tilan rajaa pitkin traktoritie.
Tervahaudan halkaisija on noin 13 m ja syvyys 2 m. Halssi on idässä. Sen jatkona rinteen loivemmassa alaosassa on vielä matala ojamainen kuoppa, jonka pituus on noin 5 m lännestä itään, ja leveys pari metriä. Halssin kohdalla on haudan reunan läpi ulottuva syvä ja leveä oja. Koska sen vierellä haudan sisällä, varsinkin halssin pohjoispuolella, näyttää olevan ylimääräistä maata ja kiviä, on oja ilmeisesti tarkoituksellisesti kaivettu. Näiden kaivutöiden vuoksi haudan muoto ei ole säännöllinen.

Krakipuskanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Rasakankaan kaakkoisosassa olevan Krakipuskanmäen eteläosassa, hiekkaharjanteella.
Paikalla on polun pohjoislaidalla ehjä tervahauta, halkaisijaltaan noin 18 m.

Vääräsuunmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Vääräsuunmäen kaakkoisosassa, Vuorusnevan länsipuolella loivasti itään laskevalla rinteellä (N 6959846 E 249427). Ympärillä on vanhaa metsää, mutta aivan vieressä pohjoisessa, naapuritilan puolella on nuorta taimikkoa kasvava hakkuuaukea.
Tervahaudan halkaisija on 14-15 m, ja syvyys noin 2 m. Haudan reunoilla on joka puolella ympäröivästä maan pinnasta selvästi kohoavat vallit. Halssi on itäkoillisessa. Sen jatkeena tasamaalla on matala kuoppa.
Tervahaudan reunalta noin 20 m lounaaseen on tervapirtin kiukaan jäännös. Se on kooltaan noin 2 m x 1,5 m. Sen korkeus on noin 50 cm. Röykkiön sisäosissa todettiin kairalla nokimaata. Joillakin kohdin sivuilla on ehkä nähtävissä parin kivikerran korkeudelta alkuperäistä latomusta, mutta kiukaan suun suuntaa tai kiukaan asemaa rakennuksessa ei kuitenkaan voi päätellä.

Viiatti E (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee metsätien länsipuolella, tien kupeessa. Hauta on ehjä, hal-kaisija on noin 12 m.

Viiatti W (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee metsäpolun eteläkupeessa. Halkaisijaltaan noin 10 m.

Laitasaarenkallio 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kyrönjoen ja kantatien 67 itäpuolella, joesta noin 2,2 km itään. Laitasaarenkallio on kallio- ja moreenimäki, jonka korkeimmalla kohdalla on rakkaa ja louhikkoa. Kohde sijaitsee alueen korkeimman kohdan tuntumassa. Kohteen pohjoispuolella alkaa vaikeakulkuinen louhikko. Puusto on nuorta mäntyä, paikalla kasvaa hieman katajaa.
Kolme röykkiötä joidenkin metrien etäisyydellä toisistaan; noin 1,5-4 metriä läpimitaltaan ja 20-40 cm korkeita. Todennäköisimmin kysymys on historiallisen ajan jäänteistä.
Röykkiö 1: Koko noin 4 x 3 metriä, korkeus noin 20-30 cm. Röykkiön kohdalla on laudasta rakennetun metsäkämpän jäänteitä ja kiveys voi olla kämpän perustuksen jäänne. Röykkiön eteläpuolella on pieni rakkakuoppa, joka vaikuttaa melko lähihistoriassa syntyneeltä.
Röykkiö 2: röykkiö 1:n eteläpuolella, noin 1,5 m läpimitaltaan ja 30 cm korkea. Pengottu.
Röykkiö 3: röykkiö 1:stä noin 5 m kaakkoon. Noin 2 metriä läpimitaltaan ja 30-40 cm korkea.

Taatinkallio 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö löytyi läheltä paikkaa, mihin peruskartalla on merkitty tervahauta. Röykkiö/kiuas on kooltaan 2x2m. Sen yläosa on neliskanttinen ja kooltaan noin 1,5x1,5 m. Siinä on kiviä ainakin kolmessa kerroksessa. Korkeutta röykkiöllä/kiukaalla on noin 50 cm. Kyseessä lienee kiukaan jäännös. Se on pinnastaan sammaloitunut ja sijaitsee matalalla hiekkaisella harjanteella, joka kasvaa mäntyvaltaista metsää.
Sen välittömästä läheisyydestä ei löydetty tervahautaa, vaikka sellainen saattaa jossakin lähistöllä sijaita. Harjanteella havaittiin muutamia loivia kuopanteita, niihin tehdyissä lapionpistoissa ei havaittu hiiltä. Metsäautotie kulkee paikasta noin 40 m etelään.

Taatinkallio 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee pienialaisella hiekka-alueella, moreenikumpareen lounaisreunassa. Laajempi kallioalue on kohteen kaakkois- ja itäpuolella. Haudan länsipuolelta noin 50 m päässä metsä vaihtuu suomaastoon.
Pyöreän haudan ympärillä erottuu paikoin kaksi vallia. Lännen puolelle, alarinteeseen on kaivettu ilmakanavia. Haudan halkaisija sisempien vallien harjalta toiselle on 13 metriä. Vallien leveys ulkopuolella harjoista on noin 2-3 meriä. Lännen puolella oleva halssi ei ole kovin selkeä, mutta haudalta lähtevä pitkä kaivanto erottuu kuitenkin. Tervahaudan päällä kasvaa kuusia ja haapoja. Ympäristön kuivemmilla alueilla kasvaa mäntyä, alarinteen puolella kosteammilla alueilla puusto on kuusta.
Kiuas sijaitsee tervahaudasta noin 40 metriä koilliseen. Muodoltaan kiuas on lievästi neliskulmainen. Koostuu kolmesta kivikerrasta. Kiukaan koko on alaosasta 2x2 m ja yläosasta 1,5x1,5 m. Kiukaan ympärillä ei näy muita rakenteita. Maaperä alueella on moreenia.

Kurvinkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta etäisyys tielinjalta on noin 25 m. Tervahaudan leveys vallinharjalta toiselle on 17 m. Halssi on haudan länsipuolella, sen leveys ja syvyys on 2,5 m. Pituutta halssikaivannolla on noin 4-5m. Haudan ulkopuolelta katsottuna valli on noin 1-1,5 m ympäröivää maata korkeampi. Ympäristöön on kaivettu kuopanteita, joista on ilmeisesti otettu hiekkaa. Haudan päällä kasvaa nuorehkoja kuusia. Ympä-röivä metsä on mäntyvaltaista. Hauta sijaitsee loivasti lounaaseen ja etelään las-kevassa rinteen syrjässä.
Kiuas sijaitsee tervahaudasta noin 25 m luoteeseen. Se on sammaloitunut kiukaan jäännös. Leveyttä sillä on hieman alle 2 m. Se on muodoltaan pyöreähkö. Korkeudeltaan noin 45 cm. Se koostuu noin 15-20 cm halkaisijaltaan olevista kivistä. Kyseessä lienee tervapirtin kiuas.

Koivikkokangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudan yleismuoto on pyöreä. Siinä erottuu kaksi vallia. Ulommaisempi on epämääräinen, noin 2,5 m sisempää ulompana. Sisempi on selkeä ja keskeltä molempiin suuntiin jyrkästi laskeva. Haudan halkaisija on sisemmältä vallinharjalta toiselle noin 12 metriä. Halssi sijaitsee koillisen puolella, viettävän rinteen suunnassa. Halssi on matala pitkä ojanne, halssikaivannon pituus on noin 7 metriä. Hauta sijaitsee moreenissa kalliokumpareen vieressä. Maasto viettää haudan kohdalla koilliseen. Puusto paikalla on nuorehkoa sekametsää.
Kiuas sijaitsee noin 30 m länteen tervahaudasta, kivisessä kangasmaastossa. Osin kiukaan päällä kasvaa nuorehko mänty ja puolukkaa. Kiuas on sammaloitunut. Muoto on neliskanttinen, siinä on yksi selkeästi suorahko reuna. Kiuas on kasattu 3-4 kerroksesta kiviä, kulmissa on isommat kivet. Korkeutta kiukaalla on 60 cm, ja leveyttä 2x2m. Mahdollisesti kiukaan pohjoispuolella kiukaasta länteen päin kulkee sammaleen alla maatunut hirsi. Kiuas on mahdollisesti sijainnut siis rakennuksen koillisnurkassa.
Kohde ennallaan. V. 2013 inventoinnissa havaittua maatunutta hirttä ei havaittu maastossa.

Uudenniitynneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee pohjoiseen laskevalla moreenirinteellä. Hauta on muodoltaan pyöreä. Vallin harjalta toiselle leveys on 16 m. Ulkopuolella vallien leveys 2,5 m. Yhteensä haudalla leveyttä siis 21 m. Halssi sijaitsee pohjoisen puolella. Halssikaivannon leveys on 2 m, halssilla on mittaa 3 m ja siinä kasvaa raitoja. Noin 30 m länteen haudalta sijaitsee sähkölinja. Ympäristössä kasvaa sekametsää. Haudan läheltä ei ole löydetty pirtin kiuasta.

Aittakangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee matalan hiekkamoreenimäen pohjoisreunassa. Ympäristöstä on harvennettu puustoa. Haudan halssi on idän suunnassa. Se jatkuu noin 10 m rännimäisenä alarinteen suuntaan. Tervahaudan ympärillä erottuu kaksi vallia, ulomman vallin ollessa pari metriä sisemmästä. Sisemmältä vallinharjalta toiselle etäisyys on 13 metriä. Hauta on heinittynyt. Haudan lähistöltä ei ole löydetty pirttiä.

Savonjärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee hiekka/sorarinteessä. Rinne laskee haudan kohdalla suoraan suon reunaan. Hauta on sammalen ja puolukan peitossa. Hautaa ympäröivät kaivannot ja selkeät vallit. Haudan alarinteen puolelle on kaivettu kapeaa uraa. Vallin päällys on tasainen ja vallilla on pari metriä leveyttä. Vallin harjalta toiselle puolen on 9 metrin matka. Hauta on selkeästi kaivettu mäenreunan rinteeseen. Haudan itäpuolella on muutama erillinen kuopanne.Haudan päällä kasvaa muutama koivu ja kuusi. Tervahauta on hyvin säilynyt.

Savonjärvi 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee hiekkaisen mäen eteläkärjessä, tasaisella kohdalla. Hakkuu-aukealla kasvaa heinikkoa ja koivunvesoja. Mäntyä kasvavan suon reunaan on röykkiöltä noin 20-30 m matka. Kiviröykkiö koostuu noin 25-40 cm halkaisijaltaan olevista pyöristyneistä kivistä. Kiviä on ainakin kolmessa kerroksessa. Korkeutta röykkiöllä on noin 65 cm. Röykkiön koko on noin 2x1,5 metriä. Osa kivistä on jäkälän ja sammalen peitossa. Röykkiön päällä on jonkin verran turvetta. Paikalla on äskettäin hakattu metsää ja äestetty. Röykkiö on saattanut äestyksen myötä hieman kärsiä. Mm. röykkiön päällä oleva turve saattaa selittyä äestyksellä. Kyseessä saattaa olla kiukaan jäännös.
Röykkiö voi olla myös vanha rajamerkki, vaikka se ei sijaitsekaan millään nykyisellä rajalla. Näiltä main on kulkenut Pohjanmaan ja Hämeen läänien raja. Vuoden 1740 rajakartan mukaan silloinen lääninraja on kulkenut Hokkalan Ahonsalmesta Savonnevan itäosan poikki Vehkaperän Vehkalampeen. Myös alueen Kainu- ja Savo-alkuiset paikannimet viittaavat vanhaan raja-alueeseen.

Savonjärvi 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee hiekka- ja soraharjanteen kärjessä, sen pohjoispäässä. Matkaa röykkiöltä soisemman alueen reunoihin on noin 30 metriä, jonne maa laskee röykkiöltä muutaman metrin. Kyseessä on niemekkeen pään lähes korkein, tasainen kohta. Röykkiön lähellä on harvennettua männikköä ja nuorta kuusikkoa. Röykkiö on sammaloitunut ja sen päällä kasvaa puolukkaa, sekä katajan ja koivun vesoja. Röykkiön yli on ajanut metsäkone, jolloin röykkiön toinen puoli on hieman levinnyt. Alkuperäinen koko on ollut noin 160x175 cm. Röykkiön korkeus on noin 40 cm. Kiviä röykkiössä on neljässä kerroksessa. Yhdessä kulmassa on nähtävissä isompi kivi. Kivet ovat pyöristyneitä. Seassa on muutama rapautuneen ja lohjenneen oloinen kivi. Osa kivistä on lohjennut kuitenkin metsäkoneen takia. Kyseessä on todennäköisesti kiukaan jäännös.
Röykkiö voi olla myös vanha rajamerkki, vaikka se ei sijaitsekaan millään nykyisellä rajalla. Näiltä main on kulkenut Pohjanmaan ja Hämeen läänien raja. Vuoden 1740 rajakartan mukaan silloinen lääninraja on kulkenut Hokkalan Ahonsalmesta Savonnevan itäosan poikki Vehkaperän Vehkalampeen. Myös alueen Kainu- ja Savo-alkuiset paikannimet viittaavat vanhaan raja-alueeseen.

Petäikkö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee aivan metsätien vieressä. Tervahaudan ympärillä on selkeät kaksoisvallit. Sisemmän vallin ulkopuolella on 2 metrin päässä toinen valli. Sisemmältä vallin harjalta toisen puolen sisemmän vallin harjalle laskettuna haudan leveys on 14 metriä. Tien puolelle, eli pohjoispuolella tie on leikannut osan haudasta pois. Halssi on ilmeisesti ollut ja tuhoutunut pohjoispuolella. Mäki laskee paikalla loivasti kohti pohjoista. Maaperä paikalla on hiekkamoreenia. Aluskasvillisuus paikalla on sammalikkoa ja heinikkoa. Haudan päällä kasvaa nuoria kuusia. Valleissa ja haudan pohjalla näkyy täysin maatuneita isojen kuusien kantoja. Haudan läheltä on otettu hiekkaa.

Rajamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahautaan ovat eläimet kaivaneet koloja. Ilmeisesti näitä samoja koloja on ihmisen toimesta metsästystarkoituksessa kaiveltu auki. Paikalta on mahdollisesti otettu myös pienimittakaavaisesti hiekkaa. Haudan alkuperäistä muotoa ja kokoa on vaikea nykytilassa enää arvioida. Halssi on todennäköisesti sijainnut alarinteen puolella idässä, mutta sitä on enää mahdoton erottaa. Paikalle kaivettujen kuoppien reunasta on nähtävissä hiiltä ja palanutta hiekkaa, mikä varmistaa, että paikalla on todellakin ollut tervahauta. Hauta sijaitsee vanhassa kuusikossa.

Koiramäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Koiramäki-nimisen moreenimäen kaakkoisreunassa, etelään viettävässä rinteessä. Etelässä sijaitsevaan Koiralampeen on haudalta matkaa noin 80 metriä. Paikalla kasvaa nuorehkoa sekametsää. Suurikokoisen tervahaudan pohjalle on kaivettu nelikulmainen kaivanto. Valli on ylärinteen puolella pohjoisessa vaikeasti havaittava, mutta alarinteessä etelän puolella selkeä. Vallin harjalta toiselle on noin 19 metrin matka. Halssi on etelän suunnalla. Halssiin on kivetty nelikulmainen noin 2x2,5 m kokoinen tila. Kiveyksillä on korkeutta noin 1,5 metriä. Haudan pohjalla olevaan nelikulmaiseen kaivantoon on puhkaistu kulku itäsivulta vallin läpi. Nelikulmaisen kaivannon koko on noin 4x10 metriä ja syvyys 1,3 metriä. Nelikulmaisen kaivannon pohjalla kasvaa nuoria kuusia ja kuusenvesoja.

Hauta-Vihimäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee metsätien päässä olevan kääntöpaikan vieressä. Vallin harjalta toiselle laskettuna haudan leveys on 18 metriä. Haudan halssi on noin 3 metriä leveä ja 7 metriä pitkä, se sijaitsee alarinteessä lännen suunnalla. Hautaa ympäröivät vallit ovat selkeät. Vallien leveys on noin 3 metriä. Eläimet ovat kaivaneet muutamia käytäviä valleihin. Paikalla rinne laskee lännen ja lounaan suuntaan. Maaperä on hiekkamoreenia. Haudan päällä kasvaa muutama mänty, leppä ja kataja, sekä yksi isompi kuusi. Haudan ympäristö on osin heinittynyt ja kasvaa vadelmaa.

Eskonmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta siajitsee länteen laskevassa rinteessä, mäen reunassa, vanhalla hakkuuaukealla, jossa kasvaa tiheästi koivunvesoja. Hauta on muodoltaan ehjä ja hyvin säilynyt. Leveys vallin harjalta toiselle on 14 metriä. Vallien leveys on noin 3 metriä. Halssi sijaitsee lännen puolella alarinteessä. Pituutta halssilla on noin 7 metriä ja leveyttä 2 metriä yläpäästään.
V. 2021 inventoinnissa tervahaudan pohjoispuolelta löytyi tervasaunan kiukaan raunio (ks. alakohde).

Hautasaari 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee tasaisella sekametsäisellä kankaalla. Se on matalavallinen, halkaisijaltaan noin 10 m. Kyseessä ei ole hiilimiilu – mitä hauta mataluutensa takia muistuttaa – koska haudassa on kuitenkin halssikuuppa.

Pöntisenaho (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee laakealla ja soiden ympäröimällä kankaalla. Hauta on suon laidalla hieman korkeampi harjanne. Hauta on halkaisijaltaan noin 16 m. Haudassa on kaksoisvalli eli se on kahteen kertaan käytetty.

Uudenhaudankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, joka on halkaisijaltaan 15 m.

Vanha-aho (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on tervahauta, halkaisijaltaan noin 12 m.

Sarvenloukko (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Kurikan luoteisosassa, Sarvenloukosta Pitkäloukkoon johtavan kylätien varrella, tiestä vajaa 20 m itään. Alue on tasaista kuusikkokangasta.
Tervahauta on noin 12 m halkaisijaltaan, halssi etelään. Noin 20 m itään on
maakuoppa, joka liittynee paikan tervanvalmistukseen.

Patterinmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Juoksuhauta sijaitsee Kuopion tien varressa, sen pohjoispuolella Takalan Patterinmäessä. Aivan tien vieressä on Suomen Sodan muistomerkki. Juoksuhauta on muistopaadesta noin 20 m pohjoiseen, vanhan metsäautotien varrella, sen vasemmalla puolella. Juoksuhauta on pituudeltaan noin 20 m, metsittynyt, kasvaa pääasissa kuusia. Patterinmäellä on ollut tykkiasema, jonka maa-aineksen otto on tuhonnut.

Vilposenniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneenjärven ja Sysilammen välisen Aholankankaan pohjoisimmassa kärjessä. Niemen kärjessä on pieni viljelysmaa, josta on mahdollisesti löydetty kolme kiviesinettä 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Maaperä paikalla on hiekkaa, niemen kärki on tasainen ja maasto on varsin sopiva kivikautiselle asuinpaikalle. Vuoden 1982 inventoinnissa pellosta löytyi pari kvartsia, mutta ei muuta asuinpaikkaan viittaavaa. Myöskään vuoden 2007 osayleiskaavatyöhön liittyneessä inventoinnissa paikalla ei tehty lisähavaintoja.
Mahdollinen asuinpaikka.

Kanto 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Jalasjärven eteläpään länsirannalla, Kannon talon itäpuolella olevan niemekkeen kärjessä, rannasta parikymmentä metriä, loivassa peltorinteessä.
Suppealta alueelta (noin 20 x 10 m) löytyi kynnetystä pellosta kvartseja. Paikalla on
hienoaineksinen moreenimaa, loivasti rantaan viettävä. Löytöalue ei ulotu aivan
vanhan rantatörmän äärelle, vaan on siitä kauempana, noin 5-10 m etäisyydellä.

Rinta-Marttila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirvijärven keskiosan luoteisrannalla, rantatöyräältä noin 20 m loivaan ylärinteeseen. Rinta-Marttilan talosta noin 140 m kaakkoon.
Paikalla on järven matalassa rannassa vanha, tai yläveden aikainen rantatörmä.
Rantatörmän äärellä ei ole löytöjä, mutta siitä noin 20 m ylärinteeseen alkaa löytövyöhyke,
jonka järvenpuoleinen raja on selkeä. Kynnöspellossa havaittiin selvästi
rajautuvalta alalta kvartseja. Maaperä paikalla on savinen moreeni.

Rannanjärvi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirvijärven eteläpään eteläpuoleisella pellolla, rannasta noin 200 m etelään, tiestä noin 30 m pohjoiseen, Rannanjärven vanhasta päärakennuksesta noin 130 m itään, loivassa peltorinteessä.
Suppeahkolla alalla havaittiin kynnetyssä pellossa kvartseja. Maaperä hienoaineksinen
moreeni. Loivasti länteen viettävä pelto.

Ketunkallio W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ketunkallio-nimisen laajan mäen itärinteen alaosassa, pellon reunassa olevan töyrään laella, Larvalaan menevältä tieltä noin 140 m pohjoiseen.
Paikalla on hiekkainen töyräs alavan ja laakean peltoaukean reunalla. Maaperä
töyrään reunalla on hiekka - muinainen rantakerrostuma - joka muuttuu moreeniksi
jo töyrään eteläosassa. Kynnetyssä pellossa havaittiin selvästi rajautuvalla alalla
kvartseja. Alueen pohjoisraja on epäselvempi. Muutamien koekuoppien perusteella
arvioituna se ei ulottune kovin kauas pohjoiseen, metsän puolelle.

Köykkä-Ventelä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirvijärven pohjoispään eteläpuolella, Köykkä-Ventelän talon itäpuolisella koilliseen viettävällä peltorinteellä laajalla rinteen suuntaisella alalla.
Paikalla havaittiin kynnöspellossa kvartseja viidessä eri kohdassa, joiden välillä oli
noin 30-40 m leveä löydötön alue. Laajin keskittymä on löytökohdassa A. Alueella
lienee laaja, mutta epäyhtenäinen kivikautinen asuinpaikka, jossa viisi "tonttia".
Maaperä paikalla on hienoaineksinen moreeni.

Karhusaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Soini-Multia tiestä 470 m lounaaseen. Paikka on lounaaseen viettävää moreenimaastoa. Puusto on pääasiassa mänty-metsää, mutta tervahaudan kohdalla kasvaa myös katajaa ja pieniä lehtipuita. Paikalla on halkaisijaltaan noin 18 metrin kokoinen (vallin ulkolaidoilta mitattuna) tervahauta. Halssi on länsilounaan puolella ja siitä jatkuu runsaan 10 metrin pituinen, vajaan metrin levyinen ja noin 30 cm syvyinen ura lounaaseen loivaan alarinteeseen.
Tervahauta lähiympäristöineen on hyvin säilynyt. Tervapirtin jäännöksiä ei ympäristöstä etsinnöistä huolimatta löytynyt. Kasvillisuudesta johtuen hyviä kuvia ei kohteesta saatu.

Konttisuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Konttisuon ja Puntarisuo välissä olevalla etelä-pohjoissuuntaisella hiekkamoreeniharjanteella, T-risteyksen itäpuolella, noin 50 m risteyksestä. Paikka on mäntymetsää, mutta varsinkin tervahaudan kohdalla kasvaa myös nuorta kuusta ja pientä lehtipuuta.
Tervahauta on halkaisijaltaan noin 19 m (mitattuna vallin ulkolaidoilta). Halssi on lounaaseen. Tervahaudasta noin 25 m etelään löytyi tervapirtin jäänteet (kts. alakohde).
Kohde sijaitsee lähimmästä suunnitellusta tuulivoimalasta noin 75 m länteen ja suunniteltu huoltotie kulkee tervahaudan etelälaitaa viistäen tervahaudan ja eteläpuolella noin 25 metrin päässä sijaitsevan tervapirtin välistä.

Halla-aho (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee loivapiirteisen moreenikumpareen lounaisreunalla, noin 25 m suon reu-nasta koilliseen. Kyseessä on halkaisijaltaan (vallin ulkoreunoilta mitaten) noin 16 m leveä tervahauta. Tervahaudan halssi on lounaaseen. Halssin kohdalta jatkuu lounaaseen, suon laitaan, noin 15 m pitkä, vajaan metrin levyinen ja noin 30 cm syvä ura.
Alue on mäntymetsää, mutta tervahaudan kohdalla on lisäksi tiheää nuorta kuusikkoa. Tervahauta lähiympäristöineen vaikuttaa hyvin säilyneeltä. Etsinnöistä huolimatta ei löytynyt tervapirtin jäännöksiä.

Lehtivuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Lehtivuoren länsirinteessä, kosteahkossa sekametsässä, koko noin 2,8 x 2 m, korkeus noin 70 cm. Siinä on keskellä soikeahko 70 cm pitkä kuopanne. Kohde on ainoa tunnettu röykkiö Kurikasta. Sen luonteesta ei kuitenkaan ole varmuutta.
Vuoden 2001 inventoinnin mukaan kyseessä voi olla hautarauniokin. Alueen varhaisesta
asutuksesta ei ole mitään tietoa, mutta vieressä olevia soita on kuivattu ja
paikalla on aikoinaan todennäköisesti sijainnut järvi (nyk. peruskartassa suon
kohdalla nimi Lehtijärvi), joten esim. rautakautinen asutus ei liene
mahdottomuus.
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan vieressä on tervahaudan jäännös. Paikalla on metsäautotien länsipuolisen ojan läntisessä leikkauksessa puolikas tervahaudasta. Läpimitta ojan leikkauksen kohdalla on 13 m, halssi on länteen, alarinteen suuntaan. Tervahaudan jäännös on erittäin tiheässä kuusivaltaisessa sekametsässä, jossa on tiheä aluskasvillisuus, joten sen hahmottaminen on melko vaikeaa.
Tervapirtin kiukaan jäännökset edellisestä noin 20 m etelälounaaseen. Paikalla on suorakaiteen muotoisen, n. 250 x 250 cm laajuisen ja runsaat puoli metriä korkean kiukaan jäännös. Aivan ilmeisesti kyseessä on tervapirtin kiukaan jäännökset, muita rakenteita pirtistä ei paikalla voinut erottaa.
Maasto on länteen viettävää rinnettä, hiekkamoreenia. Puusto paikalla on kuusta ja lehtipuita, aluskasvillisuus on rehevää - lehtomaista.

Hosiaisharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Hosiaisharjun pohjois- ja Hietanevan itäpuolella, kärrypolusta noin 40 m itään, pohjoispuolisessa loivassa rinteessä.
Tervahauta on ehjä, halkaisijaltaan noin 22 m, halssi etelään. Reunavallin päällä on erotettavissa ns. kaksoisvalli eli hautaa on käytetty ainakin kahteen otteeseen. Ympäristö on äestettyä nuorta taimikkoa - etsinnöistä huolimatta jäännöksiä tervapirtistä ei löydetty.
Tervahaudan ympäristö on nuorta mäntytaimikkoa, tervahaudan kohdalle on jätetty suojapuumetsikkö, pääasiassa kuusta. Maaperä paikalla on hiekkaa. Kohde on merkitty peruskartalle.

Järvitupa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Pikku Lehtivuoren lounaisrinteellä, Järvituvan talosta 360 m koilliseen.
Tervahauta on loivasti länteen laskevalla rinteellä matalalla kumpareella. Haudan läpimitta on vallin laen ulkoreunalta mitaten noin 15 m. Haudan syvyys on arviolta 1,3 m, ja reunoilla oleva valli on matala. Halssi on alarinteen puolella lännessä. Halssikaivannon pohjalla on lähde, ja halssista länsilounaaseen onkin kaivettu matala oja ilmeisesti veden pois johtamiseksi. Varsinaista hautaa ympäröi muilla suunnilla paitsi alarinteen puolella lännessä yhtenäinen, jokseenkin säännöllisen ympyrämäinen oja, jonka leveys on noin 1 m ja syvyys noin puoli metriä. Oja mukaan luettuna muinaisjäännöksen halkaisija on noin 30 m. Tervahaudan ympäristöstä ei havaittu tervapirtin tai muiden muinaisjäännösten jäännöksiä. 20-30 m haudasta itään havaittiin epämääräisiä, noin puoli metriä syviä, melko jyrkkäreunaisia kuoppia, jotka kuitenkin tulkittiin maa-aineksen otossa syntyneiksi.
Paikalla on tehty metsätöitä ennen inventointia, mutta tervahauta ei ole niissä vahingoittunut. Tervahautaa ympäröivä oja on kuitenkin osittain täyttynyt risuilla ja oksilla

Hautaluoma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Pikku Lehtivuoren itärinteellä, 280 m Hautaluoma-nimisestä purosta länteen, metsäautotien itäpuolella.
Hauta sijaitsee Hautavuoren kivisen ja kallioisen itärinteen juurella, loivasti itään laskevalla kivettömällä hiekkakankaalla. Kankaalla etelään kulkevan metsäautotien itäpuolella on noin 150 m matkalla 30 m leveä tasanne, joka idässä rajautuu 2-3 m korkeaan, jyrkkään, suolle laskevaan törmään. Törmän reunan ja tien välissä havaittiin tervahauta ja kaksi kiukaan jäännöstä. Tervahauta sijaitsee eteläisimpänä, aivan törmän reunalla suolle laskeutuvan traktoritien pohjoispuolella (N 6952903 E 257280). Haudan läpimitta on noin 13 m, ja syvyys 1,5 m. Halssi on idässä, jyrkässä törmässä.
Tervahaudasta noin 50 m pohjoisluoteeseen, aivan metsäautotien vieressä, sen itäpuolella, on kiukaan jäännös. Toinen kiukaan jäännös havaittiin edellisestä noin 40 m koilliseen. Se sijaitsee melko lähellä törmän reunaa, noin 10 m päässä siitä.

Kotasaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee suosta kohoavan saarekkeen luoteisreunalla kivisellä kuivahkolla kankaalla, joka viettää hieman länteen. Paikka on harvennettua varttunutta talousmetsää.
Hauta sijaitsee länteen vietävällä rinteellä Kotasaaren koillispuolella. Läpimitta valli mukaan
lukien 18 m, kuopan halkaisija 16 m ja syvyys 0,7 m. Halssi suuntautuu lounaaseen, pituus n. 5 m. Haudan päällä kasvaa pienehköjä mäntyjä. Lapionpistossa havaittiin hiiltä ja palanutta kiveä.
Kohde ennallaan.
Kotuksen nimiarkiston (Kotus 1956, Hoiskonhautakangas) mukaan hoiskolaisten tervahauta.

Linnanharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Linnanharjun pohjoisosassa metsätien länsipuolella, hakatulla metsäraiskiolla, sen kohdalla kasvaa nuorehkoja koivuja. Hauta sijaitsee Linnanharjun eteläpuolella, läpimitta valli mukaan lukien 25 m, kuopan halkaisija 19 m ja syvyys 1,5 m. Halssi suuntautuu itään, osa siitä sekä pieni osa vallista on rikkoutunut metsätien rakentamisen/laajentamisen yhteydessä.
Kohde ennallaan.

Visti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Uudenkaarlepyyn ja Kauhavan rajalla sijaitsevan Rajanevan/Råmossenin itäpuolella Visti-nimisen kankaan itäosassa. Kivikkoisen kankaan itäreunalla metsätien varrella. Etelä- ja itäpuolella on avohakkuualue, muualla lähiympäristössä on tiheää nuorta mänty-kuusi kasvatusmetsikköä. Maaperä on kivikkoista.
Tervahauta on ollut alun perin arviolta noin 15 m halkaisijaltaan. Siihen on myöhemmin tehty pienempi tervahauta. Halssi itään metsätielle päin, halssi on leikkautunut metsätien teossa. Ympärillä ei havaittavissa selviä ilmakuoppia. Keskellä on noin 2 m halkaisijaltaan oleva suorakaiteen muotoinen jyrkkäreunainen kuoppa, jonka reunan leikkauksessa sekä haudan pohjalla on näkyvissä haudan pohjan palasia. Tervahaudan päällä ja ympärillä kasvoi tarkastushetkellä tiheää nuorta puustoa. Noin 10-20 metrin etäisyydellä ympäristössä on joitakin epämääräisiä kuoppia ja maan- ja kivensekaisia kasoja, jotka voivat liittyä tervanvalmistukseen.

Vuoskivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuoskivi on noin 10 metriä halkaisijaltaan oleva siirtolohkare, joka sijaitsee Lapuanjoen rannasta noin 15 metrin päässä. Kivessä on hahmotettavissa hieman antropomorfista muotoa jollain sivulla, mutta mitään hakkauksia tms. rajamerkintöjä siinä ei ole mainittu olevan eikä niitä näkynyt tarkastuksenkaan yhteydessä. Kivi on varsin näyttävällä paikalla ja sen ympäristöä olikin hiljattain raivattu vesakosta, jotta kivi näkyisi paremmin ympäristöönsä.
Vuoskiveä pidetään vanhana rajapaikkana, jossa on joskus keskiajalla ollut Kyrön ja Pietarsaaren raja. Vuonna 1533 raja siirrettiin Anderströmiin eli Suorsaluomaan. Rajan siirto liittynee lapualaisten aloittamaan joen alajuoksun valtaamiseen keskiajan viimeisinä vuosisatoina. Myöhemmin raja palautettiin takaisin Vuoskiven kohdalle. Vuoskivi on merkitty vuonna 1792 piirrettyyn uudistuskarttaan.
Kerrotaan, että Vuoskiveen on hakattu kulmamerkki, joka osoittaa rajan suuntaa (Laukkonen 1966, Kortesjärven historia, s. 29).

Iso-Erkkilä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Lapuanjoen itärannalla, Yliviitalantien ja siltä itään poikkeavan pihatien risteyksessä, pihatien pohjoispuolella lähellä talon piha-aluetta.
Tervahauta on valleineen halkaisijaltaan noin 15 metriä ja sen juoksutusaukko johtaa pihatielle päin. Tervahauta on hieman leikkaantunut tien teossa eteläreunaltaan.

Ojanpäänkorpi 1 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee VT 19:n länsipuolella olevalla metsäalueella, Kuoppalantieltä etelään Ojanpään suuntaan erkanevan hiekkatien varrella. Kiviröykkiö on tien länsipuolella olevalla korkealla, suhteellisen avoimella kalliolla, sen korkeimmalla kohdalla. Kiviröykkiö on muodoltaan soikeahko ja kooltaan noin 5 x 6 metriä. Vaikuttaa siltä, että kiviä olisi levitelty ja osa kivistä on selvästi otettu paikaltaan hiljakkoin sillä jäkälässä oli vielä tuoreita painumia. Aivan röykkiön vieressä olikin lintukuvaajan kuvausteltta ruokintapaikkoineen. Röykkiön muodossa on mahdollista nähdä myös hieman suorakaiteisuutta ja keskellä tiiviimmän liesiröykkiön paikka, mutta toisaalta kivet eivät olleet palaneita. On mahdollista, että kyseessä olisi pronssikautinen, hajotettu hautaröykkiö, mutta funktio ja ajoitus eivät ole mitenkään varmat. Nykyrajoja ei kulje kallion laen kohdalla.

Ojanpäänkorpi 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee VT 19:n länsipuolella olevalla metsäalueella, Kuoppalantieltä etelään Ojanpään suuntaan erkanevan hiekkatien varrella. Kiviröykkiö on tien länsipuolella olevalla metsäaukolla, jäkäläisellä kallioselänteellä, lähempänä kallioselänteen pohjois- kuin eteläpäätä. Röykkiö on hyvin matala ja heikosti erottuva, halkaisijaltaan noin kolme metriä ja sen keskellä on ehkä kaivelun jälkenä noin 50-60 cm halkaisijaltaan oleva kuoppa. Kivet ovat halkaisijaltaan noin 30 cm kokoisia. Röykkiö on lähes kokonaan sammalen peittämä.
Röykkiöstä noin seitsemän metriä pohjoiseen on halkaisijaltaan noin metrin oleva pikkukiveys kalliolla. Tämä näyttää hieman rajamerkiltä, mutta ainakaan nykyrajoja ei kallion päältä kulje. Röykkiöiden funktio ja ajoitus ovat epävarmat, mutta ne saattavat olla esihistoriallisia.

Kiukaanniemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö sijaitsee niemessä Ähtärinjärven länsirannalla Karvalahden ja Talvilahden välissä.
Paikalla on vuonna 1998 todettu kahden metrin levyinen, neljän metrin pituinen ja 0,60 metrin korkuinen kivistä tehty röykkiö. Se on kasvillisuuden peitossa.
Paikka on Nyyssölänjakokunnan kartassa tiluskuvion n:o 157 kohdalla. N:o 157 on jakokirjan (1829) mukaan kaski. 1 Itse Kiukaanniemessä on kallioisella paikalla suuria kiviä, mutta ne näyttävät luonnonmuodostelmilta. Lisäksi jäät ovat liikutelleet niitä.
Kohde tarkastettiin uudestaan maastossa keväällä 2014 ja syksyllä 2014.

Jäkälänlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Jäkälänlahden liistekatiskan löytöpaikka tarkastettiin, koska Jäkälänlahdelta joitakin vuosia sitten otetuissa valokuvissa aivan lähellä tienpenkkaa on selvästi liistekatiskan jäännökset. Nyt Jäkälänlahden ranta on selvästi ruohottuneempi kuin vanhassa valokuvassa eikä liistekatiskaa suhteellisen tarkasta sijaintitiedosta ja etsiskelystä huolimatta löytynyt. On mahdollista, että lahtea olisi myös ruopattu ja tällöin rannalle olisi tuotu lisää maata ja katiska olisi peittynyt. Alue on joka tapauksessa potentiaalinen kalastuslaitteiden löytämiselle

Lapinkiuas, Kiuassuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuosien 1600-1601 tuomiokirjassa yksi rajapaikoista oli Tupasuon ja Helvetinjärven välinen Lapin Kiukan Sija (1732/1600), lapin Kiukan sia (1600) (Hämäläinen 2010).
Kiuassuon rajamerkki sijaitsee soiden keskellä olevalla hiekkaniemekkeellä, turvetuotantoalueen eteläpuolella. Se on noin 2 x 1,5 metrin kokoinen kiviröykkiö, jonka keskelle on nostettu yksi kivi. Tässä kivessä on kaiverrus ”3”. Röykkiö on koottu erikokoisista lohkokivistä. Varsinaisen latomuksen ulkopuolella tuntui metallipiikillä tunnusteltaessa kiviä laajemmalla, halkaisijaltaan noin viiden metrin alueella. Paikka ei ole lapinrauniolle tyypillinen, mutta nimi ja tiedot vanhasta kivirauniosta viittaavat paikan käyttöön ennen rajafunktiota. Paikalla on saattanut hyvin olla pyyntiväestön leiripaikka, mihin ”lapinkiuas” viittaa. Kohde on suojelun arvoinen myös vanhana rajapaikkana.

Raunioaho, Rita-ahon raunio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka on löytynyt vuosina 1795 ja 1797 laaditusta Hankaveden jakokunnan kartasta, jossa se on tiluskuvio numero 196 nimellä Raunio aho. Raunioahon toinen nimi on Riita-aho. Nyyssölän jakokunnan kartassa vuodelta 1826 paikalla on Hankaveden kylän ja Ähtärin kylän välinen rajapaikka nimeltään Riita-ahon raunio (Ritaahon Raunio), joten se lienee edelleen olemassa rajamerkkinä.
Vuoden 2014 inventoinnin mukaan kylien rajalle hieman vanhan pellon reunan ulkopuolelle on rakennettu L:n muotoinen 2-3 kivikerran korkuinen muuri. Tämän rakennelman päälle on pellolta työnnetty isoja kiviä ja latomus on jäänyt näiden taakse ja alle. Molemmat L:n sakarat ovat säilyneiltä osiltaan noin kahden metrin pituisia. Vuoden 1961 peruskartalla paikalle on merkitty kolmiomittauspiste ja Seppälän pellot ulottuvat latomukselle saakka.

Hakola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hakola on ollut Ouluveden kylän Laajan (vanha nimi Laajalahti) talon torppa lähellä nykyisen Ilomäen talon rajaa. Paikalla on asuttu ainakin jo vuonna 1865. Paikalla on asuttu ilmeisesti vielä vuonna 1910, mutta sen jälkeen torppa autioitui (Hämäläinen).
Hakolan 1900-luvun alussa autioituneen torpan uunin paikka on vielä löydettävissä hakkuuaukealta, vaikka metsänäestys onkin hävittänyt näkyvistä torpan seinälinjat. Kiuas on halkaisijaltaan noin neljä metriä, korkea kiviröykkiö, jonka kehällä on isoja kiviä ja keskuskumpu on täytetty pienillä kivillä. Talonjäännöksestä pohjoiseen metsäpolun pohjoispuolella on 6,5 metriä pitkä pätkä kiviaitaa aukean ja metsän rajalla. Aidan leveys on noin 1,5 metriä ja korkeus 90 cm. Aidan suunta on lounaasta koilliseen. Saavuttaessa Isomäen suunnasta Hakolaan on polun varrella lisäksi yksi epämääräinen sammalen peittämä kiviröykkiö tai irrallisten kivien kasa, halkaisijaltaan noin kolme metriä ja korkeudeltaan 80-90 cm polkujen kulmauksessa, metsän ja aukean rajalla. Kyseessä saattaa olla joki raivausröykkiö. Sitä ei ole sisällytetty muinaisjäännösalueeseen, joka on alustavasti rajattu vain pienelle alalle kiukaan ja aidan ympärille. Kokonaisuuteen olisi ehkä syytä lisätä vielä pellot, mutta niiden erottaminen oli metsänuudistuksen vuoksi tällä kertaa liian vaikeaa.

Parkkosenkangas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka on Ouluveden jakokunnan kartan (1824) mukaan kankaan (tiluskuvio n:o 419) keskellä olevan pienen kasken kohdalla. Tämä on seudun korkein kohta. Rajapyykin n:o 35 nimenä on Parkkosenkangas ja sen sanottiin tuolloin olevan sekametsää kasvava kangas. Asiakirjoista löytyy yksi Ouluveden kylässä asunut Parkkonen-niminen henkilö, johon edellä mainitut paikannimet voi yhdistää. Vuoden 1589 maantarkastuskirjan mukaan Ouluvedellä asui itsellinen Olli Parkkoinen vaimonsa ja 3 lapsensa kanssa.
Vuoden 2014 inventoinnin mukaan Parkkosenkangas on mäntymetsäaluetta. Metsän etelään antavalla rinteeellä on havaittavissa noin 6 x 3 metrin kokoinen ja lounas-koillissuuntainen, hieman kehikkomainen ”hahmo”, jonka lounaispäässä on syvä kuoppa. Koko maarakenne on isohkon maakiven kupeessa. Ympäristö on suhteellisen kivikkoista kangasta ja rakenne on lähiympäristössä korkeimmalla kohdalla. Lähimaastoon tehtiin muutamia kairauksia, joissa oli hieman hiiltä heti turpeen alla, mahdollisesti jälkenä kaskikerroksesta. Kyseessä tuskin on tupasija, mutta jokin muu rakennuksen jäännös tämä heikosti erottuva rakenne voi hyvin olla.
Paikalla on luultavasti mäkitupa tai maapirtti.

Salo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Salo on ollut Ouluveden Laajan (vanha nimi Laajalahti) talon torppa. Paikalla on asuttu ainakin jo vuonna 1859. Paikka on autioitunut ilmeisesti 1910-luvulla (Hämäläinen 2010).
Vuoden 2014 inventoinnin mukaan Salon torpan rauniot sijaitsevat Ähtäristä länteen suuntautuvien rautatien ja maantien välisellä alueella, Ouluveteen laskevan Sappionjoen yhden lähteen, Rautolammen pohjoispuolella. Torpalle pääsee maantieltä metsäautotietä pitkin. Torpan ympäristö on metsittynyt, alueella kasvaa kuusia ja mäntyjä. Torppa on sijainnut pienen mäen kaakkoisrinteen tasanteella.
Torpan päärakennuksen kivijalka on kooltaan noin 6 x 5,5 metriä. Kiviperustat ovat selkeästi näkyvillä, paitsi länsisivulla, jonka rakenteessa ei näytä olevan kiviperustaa. Kivijalan sisällä kasvaa joitakin isoja kuusia, mutta muuten perustus on hyvin säilynyt.
Päärakennuksesta noin 25 metriä kaakkoon on toinen selvä kivijalka tai osittain maapenkka, joka on kooltaan noin 4 x 3 metriä ja sen luoteisnurkassa on iso kiukaanraunio. Rakennus on pohjois-eteläsuuntainen. Kyseessä on todennäköisesti saunan kivijalka. Kolmas mahdollinen kivijalka puolestaan sijaitsee päärakennuksesta 15 metriä lounaaseen lähellä vanhan pellon reunaa. Tämä epäselvästi erottuva kivijalka on notkelmaisessa paikassa ja sen keskellä kasvaa iso kuusi. Kivijalan koko on 4 x 3 metriä ja sen sisälläkin on muutama iso kivi. Välittömästi tämän eteläpuolella on erotettavissa vanhan, pienen pihapellon reunaojat. Pelto on mitoiltaan vain noin 30 x 25 metriä.
Varsinaisen torpan pihapiirin ulkopuolella, päärakennuksesta 35 metriä pohjoiskoilliseen on havaittavissa kaksi aivan vierekkäistä kuoppaa, halkaisijaltaan noin kaksi metriä ja syvyydeltään metrin. Mahdollisesti ne liittyvät jotenkin torpan toimintoihin. Vielä torpan päärakennuksesta 125 metriä koilliseen on peruskartallekin merkitty tervahauta, halkaisijaltaan noin 6,5 metriä ja sen ränni johtaa polulle päin.
Salon torppa on nuori muinaisjäännös, mutta kokonaisuutena mielenkiintoinen ja hyvin säilynyt. Alue on fossiloitunut 1900-luvun alun tilanteeseen.

Seilosmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hankaveden ja Pihlajaveden kylän raja on kulkenut Seilosmäen halki ainakin jo vuonna 1586.1 Hankaveden jakokunnan kartassa vuosilta 1795 ja 1797 se on tiluskuvio n:o 33. Se oli tuolloin ” kaski, jotenkin kivinen kangas” ja sen nimestä on karttaselityksestä luettavissa ”Seilosen(mäki?)” Seilosmäeltä Ähtärin kaupungin puolelta rajaa on löytynyt metsänkulotuksen yhteydessä rakennuksen perustukset (Hämäläinen 2010).
Seilosmäki sijaitsee Ähtärin ja Keuruun rajalla, lähes erämaassa. Seilosmäki on yksi alueen korkeista kukkuloista, jotka kohoavat reilut 20 metriä ympäristöstään pienten lampien ja soiden yläpuolelle. Seilosmäen lounaispuolella on Seiloslampi ja pohjoispuolella Heinälampi. Lähimmät nykyään asutut talot ovat noin 2 km päässä kaakossa ja luoteessa. Kivijalka on varsin selkeä. Siinä on puolisen metriä korkeat seinämät, jotka ovat osittain kivi-, osittain multapenkat. Suuri kiuas vie melkein neljänneksen rakennuksen pinta-alasta. Kivijalka on keskeltä syvällä kuopalla, ikään kuin sen alla olisi ollut kellaritila. Kivijalan ympäristössä ei nytkään havaittu muita rakenteita tai vanhojen peltojen paikkoja.
Vuoden 2016 koekaivauksen löytöihin lukeutuu mahdollinen kalkkilaastin pala ja eläinten luita. Eräästä talonperustusten sisään tehdystä koekuopasta otetusta hiilinäytteestä saatiin radiohiiliajoitus Ua-56574: 272+27 BP, joka kalibroituna tukee arkistolähteiden osoittamaa asuinpaikan ajoittumista 1500-1600-luvuille. Eräästä toisesta koekuopasta ajoitetut kaksi hiilinäytettä sen sijaan antoivat varhaispronssikautiset ajoitukset Ua-56575: 3015+29 BP ja Ua-56576: 3067+29 BP. Nämä ajoitustulokset voivat kertoa toistaiseksi tuntemattomasta asutusvaiheesta samalla paikalla.

Seikansaari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seikansaari on pieni, vain 65 x 25 metrin kokoinen hiekkasaari Niemisveden pohjoisosassa, lähellä Raatikkasaaren rantaa ja Pemu-järven Niemisveteen yhdistävän Vanhasalmen suuta. Saaressa on kuoppamainen painanne, jonka on avannut op. M. Raikamo. A. Hirsjärvi on syksyllä 1938 merkinnyt muistiin seuraavan, kaivajan kertoman selostuksen haudasta: Haudassa oli kaksi luurankoa, joista toinen oli hyvin kookas. Luut olivat molemmissa melko hyvin säilyneet, mutta vainajilla ei ollut haudassa esineitä. Pienempi luurangaista on hiuksista päätellen kuulunut naiselle. Perimätiedon mukaan kyseessä olisi isonvihan aikainen "sotapäällikön" hauta. Kaivauksen jälkeen hauta oli peitetty.
Saaren nimi johtunee harvinaisesta naisen etunimestä Seikka. Seikka oli mahdollisesti seudun ensimmäisen talon, Pekka Oinoisen talon emäntä. Saari voisi siis olla tämän talon ensimmäisten asukkaiden hautapaikka. Pekka Oinoinen oli Kangasalan Vääksyn rälssimaalla Niemisveden kylässä olevan talon isäntänä 1571-1604 (Hämäläinen 2010).
Vuoden 2014 inventoinnin mukaan saari on matala, korkeintaan alle kaksi metriä veden pinnasta ja sillä kasvaa lähinnä mäntyjä. Saaren eteläkärjen vanhassa männyssä on kalasääsken pesä, minkä vuoksi saarelle saa rantautua vain pesimäkauden ulkopuolella. Saaren etelä- ja pohjoispäät ovat matalampia ja veden syövyttämiä siten, että vain saaren keskiosassa on noin 25 x 20 metrin kokoinen korkeampi, kulumaton tasanne. Saarelle on pystytetty pieni muistokivi kalmiston merkiksi. Hautapainanteet sijaitsevat saaren keskiosan tasanteella. Niitä havaittiin tarkastuksen yhteydessä kahdeksan kappaletta. Painanteista kuusi on jokseenkin koillinen-luode –suuntaisia ja niistä viisi on muistokiven pohjoispuolella, samoin kuin vielä pohjoisempana, jo kuluneella alueella olevat, kaksi lähinnä itä-länsi –suuntaista painannetta. Kaksi koillinen-luode- suuntaisista painanteista muodostaa kaksoispainanteen. Yksi painanteista on muistokivestä etelään ja koillinen-luode –suuntainen. Painanteiden koko on noin 1-1,5 m x 70 cm. Lähelle muistokiveä tehtiin kairaus, josta paljastui palaneen luun palasia. Tämän vuoksi paikalle kaivettiin lapiolla pieni koepisto. Noin 20 cm syvyydelle pinnalta asti maa oli harmaan- ja ruskeankirjavaa luunsekaista likamaata, josta tuli myös keramiikkaa ja kvartseja. Ainakin tasanteen alueella on siis historiallisen ajan kalmiston lisäksi myös esihistoriallinen asuinpaikka. Kahdesta keramiikan palasta toinen on asbestisekoitteinen ja toisessa sekoitteena on punertavaa maasälpää. Palat ovat liian pieniä typologiseen tunnistamiseen, mutta sekoitteiden koostumuksen perusteella varhainen metallikausi näyttää todennäköisimmältä.

Selkäsaari 1 (Hautapaikat)
Historiallinen; Saari Peränteessä.Paikan on tiedetty aina olleen entisajan hautapaikka. Nimi mainitaan ensi kerran vanhoissa kartoissa vuonna 1777 Selkä Sari. (Hämäläinen 2010).
Selkäsaari on noin 600 metriä pitkä mäntyä ja kuusta kasvava harjusaari keskellä Perännettä. Saarella sijaitsee rakennuksia ja rakennelmia, mutta saari vaikuttaa olevan vähällä käytöllä. Saaren pohjoisosassa rantatörmä on selkeä ja pari metriä korkea. Heti rantatörmän takana on muutamia epäselviä painanteita. Näiden painanteiden mitat ovat noin 1,5 m x 80 cm. Lakitasanteella havaittiin noin 2 m x 70 cm kokoinen kuoppa, jossa on vallit ympärillä ja tästä noin viisi metriä pohjoiseen toinen samanlainen. Jälkimmäiset ovat koko saaren parhaiten hautakuopaksi tulkittavat painanteet. Saaren pohjoispäätä lienee syytä pitää perimätiedon ja painannehavaintojen perusteella historiallisen ajan kalmistona. Saaren eteläpäästä löydettiin inventoinnin yhteydessä myös kivikautinen asuinpaikka, jolle annettiin nimeksi Selkäsaari 2.
Saari on 1800-luvulla tunnettu myös hautasaarta tarkoittavalla nimellä Ruumissaari (Nimiarkisto: Ruumissaari (Kotus, 1966). Jussila, Kirsti. Kotimaisten kielten keskus. https://nimiarkisto.fi/wiki/Q9325325. Viitattu 21.7.2020.)

Isomäki (1000025723) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Korkea mäki Ouluveden kylässä. Paikalla on (kylien väliselle rajalle?) tehty kiviaita (Hämäläinen 2010).
Vuoden 2014 inventoinnin mukaan Isomäki on korkea mäki Ouluveden länsipuolella. Paikalle pääsee kävellen vanhaa ”tervatietä” pitkin. Kiviaita on aivan polun varressa, sen länsipuolella kuusikkoisella, sammaleisella ja kivikkoisella mäellä. Aita on itä-länsi –suuntainen, 7,5 metriä pitkä ja noin 70-80 cm korkea. Ympäristössä ei havaittu mitään muita merkkejä ihmistoiminnasta, vain yhden maakiven päällä pari irtokiveä. Aidan viereen tehtiin muutamia kairauksia, joissa näkyi noin 10-15 cm paksu tumma, osin hiilinen kerros ennen puhdasta pohjamaata viitaten mäellä joskus tehtyyn kaskeamiseen. Aidan pohjoispuolella hahmottuu tasanne, jonka laidalla aita on. Tämän tasanteen ympärillä on epäselvää kivikkoa ja aidan länsipään luona on matala kuoppa. Mahdollisesti aitaan voi liittyä jotain muita toimintoja, joista ei ole jäänyt selvempiä merkkejä maan pinnalle nähtäväksi.

Hankomäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita sijaitsee Ouluveden ja Hankaveden kylien rajalla mäellä, jonka vanha nimi on Hankomäki (1788: Hangomäki jordstycke). Palveluksesta eronnut sotamies Juho Nyberg perusti todennäköisesti 1780- luvulla Hankomäelle torpan Ouluveden kylän Hyvösen ja Pöyhösen talojen tiluksille (Hämäläinen 2010).
Hankomäki sijaitsee Ähtärin Kirkonseudun länsipuolella, saman mäen toisella rinteellä. Alueella on havaittavissa kaksi kiviaitaa Itä-Ähtäriin johtavan maantien itäpuolella. Pohjoisempi aidoista on lähes metrin korkea rakennelma ja säilynyttä pituutta sillä on runsaat 17 metriä. Luode-kaakko -suuntainenaita on nykyäänkin tilusrajalla ja sen koillispuolella on pusikkoa. Toinen aita on matalampi ja se on kuusikkorinteen keskellä ensimmäisestä aidasta 50 metriä lounaaseen. Tämä aita näyttää siltä, että kivet olisi työnnetty ojaan ja aidan yläpäässä on myös tiiliä sisältävä tunkio. Aidan säilynyt pituus on noin 31 metriä. Aitojen välisellä alueella on osin aika kivistäkin rinnettä, mutta etenkin eteläisemmän aidan länsipään luona myös tasaista maata. Aitojen välinen alue on mitä ilmeisimmin fossiilinen pelto. Pellon ja tien välinen reuna on pengerretty ja sinne on tuotu paljon moderniakin jätettä.

Selkäsaari 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Saaren eteläpäässä havaittiin kaksi kuoppaa saaren länsirannalla, ensimmäinen halkaisijaltaan kaksi metriä. Kuoppa sijaitsee rantatörmän laella. Toinen kuoppa on tästä noin 10-15 metriä etelään ja kooltaan se on 2 x 1,5 metriä. Samalla harjanteella on muitakin hieman epämääräisempiä kuoppia ja painanteita. Kuoppien lähelle tehdyistä koekuopista ei tullut mitään erityisiä havaintoja, vain kivistä hiekkamaata. Sen sijaan jälkimmäisestä kuopasta 30 metriä lounaaseen tehdystä koekuopasta tuli kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, kvartsia ja palanutta luuta. Asuinpaikka on saaren eteläkärjen tasanteella, noin 2,5-3 metriä yli Peränteen pinnan. Paikalla kasvaa 20-30 –vuotiasta mänty- ja kuusimetsää, maaperä on ruskeaa, jonkin verran kivistä hiekkaa.

Rautapää (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Rautapäänkalliolta kohti etelää laskevassa rinteessä pienen, kohti etelää avautuvan terassin laella. Paikalla kasvaa runsaasti aluskasvillisuutta ja lehtipuita, lähinnä haapaa, mistä johtuen kohteen laajuuden määrittäminen on hankalaa. Tervahaudan kehän sisähalkaisija on noin 10 m ja ulkoreunan halkaisija noin 15 m. Tervahaudan halssi suuntautuu kohti etelää.

Homin hautamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyöreä tervahauta, jonka rakenteen ulkohalkaisija on noin 14 m ja keskuspainanteen noin 6 m. Tervahaudan keskellä on vanha kanto. Tervahaudan halssi suuntautuu itään. Halssin jatkeena on nuorempi metsäoja. Tervahaudan ympäristössä kasvaa nuorta männikköä ja rakenteen päällä muutamia koivuja sekä heinää. Tervahaudan keskelle kaivettiin koekuoppa, jossa havaittiin selkeä hiilikerros.

Kirkkosalontie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kirkkosalontien länsipuolella sijaitsee osittain tuhoutunut tervahauta, jonka halssi mahdollisesti suuntautuu etelään. Nykyisin rakenne on noin 15 m pitkä (pohjoinen – etelä) ja 9 m leveä (itä - länsi). Keskuspainanteen halkaisija noin 6 m. Rakenne on mahdollisesti ollut alkujaan pyöreä, mutta sen itäosa on todennäköisesti osittain tuhoutunut Kirkkosalontien rakentamisen yhteydessä. Lisäksi rakenteen päälle on nostettu kiviä, joten sen muoto ei ole enää selkeästi tunnistettavissa. Säilyneet rakenteet sijaitsevat kokonaisuudessaan tien länsipuolella.

Juoperin kalkkiuuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Uunista on perimätietoa, mutta tarkkaa sijaintia ei ollut tiedossa. Muinaisjäännösrekisterissä kohde oli aiemmin merkitty löytöpaikasta 90 m länteen keskelle sorakuoppaa, peruskartassa löytöpaikan kohdalla on tervahauta-merkintä.
Etelä-pohjois- suuntainen soraharjanne, jossa on laajoja kallioalueita, kuiva kangas, nuorta kasvatusmetsikköä, taimikkoa; länsipuolella on laaja sorakuoppa.
Uuni sijaitsee harjanteen itälaidalla lähellä rämettä noin 5 m sorakuopan reunasta itään. Ulkomitat ovat n. 8 x 7 m, sisämitat 4 x 4 m ja korkeus n. 2 m. Se on rakennettu isoista laakakivistä, joukossa jokunen pyöreä luonnonkivi, seinien paksuus on n. 1,5 m. Aukko sijaitsee itään päin; länsiseinämä on melkein kokonaan sortunut, parhaiten säilynyt ovat etelä- ja pohjoisseinämät. Suuaukolla on vielä kasa poltettua kalkkikiveä. Rakenne on sammalen peitossa.
Kohde on vuoden 2013 inventoinnin kuvauksen mukaisessa kunnossa.

Puukkoharju 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Soiden ympäröimä kivinen tuoreehko kangas, varttunutta kasvatusmetsikköä.
Hauta sijaitsee kankaan itäisellä loivalla ylärinteellä Tuplahauta, läpimitta ulompi valli mukaan lukien 16 m, sisempi valli mukaan lukien 12 m, kuopan läpimitta 9 m ja syvyys 1,1 m, halssi on kivistä rakennettu, se suuntautuu koilliseen, pituus 6 m ja syvyys 2,2 m. Vallin päällä kasvaa isoja koivuja.

Puukkoharju 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Soiden ympäröimä kuivahko kangas, varttunutta kasvatusmetsikköä.
Hauta sijaitsee kankaan itäisellä alarinteellä. Tuplahauta, läpimitta ulompi valli mukaan lukien 21 m, sisempi valli mukaan lukien 16 m, kuopan läpimitta 11 m ja syvyys 0,9 m, halssi suuntautuu itään, pituus 3 m ja syvyys 1,8 m. Vallin päällä kasvaa isoja mäntyjä ja koivuja.

Ahvenlamminkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Soiden ympäröimä kivinen tuoreehko kangas Ahvenlammin itäpuolella, nuorta tiheää kas-vatusmetsikköä.
Hauta sijaitsee kankaan kaakkoislaidalla suon reunalla. Tuplahauta, läpimitta ulompi valli mukaan lukien 23 m, sisempi valli mukaan lukien 17 m, kuopan läpimitta 11 m ja syvyys 1,1 m, halssi suuntautuu kaakkoon, pituus 4 m ja syvyys 1,9 m. Haudan päällä kasvaa nuoria mäntyjä, kuopassa heinää.
Ahvenlampi on Pohjanmaan ja Hämeen vanha rajapiste (ks. v. 1740 rajakartta).

Juoleikkokangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Soiden ympäröimä kaakko-luode - suuntainen soraharjanne, kuivahko kangas, varttunutta kasvatusmetsikköä. Hauta sijaitsee kankaan itäosassa pienellä kumpareella. Tuplahauta, läpimitta ulompi valli mukaan lukien 24 m, sisempi valli mukaan lukien 20 m, kuopan läpimitta 14 m ja syvyys 1,1 m, halssi suuntautuu koilliseen, pituus 8 m ja syvyys 1,9 m. Haudan päällä kasvaa isoja mäntyjä.
Vuoden 2022 tarkastuksessa kohteen todettiin olevan ennallaan.

Puukkoharju 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Matala kuivahko soiden ympäröimä kangas, nuorta kasvatusmetsikköä. Hauta sijaitsee kankaan luoteisosassa, läpimitta valli mukaan lukien 21 m, kuopan läpimitta 15 m ja syvyys 0,9 m. Halssi suuntautuu kaakkoon, pituus 5 m ja syvyys 1,8 m. Vallin päällä kasvaa isoja lehti- ja havupuita.

Rauhakangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, joka on merkitty peruskartalle. Se sijaitsee mökin pihan koillislaidalla.
Haudan halkaisija on 12 m.

Rauhankangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, joka on merkitty peruskartalle. Se sijaitsee mökin pihan lounaisreunalla.
Haudan halkaisija on 13 m.

Joupinkangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on 10 m.
Hauta on tehty maan päälle, se on melko matala ja siinä on melko leveä halssi pohjoissuuntaan. Maaperä on mukulikkoinen moreeni mistä syystä rakenne ei aivan sama kuin alueen muissa tervahaudoissa.

Joupinkangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskarttaan merkitty kohde, joka sijaitsee tien laidalla. Se on tien puolelta osittain vahingoittunut. Halkaisija on noin 13 m. Paikalla on hiekkamaaperäinen ja lähes kivetön pieni kumpare, jolle hauta on tehty.

Kiisunholma (Maarakenteet)
Historiallinen; Paikalla on hiekkamaaperässä nelisivuinen osin sortunut kuoppa, jonka koko on 3 x 3 m ja syvyys 0,5 m. Pohjalla on kiviä. Kuopassa ohut podsolimaannos, jonka paksuus on muutama millimetri. Sen perusteella kuopalla olisi ikää yli 100 v. Kuopan funktio on tuntematon.

Takahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maastokartan tervahaudan kohdalla ei ole mitään siihen viittaavaa, mutta siitä nelisenkymmentä metriä etelä-lounaaseen on. Tien mutkan kohdalla, tien itäpuolella on tervahauta, jonka halkaisija on noin 20 m. Alueella on runsaasti nykyaikaisia maanotto- ja maanperän tarkastuskuoppia.

Lautakangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskartalle on merkitty tien itäpuolelle, tiheään vesakkoon pienen harjanteen länsikärkeen iso tervahauta, joka on osin tuhoutunut myöhemmän maanoton takia. Hauta on ollut suuri, arviolta 25 m halkaisijaltaan. Haudan itä-pohjoisreunalla on myöhemmin sen kupeeseen kaivettu isohko ja syvä kuoppa.

Kaksoohaudankallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskarttaan on itään laskevan töyrään reunalle merkitty kaksi tervahautaa. Ne ovat tiheän metsän ja vesakon peitossa. Niiden halkaisijat ovat noin 16 m. Töyrään alapuolella, pohjoisemman haudan kaakkoispuolella on tervapirtin kiuas, kooltaan 1,5 x 2,0 x 0,7 m.

Killerkuusenoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee puron itäpuolisella töyräällä. Haudan halkaisija on noin 17 m. Paikalla on järeää ja tiheää kuusimetsää.

Lintuneva E (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on 20 m, leveät vallit.
Haudan länsipuolella on kolme kiukaan jäännöstä.

Kettuhaudanneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, joka on merkitty peruskartalle. Haudan halkaisija on 12 m. Se on osin metsänlaikutuksen runtelema.

Jussilanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskartalle merkitty tervahauta, halkaisijaltaan 26 m. Metsänlaikutuksen runtelema. Heti haudan länsipuolella on tervapirtin kiukaan jäänne.

Kalistanluoma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on 20 m. Haudan eteläpuolella purouoman äärellä on kiukaan jäännös.

Kiimaneva S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on 11 m, haudalla on noin 4 m leveät vallit.

Kuivanoukanmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on tervahauta, jonka halkaisija on 15 m. Haudassa on tuplavallit. Haudan länsipuolella on kuoppa, kooltaan 2 x 3 m, syvyys on noin 0,5 m. Sen lounaispuolella on kiukaan jäänne, kooltaan 2,2 x 2 x 0,5 m.

Takakangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskarttaan merkitty tervahauta, joka sijaitsee noin 100 m Jurvantiestä pohjoiseen. Siitä noin 40 m itään on metsästysmaja. Tervahauta on rakennettu hiekkapohjaiseen rinteeseen. Sen kokonaishalkaisija on 22 m. Siinä on leveät vallit. Kouru, halssi on luoteeseen. Ympärillä on ketunpesiä. Haudan itäpuolella on kiuas: neliömäinen, kooltaan 250 x 250 x 50 cm.

Takakangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskarttaan merkitty tervahauta, halkaisijaltaan 18 m.

Kankaanpäänvuorio W (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskarttaan merkitty tervahauta, jonka halkaisija on 23 m.

Pahkavuori S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskarttaan merkitty tervahauta, jonka halkaisija on 10,9 m. Sen eteläpuolella on kiuas, jonka halkaisija on 2 m, korkeus 0,5 m.

Kalliohaudanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on 20 m. Haudassa on pitkä halssioja, joka suuntautuu kaakkoon.

Keevelinneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on purouoman törmällä tervahauta, jonka halkaisija on 15 m. Tervahaudan halssi laskee purouoman törmään.
Haudan kaakkoispuolella on kiukaan jäänne, kooltaan 1,5 x 1 m.

Keevelinneva NE (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Jyrkän purouomaan laskevan törmän päällä on iso tervahauta, jonka halkaisija on 24 m.

Polvenneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on puroon laskevan törmän päällä tervahauta, jonka halkaisija on 21 m.
Haudan ympärillä on erilaisia kuoppia ja kaivantoja – osa nykyaikaisia.

Ressulanmaa (Kivirakenteet)
Historiallinen; Purouomaan laskevan törmän päällä on kaksi tervahautaa. Ne on merkitty peruskartalle. Niiden itäpuolella on metsätien kupeessa – sen pohjoisreunalla - kiukaan jäännös.

Ressulanmaa 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on aivan tien varressa tervahauta, jonka halkaisija on 19 m. Haudassa on kivistä holvattu halssi tien varrella. Haudan pohjoispuolella on rinteen törmässä maasaunan jäänne, 2,6 x 3 m kokoinen törmään tehty nelisivuinen kuoppa jossa oviaukko pohjoiseen, törmän alarinteeseen.

Maitolanneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on tervahauta, jonka halkaisija on 16 m. Sen länsipuolella on kiukaan jäännös, jonka halkaisija on 2,5 m.
Tervahauta ja tervapirtin kiukaan jäännös olivat ennallaan.

Sotkankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on tervahauta, jonka halkaisija on 20 m. Tervahauta on puroon laskevan jyrkän törmän itäreunalla. Halssi laskee uomaan.
Kotuksen Nimiarkiston mukaan alueella on lähekkäin kaksi tervahautaa, joita on kutstuttu Haaronhaudoiksi tai Haarojenhaudoiksi.

Pirttikangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on iso tervahauta, jonka halkaisija on 21 m. Sen luoteispuolella, ison maakiven koillispuolella on kiukaan jäänne, jonka halkaisija on 2 m.

Silmäskangas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee korkean moreenimäen päällä. Mäen laki on vedenkoskematonta ja korkeudeltaan noin 210-215m korkeudella merenpinnasta. Metsä on noin 30-vuotiasta mäntymetsää. Maastoa on muokattu metsänhoitotöissä.
Mäen laella on kymmenkunta raivausröykkiötä ja liesiröykkiö. Lisäksi mäen laen länsilaidalla on kiviaitaa. Sammalen peittämä liesiröykkiö on mitoiltaan noin 1,5m x 1m x 0,3m. Röykkiö koostuu huomattavasti pienemmistä kivistä kuin alueella olevat raivausröykkiöt. Kohde vaikuttaa savupirttimäiseltä rakenteelta.
Raivausröykkiöt ovat noin 1,5m halkaisijaltaan olevia matalahkoja röykkiöitä. Niiden ympärillä on ilmeisesti ollut mäen laella sijaitseva pelto. Kiviaita taas on noin 30m pitkä noin 0,7m korkea ja leveä selkeästi kylmämuurattu rakenne.
Kohde rajautuu aluemaisesti noin 50m x 60 kokoiselle alueelle mäen laelle. Lisäksi kokonaisuuteen kuuluva kiviaita sijaitsee yksinään noin 30m päässä aluerajauksen länsipuolella.
Kyseessä on vanha tila. Rakenteiden perusteella kohde on peräisin ainakin 1800-luvulta ja se on luultavimmin hylätty yli 100 vuotta sitten.

Simuna (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Simunan kaupunginosassa Kyrkösjärven tekojärven itä-koillispuolella olevalla uudella asuntoalueella, osoitteessa Tervahauta 7-11 puistossa.
Hauta on noin 20 m halkaisijaltaan, siinä on keskellä kaksi kaivantoa ja muutenkin reunoilla tuoreehkoja kaivelunjälkiä. Halssi on etelään kohti kosteikkoa.

Rengonkylän myllynpaikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rengonkylän kohdalla Seinäjoessa, Rengonkoskessa on myllyn päällyskivi, jossa on vuosiluku 1714. Kivi on kuulunut kylän yhteiseen vuoromyllyyn. Joen vastakkaisella rannalla on "nykyinen" (v. 1912) mylly, joka on siirretty kuitenkin ylemmäs joelle (Vainionpään mylly).
Myllykivi sijaitsee sillan kohdalla joessa.

Latojoki/Kukkoniemi (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Latojoen länsirannalla, Hernesmaalta Kukkokankaalle vievän paikallistien koillispuolella. Kangasmaastossa on ainakin 6 kuopannetta, ilmeisiä pyyntikuoppia. Ne sijaitsevat lähellä joenrannan törmää noin 90 metrin matkalla etelä-pohjoissuunnassa. Maaperä on hiekkaa. Muodoltaan kuopanteet ovat pyöreähköjä tai soikeahkoja, halkaisijan ollessa noin 3-5 metriä ja syvyyden noin 0,5 m.
Kuopanteet lännen puolelta sivuuttavalta tieuralta löytyi noin 60 m pohjoisimmasta kuopasta pohjoiseen kahdelta kohdalta kvartsi-iskoksia. Löytökohdat ovat lähellä joenvarren törmänreunaa.

Levinneva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Levinnevan peltoalueen Nenättömänluoman länsipuolella, joen rannasta noin 200 m. Maaperä on koilliseen viettävällä pellolla savea, peltosaarekkeen reunassa hiekkamoreenia. Löytökeskittymän kohdalla oli myös hiekkaa. Löydöt, liuskekirveen katkelma, kvartsi-iskokset ja kivilaji-iskokset ja palanut savi tulivat pieneltä, ympäristöltään erottuvalta, hiekkaiselta kohoumalta. Peltosaarekkeen reunasta löytyi kivilaji-iskos ja on mahdollista että asuinpaikka jatkuu metsän reunaan asti.

Niemi-Pynttäri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Alajärven lounaisrannalla, Pynttärinniemen pohjoiskärjessä, loivan mäenkumpareen pohjoisosan ylärinteessä. Alue on hiekkaista viljelys-, puutarha- ja pihamaata.
Pynttärin mailta on löytynyt myös hukkaan joutuneita esineitä ja KM 17203.
Inventointi 2018: Alueen pellot olivat inventoinnin aikana osin muokattuna ja osin nurmena, asuinpaikaksi rajattu peltoalue oli pääosin kesantona. Aiemmin asuinpaikaksi rajatun alueen ulkopuolelta havaittiin useista kohdissa kvartsi-iskoksia ja -esineitä, havaintojen määrä ei kuitenkaan ollut erityisen runsas. Pellot olivat inventoinnin aikana märkiä ja siten palaneiden luunsirujen tai liesikivien erottaminen oli hankalaa, vain joitakin palaneita kiviä voitiin havaita. Pynttärinniemen tien itäpuolella aiemmin asuinpaikaksi rajattu tien reuna oli rehevän kasvillisuuden peitossa ja maan pinta muokattua sekä epätasaista, muutamassa lapionpistossa maakerrokset olivat kokonaan sekoittuneilta – mahdollisesti tien reunassa ei ole jäljellä kiinteää muinaisjäännöstä. Peltoalueelle tehdyistä lapionpistoista ja pellon pinnasta havaittu likamaa oli homogeenistä ja se voitiin liittää koostumuksen perusteella peltoviljelyyn tai johonkin muuhun myöhempään toimintaan. Omakotitalotontin piha-alue on tasoitettu ja nurmena, talotontille sijoittuu myös pieni viljelypalsta. Tasoitetulla piha-alueella on tuskin jäljellä ehjää muinaisjäännöstä. Kulttuurikerrosta ei havaittu.
Tarkastus 2020: Kohteen pohjoisreunan kynnettyä peltoa tarkasteltiin löytöpaikan Pynttärinniemi 2 (mjr 1000037993) tarkastamisen yhteydessä. Noin 107.5 metrin (N2000) korkeuskäyrällä havaittiin pellon pinnassa harvakseltaan kvartsi-iskoksia, rautakuonan kappale, sulanutta lasimassaa ja pala piiposliinia. Pintalöytöjen kohdalle kaivettiin lapiolla pari koepistoa, joissa paljastui hiekkamultainen kyntökerros ja sen alla koskematon hiekka.

Lahti (5010029) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lappajärven etelärannalla, Isoniemellä. Inventoinnissa 1989 Lahden talon eteläpuolella olevalta, lounasta kohti viettävän pellon pohjoisosasta poimittiin kvartsi-iskos ja palaneita luunpaloja. Löytöpaikka on lahden pohjukkaa, viljelysmaata, noin 60-80 m rannasta.

Isoniemi (5010030) (Asuinpaikat)
Paikka sijaitsee Isoniemen talon lounais- ja luoteispuolella, Lappajärveen pistävässä Isoniemessä, Juurikaslahden rannalla. Löydöt (kvartsi-iskokset) ovat Isoniemen talon kahdesta pellosta; noin 40-60 m talosta lounaaseen, etelään viettävästä hiekkaperäisestä kynnöspellosta ja noin 40-60 m talosta luoteeseen sijaitsevan pellon yläosasta. Alemmat löydöt ovat vain muutama kymmenen metriä Lappajärven rannasta.
Koekaivaus 2023:
Kiinteistöllä 5-402-25-128 tehtiin koekaivaus, jolla selvitettiin muinaisjäännöksen laajuutta ja säilyneisyyttä. Pellolle kaivettiin 17 neljännesneliön kokoista koekuoppaa, joista kuusi oli löydöllisiä (kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta). Löydölliset koekuopat sijoittuivat 74-75 metrin korkeuskäyrille. Löytöjä saatiin myös vuoden 1989 löytöalueen koillispuolelta, joten kivikautisen asuinpaikan alue on tuolloin arvioitua laajempi. Kyntökerroksen alaista kulttuurikerrosta ei koekaivauksessa kuitenkaan löytynyt.

Isonkivenmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ilmajoen Korvenloukolla, Isonkivenmaan alueella, 1,4 km kaakkoon Kiikerinkylän Peräkylän suunnalla olevasta raudansulatuspaikasta (ks. kohde 1000014806). Paikka on merkitty karttaan tervahautana ja se lienee ollut joskus Peltoniemen maita.
Ilmajokelainen Olavi Yli-Vainio löysi paikalle kaivamistaan koekuopista runsaasti lasikuonaa. Rautakuonaa löytyi alarinteestä kohtalaisen suurena vallina.
Yli-Vainio epäilee, että Isonkivenmaan ja Perälän kohteet olisivat raudan alkujalostuspaikkoja ja Sittaojan suulla oleva paikka (kohde 1000015046) olisi jatkojalostuspaikka, jossa olisi valmistettu Peltoniemen tarvitsemat rautaesineet. Sittaojan suun pohjoispuolella oleva mökkiasutus saattaa olla alun perin syntynyt tämän tuotantolaitoksen tarpeisiin. Toisaalta on mahdollista, että toiminta on ollut Östermyran ruukkia varten.
Vuoden 2015 inventoinnin mukaan paikalla on tervahauta , uunin tai kiukaan perusta sekä kuonakasa. Ks. alakohteet
Kohde on vuoden 2015 inventoinnin kuvauksen mukaisessa kunnossa. Tervahaudan halssin kohdalla oli ketunpesän aiheuttama maanpinnan syöpymä, jossa oli näkyvissä kuonaa. Tämä kuona on kevyttä, tyypillistä tervahautoihin liittyvää ns. tervakuonaa. Merkkejä raudanvalmistukseen liittyvästä selvästi raskaammasta rautakuonasta ei havaittu.

Ahvenlamminmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kansallismuseon kokoelmiin toimitettiin vuonna 1947 Luopan kylästä viikinkiaikaisen hautalöydön esineet (KM 11815). Löytöpaikka, Ahvenlamminmäki sijaitsee metsäalueella, matalahkolla harjanteella, joka idässä rajoittuu Ponsinevaan ja lännessä Kurjennevaan. Paikka oli vuonna 1948 erämaata ja etäällä kylästä. Paikan vuonna 1948 tarkastaneen Ella Kivikosken mukaan muinaisjäännös oli kokonaan hävitetty. Paikalla oli ollut löytäjän maanviljelijä Toivo Kujalan mukaan pieni, päänkokoisista kivistä tehty ladelma, jossa kivet olivat olleet vain yhdessä kerroksessa. Kiveys oli heti turpeen alla, ja kivien alta löytyivät muinaisesineet ja palaneet luut.
Vuoden 2017 inventoinnin perusteella muinaisjäännöksen laajuutta ja säilyneisyyttä tulisi selvittää lisää.

Kytökangas 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella todettiin rakennuksen perustuksia, uunin jäännös, kellarikuoppa sekä kiviaitaa. Alue kasvaa tiheää koivu- ja muuta lehtipuumetsää. Aluskasvillisuus on lehtomaista.
Paikalle on 1840-luvun pitäjänkartassa sekä vuoden 1860 isojakokartassa merkitty torppa, jota ei esiinny myöhemmissä kartoissa. Kysymyksessä voisi olla yli sata vuotta sitten autioitunut torpan paikka hyvin säilyneine rakennusjäänteineen ja kiviaitoineen.
Rakennusten jäännöksistä pohjoisluoteeseen on pätkittäistä, vallimaista kiviaitaa, jonka leveys on noin 1,5 m ja korkeus 0,5-1 m.

Seppälä (1000027204) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Ylihärmän Järvenkylässä, Seppälän talosta (Talvitien tila) 260 m luoteeseen.
Paikalla on noin 15 x 12 m kokoinen tervahauta, jossa on selkeät noin 2 m leveät vallit ympärillä. Halssi on itään. Länsireunalla on kohta, jossa vallia on kaivettu pala pois.

Pihlajanneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee metsätieuran länsipuolella. Haudan halkaisija on 12 m. Sen pohjoispuolella, tieuran reunassa on tervapirtin kiukaan jäännös.

Mesimäenkeidas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee metsätien itäpuolella. Se on halkaisijaltaan 12 m. Siitä 30 m pohjoiskoilliseen on kiukaan jäännös.

Sorakuopankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee metsätien länsipuolella, harjanteella. Se on 15 m halkaisijaltaan. Tästä noin 40 m pohjoiseen on hiekkakuopan reunassa tervahaudan jäännös.

Saarenkangas S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta on 15 m halkaisijaltaan. Se on hieman vaurioitunut hakkuuaukon laikutuksessa. Alue on pusikoitunut.

Tuoresmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mäen harjanteella on kaksi isoa tervahautaa ja niiden välissä kiuas. Pohjoisemmassa haudassa on kaksi vallia ja sen halkaisija on 17 m. Edellisestä noin 50 m etelään on toinen hauta, jonka halkaisija on 15 m. Metsäkone on vaurioittanut hautaa. Hautojen väliin jäävän kiukaan halkaisija on noin 1,5 m.

Hautamaa N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee puron itäpuolella olevalla hiekkaisella mäenkumpareella. Haudan halkaisija on 11 m. Siitä noin 50 m pohjoiseen on purotörmään kaivettu kuoppa, joka voisi olla maasaunan jäännös. Kiuasta ei todettu.

Kohtakorpi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee metsätien koillispuolella, harjanteen laella. Haudan halkaisija on 16 m.

Kohtakorpi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on 15 m.

Pääjärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kauhavan osittain kuivatun Pääjärven itärannalla, Konttiniemennevan ja soistuneen järvenpohjan välisellä kannaksella. Asuinpaikan pohjoispuolella on kallioalue ja etelä-/itäpuolella on Konttiniemennevalta laskeva kuivatusoja. Kohde on havaittu ilmalaserkeilauskarttojen perusteella ja maastotarkastuksessa alueella dokumentoitiin seitsemän asumuspainannetta, kaksi pienempää kuoppaa ja vanhan metsänäestyksen reunasta löydettiin myös kvartsia. Asuinpaikan pohjoisosa, jossa painanteet ovat, on kuitenkin täysin ehjää mäntykangasta. Kohde on poikkeuksellisen edustava.

Hautasaari (1000027460) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee moreenimäen reunalla mäntymetsässä, tervahaudan kohdalla on vanhempi säästöpuuryhmä.
Tervahaudan halkaisija on noin 15vm. Muodoltaan hauta on korkea ja laakea. Haudassa on runsaasti kaivantoja ja kuoppia. Iso halssi on kohti länttä. Tervapirtin kiuas sijaitsee samalla moreenimäellä. Kysymyksessä on 3x3x1 kokoinen luonnonkivikasa.
Tervahaudan vieressä on tervapirtti, ks. alakohde.

Vähäkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee hiekkaisella moreenirinteellä sekametsässä. Tervahaudan halkaisija on noin 11 m. Hauta on muodoltaan epäselvähkö, mutta ehjä ja siinä on paksut vallit sekä pienehkö ja matalahko sisäosa. Pieni halssi on kohti länttä.

Rustarin Hautakangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee moreenimäen länsilaidalla vanhassa sekametsässä. Tervahaudan halkaisija on noin 15 m. Muodoltaan hauta on epäselvä eikä siinä ole selkeää syvennystä keskellä. Haudassa on kuitenkin selkeä hiilikerros. Hautaa on kaiveltu ja siitä on kuljetettu maata muualle.

Rustari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee pienellä moreenikumpareella mäntyvaltaisessa sekametsässä. Tervahaudan halkaisija on noin 10 m. Muodoltaan hauta on laakea ja matalahko. Matala kivetty halssi on kohti itää.

Kangas (975010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjokivarressa, 1150 metriä Hanhikoskelta luoteeseen, Lapua-Vaasa -tielle vievän yhdystien varrella, tien itälaidalla olevalla peltoharjanteella. Tilustien pohjoisreunassa on hiekkakuoppa, jonka eteläreunalta on löytöjä. Asuinpaikkaa on ehkä jäljellä itäpuolella puutarhamaassa ja pellolla.
Paikan korkeus on noin 40 metriä merenpinnan yläpuolella, joka rannansiirtymisajoituksen mukaan ajoittuu noin 1700 eKr. eli Kiukaisten kulttuurin ja pronssikauden taitteeseen.
Läheinen Viinapränninlaakson asuinpaikka 975 01 0014 on samanikäinen.

Urheiluopisto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneenjärven itärannalla, Aholankankaalla, hiekkaisella mäntykankaalla. Sen erottaa järvestä kapea rantahietikko ja 3-5 metriä korkea jyrkkä törmä.
Ensimmäiset löydöt on tehty urheiluopiston saunan ja sen eteläpuolella olevan leirintäalueen väliltä. Löytöjä on myös uimahallin kohdalta törmän taitteelta. Alueella olleet painanteet, joista on löytynyt keramiikkaa, on tasattu nurmikoksi. Paikka on kovan kulutuksen kohteena ja törmä sortuu itsekseen veteen. Kohteen laajuus on tuntematon, ja on epäselvää mitä, missä ja missä määrin asuinpaikkaa on vielä jäljellä. Paikalta ei saatu lisätietoja myöskään osayleiskaavatyöhön liittyneessä inventoinnissa vuonna 2007. Paikalla olisikin syytä tehdä tutkimus, jolla selvitetään kohteen säilyneet osat, sijainti ja muinaisjäännöksen rajaus.

Autio-Pennala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Pennalanmäen itäreunassa, Pennalankosken länsipuolella.
Löydöt ovat viljelysmaalta noin 140 x 80 m alueelta. Samalta alueelta on mahdollisesti aikaisemmin löytynyt tasataltta (KM 976) ja reikäkivi (Töysä-seuran kokoelmat).

Haavistonharju 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneen Mäyryssä, Kuortaneenjärvestä ja Lapuanjokisuusta reilut 800 metriä itään, Haavistonharjun pohjoispään itäreunassa, noin 400 metrin päässä kohteesta Haavistonharju 1.
Löydöt on tehty tieleikkauksesta, jonka molemmin puolin harju on ajettu lähes kokonaan pois. Leikkauksen luoteispenkassa oli kvartseja, samoin paikan eteläpuolisella viljelysmaalla. Kohde on suureksi osaksi tuhoutunut.
Rakennusinventoinnin yhteydessä vuonna 2005 löytyi edellisestä löytöpaikasta noin 50 metriä pohjoiseen, vanhan maisemoidun soramontun itäreunalta, noin 50-60 m kylätiestä pohjoiseen iskoksia ja 7 kpl pieniä keramiikan murusia. Löytöalueen koordinaatit ovat: x=6965270, y=2475470, z=80.
Vuoden 2007 osayleiskaavatyöhön liittyneessä inventoinnissa paikalta ei saatu lisätietoja.

Matoluoma/Kärmesmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee noin 1 km VT 3:lta itään, Matoluoman sillalta koilliseen. Kärmesmäen metsäsaarekkeen ja Matoluoman väliseltä viljellyltä rinteeltä on löytöjä noin 3 hehtaarin alalta. Löytöalueita on kolme sekä asbestikeramiikan löytöpaikka alempana:
1) Rinnepellolla noin 240 m (länsi-itäsuunnassa) ja noin 160 m (lounais-koillissuunnassa) matkalla asuinpaikkalöytöjä (Itkosen 1968 toteama alue).
2) Kärmesmäen metsäsaarekkeen eteläkärjen kaakkois- ja itäpuolella noin 60 x 50 m alalla, noin 20 m metsän reunasta löytörikkaampi alue.
3) Edellisestä hiukan alempana, Matoluomasta noin 50-70 m pohjoiseen ja edellisestä alueesta noin 60-100 m etelälounaaseen.
4) Asbestikeramiikkaa KM 10745 löytynyt jokiäyräältä, noin 60-80 m edellä mainituista löytökohdista kaakkoon. Löytötietojen mukaan saviastian palat tulivat esille veden alta saven ja multakerroksen rajalta vuonna 1937. Paikka on sittemmin ollut kuivana; uomaa on ruopattu myöhemmin.

Hautakangas 1 (164010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, Koskutjoen itäpuolella, 400 m joesta. Hautakankaan talon puutarhasta ja viljellyltä maalta on saatu kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (KM 18300). Maaperä on hiekkamaata.
Alapihalta löytyi pihatien pinnasta yksi kvartsi-iskos. Talon pohjois- ja eteläpuolen mätästetyiltä avohakkuukuvioilta ei löytynyt tiheään kaivetuista mätästysjäljistä mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Muinaisjäännöksen laajuuden ja säilyneisyyden selvittäminen vaatii koekaivauksen.

Hakakangas 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, Koskutjoen itäpuolella, metsätien varrella. Asuinpaikka sijaitsee Hakakankaan talon lounaispuolella Koskutjokeen viettävällä pellolla. Maaperä on hiekansekaista multaa.

Haapaniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee kuivatun Luopajärven luoteisrannalla, Haapaniemen talon alapuolisella peltorinteellä.
Löytöjä laajalla alueella:
1) Noin 30-40 m Haapaniemen päärakennuksen kaakkoispuolella, loivahkosti itään viettävän pellon yläosasa noin 20 x 20 metrin alalla
2) Edellisestä noin 120-210 m etelään ja lounaaseen, 300 m tilan päärakennuksesta etelään, pellolle vievän tilustielinjan ja tilasaarekkeen kulmauksesta sähköpylvään ympäriltä
Löydöt harvakseltaan ja varsinainen asuinpaikan pääalue voi olla tilasaarekkeen alueella. Aiempina löytöinä pari talttaa ja reikäkivi Haapalan maalta.

Hakkola-Palanutniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee kuivatun Luopajärven kaakkoisrannalla, pellon ja metsän reunassa, noin 700-750 m Matoluoman (Järviojan) kaakkoispuolella.
Asuinpaikka on Palanutniemi/Palaneenniemi -nimisessä metsäniemessä ja sen edessä olevalla rinnepellolla. Löytöjen selvempi keskittymä on noin 20 x 30 m alue niemennokan kohdalla ja osittain pelloksi raivaamattomalla alueella. Koko löytöalue on noin 90 m etelä-pohjoissuunnassa. Lisäksi löytöjä on saatu alueelta mm. salaojituksen yhteydessä sekä pellon reunasta. Hakkolan talossa on mahdollisesti myös yksi kiviesine.
Niemessä on löytöalueen vierellä lato, jonka pohjoispuolella on kiviröykkiö. Mahdollisesti kiviä on kasattu vanhemman röykkiön päälle. Mahdollisesti kysymyksessä on historiallisen ajan raivausröykkiö, jota on "kasvatettu".

Järviniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee kuivatun Luopajärven pohjoisrannan törmällä, Järviniemen päärakennuksen eteläpuolella noin 120-180 m, peltorinteellä. Asuinpaikka sijaitsee niemimäisellä törmällä; eniten löytöjä on sen alaosassa noin 130 x 30 m alalla törmän reunasta. Löytöjä on koko pellon leveydeltä noin 200 m matkalla; mahdollisesti asuinpaikka jatkuu itään naapuritilan (1:119?) puolelle. Haapalasta saadut kaksi talttaa ovat ylempää pellosta.
Inventointilöytöinä keramiikkaa, piinuolenkärki, kivilajiesineitä ja niiden katkelmia, kvartsia sekä palanutta luuta.

Rehunmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Komsinkankaalla, Rehunmäen pohjoispäässä sen kaakkoisrinteellä, Komsinkangas 3 asuinpaikasta noin 120 m länsi-luoteeseen, hiekkatörmän suojassa. Inventoinnissa 1989 saatiin löytöjä noin 20 x 30 metrin suuruiselta alueelta (koekuopitus). Löytöinä kvartsiesineitä ja -iskoksia.
Löytöjen perusteella asuttu alue on ollut muinaisen salmen rannalla vastapäätä Komsinkangas 3 asuinpaikkaa. Maaperä on hiekkaa.

Perälä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ratikylän paikallistien itäpuolella, 600 metriä Kainastonjoesta länteen, pellolla ja piha-alueella. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (kvartsikaavin, -ydin ja -iskoksia) on saatu osin terassimaiselta, loivasti itää kohti viettävältä hiekkaperäiseltä pellolta, noin 80-90 metrin matkalta etelä-pohjoissuunnassa.
Kauhajoen kohteet 7, 8 ja 11 sijaitsevat samalla rinteellä; mahdollisesti kysymyksessä on laajempi yhtenäinen asuinpaikkakompleksi.

Mannila N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kauhajoki-Honkajoki maantien länsipuolella, Kauhajoen jokiuoman itäpuolella 400-500 m.
Inventoinnissa 1991 löytyi jokea kohti viettävältä hiekkaperäiseltä rinnepellolta kivikautisia asuinpaikkalöytöjä kahdelta erilliseltä alueelta noin 100 metrin matkalla itä-länsisuunnassa. Ylempi löytöalue on noin 25-30 m matkalla korkeuskäyrien suunnassa pellonrinteen yläosassa ja alempi muutaman metrin edellistä alempana, noin 40-50 m matkalla hiekkaperäisessä pellossa. Näiden välialue oli noin 30 metrin matkalla löydötöntä. Koko löytöalueen pituus kaakkois-luoteisuunnassa on korkeuskäyrien suunnassa noin 240 metriä.
Löydöt olivat kvartsiesineitä ja -iskoksia, liuskeiskos sekä palaneita luunpaloja. Lisäksi ympäristöstä on aiemmin löytynyt liuskekärki (KM 12440:3) noin 500 m Mannilan talosta pohjoisluoteeseen.

Rinta-Könnö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hyypän kylän Könnön kylänosassa, Kauhajoen uoman länsirannalla. Paikan ympäristöstä on eri aikoina löytynyt mm. 2 kivikirvestä, 2 kourutalttaa ja venekirveen katkelma. Asuinpaikka sijaitsee 150-200 m joenuoman länsipuolella, jyrkän rinteen yläpuolella, pellolla metsänreunassa.

Tyynismaa B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Purmojärveltä noin 5,9 km eteläkaakkoon, Purmojärveltä Kauhavalle vievän maantien itäpuolella, viljelysmaan ja Tyynispäkin välillä, metsämaalla. Löytöjä on pienestä, osaksi täytetystä hiekkakuopasta ja paikoin tien ojaleikkauksista. Tarkka alue ei ole määritettävissä löytöjen perusteella. Löydöt ovat Hans Myhrmanin keräämiä. 80 metrin korkeuskäyrä sivuaa hiekkakuoppaa ja viereistä tietä.

Pesänevanhautamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervapirtti sijaitsee pienellä hiekkaisella moreenikumpareella noin 40-50 vuotiaassa mäntymetsässä.
Tervapirtistä on jäljellä luonnonkivinen liesi, mitoiltaan noin 2 m x 2 m x 0,5 m. Rakenteeseen kuuluu kohtuullisen isoja kiviä. Ympäriltä on hahmoteltavissa rakennuksen pohja, mitoiltaan noin 3 x 4 m. Liesi on ollut rakennuksen koilliskulmassa.
Kyseessä on viereiseen tervahautaan liittyvä tervapirtin jäännös, mahdollisesti noin 1800-luvulta.
Tervahaudan halkaisija on noin 15 m ja siinä on noin 2,5 m paksut kaksoisvallit. Muodoltaan hauta on loivan suppilomainen. Pienehkö epäselvä halssi sijaitsee luoteispuolella.

Lettojenmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee moreenikumpareella noin 60-vuotiaassa mäntymetsässä.
Tervahaudan halkaisija on noin 11m. Muodoltaan hauta on laakea, halssi on kohti itää.

Lettojenmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee moreenikumpareella noin 60-vuotiaassa mäntymetsässä. Haudan ympärillä on muutamia kuoppia ja kaivantoja sekä pari pientä maansekaista kivikasaa.
Tervahaudan halkaisija on noin 10 m. Muodoltaan hauta on laakea, halssi on kohti etelää. Haudan sisäpuolella on pieni kivikasa, mahdollisesti metsästäjien kaivannosta.

Uudenhaudanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee moreenikankaan reunalla noin 50-vuotiaassa mäntymetsässä.
Tervahaudan halkaisija on noin 11 m. Muodoltaan hauta on syvä ja selkeä. Vankka kivestä kylmämuurattu näyttävä halssi on kohti länttä. Halssin tyviosan päällä on myös jäljellä puisen katon rakenteita.

Vanhanhaudanmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskarttaan merkitty tervahauta, jonka halkaisija on 20 m. Sen ympärillä on joitain maakaivantoja. Tervahaudasta vajaa 30 m koilliseen on kiukaan jäännös.

Harjunkylä 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Harjunkyläntien länsikupeessa. Hauta on tiheän kasvillisuuden ja puuston peitossa. Tervahaudan halkaisija on noin 18 m ja se on matala, syvyydeltään alle puoli metriä. Tervahaudan luoteisosa rajautuu pihatiehen ja kaakkoisosa on tieojan leikkaama. Halssia ei todettu, mutta se on todennäköisesti sijainnut alarinteessä luoteispuolella, jossa nyt on pihatie ja maatilan pihamaata.

Rimpikangas SE/2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Isojoen länsipuolella, Rimpikankaan itäosassa, Isojoen uomasta noin 340 m länsilounaaseen, maantien länsilaidassa (inventointikertomuksessa sanotaan itälaidasta, mutta karttaan merkitty tien länsipuoli). Löytöjä on kahdesta kohtaa (kvartsiesine, -iskoksia) tienleikkauksesta, puron eteläpuolelta. Pohjoispuolelta alkaa Rimpikankaan (kohde Isojoki 11) löytöalue.

Ojelmisto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee noin 1,2 km kaakkoon Nurmon kirkosta, Nurmojoen länsirannalla. Nurmon saarnahuonekunta perustettiin 1765, minkä jälkeen alkoi kappalaisen virkatalon rakentaminen. Paikaksi valittiin aikaisemmin asumaton Nurmojoen länsipuolen rantatörmä Ykskorvan kosken kohdalta. Paikalla on isojakokartan mukaan ollut Penttilän talon tervahauta. Vastakkaisella rannalla jauhoi Ykskorvan mylly ja sen tuntumassa oli pari sotilastorppaa. Rakennusmaa erotettiin Loukon talosta ja tila sai nimekseen Ojelmisto. Alue on ollut asuttuna yhtäjaksoisesti 1760-luvulta nykypäiviin. Alue on käytössä asuttuna pihapiirinä. Vuoden 2010 inventoinnissa rajatulla Ojelmiston pappilan alueella ei havaittu maan pinnalle erottuvia entisten rakennusten jäännöksiä.
Vuoden 2019 tarkkuusinventoinnissa havaittiin mahdollinen pappilan vanhan päärakennuksen kivijalan jäännös nykyisen, 1800-luvun lopulla rakennetun päärakennuksen länsipuolella, pihamaalla. Vanha, 1760-luvulla rakennettu pappilan päärakennus on ollut itä-länsi -suuntainen ja muodostanut umpipihan sittemmin puretun väentuvan kanssa. Vanha päärakennus on siirretty muualle koulurakennukseksi uuden päärakennuksen rakentamisen yhteydessä. Pihamaan pohjoispuolella on katettu maakellari ja tervahauta, joka ei erotu maanpinnalle.

Suolineva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kaupungin koillisosassa matalalla soraharjanteella kuivahkolla kankaalla. Alue on avohakattu ja muokattu.
Paikalla on ison kiukaan jäänteet, mitat 3,5 x 2,5 m ja korkeus 0,6 m. Rakenne on aluskasvillisuuden peittämä, joitakin isoja lohkokiviä näkyy pinnassa, humuskerroksen alla on osittain voimakkaasti palaneita kiviä (koko 5 – 15 cm) sekä hiiltä ja nokimaata. Nokimaata ja sekoittunutta maata havaittiin lapionpistoissa noin 20 neliömetrin alalla kiukaan ympärillä. Kyseessä on melko ison tervapirtin jäännös, mikä sopiikin kuvaan, koska vieressä on kaksi isoa tervahautaa.

Suolinevankalliot (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kaupungin koillisosassa pienellä rakka-alueella kalliopaljastuman itäpuolella. Nuorta harvennettua kasvatusmetsikköä.
Rakassa on vierekkäin noin metrin etäisyydellä toisistaan kaksi kuoppaa, joiden halkaisija on 2 – 2,5 m ja syvyys 0,4 – 0,5 m. Etelänpuoleisella kuopalla on matala valli. Kuopat ovat selvästi ihmisen tekemiä, mutta niiden ikä ei ole tiedossa, jäkälän ja sammalkasvuston perusteella ne eivät ole kuitenkaan resenttejä.

Ruissaari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan Ruissaaressa on ollut Vimpelin sääksjärveläisten piilopirtti isonvihan aikana. (Väinö Tuomaalan arkisto, ks. lisätiedot -välilehti)
Kohde sijaitsee Sääksjärveltä Perhoon johtavan tien7270 eteläpuolella Ruissaarennevan peltoaukean laidalla metsässä. Pellolle laskevalla loivalla rinteellä on sammalpeitteinen neliönmuotoinen kivijalka, läpimitta noin 3 m. Yhdessä reunassa on iso, osittain rauennut kiuas. Ympäristössä joitain kuopanteita.
Kohde ennallaan.

Uudenhaudankangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kunnan länsiosassa matalalla soraharjanteella. Alue on avohakattu ja muokattu. Harjanteen länsireunalla on kalliota ja laaja vanha metsäpaloalue.
Kankaan loivalla etelärinteellä on tervahauta, halkaisija 16 m, kuopan halkaisija 9 m ja syvyys 1,2 m. Halssi suuntautuu etelään, pituus epäselvä. Hauta on läpiaurauksen takia vahingoittunut.

Pannukangas 1-2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kunnan länsiosassa moreeniharjanteella. Harjanteen länsireunalla on kalliota, kuivahkoa kivistä kangasta, varttunutta kasvatusmetsikköä.
Harjanteen laella on tervahauta, tuplahauta, läpimitta ulompi valli mukaan lukien 22 m, sisempi valli mukaan lukien 17 m, kuopan halkaisija 14 m ja syvyys 1,8 m. Halssi suuntautuu lounaaseen, pituus yli 3 m, se on sortunut. Haudan päällä kasvaa eri-ikäistä puustoa. Kohde on merkitty peruskartalle.
Harjanteen laella tervahaudasta 35 m itäkoilliseen on tervapirtin kiuas. ks. alakohteet

Loukkusaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kunnan länsiosassa moreeniharjanteen eteläpäässä avolouhoksen ja metsätien eteläpuolella, erirakenteisessa metsässä.
Paikalla on tuplahauta, läpimitta ulompi valli mukaan lukien 18 m, sisempi valli mukaan lukien 14 m kuopan halkaisija 10 m ja syvyys 1,4 m. Halssi suuntautuu lounaaseen, pituus 4,5 m, ja syvyys 2,1 m. Valli on heinän peittämä, kuopassa kasvaa tiheää nuorta puustoa.

Kolosaari 1-2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde pienellä rämeen ympäröimällä kangassaarekkeella, joka on avohakattu ja muokattu, taimikkoa.
Kohteesta on avohakkuualueella (taimikossa) tervahauta, jonka läpimitta on noin 20 m. Tiheän taimikon takia tarkkoja mittoja ei saatu. Halssi suuntautuu etelään, pituus on noin 10 m. Haudasta noin 25 m kaakkoon on tervapirtin jäännös. Ks. alakohteet.

Jäkäläkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kivisen paikoitellen soistuneen kankaan länsipäässä muokatussa taimikossa.
Kankaan loivalla lounaisrinteellä on tervahauta, halkaisija 12 m, kuopan halkaisija 8 m ja syvyys 1,3 m. Halssi suuntautuu lounaaseen, pituus 5 m ja syvyys 2,1 m, se on osittain sortunut.

Isokangas (1000028844) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee laajan kankaan lakialueella, kangasmaastossa, runsaina esiintyvät haavat ja kuuset viittaavat vanhaan kaskialueeseen.
Paikalla on tuplahauta, halkaisija ulompi valli mukaan lukien 20 m, sisempi valli mukaan lukien 16 m, kuopan halkaisija 8 m ja syvyys 1,8 m. Halssi suuntautuu lounaaseen, pituus 5 m ja syvyys 2,1 m, se on osittain sortunut

Hermokallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pienellä kangassaarekkeella Hermokallion luoteispuolella, kangasmaastossa, jossa kasvaa tiheää nuorta sekametsää.
Kankaan loivalla itärinteellä on tervahauta, halkaisija 16 m, kuopan halkaisija 9 m ja syvyys 1,3 m. Halssi suuntautuu koilliseen, pituus n. 5 m, se on sortunut. Valli on heinän peittämä, haudan päällä kasvaa nuoria koivuja ja kuusia.

Leppihaudanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee moreenirinteellä, hakkuuaukealla. Haudan halkaisija on noin 14 m. Muodoltaan hauta on laakea, selkeä halssi on kohti kaakkoa.
Tervahaudan päältä kulkee kaksi tuoretta ajouraa.
Vieressä on tervapirtti, ks. alakohde.

Sulkaräme 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannan rämeellä olevalla metsäkumpareella, taimikossa, joka lienee joskus äestetty. Paikalla on havaittu kolme asumuspainannetta ja yksi pienempi kuoppa aivan joen vallin itäpuolella.

Sulkaräme 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla olevalla Sulkarämeellä, pienellä metsäkumpareella alle 100 m joen rannasta. Paikalla on havaittu neljä matalaa asumuspainannetta ja tervahauta. Asuinpaikka on ehjässä kangasmetsässä.
Vuonna 2018 asuinpaikan laajuutta selvitettiin koekaivauksin, jotka sijoittuivat asuinpaikan itäpuolelle. Kumpareen itäpuoliselta rämeeltä löytyi hajanaisia esinelöytöjä, mutta ei kulttuurikerrosta.

Sulkaräme 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Sulkarämeellä olevalla kahdella vierekkäisellä kumpareella. Itäisemmällä kumpareella on kaksi erillistä asumuspainannetta ja läntisemmällä paritalopainanne. Kumpareiden välisestä notkelmasta löytyi myös kvartsi-iskos linnun peuhuupaikan hiekasta. Paritalopainanne on kooltaan noi 20 x 8 m, yksittäiset asumuspainanteet ovat mitoiltaan 10 x 10 m ja 6 x 5 m. Mäet ovat aukkohakattuja.

Vuortenkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee pitkän luode-kaakko -suuntaisen Vuortenkankaan harjanteen luoteispäässä, Ähtävänjoen mutkan eteläpuolella, Sulkanevan suoalueen keskellä. Vuortenkangas on hiekkamäki, jonka luoteinen lakialue on mäntytaimikkoa. Alueella on vanhoja hiekkakuoppia ja siellä on myös tervahautoja, mutta näistä huolimatta myös alueen viisi erillistä asumuspainannetta ja kaksi paritalopainannetta ovat kohtuullisen selviä. Painanteisiin tehdyistä koekuopista tuli myös löytöjä: kvartsia ja liusketta.

Hietalanmäki 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Hietalanmäen länsireunalla olevalla korkeammalla pohjois-eteläsuuntaisella "särkällä", jonka eteläpäässä on Hautamäen talo. Asumuspainanteet ovat tämän pohjoispuolella harjanteella. Harjanteella on todennäköinen kolmihuoneinen rivitalopainanne, jonka lisäksi harjanteella on neljä erillistä asumuspainanteeksi tulkittavaa painannetta. Maasto on mäntyä kasvavaa hiekkakangasta. Kohde on hieman epävarma ja sen luonne olisi hyvä tarkastaa koekaivauksin.
Paikalla havaittiin useita kuoppia, jotka on tulkittu kivikautiseen asutukseen liittyviksi asuinpainanteiksi. Alueella on ollut myös runsaasti nuorempaa hiekanottoa. Alueen itäpuolella on vanha ajoura. Erityisesti alueen eteläpäässä, asuinrakennuksen ympäristössä, saattaa olla jäänteitä hiekanotosta yms. nuoremmasta toiminnasta. Inventoinnin yhteydessä ei havaittu iskoksia tai muita kivikautiseen asutukseen viittaavia löytöjä. Kohteen luonteen määrittäminen vaatii lisätutkimuksia.

Sivumäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kortesjärvelle johtavan tien itäpuolella, Sivumäen etelä- ja lounaisrinteellä. Alue on hakkuuaukeaa, jota on äestetty. Paikalla on havaittu neljä asumuspainannetta sekä kvartsia äestysvaoissa. Äestysvaot ovat kasvaneet jo pääasiassa umpeen. Paikalla on myös vanhaa hiekanottoa ja kvartsia on myös hiekkakuoppien seinämissä.

Sivumäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kortesjärvelle johtavan tien itäpuolella olevan Sivumäen laella. Paikalla on kaksi isoa asumuspainanteeksi luokiteltavaa painannetta vierekkäin, toinen 14 x 10 m ja toinen halkaisijaltaan 10 m. Ympäristö on ehjää havumetsää.

Haapa-aho 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Havupuuvaltaisessa metsikössä, Pösöntien reunasta noin 20 m kaakkoon sijaitsee laakea ja pyöreä tervahauta, jonka halkaisija on noin 16 m. Tervahaudan halssi viettää etelään, Kuivasjoen suuntaan. Tervahauta (Tiärudahl) on merkitty C.G. Åkermanin v.1782 tekemään karttaan.

Sydänmaa Jääskä 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alavuden kirkosta noin 19,2 km länsiluoteeseen Jääskänjärven itärannalta Jääskän talosta noin 0,5 km luoteeseen on rantaterassilla pyöreä ja laakea tervahauta. Tervahauta on halkaisijaltaan 20 metriä. Hautakuopanne on laakea ja 1,3 metriä syvä. Tervahautaa reunustaa oja ja toinen valli (paksuus 3 metriä). Ulommaisen vallin korkeus on 0,7 metriä. Lasku-uoma eli halssi viettää suoraan länteen Jääskänjärvelle päin, ja lasku-uoman pituus on 7 metriä. Tervahauta on hyvin säilynyt.

Akkosaari 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Akkosaaren lounaisosassa. Paikalla sijaitsee kivikautinen asuinpaikka. Paikalle on tehty inventoinnin yhteydessä 12 koepistoa, joista neljästä on saatu talteen kvartsi-iskoksia. Löydöt tulivat kahdelta erilliseltä alueelta.

Hakapellontie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Hakapellontien vieressä. Paikalla on kaksi kiviröykkiötä, joista röykkiö 1 on pyöreä, halkaisijaltaan noin 3 metriä ja 0,5 m korkea. Röykkiö koostuu noin 0,1-0,4 m kokoisista kivistä. Röykkiö 2 sijaitsee heti röykkiön 1 lähellä ja se on pyöreä, halkaisijaltaan noin 3 metrinen ja 0,5 m korkea. Kivet ovat halkaisijaltaan 0,5-0,6 metriä. Röykkiöt ovat mahdollisesti raivausröykkiöitä.

Hankasaarentie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vuoden 2016 inventoinnissa Hankasaarentien vierestä löydettiin viisi kiviröykkiötä, joiden arveltiin olevan mahdollisesti esihistoriallisia sijaintinsa perusteella. Röykkiöt ovat pyöreitä tai soikeita ja monessa niistä on pieni kuoppa kiveyksen keskellä. Kairattaessa soikeassa röykkiöstä 1 havaittiin hiiltynyt kerros. Röykkiö 1 on kooltaan 3,5 × 3 m ja 0,5m korkea.

Kannussaari 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kannussaaren keskiosassa korkeimman harjanteen itäpuolella. Paikalla on kaksi tervahautaa, joista suurempi (tervahauta 1) on laakea ja halkaisijaltaan noin 15 metriä. Sen länsipuolella on nähtävissä kaksi vallia, joiden välillä on 1 metrin levyinen oja. Vallin korkeus on korkeimmillaan koillispuolella 1,5 metriä. Halssi suuntautuu koilliseen ja sen pituus on 6 metriä. Pienempi tervahauta (2) sijaitsee tervahaudasta 1 noin 15 m kaakkoon. Se on halkaisijaltaan 7,5 metriä ja vallin, joka on havaittavissa vain lounaispuolella, korkeus on maanpinnasta 0,7 metriä. Halssi viettää koilliseen.

Kauppistenmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kauppistenmäen eteläpuolella kuusimetsää kasvavassa rinteessä. Paikalla on pyöreä tervahauta, jonka halkaisija on noin 18 metriä. Haudan vallit ovat metrin korkuiset ja sammalen peittämät. Laskuoja eli halssi sijaitsee kaakossa ja on 8 metriä pitkä. Haudan keskiosan loivassa kuopanteessa kasvaa kuusi. Tervahauta on hyvin säilynyt lukuun ottamatta muutamia ilmeisesti eläinten valliin kaivamia koloja.

Majuniemi 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Majuniemen keskiosassa. Paikalla on ollut Niemisveden kylän Hokkalan rälssitalon Majuniemen torppa, jossa asui ainakin vuosina 1855-1868 Herman Annanpoika Majuniemi (1816–1868) perheineen. Leski ja lapset mainitaan siellä vielä rippikirjoissa 1875 ja henkikirjojen mukaan Majuniemi on ollut tuolloin autio. Vuonna 1897 laadittuun karttaan on piirretty torppaan aikoinaan johtanut polku. Jakokirjaan on merkitty huomautus: "kiviraunio kuviossa 937".
Paikalla sijaitsee talonperustus sekä säilytyskuoppia, jotka liittyvät todennäköisesti kyseiseen torppaan. Paritupatyyppinen, 12,5 × 5,5 m kokoinen talonpohja sijaitsee raivatulla alueella nuoressa koivikossa. Sen ympärillä on noin puolen metrin korkuiset vallit. Tuvassa on kaksi neliskulmaista kiuasta ja niiden välissä mahdollisesti ns. kylmä eteinen. Perustusten sisällä on noin 0,6 m syvät kuopat, mikä voi viitata mahdollisesti kellaritiloihin.
Alueella sijaitsee myös useita viljelyröykkiöitä (kohde Majuniemi 2).

Majuniemi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Majuniemen keskiosassa. Paikalla on 22 kivistä kasattua röykkiötä vanhan torpan raunion (Majuniemi 1) lähistöllä. Nämä röykkiöt liittynevät yritykseen ottaa alue viljelykseen. Röykkiöiden runsas lukumäärä ja alueella selvästi tehty maanpohjan raivaus viittaavat siihen, että röykkiöt ovat hyvin todennäköisesti viljelysröykkiöitä. Tosin jo vuoden 1832 isojakokarttaan alueelle on merkitty kaskettu kangas, joten kyseessä voi olla myös kaskirauniot.

Majuniemi 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Majuniemen itäosassa, aivan rannan tuntumassa. Paikalla on esihistoriallista lapinrauniota muistuttava kiviröykkiö, joka koostuu halkaisijaltaan n. 0,25 – 0,50 m kokoisista kivistä. Kivet ovat osin paljastuneet rannan puolelta. Pyöreän kiviröykkiön halkaisija on 4,5 metriä ja korkeus 0,5 metriä.
Kohteen luonteen tarkempi selvittäminen ei ollut mahdollista vuoden 2016 inventoinnin yhteydessä. Paikan läheisyydestä tunnetaan myös useita historiallisen ajan viljelyröykkiöitä sekä kiviaita, joten kyseessä voi olla myös historiallisen ajan rakenne.

Niemisvesi Hokkasenpuro (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hokkasenpuron ja metsäaukean välisellä kuusikkoisella rinteellä. Paikalla on halkaisijaltaan noin 17 metrin kokoinen tervahauta, jonka vallit ovat 1 m korkeat. Sen lasku-uoma viettää läheiseen Hokkasenpuroon.

Peränne Lapinniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Lapinniemi mainitaan jo Suihkon jakokunnan kartassa vuosilta 1824-1825. Lapinniemessä sijaitsee yksi kivikehä sekä kaksi kiviröykkiötä. Röykkiöt on tulkittu kaskiraunioiksi, mutta kivikehän tulkinta sekä ajoitus ovat epävarmoja. Kivikehä on matala ja soikea, ja noin 2,5 × 2 × 0,2 metrin kokoinen. Rakenteessa on käytetty halkaisijaltaan korkeintaan noin 0,3 m kokoisia kiviä.
Matalat röykkiöt sijaitsevat kivikehästä noin 4 metriä lounaaseen ja luoteeseen. Toinen on halkaisijaltaan noin 4 m ja toinen 3 metriä.

Ruumissaari (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikka mainitaan vanhoissa kartoissa ensi kerran vuonna 1777 nimellä Rumis Sari.
Vasabladet (23.5.1903, no 62) uutisoi vuonna 1903, että Ähtärinjärven Ruumissaaresta oli löydetty epätavallisen suuria ihmisluita. Perimätieto kertoo puolestaan, että Ähtärinjärven Ruumissaaressa on kymmeniä hautoja ajalta jolloin toimituksia ei kirkon puolesta tehty. Haudat ovat perimätiedon mukaan olleet kumpuja, joiden ympärillä on noin päänkokoisia rantakiviä. Lisäksi kerrotaan, että Nyyssölän poika, joka oli lääkäri, oli vuosisadan alussa kaivanut joitakin haudoista auki ja näyttänyt pikkupojille haudasta paljastunutta pitkää lettiä, toisesta haudasta säilynyttä partaa ja hampaita. Ilmeisesti myös jokin saksalainen tutkijaryhmä Majaniemestä päin on käynyt Ruumissaarella kaivamassa hautoja auki. Silloin on löydetty niin suuri leukaluu, että se on sopinut saksalaisen kaivajan oman leuan päälle. Perimätieto kertoo myös, että haudat on täytetty ja että saksalaiset ovat vieneet osan löydöistä mennessään. "Joskus ennen sotia" paikalla on tiettävästi käyty kaivelemassa hautoja, ja kuopat on jätetty auki.
Vuoden 2016 inventoinnissa paikalla havaittiin seitsemän painannetta, joista neljä todennäköisesti liittyy hautaamiseen ja kolme epävarmempaa kuoppaa, jotka voivat liittyä hautaamiseen tai hautojen myöhempään etsintään tai kaiveluun. Painanteiden reunoille tehtiin pieniä kairausreikiä niiden luonteen selvittämiseksi, mutta niissä ei havaittu luunsiruja tai hiiliä.

Tantereenmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee mäntyjä kasvavassa rinteessä, ja halssi osoittaa länteen. Pyöreän tervahaudan halkaisija on noin 6 metriä, penkat nousevat ympäröivästä maastosta 0,5 metriä ja länsipuolella 1 metrin. Kuopanne keskellä on noin 0,7 m syvä. Tervahaudan sivuilla oli hiiliä maanpinnalla, eläimet ovat voineet kaivaa ne koloista tai haudassa on mahdollisesti ollut tuuletusaukkoja, joita eläimet ovat käyttäneet pesäkolonaan.

Väinänniemi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Väinänniemen eteläpään lounaisosassa. Paikalla on soikean pitkulainen, kooltaan 3,5 × 2 metriä ja 0,6 m korkea kiviröykkiö. Se sijaitsee neljän metrin päässä nykyisestä järvenrannasta, ja vain hieman Hankaveden pintaa korkeammalla. Röykkiön kivet ovat noin 0,5 m kokoisia. Röykkiötä on pidetty mahdollisena lapinrauniona.
Röykkiön koillispuolella on niemen keskivaiheilla toinen kiviröykkiö lehtipuita sekä mäntyjä kasvavan alueen reunalla. Kyseessä on edellistä pienempi ja matala, suorakulmainen noin 1,8 × 1,2 metrin kokoinen ja 0,4 m korkea muutamista pienistä (halkaisijaltaan alle 10 cm) kivistä tehty kiveys, jonka on arveltu olevan viljelysröykkiö.

Haaruskangas C (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Vuoden 2017 tarkkuusinventoinnissa alueella todettiin tervahauta, pyyntikuoppaketjuksi tulkittu kuopparivi (5 pyyntikuoppaa), hiilihauta/-miilu sekä määrittelemätön kuoppajäännös.

Syväjärvenkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee aivan Evijärven ja Kruunupyyn kuntien rajalla, pienen Syväjärven itäpuolella olevalla Syväjärvenkankaalla. Asuinpaikka on korkealla kivikkoisella ja aukkohakatulla mäenkumpareella, jonka maan pinta on hiljakkoin metsä-äestetty. Harjanteen laella on peräkkäiset kaksi suurta asumuspainannetta, joiden sisäpuolella on äestysvaoissa runsaasti kvartsia. Painanteiden ulkopuolella ei vaikuta olevan lainkaan löytöjä. Jonkin verran kvartsia on kerätty näytteeksi.

Hautamäki (1000031741) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Siiroonjoen Kärjenkosken alueella, joen länsirannalla, lähellä Kristiinankaupungin rajaa. Hautamäen talon takana, harjulla on viisi asumuspainannetta, joista kaksi muodostaa tuplapainanteen/paritalon. Ympäristö on kangasmaastoa, havumetsää, korkea törmä laakson yläpuolella. Maasto on ehjää.

Mannisenneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 13 m oleva tervahauta sijaitsee Mannisennevan länsipuolella. Halssiura avautuu itäkoilliseen.

Roviomaa S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 18 m olevassa tervahaudassa on kaksinkertaiset vallit. Mahdollisesti siinä on poltettu kaksi kertaa tervaa. Tervahaudan halssi suuntautuu pohjoiseen. Tervahauta on hyvin säilynyt.

Rinta-aho S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 13 m oleva tervahauta sijaitsee Töysänjoen pohjoisrannan kaakkoon laskevassa rinteessä. Halssiaukko suuntautuu kaakkoon, jokea kohti.

Rinta-aho N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 9 m oleva tervahauta sijaitsee kuusimetsässä, Rinta-ahon tilan pohjoispuolella.

Roves (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on noin 15 m. Kohde on hyvin säilynyt ja se erottuu selkeästi maisemassa.
-kohteen tietojen tarkennus käynnissä 3.5.2018 -

Niemistö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on noin 9 m. Halssi suuntautuu lounaaseen.

Rengon tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Ilmajoella Seinäjoki-uoman itäpuolella Jalasjärventien sillasta 290 m pohjoiskoilliseen, joen mutkasta 65 metriä kaakkoon.
Tervahauta on merkitty vuoden 1769 isojakokartalle. Tervahauta näkyy Maanmittauslaitoksen laserkeilausaineistossa ja se on myös merkitty maastokarttaan (Tervah). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa, vaan se havaittiin arkistoselvityksessä 2018.

Ruona 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ruonan taloryhmän kaakkoispuolelta, pellon yläreunan alueella havaittiin n. 100 metrin matkalla harvakseltaan kvartseja ja palaneita kiviä. Kvartsiydin ja 3 kvartsi-iskosta otettiin talteen inventoinnissa. Maastotyön aikana pelto oli oraalla ja ainoastaan pellon yläreunan tarkastaminen oli mahdollista.

Kokko 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Kokkokankaalla, metsätien pohjoispuolella kivikkoisen kankaan eteläreunalla. Tervahaudan halkaisija on. 15 m ja halssi suuntautuu etelään. Tervahaudan rakenne on hieman vaurioitunut maanmuokkauksessa.

Kultalahden Hautakangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kapean kivikkoisen kankaan korkeimman kohdan itäreunalla sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on 25 m. Halssi suuntautuu itään.

Latosaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ojitetun suon ja rämealueen keskellä, pienen mäenkumpareen korkeimmalla kohdalla sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on noin 20 m. Halssi suuntautuu lounaaseen. Tervahaudasta noin 30 m pohjoiseen sijaitsee tervapirtin kiukaan jäännös (n. 2m ja 0,70 cm korkea).

Nykäsenkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Moreenikankaan eteläreunassa, havupuumetsässä sijaitsee kaksi tervahautaa. Itäisemmän tervahaudan halkaisija on n. 25 m ja läntisen n. 20 m.
Asko Vilkunan mukaan Nykäsenkankaalla on sijainnut kärnäläisten kesätupa (karjamaja) kesänavettoineen vielä 1900-luvun alussa (Kansatieteellinen arkisto 15, s. 47-48). Paikalla on ollut kaksi kesänavettaa, yksi tupa ja kaivo.

Palosaunansaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsätien läheisyydessä, kallioisen kankaan kaakkoisreunalla sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on n.20 m. Halssi suuntautuu koilliseen. Tervahaudan lounaisreuna on hieman vaurioitunut tien tekemisen yhteydessä.

Saapasneva etelä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaksi tervahautaa sijaitsee Kokon vanhasta talon paikasta n. 250 m itäkoilliseen, metsäteiden risteyksessä. Välittömästi tien reunassa olevan tervahaudan halkaisija on n. 20 m halssin suuntautuessa etelään. Tämän tervahaudan eteläreuna on hieman vaurioitunut tien tekemisen yhteydessä. Koillispuolella olevan tervahaudan halkaisija on n.8 m.

Saapasneva länsi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaksi tervahautaa sijaitsee itään laskevaan kivikkoisen moreenikankaan reunalla. Eteläisemmän tervahaudan halkaisija on n.20m halssin suuntautuessa itään ja pohjoisemman tervahaudan halkaisija on n.10 m. Molempien tervahautojen läheisyydessä on kuoppia, jotka liittynevät tervavalmistusprosessiin.

Roomiokallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Roomiokallion lakialueen kaakkoispäässä sijaitsee noin 10 x 30 metrin kokoinen, kaakko-luode suuntainen kivikko. Siinä on kahdeksan sammal- ja jäkäläpeitteistä rakkakuoppaa, joista suurin on kivikon kaakkoispäässä, hakkuuaukean puolella. Muu osa kivikosta on kuusi/mäntymetsän puolella. Suurimman rakkakuopan koko on noin 4 x 4 metriä ja syvyys noin puoli metriä. Kuoppa on muodoltaan likimain suorakulmainen. Kivikon muut kuopat ovat halkaisijaltaan noin 1-2 metrin luokkaa ja syvyydeltään noin 0,5 metriä. Kuopat ovat melko tasaisesti sijoittuneet koko kivikon alueelle. Kivikon luoteispään ulkosyrjällä on noin 3 x 3 metrin kokoinen suorakulmainen sammalen peittämä kaivanto. Sen kivikonpuoleisella sivulla on kivistä ladottua uunin suuaukkoa muistuttava rakenne, joka vaikuttaa jatkuvan tunnelina kivikkoon. Suuaukon koko on noin 30 x 30 cm. Vastaava suuaukkorakenne on kivikon samalla syrjällä noin neljä metriä kaakkoon. Kivikon päällä näyttää kulkevan kupera kivirakenne, joka vaikuttaa tunneliholvauksen katolta. Tämä rakenne yhdistää em. kivikkoon tehdyt suuaukot.
Kohde tarkastettiin Pauli Ojanperän yleisövihjeen perusteella 13.11.2018. Ei erillistä tarkastuskertomusta.

Kukkura 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Kauhavalta Kortesjärvelle vievän tien länsipuolella, Karjanlahden ja Vuorenmaan asutusten välillä, Laitilanluoman halkaiseman pitkänomaisen peltoalueen länsipuolella olevassa metsä- ja kalliomaastossa, noin 1,4 km joelta länteen. Paikka on nimeltään Kukkurakallio ja sillä olevasta kiviröykkiöstä lähetti maanomistaja ilmoituksen Museovirastoon vuonna 1987.
Kohde tarkastettiin 17.5.2016 (Heikkurinen-Montell/Museovirasto). Kysymyksessä on luontainen kivikko kallioalueen korkeimmalla kohdalla. Siihen on kaiveltu kuoppia mahdollisesti säilytyskuopiksi. Suurin kuopanne on noin 2 m halkaisijaltaan ja metrin syvyinen. Kohde luokiteltiin mahdolliseksi muinaisjäännökseksi nimellä Kukkurakallio (mj rek 233000002).
Kohde tarkastettiin uuden ilmoituksen vuoksi vuonna 2019 (Taivainen/Museovirasto). Kukkurakallion pohjoisella lakialueella on viisi rakkakuoppaa. Kuopat ovat sammaloituneita, jäkälän ja varpujen peittämiä. Ainoastaan suurimman kuopan pohjoissivustaa on kaiveltu. Suurimman kuopan halkaisija on noin 2,5-3 metriä. Se on muodoltaan pyöreähkö ja syvyydeltään noin metrin. Muut kuopat sijaitsevat isoimman kuopan pohjoispuolella, ehkä metrin alempana. Niiden halkaisija on 1-2 metriä ja syvyys noin puoli metriä tai hieman alle. Isoimman kuopan kaakkoispuolella, muutaman metrin etäisyydellä kuopasta, on pystykivi joka muistuttaa rajapyykkiä. Paikalta ei kuitenkaan mene rajaa.
Vuoden 2019 tarkastuksen jälkeen kohde kirjattiin muinaisjäännösrekisteriin kiinteänä muinaisjäännöksenä nimellä Kukkura 1 (1000034648). Mahdollisen muinaisjäännöksen Kukkurakallio (233000002) tiedot on yhdistetty kohteen Kukkura 1 tietoihin.

Kukkura 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kukkura -nimisen mäen eteläisen lakialueen kaakkoisreunan kivikossa on kolmisenkymmentä rakkakuoppaa. Ne ovat jäkälöityneitä ja sammaloituneita. Osaa kuopista on kaiveltu. Suurin kuoppa on kooltaan 4 x 6 metriä, syvyydeltään noin 0, 7 metriä. Muodoltaan kuoppa on laakea. Kivikossa on myös kaksi muuta isompaa kuoppaa, joiden halkaisija on noin viisi metriä ja syvyys noin 0,5-0,7 metriä. Toinen niistä sijaitsee ison kuusen alla. Muiden kuoppien halkaisija vaihtelee 1-3 metrin välillä ja syvyys 0,3-0,8 metrin välillä. Alueen koko on arviolta noin 20 x 50 metriä. Pimenevä ilta ja sade haittaisivat hieman havainnointia, joka jäi pikaiseksi. Rakkakuopat näkyvät verrattain hyvin myös lidar-aineistossa. Aluerajaus on tehty maastohavaintojen ja lidar-aineiston perusteella.

Roomionkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Roomionkallion laella sijaitsevassa kivikossa on 18 rakkakuoppaa. Kuopat ovat sammalen ja jäkälän peitossa, joitakin kuoppia on kaiveltu. Kuoppien halkaisija vaihtelee 1-3 metrin välillä, syvyys noin 0,4-1 metrin välillä. Alueen koko on noin 35 x 35 metriä. Kuoppa-alue näkyy verrattain hyvin myös lidar-aineistossa.
Kohde tarkastettiin 13.11.2018 yleisövihjeen perusteella. Ei erillistä tarkastuskertomusta.

Raunionmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Raunionmäen lakialueen kaakkoisosassa sijaitsevassa kivikossa on 15 rakkakuoppaa. Niiden halkaisija vaihtelee 1-3 metrin välillä ja syvyys on noin puolisen metriä. Kuopat ovat sammaloituneita ja jäkälöityneitä. Lisäksi kivikossa on neljä kiviröykkiötä, joiden halkaisija vaihtelee 1-1,5 metrin välillä. Röykkiöiden korkeus on noin 0,4 metriä. Yksi röykkiöistä on pengottu auki. Rakkakuopat näkyvät verrattain hyvin lidar-aineistossa. Alue on kooltaan noin 30 x 30 metriä. Rakkakivikon etelä- ja pohjoispuolilla on isohkoja kuoppia, joista kivet on poistettu ilmeisesti koneellisesti. Ne ovat edellä mainittuja nuorempia. Myös ne näkyvät lidar-aineistossa.

Peränevankallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Peränevankallion korkeimmalla laella sijaitsevassa kivikossa on yhteensä 22 rakkakuoppaa sekä yksi tunneli. Alueen koko on noin 30 x 40 metriä. Kivikon kaakkoispäässä on alueen isoin kuoppa, jonka halkaisija ulkomittojen mukaan on noin yhdeksän metriä. Kuopan sisämitan halkaisija on noin seitsemän metriä. Kuopan syvyys on noin 1,5 metriä ja sitä ympäröivät selkeät vallit. Kuopasta lähtee luoteeseen käytävä ("oviaukko"), jonka sisäleveys on noin 0,8 metriä ja pituus noin 2,5 metriä. Lisäksi kuopan eteläreunan vallien ulko-osassa on kaksi uunin suuaukkkoa muistuttavaa rakennelmaa. Suuaukkojen koko on noin 20 x 30 cm ja aukkojen päällä on arinakivi tukemassa rakennelmaa. Nykyisellään tunnelit em. suuaukoissa jatkuvat vain muutamia kymmeniä senttejä kiveyksen sisään, mutta ne ovat aikanaan saattaneet olla yhteydessä kuoppaan.
Muut rakkakuopat ovat huomattavasti pienempiä. Ne ovat halkaisijaltaan yleensä 1-2 metriä ja syvyydeltään 0,5 metriä. Kivikon luoteiskulmassa on yksi hieman muita isompi kuoppa, joka on muodoltaan soikea ja kooltaan noin 2,5 x 3 metriä. Kuopan syvyys on noin puoli metriä ja sen keskellä kasvaa koivu.
Kivikon kaakkoispäässä on tunneli, jonka pituus on noin kolme metriä. Tunnelin molemmissa päissä on hyvin ladottu suuaukko. Suuaukkojen halkaisija on noin 0,3 x 0,3 metriä.

Vuorenmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kellarikallion länsipuolella loivalla hiekkarinteellä sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on 15 m, kuopan syvyys n. 1 m. Halssi suuntautuu etelään, se on sortunut, pituus n. 3 m.

Porraslaakso 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee soistuneen matalan mäen loivalla lounaisrinteellä. Tervahaudan halkaisija on 14 m, kuopan halkaisija 9 m ja syvyys 0,6 m. Halssi suuntautuu lounaaseen, pituus n. 5 m.

Kukkura itä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta (ns. tuplahauta) sijaitsee matalan soraharjanteen pohjoispäässä. Tervahaudan halkaisija ulompi valli mukaan lukien 20 m ja sisempi valli mukaan lukien 14 m. Syvyys noin 1,1 m ja kuopan halkaisija n. 9m. Halssi suuntautuu pohjoiskoilliseen, se on sortunut, pituus n. 5 m. Tervahaudan päällä kasvaa vanhaa puustoa.

Porraslaakso 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee soistuneen matalan mäen loivalla lounaisrinteellä. Tervahaudan halkaisija 14 m, kuopan halkaisija 9 m ja syvyys 0,6 m. Halssi suuntautuu lounaaseen, se on sortunut, pituus n. 4 m.

Kalmoolakso (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Painanteet muodostavat noin 35 x 23 metrin kokoisen, pohjois-eteläsuuntaisen matalan painannerivin. Heti sen pohjoispuolella on noin 3 x 3 m kokoinen syvempi kuoppa (noin 1,2 m syvä).Painanteiden kohdalta ja niiden välittömästä ympäristöstä rikkoontuneelta maanpinnalta löytyi kahdeksan kvartsi-iskosta ja yksi kvartsikaavin

Vähäjärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on 18 m, sijaitsee hiekkaharjanteen länsirinteellä. Tervahaudan syvyys noin 1 m ja halssi suuntautuu länteen.

Vähäjärvi 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tervapirtin jäännös sijaitsee hiekkaharjanteen laella, noin 25 m Vähäjärvi 1- tervahaudasta kaakkoon. Paikalla on säilynyt maaperusta (4x4m), lounaiskulmassa kiukaan jäännös. Humuksen alla palaneita kiviä ja nokimaata.

Paju-Takkula 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija 16 m, sijaitsee kivikkoisen mäen loivalla länsirinteellä. Tervahaudan syvyys noin 0, 7 m ja halssi suuntautuu lounaaseen. Tervahauta on osin vaurioitunut metsän käsittelyssä.

Paju-Takkula 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sorjaharjanteen eteläpäässä sijaitsee tervahauta (ns. kaksoishauta), jonka halkaisija ulompi valli mukaan lukien on 19 m ja syvyys 0,9 m. Sortunut halssi suuntautuu etelään.

Kroonmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiekkaharjanteen itälaidassa sijaitsevan tervahaudan halkaisija (ns. kaksoishauta) on 17 m (ulompi valli mukaan lukien). Sortunut halssi sijaitsee itäkaakkoon.

Lintuharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on noin 15 m, sijaitsee hautausmaan koilliskulmalla. Kyseessä on ns. kaksoishauta, mutta se on osittain vaurioitunut.

Kuninkaanjoki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laakea ja maljamainen tervahauta, jonka halkaisija (valleineen) on noin 16 metriä. Vallin leveys on noin 3 metriä. Halssi suuntautuu pohjoiskoilliseen.

Kuninkaanjoki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuninkaanojan törmällä sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on noin 11 m. Vallin paksuus on hieman alle kolme metriä. Tervahaudan syvyys sisältä n. 1,5 metriä. Halssi suuntautuu pohjoiseen. Tervahauta on merkattu maastossa (puisella) kyltillä ja haudan lävitse kulkee polku.

Moskuanniemi A (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on noin 20 m, sijaitsee harjanteen lounaisrinteellä. Tervahaudan syvyys on noin 1,3 m ja halssi suuntautuu etelään.

Moskuanniemi B (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tervapirtin kiuas sijaitsee noin 20 m Moskuanniemi A:n tervahaudasta kaakkoon. Rakenteen koko on noin 2,2 x 2,0 x 0,5 m. Se on lähes kokonaan aluskasvillisuuden peittämä. Humuksen alla isoja palaneita kiviä, hiekkaa ja nokimaata.

Huuhattajanhauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kivikkoisen kankaan lounaisreunalla sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on noin 20 m halssin suuntautuessa itään. Tervahaudasta noin 25 m pohjoiseen sijaitsee tervapirtin kiuas.

Juurikaskytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Teollisuusalueen luoteispuolella , Juurikaskydöntien varrella sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on noin 15 m. Halssi suuntautuu lounaaseen.

Kanaharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ulkoilupolun varrella metsämaastossa sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on noin 15 m. Halssi suuntautuu länteen.

Parkatinkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Parkatinkankaan länsireunalla, Isonnevanpuron länsirannalla sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on noin 20 m. Halssi suuntautuu puron suuntaan. Paikalle johtaa polku.

Tupasaarenkallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tupasaarenkallioiden eteläosassa sijaitsee kaksi tervahautaa. Peruskartallekin merkityn tervahaudan halkaisija on noin 20 m ja eteläpuolella olevan tervahaudan halkaisija noin 8 m. Tervahautojen läheisyydessä on tervanpolttoon liittyviä maanottokuoppia.

Virsusaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Niittykummun asuinalueen eteläpuolella sijaitse tervahauta ja tervapirtin kiukaan jäännös.
Tervahauta on halkaisijaltaan noin 25 m ja halssi suuntautuu lounaaseen.

Jyrännotko (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on noin 10 m, sijaitsee purouoman luoteistörmällä. Tervahaudan syvyys on noin 3 m.

Kettukangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on noin 16 m, sijaitsee Kettukankaalla. Tervahaudan vallin paksuus on hieman alle neljä metriä ja halssin pituus on hieman vajaa 10 metriä suuntautuen etelälounaaseen.

Pettutaikina (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija noin 15 m. Halssi osoittaa itäkaakkoon. Hyvin säilyneessä tervahaudassa on kaksoisvalli. Tervahaudasta noin 20 m koilliseen on halkaisijaltaan noin 2,5 m, korkeudeltaan noin 50 cm kokoinen palaneista kivistä ja nokimaasta koostuva kasa – tervapirtin kiuas (alakohde: N 6950323 E 333404). Kiuasrakenne on osittain vaurioitunut.

Kaukola (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella sijaitsee halkaisijaltaan noin 15 metrinen tervahauta, jonka halssi suuntautuu länsilounaaseen. Tervahaudan keskuskuoppa on ilmeisesti viimeisen vuoden aikana peitetty isolla kivellä.

Kiimamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on noin 14 m, sijaitsee Kiimamäen koillispuolella. Vallin paksuus on hieman yli neljä metriä ja halssiura suuntautuu pohjoiseen.

Kaakkolamminneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on noin 14-16 m, sijaitsee metsäautoteiden risteyksessä. Vallin paksuus haudassa on noin neljä metriä. Tervahauta on matala ja maljamainen (syvyys vallin laelta noin 75 cm).

Kärmesvuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Alueella useita, erikokoisia rakkakuoppia joiden koko vaihtelee. Kuopat ovat jäkälän peittämiä.

Isolahden länsiranta (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Paikalla on kolme kuoppaa, joista eteläisin suppilomainen kuoppa on halkaisijaltaan n. 2,5 m ja 1,5 m syvä, kairatessa pohjalta huuhtoutumiskerroksessa ja sen alta hieman hiiltä. Rakenteen perusteella kuoppa sopii pyyntikuopaksi. Hiilen esiintyminen pyyntikuopissa on tavallista. Noin 20-25 m pohjoiseen on kaksi n. 1,5 m halkaisijaltaan olevaa kuoppaa, joiden syvyys on alle metri. Näitä ei voinut varmuudella tulkita pyyntikuopiksi, toisen pohjalta kairatessa hieman hiiltä.

Isolahden länsiranta 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on kaksi tervahautaa, tervapirtin kiuas, ilmeisesti tuhoutunut tervapirtin kiuas ja tervahautojen rakentamisessa ja tervan valmistuksessa syntyneitä useita kuoppia. Pohjoisempi tervahauta on n. 20 m halkaisijaltaan, keskuskuopan syvyys yli 1,5 m, halssi länteen, haudan koillisreuna on jonkin verran leikkautunut kesämökin tien teossa. Tervahaudasta n. 20 m koilliseen on kesämökin ulkorakennuksen vieressä ilmeisesti jäänteet tuhoutuneesta tervapirtin kiukaasta. Eteläisempi tervahauta on 8 m halkaisijaltaan, halssi länteen rantatöyrään ja haudan välissä olevaan notkelmaan, kuopan keskellä on tuulenkaato. Tervahaudasta n. 10 luoteeseen on n. 1 m halkaisijaltaan oleva tervapirtin kiukaan jäännös

Reimosanneva Tervaskangas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on kolme rakennuksen rauniota, joista kahdessa on lohkareista ladotun nurkkakiukaan jäännös. Kiukaallisten rakennusten koko on noin 5 x 5 m, ja niiden matalat seinät on ladottu lohkareista. Puuosia ei ole säilynyt. Kiukaattoman rakennuksen raunio on muuten samanlainen, mutta kooltaan vain noin 4 x 4 m. Tervahautaa lähin rakennusjäännös on ns. maasaunan jäännös, mäentörmään kaivettu tilapäisasumus; eteläisin raunio on vanha kesätupa. Raunioiden pohjoispuolella on tervahauta, halkaisijaltaan noin 20 m, vallin korkeus noin 2 m. Tervahaudan halssi lounaispuolella, pituudeltaan noin 5 m. Halssin seinämät on kylmämuurattu lohkareista. Paikalla on myös tasapintaiseen maakiveen kaiverrettu aurinkokello. Aurinkokello muodostuu kahdesta sisäkkäisestä kehänmuotoisesta urasta, joiden sisässä on 24 säteittäistä uraa. Kehien väliin on kaiverrettu roomalaisin numeroin päiväsajan kellonajat. Kellon keskellä on rautaisen viisarin tynkä. Välittömästi kohteen länsipuolella on v. 2012 kaadettu hakkuualue aurausojineen.
Paikallisen informantin kertoman mukaan alueella on pidetty lehmiä metsälaitumella vielä 1900-luvun alkupuolella, jolloin aurinkokelloa on hyödynnetty lypsyajan ja kotiinlähdön ajan määrittämiseen. Toisen informantin mukaan alueeseen liittyy perimätietoa isonvihan aikaisesta piilopirtistä (ks. myös kohde Lappajärvi Tuurlanti).
Asko Vilkuna mainitsee Tervaskankaalla sijainneen neljän lappajärveläisen talon kesätuvan ja -navetat tutkielmassaan "Karjan kesäsuojista ja laiduntamisesta Pohjanmaalla" (Kansatieteellinen arkisto 15:1, s. 43-46). Vilkuna kirjoittaa:
"Tervaskankaan kohdalla Kirsinpäkki-niminen puro halkoo heinäistä nevaa, ja siitä maa alkaa jyrkästi kohota kankaaksi, jolla luonnonlähteen vieressä on Tervaskankaan kesätupa (kuva 26). Kesällä 1960 entisestä karjamajaelämästä muistuttivat vain metsätyömiesten käyttämä entinen kesätupa, maitokellari, kiveen hakattu aurinkokello, hiljalleen luonnonvaraiseksi muuttuva pelto sekä rauniot ja nokkoset. Pelto oli aikoinaan raivattu perunan ja kauran viljelemiseksi karjalle ja sen hoitajille, ja siihen pellon omistaja levitti majanavetasta kertyneen lannan. Muut joutuivat ajamaan lannan puolentoista kilometrin päähän Lätinkydölle. Kankaalla oli ollut neljä kesänavettaa, nimittäin Erkinjukan (Kivioja), Antinmatin (Kivioja), Yli-Korrin ja Antinerkin (Ollila). Paria parasta lypsylehmää lukuun ottamatta talojen karjat vietiin Tervaskankaaseen heti keväällä, minkä lisäksi mukaan otettiin mäkitupalaisten karjaa. Heinänteon jälkeen karja vietiin 18 km:n päähän Repulin kytötuville. 1930-luvun puolivälissä lopettivat muut paitsi ollilalaiset karjan pitämisen Tervaskankaassa; näillä oli siellä karjaa viimeisen kerran vuonna 1939. Karjanhoitajat - nuoret emännät - asuivat samassa tuvassa. He vierailivat usein Kirsinpäkillä ja sieltä tultiin vielä useammin kylään Tervaskankaaseen, koska siellä oli sauna ja erinomainen lähde. Kuten paikan nimestäkin ilmenee, siellä on aikoinaan harjoitettu tervanpolttoa."

Vähävuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen mukaan paikalla on tervahauta.
Kohde sijaitsee Vähävuoren kallioiden eteläkärjessä. Maaperä on kivikkoista ja metsänhoidollisen maanmuokkauksen jälkeen epätasaista. Alueella kasvaa nuorta mäntytaimikkoa. Paikalla on noin 14 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, halssi lounaaseen. Päällä kasvaa nuoria kuusia, pinta on rehevän aluskasvillisuuden peittämä.
Huom. Kotuksen Nimiarkiston keruukortteihin (Kotus 1964: Vähävuori ja Kotus 1964: Impivaara) merkityn tiedon mukaan Vähävuoren rinteessä on ollut tervahautojen lisäksi Impivaara-niminen tervanpolttajien sauna.

Kangaspuro 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan 18 m oleva tervahauta sijaitsee Kangaspuron länsirannalla, aivan itä-länsi suuntaisen polun pohjoispuolella. Tervahaudan syvyys on noin 1,4 m ja halssi suuntautuu kaakkoon, puroa kohti.

Kangaspuro 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteen Kangaspuro 1 pohjoispuolella sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on noin 10 m. Tervahauta on matala ja maljamaisen ja sen halssi suuntautuu pohjoiskoilliseen.

Jäkälämäen Korkia (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla sijaitsee neliömäinen, kooltaan noin 1,2 x1,2 m ja 70 cm korkea kivilatomus, jonka päällä on ns. viisarikivi. Viisarikiven hakkauksessa on mahdollisesti 1544 1/2. Rajamerkki on paikannettu vuoden 1817 kartalla.

Rajamerkki 372 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jäkälämäen Korkia -rajamerkistä noin 250 m kaakkoon sijaitsee rajamerkki, joka on merkitty myös vuoden 1817 karttaan (rajamerkki 372).
Paikalla on noin 1,5 x 1,5 m ja 60 cm korkea kivilatomus. Kivirakenteen alaosassa on metallikyltti, jossa rajan kerrotaan olevan vuodelta 1533 (Pietarsaaren ja Ruoveden suurpitäjien rajat). Nykyään kivirakenteen kohdalla on Alavuden, Kuortaneen ja Alajärven raja.

Peltomäenkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Iso Soukkajärvestä etelälounaaseen laskevan Soukkapuron länsirannalta havaittiin inventoinnissa 5 kvartsi-iskosta sekä rapautuneiden, mahdollisesti palaneiden kivien keskittymä. Havainnot tehtiin noin 180-182,5 m korkeudella olevalta hiekkapohjaiselta tasanteelta.

Soukkapuro (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteesta Peltomäenkangas noin 200 m lounaaseen tehtiin asuinpaikkalöytöjä (kvartsi-iskoksia ja rapautuneita, mahdollisesti palaneita kiviä). Löydöt tehtiin tasanteelta, jonka kohdalla pintamaaperä on hiekkaa. Alueella oli tehty maanmuokkausta, mikä oli rikkonut maaperää. Inventointihavaintojen ja topografian perusteella paikalla on pienialainen esihistoriallinen leiripaikka.

Kuljunneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laakea ja maljamainen tervahauta sijaitsee loivasti kohti kaakkoa viettävässä rinteessä. Tervahaudan halkaisija on noin 19 m ja sen halssi suuntautuu kaakkoon. Vallin paksuun on noin 5 m.

Lahdenpellot (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 18 m oleva tervahauta sijaitsee hiekkamoreenirinteessä Liesjärven pohjoisosalta 150 m itään ja Lahden talosta 230 m kaakkoon.

Lehtiniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 10 m oleva tervahauta sijaitsee Suutalantien itälaidalta muutama metri itään, Isoahon talosta 350 m pohjoiskoilliseen ja Lehtinimen talosta 350 m kaakkoon. Halssi laskee itään.

Tervasneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee paikallistien länsipuolella, tiestä kymmenisen metriä länteen. Se on halkaisijaltaan noin 9 m. Maaperä on hiekkamoreenia.

Haukkapuro (Työ- ja valmistuspaikat)
Laakea, kaksoiskehällinen tervahauta sijaitsee Haukipuron lounaispuolella. Tervahaudan halkaisija on 25 m ja halssi suuntautuu luoteeseen.

Saaripuro (Työ- ja valmistuspaikat)
Halkaisijaltaan noin 20 m oleva tervahauta sijaitsee Karjalan talon pohjoispuolella. Laakean ja maljamaisen tervahaudan halssiuraa ei havaittu. Muutamasta kohtaa valleja näyttäisi kaivetun koneellisesti.

Haukilampi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskartallekin merkitty hiilimiilu sijaitsee Haukilammen eteläpuolella (huom. peruskartan sijainti on noin 30 m liian pohjoisessa). Hiilimiilun halkaisija on noin 19 m ja sen koepistosta sen sisältä tuli voimakkaan noen ja hiilen sekaista hiekkaa.

Rantalanhiekka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; V. 2018 inventoinnissa havaittiin kvartsi-iskoksia (10 kpl) uimarannalta, Iso Liesjärven eteläpäästä. Vedenpinta oli inventoinnin aikaan poikkeuksellisen matalalla (n. 3 m vetäytyneestä rantaviivasta). Kaikki iskokset löytyivät nyt paljastuneesta järven pohjasta, jossa veden huuhtomaa rantakivikkoa ja hiekkaa. Inventointihavaintojen perusteella kyseessä on kivikautinen asuinpaikka.

Lieskangas 1 (Asuinpaikat)
Iso Liesjärvestä kohti pohjoisluodetta laskevan Vuoripuron länsirannalla sijaitsee kivikautiseksi asumuspainanteeksi tulkittu maarakenne. Maaperä alueella on vähäkivinen hiekka. Painanteen muoto on epäsäännöllisen pyöreä ja sen halkaisija on noin kahdeksan metriä. Painanteen laidoilla on hieman epäselvästi erottuvat maavallit, jotka erottuvat selkeimmin sen etelälaidalla. Syvyyttä painanteella on alle puoli metriä. Painanteen sisäpuolelle tehdystä koekuopasta löytyi kvartsiydin (KM 41620). Kaikissa painanteen kohdalle ja sen ympärille tehdyissä kuudessa koekuopissa maalajit olivat samankaltaisia: kunttakerroksen alla 5-10 cm paksuinen vaalea huuhtoumakerros, jonka alla hiekan väri oli vaalean keltaista.
Asumuspainanteesta itäkaakkoon noin 20-30 metriä on kaksi kuoppajäännöstä, jotka ovat 2,5-4,5 m leveitä, 40-50 cm syviä. Kuopista pienemmässä havaittiin kunttakerroksen alta noin 20 cm paksuinen vahvan noen ja pienten hiilten palojen sekainen hiekkakerros. Kyseessä voi olla pieni hiilihauta. Kuoppien ajoitus epävarma.

Lieskangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Alueella havaittiin kolme ns. kuoppajäännöstä, joista kahta (kuopat 2 ja 3) voidaan pitää hiilihautana. Kuopan 1 (halkaisija 5 m, syvyys 0,5 m) pohjalle kaivetussa koekuopassa havaittiin podsolimaannos, jonka huuhtoutumiskerroksessa hieman hiiltä. Kuopan funktio tuntematon. Kuoppaan 2 (halkaisija 5,5 m, syvyys 0,6 m) kaivetussa koekuopasta paljastui noin 30 cm paksu hyvin nokinen hiekkakerros, jonka alaosassa oli paljon hiilenpaloja. Myös kuoppaan 3 (halkaisija 2,5 m) kaivetussa koekuopassa havaittiin noin 20 cm paksu hiilen- ja noensekainen hiekkakerros.
Tarkastus 2022: Kohde ennallaan. Kahden itäisemmän kuopan kohdalta S-N -suunnassa kulkee hirvieläinten käyttämä polku. Mahdollisuuksien rajoissa on, että kuopat olisivat alun perin pyyntikuoppia.

Vuoripuro (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2018: Alueella sijaitsee neljä kuoppaa, joiden funktiota ei tunneta.
Kohde 1: N 6940120 E 340425. Halkaisijaltaan noin 4 m ja syvyydeltään noin 80 cm syvä kuoppa, jonka ympärillä on noin 1,5 m:n levyinen, noin 25 cm:n korkuinen kehävalli. Kuopan reunavallille tehdyssä koekuopassa havaittiin selvä usean cm paksuinen podsolimaannos. Kuopan pohjalle tehdyssä koekuopassa oli noin 10 cm:n paksuinen hiilen ja noen sekainen kerros noin 20 cm syvyydessä.
Kohde 2: N 6940089 E 340405. Halkaisijaltaan noin 4 m, syvyydeltään noin 30 cm kuoppa, ympärillä noin 1,5 m:n levyinen, noin 25 cm:n korkuinen kehävalli. Havainnot samat kuin edellisessä kohteessa.
Kohde 3: N 6940115 E 340426. Halkaisijaltaan noin 5 m, syvyydeltään noin 40 cm kuoppa, ympärillä noin 1,5 m:n levyinen, noin 25 cm:n korkuinen kehävalli. Havainnot samat kuin edellisissä kuopissa.
Kohde 4: N 6940159 E 340340. Halkaisijaltaan noin 2,5 m, syvyydeltään noin 30 cm kuoppa, ympärillä noin 1,5 m:n levyinen, noin 25 cm:n korkuinen kehävalli.
Kuopat saattavat olla hiilihautoja, mutta podsolimaannosten perusteella ne lienevät vähintään satojen vuosien ikäisiä. Kyseessä saattavat olla myös kivettömät keittokuopat. Alue on hiekkakankaan koillisosaa. Maasto viettää koilliseen, itään ja kaakkoon. Puusto alueella on pääasiassa mäntyä.

Peuralankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2018: Paikalla on tervahauta, halkaisijaltaan noin 18 m. Halssi osoittaa koilliseen. Maaperä kohdalla on moreenia. Maasto viettää loivasti itään.

Lauttaneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laakean ja maljamaiseman tervahaudan halkaisija on noin 22 m. Haudassa on matala kaksoisvalli. Noin 8 m pitkä halssi suuntautuu itään. Tervahaudasta noin 40 m pohjoiseen sijaitsee todennäköisesti tervapirtin kiuas (2x2,3 m ja korkeus 50 cm).

Ravirata (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 18 m oleva tervahauta sijaitsee raviradan länsipuolella. Tervahaudan etelänpuoleinen valli on hajonnut hieman kuntopolun kohdalla. Halssi suuntautuu pohjoiskoilliseen.

Haanpäänkorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Haanpäänkorven koillisosassa sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on noin 18 m. Laakeassa tervahaudassa on kaksoisvalli ja halssi suuntautuu koilliseen.

Heikinrinne (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 13 m oleva tervahauta sijaitsee Saurakalliontien ja Heikinrinne-nimisen tien risteyksestä noin 50 m luoteeseen. Tervahaudassa on kaksoisvalli. Haudan halssi suuntautuu itään. Tervahaudan eteläisin osa on vain muutaman metrin päässä tieojan pohjoislaidalta. Tervahauta on kuitenkin hyvin säilynyt.

Tuovila (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla sijaitsee hyvin säilynyt tervahauta, jonka halkaisija on noin 18 m.

Vierunketo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1817 kartalta paikannettu talonpaikka (kartalla nimellä Wierunketo) sijaitsee Vierulammen eteläpuolella, Autionmäen pohjoisosassa. Paikalle on merkitty talo myös 1840-luvun pitäjänkartassa. Vuoden 1962 peruskartassa paikalle ei ole merkitty asutusta – vanhaan peruskarttaan kohta on merkitty jo nimellä Autionmäki.
Nykyisin paikka on kuusivaltaista mäen pohjoisosaa. Maantasalla kasvaa paksu sammalkerros. Paikalla todettiin kymmeniä eri kokoisia kivikasoja ja lyhyitä kiviaidan tai –vallin pätkiä. Suurimmat kivikasat olivat noin 3 x 5 metrin kokoisia ja yli metrin korkeita. Pisin kiviaita sijaitsee alueen lounaisosassa ja oli pituudeltaan noin 60 metriä. Lisäksi alueen luoteiskulmalta todettiin kaksi naurishautaa, joiden koko oli noin 2 x 4 metriä.
Kivirakennelmat liittynevät kivisen mäen raivaukseen.
Katselmus/hakkuumerkintä. Kohde ennallaan. V. 2018 muinaisjäännösrajauksen sisällä havaittiin yksi mahdollinen multapenkki ja mahdollinen karjasuojan jäännös. Talonpaikka on merkitty jo vuoden 1798 karttaan (Hermelinin - Hällströmin kartasto) anonyyminä talona.

Kaunismaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1817 kartalta (B9) paikannettu Kaunismaan talo on sijainnut Iso Liesjärven itärannalla. Paikalle on merkitty talo myös 1840-luvun pitäjänkartalla, mutta vuoden 1961 peruskartalla paikka on autio.
Vanha talonpaikka on nykyistä lehtipuuvaltaista metsää mökkitien ja pellon välissä. Paikalta havaittiin kaksi rakennuksen perustusta. Niistä eteläisempi on noin 5 x 9,5 m kokoinen (E-W suuntainen). Perustuksen N seinän puolivälissä on romahtaneen uunin raunio. Rakennuksessa on ollut jäljellä olevien seinälinjojen perusteella kaksi huonetta. Toinen rakennuksen perustus sijaitsee alueen pohjoisosassa ja on kooltaan 4,5 x 4,5 metriä. Sen SE kulmassa on romahtaneen uunin raunio.
Vanhan talotontin alueella on useita kiviröykkiöitä, jotka ovat ilmeisesti raivausröykkiötä. Lisäksi alueella on muutamia eripituisia kiviaitoja, joista näyttävin on alueen pohjoislaidalla. Tämän E-W suuntaisen kiviaidan pituus on noin 14 m, leveys hieman yli metri ja korkeus hieman alle metri. Paikan muinaisjäännösrajaus perustuu havaittujen kivikasojen ja -aitojen sekä rakennusten perustusten alueeseen.

Walkia (Kivirakenteet)
Historiallinen; Alavuden ja Ähtärin rajalla sijaitsee vuoden 1817 (B9) kartalta paikannettu nimetty rajamerkki. Rajamerkki on nimetty vanhalla kartalla nimellä ”Walkia Nua Rå […]”. Paikalla on noin 60 cm korkea viisarikivi. Kiven laella on V-kirjaimen muotoinen pieni hakkaus – hakkauksen sakarat osoittavat rajalinjojen suuntaa.

Ahola (1000037111) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on noin 20 m. Tervahaudassa on kaksoisvallit, joiden leveys on noin kuusi metriä. Haudan syvyys on noin 1,4 m. Halssi suuntautuu koilliseen.

Vuoripuro 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella sijaitsee tervahauta, jonka halkaisija on noin 14 m. Tervahaudassa on kaksoisvalli ja halssi suuntautuu länteen.

Lieskangas 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on tervahauta, läpimitaltaan noin 14 m. Selvästi Lieskankaantieltä näkyvä alarinteessä oleva halssi osoittaa koilliseen. Tervahauta sijaitsee jyrkästi koilliseen laskevan rinteen yläosan tasanteen koillisreunalla, muutama metri hiekkakuopan koillisreunasta koilliseen. Halssi on koillisrinteessä nelisen metriä tervahaudan kehävallia alemmalla tasolla. Maasto on hiekkamuodostuman koillisosassa, maaperä on jonkin verran kiviä sisältävää hiekkaa. Puusto on mäntymetsää.

Vuoripuro 2 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Lieskankaan itäosasta tavattiin kolme kuoppaa/painannetta noin 60 metrin matkalta. Painanteista eteläisin (N 6940231 E 340220) oli muodoltaan laakea ja halkaisijaltaan noin 5,5 metriä. Sen pohjalle tehdyn koekuopan maalajit: 0-4 cm kuntta, 4-19 cm noen sekainen vaalea hiekka, huuhtoutumiskerros, 19-39 cm noen sekainen rusehtava hiekka. Viimeisen kerroksen alla hiekan väri muuttuu kellertäväksi.
Painanteiden funktio ei selvinnyt inventoinnin yhteydessä.
Ollakseen vanhoja hiekanottokokeiluja, niistä havaitut huuhtoutumiskerrokset ovat liian paksuja. Kuopat voivat periaatteessa olla historiallisen ajan hiilihautoja, mutta niistä löytyneen vähäisen noen/hiilen määrä ei viittaa siihen. Painanteiden kohdille ja ympäristöön tehtiin useita koekuoppia, joista ei tehty esihistorialliseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä.
Kyse voi olla myös kodanpohjista.
Lidar 5p korkeusmallissa näkyy kaksi kuoppaa lisää eteläisimmästä maastossa tarkastetusta kuopasta n. 35 m itään ja n. 75 m kaakkoon.

Kuninkaanjoki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pieni tervahauta, jonka halkaisija valleineen on noin 7 metriä. Tervahautaa kiertää heikosti erottuva katkoviivamainen oja. Halssi-aukko suuntautuu itään

Historiallinen; Halkaisijaltaan 16 m olevan tervahaudan halssi suuntautuu kaakkoon. . Tervahaudan eteläpuolta kiertää noin 80 cm leveä ja 50 cm syvä oja. Ojan ja tervahaudan välinen etäisyys on nelisen metriä.

Tervatalli 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pienessä hiekkasaaressa sijaitseva tervahauta (lähes puolet saaresta on tervahautaa). Tervahaudan halkaisija on noin 16 metriä Tervahautaa kiertää katkonainen oja. Haudan syvyys on noin 1,5 m.

Pannukallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on halkaisijaltaan noin 10 m oleva tervahauta. Tervahaudan syvyys on n. 1,5 m . Halssiaukko suuntautuu etelään ja siitä alkavan halssiuran pituus on noin kahdeksan metriä.

Junttila (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudan halkaisija on n. 20 m ja syvyys n. 1,3 m. Maanäytekairauksessa
esiintyy runsaasti nokea ja huuhtoutumiskerrosta ei ole. Alueella on hiljattain kaadettu
kuusimetsä. Tervahaudan kohdalla ja lähiympäristössä oli inventointiajankohtana
tiheästi nuorta lehtipuuta sekä kuusentaimia. Tervahautaan oli kasattu runsaasti
hakkuutähteitä.

Päntäneenluoma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaksi tervahautaa, n. 75 m etäisyydellä toisistaan. Ne sijaitsevat
Päntäneenluoman varrella, sen itärannan tuntumassa. Saman luoman varrella on
useita muitakin tervahautoja, jotka on merkitty myös peruskartalle.

Rimpikangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella sijaitsee kolme tervahautaa ja tervapirtin jäännös, kiuas (kts. alakohteet) Peruskartalle on merkitty 4 tervahautaa, mutta yksi tervahaudaksi merkitty on hiekanottokuoppa.
Tervahaudat ja tervapirtin kiuas sijaitsevat hiekkaharjanteen lakialueella, täysi-ikäisessä
mäntymetsässä.

Kettukytö 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on noin 16 m.

Saartenluhta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 19 m oleva hiilimiilu sijaitsee tasaisella moreenipohjalla. Miilun pohjoispuolella on kivirakenne, joka lienee tulisija (mahdollisesti miilunpirtistä).

Pihlajaniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 15 m oleva tervahauta, jonka halssi suuntautuun länteen.

Kivenneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 16 m oleva tervahauta, jonka halssi suuntautuu länteen.

Imppola (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta on kooltaan noin 8 x 10 m, soikeahko. Matalan maljamainen, keskiosan syvyys noin 0,5 m reunoja alempana. Halssi sijaitsee koillisosassa, jossa luontaisen maanpinnan taso on noin 1,5 m tervahaudan reunoja alempana.

Vittiskorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suurikokoisen hiilimiilun halkaisija on noin 20 m. Kohteen lakialue on lähes vaakatasossa, joskin alueella on hyvin runsaasti ilmeisesti myöhemmän kaivelun jälkinä noin neliömetristä muutamaan neliömetriin suuruisia, muutaman kymmenen sentin syvyisiä ihmisen tekemiä kuopanteita sekä ketun pesäkoloja. Kolojen paljastaman maan perusteella maaperä rakenteen kohdalla on lähes pelkästään hiiltä ja nokea - ei juurikaan kivennäismaata.

Lapinmäki NE (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 14 m oleva tervahauta, jonka vallien leveys on noin 4 m. Juoksutuskuoppa koillisen puolella alarinteessä, pituus noin 4 m, leveys 1 m, syvyys vallin laelta mitattuna runsas metri.

Miiluniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan 15 m oleva rakenne on joko tervahauta tai hiilimiilu. Rakenteessa on myöhemmän kaivelun merkkejä.
Rakenteen länsilaidalla on kuoppa, joka saattaa olla halssikuoppa tai sitten kyseessä on uudemman kaivelun jäänteet. Varmuutta ei ole, onko kyseessä tervahauta vai hiilimiilu - jälkimmäiseen saattaa viitata vuoden 1953 peruskartassa (2222 06) kohteesta parisataa metriä pohjoiseen sijaitsevan tilan nimi "Miiluniemi" (nyk. nimeltään Koivuniemi).

Arvola (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka koko on noin 10 x 8 m, soikeahko, keskiosan syvyys noin 1 m. Tervahauta on muodoltaan loivan maljamainen, keskiosan syvyys noin 1 m. Halssi suuntautuu itään.

Karhunkivet 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta tai hiilimiilu. Halkaisija noin 13 m, laakea, hyvin matalat lähes maantasaiset vallit, mutta alarinteen puolella selvä penkka. Mahdollinen mutta hyvin epävarma juoksutuskuoppa, Vallissa maanäytekairauksessa ainakin hiiltä ja nokea, jota myös kohteen keskiosassa. Ei huuhtoutumiskerrosta. Mäntypuuvaltainen nuorehko sekametsä. Maaperä hiekkamoreenia. Hyvin säilynyt kohde.

Arvola (1000037456) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Arvola (nimeämisperuste: Arvolan talon maata v. 1953). Tervahauta, jonka koko noin 10 x 8 m, soikeahko, keskiosan syvyys noin 1 m. Loivan maljamainen, keskiosan syvyys noin 1 m. Halssi suuntautuu itään.

Miilukorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilun halkaisija n. 18 m. Reunavallit ovat noin 80 cm luontaisen maanpinnan tason yläpuolella, keskiosa muutama kymmentä cm reunavalleja matalammalla. Rakenteessa on runsaasti ihmisen aiheuttamia kuopanteita (ilmeisesti metsänäestyksen jäljiltä) sekä useita ketunkoloja.

Vanhanhaudanmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 17 m oleva tervahauta sijaitsee Vanhanhaudanmäen
laen itäreunalla törmän yläpuolella. Kuopan syvyys on noin 0,8 m ja sortunut halssi suuntautuu itään.

Vanhanhaudanmäki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi tervapirtin kiuasta sijaitsee Vanhanahaudanmäki 1-tervahaudasta noin 30 m
koilliseen törmän alapuolella. Kiukaiden koot ovat n. 3 x 2,2 m ja
korkeus 0,7 m ja 2,6 x 2,2 m ja korkeus 0,5 m. Lounaiseen kiukaaseen
tehtiin koepisto: humuksen alta löytyi palaneita kiviä ja hiiltä. Kiukaitten välinen
etäisyys on noin 3,5 m. Kyseessä on mahdollisesti kaksi eri-ikäistä kiuasta.

Mustikkasuo etelä 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan 17 m oleva tervahauta sijaitsee tasaisella tuoreehkolla
kankaalla. Haudan syvyys on 0,8 m ja sortunut halsii suuntautuu kaakkoon.

Mustikkasuo etelä 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mustikkasuo etelä 1:n tervahaudasta noin 20 m itään sijaitsee
tervapirtin kiuas, jonka mitat ovat 2,7 x 2,3 x 0,6 m.
Rakenne on aluskasvillisuuden peittämä ja humuksen alla on palaneita kiviä ja hiiltä.

Kulopalonkangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee matalalla soraharjanteella, tuorehkolla kankaalla. Haudan halkaisija on
18 m ja kuopan syvyys 0,6 m. Sortunut halssi suuntautuu lounaaseen.

Kulopalonkangas 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kulopalokangas 1:n tervahaudasta noin 30 m luoteeseen sijaitsee
tervapirtin kiuas,j onka koko on 2,8 x 2,4 x 0,8 m.
Rakenne on aluskasvillisuuden peittämä ja humuksen alla on palaneita kiviä ja hiiltä.
Länsipuolella on mahdollisesti tulipesän aukko.

Tuposenpuro (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkasijaltaan 15 m oleva tervahauta sijaitsee loivalla ja kuivahkolla rinteellä.
Haudan syvyys on 0,6 m ja sortunut halssi suuntautuu etelälounaaseen.

Raiviokangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee laajan mäen länsirinteellä. Haudan halkaisija
on 17 m ja kuopan syvyys 0,7 m. Sortunut halssi suuntautuu länteen.

Raiviokangas 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Raiviokangas 1:n tervahaudasta noin 30 m pohjoiseen sijaitsee
tervapirtin kiuas, jonka koko on 2,6 x 2,3 x 0,8 m.
Rakenne on aluskasvillisuuden peittämä ja humuksen alla on palaneita kiviä ja hiiltä.

Sikoharju 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee kapean harjunjakson pohjoispäässä. Haudan halkaisija on 14 m
ja kuopan syvyys 0,5 m. Sortunut halssi suuntautuu etelään.

Sikoharju 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sikoharju 1:n tervahaudasta noin 10 m itään suon reunalla on rakennuksen pohja, josta
vain länsipuoli on näkyvissä. Rakenteen itäosa on suokasvillisuuden peittämä. Rakenteen leveys lienee noin 3,5 m ja länsiseinämässä on vielä kaksi lahonnutta hirsikertaa jäljellä. Pohja on osittain pien peittämä.

Sikokangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee laajan mäen kaakkoisrinteellä, avo-hakkuualueella.
Haudan halkaisija on 19 m ja kuopan syvyys 0,7 m. Sortunut halssi suuntautuu eteläkaakkoon.

Sikokangas 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tervapirtin kiuas, jonka koko on 2,3 x 2,1 x 0,5 m.

Kimpilamminkangas itä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee laajan kankaan loivalla itärinteellä.
Haudan halkaisija on 17 m ja kuopan syvyys 0,7 m. Sortunut halssi suuntautuu itään.

Koivusaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee laajan kankaan loivalla kaakkoisrinteellä. Haudan halkaisija on noin 19
m ja kuopan syvyys 0,6 m. Sortunut halssi suuntautuu itään.

Matosuonniemi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee kuivahkon kankaan länsipäässä. Haudan halkaisija on noin 14
m ja kuopan syvyys 0,5 m: Sortunut halssi suuntautuu lounaaseen.

Matosuonniemi 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Matosuonniemi 3:n tervahaudasta (b) noin 36 m koilliseen sijaitsee tervapirtin kiuas, jonka mitat ovat 2,4 x 2,2 x 0,7 m. Rakenne on aluskasvillisuuden peittämä ja humuksen alla on palaneita kiviä ja hiiltä.

Matosuonniemi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Loivalla lounaisrinteellä sijaitsee kaksi vierekkäin olevaa tervahautaa.
Tervahautojen halkaisijat ovat noin 25 m ja 14 m, Molempien halssit suuntautuvat etelään. Haudoista noin 15 m lounaaseen sijaitsee pienen rakennuksen 3 x 2,5 m maaperustus. Rakennuksen funktio on epäselvä.

Nuorenahonkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee laajan kuivahkon kankaan kaakkoispäässä. Haudan halkaisija on noin
16 m ja kuopan syvyys 0,5 m. Kaakkoon suuntautuva halssi on sortunut.

Kotakangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee laajan mäen laella, kuivahkolla kankaalla (avohakkuualue). Haudan
halkaisija on 18 m ja kuopan syvyys 0,7 m. Sortunut halssi suuntautuu luoteeseen.

Kotakangas 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kotakangas 1:n tervahaudasta noin 20 m kaakkoon sijaitsee tervapirtin kiuas, jonka koko on 2,6 x 2,2 x 0,6 m. Rakenne on aluskasvillisuuden peittämä ja humuksen alla on palaneita kiviä ja hiiltä.

Kotakangas 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee laajan mäen laella, metsätien eteläpuolella taimikossa.
Haudan halkaisija on 12 m ja kuopan syvyys 0,6 m. Sortunut halssi suuntautuu
kaakkoon.

Kulonpalo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee laajan mäen koillispäässä, metsätien pohjoispuolella kuivahkolla kankaalla.
Haudan halkaisija on 15 m ja kuopan syvyys 0,6m. Sortunut halssi suuntautuu länteen.

Nuotioaho (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee kangassaarekkeella rämeen keskellä (pääosin taimikkoa). Haudan halkaisija on 13 m ja kuopan syvyys 0,5 m. Halssi suuntautuu lounaaseen, se on sortunut.

Keileäkangas itä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee laajan mäen laella, pienellä metsäkaistaleella
hakkuualueiden välissä. Haudan halkaisija on 15 m ja kuopan syvyys 0,6m. Sortunut halssi
suuntautuu länteen.

Matinmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Haarusjärven luoteispuolella, Matinmäen laen kaakkoispuolella, sijaitsee halkaisijaltaan 13 metrinen tervahauta. Vallit tervahaudassa ovat 2,5 - 3,5 m leveät ja haudan syvyys on (vallin laelta mitattuna) noin 1,5 metriä. Halssiaukko aukeaa lounaaseen.

Änttikangas C (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuoden 2020 tarkastuksessa havaittiin pellon pinnassa runsaasti kvartsi-iskoksia ja jonkin verran myös huokoista, esihistoriallista keramiikkaa, mahdollisesti myöhäiskampakeramiikkaa. Paikalla on epäilemättä sijainnut asuinpaikka, kenties pelloksi raivattuja asumuspainanteita. Löydöt keskittyvät melko rajatulle alalle pellon korkeimmalle kohdalle, vaikka Miettisen havaintojen perusteella hajanaisia löytöjä on pellossa pidemmälläkin matkalla Änttikangas C:n ja A:n välissä. Maaperä on hietaa/hiekkaa, eikä siinä ole juurikaan humusta tai historiallisen ajan löytöaineistoa. Pellossa myös muutamia resenttejä astianpaloja ja joitain palamattomia luita.

Raatikkasaari Vanhasalmi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ähtärin Niemisveden Raatikkasaaressa,
Vanhasalmen soistuneesta etelärannasta kohoavalla mäellä. Maasto on havupuuvaltaista,
varttunutta metsää. Maaperä on hiekkaa/moreenia.
Kohde on Venäjän armeijan 1910-luvulla rakentama puolustusvarustus, joka liittyy laajaan Pietarin kaupungin suojaksi rakennettuun maalinnoituskokonaisuuteen. Varsinainen juoksuhauta on jokseenkin itä—länsi –suuntainen, ja siinä on tasaisin välein tulipesäkkeitä, joiden ampumasektorit suuntautuvat kohti luodetta, pohjoista tai koillista. Ampumahaudasta erkanee yhdyshautoja, jotka johtavat korsukuopille. Itäisin yhdyskäytävä johtaa mäen itäjuurelle, josta on ehkä kuljettu rantaan.

Korvenneva 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vuoden 2020 tarkastuksessa havaittu muinaisjäännös. Röykkiö tai pikemminkin latomus sijaitsee Korvenneva 1:n ja 2:n välissä omalla kumpareellaan. Latomus on pyöreä, kylmämuurattu kehä, jonka halkaisija on noin 3.5 m. Kehän leveys on noin metrin, ja kehän keskelle jäävän kuopan halkaisija myös noin metrin. Latomus on rakennettu luonnonlohkareista, jotka ovat halkaisijaltaan noin 20—40 cm. Päällekkäisiä kivikertoja on ainakin kolme. Latomuksen pohjoissivussa on laakea kivi, kooltaan noin 2 x 2 m. Röykkiö/latomus havaittiin, koska metsäkone oli ajanut suoraan sen päältä ja siten paljastanut rakenteen sammalen ja pintakasvillisuuden alta. Rakenne vaikutti kuitenkin varsin eheältä.
Kohde kuuluu samaan kokonaisuuteen kuin Korvenneva 1 & 2. Ei ole tiedossa, ovatko kivilatomukset hautaraunioita vai muuhun käyttöön rakennettuja.

Nissinkangas 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty nimeämätön talo vuoden 1709 Pietarsaaren pitäjänkartassa ja autiotila ("öde") 1770-luvun pitäjänkartassa. Talonpaikkaa ei ole merkitty enää 1800-luvun pitäjänkarttaan, ja rauniot mainitaan "lapinraunioina" vuoden 1894 muinaisjäännösinventoinnin raportissa. Muinaisjäännös on ollut unohdettu läpi 1900-luvun, mutta vuonna 2019 siitä on tehty Museovirastolle ilmoitus.
Nissinkankaan laella mäntymetsässä sijaitsee kolme maakellarin jäännöstä, noin kuusi metriä leveä ja metrin korkea kiviröykkiö (jalkamyllyn perustus?), kaksi mahdollista kiukaan jäännöstä, kiviaidan jäännöksiä ja yksi rakennuksen jäännös. Kyseessä on harvinainen, lähes täysin koskemattomana säilynyt 1700-luvun autiotontti.

Nissinkangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kookas ympärysvallillinen tervahauta Nissinkankaan jyrkässä länsirinteessä. Halkaisija noin 18 metriä ulkosyrjältä mitattuna. Halssi laskee länteen. Rinteessä on pohjois- ja eteläpuolella myös vanhoja hiekkakuoppia.

Ojelmisto 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Silmämääräisesti asemoituna, alueen topografian huomioiden, isojakokarttaan merkityn tervahaudan keskikohta on ollut koordinaattipisteen N 6973293 E 292257 tienoilla. Isojakokarttaan merkitty tervahauta on lievästi soikeahko ja sen halkaisija noin 22 m. Historiatietojen perusteella tervahauta on peräisin ajalta ennen vuotta 1765 ja mahdollisesti kuulunut Penttilän talolle.
Tervahaudasta ei havaittu mitään maanpinnalle näkyvää merkkiä, kuten valleja. Se on maastohavaintojen perusteella tuhoutunut ainakin yläosasta myöhemmän maankäytön yhteydessä. Tervahaudat on erityisesti keskiosasta kaivettu normaalisti maanpintaa syvemmälle, yleensä noin 0,5 – 1,5 m syvyyteen. Lisäksi halssi (nuoremmassa ei-keskussäiliöllisessä tyypissä) on kaivettu varsin syvälle. Siten ko. tervahaudasta on saattanut säilyä alimmat kerrokset ja niihin liittyviä rakenteita, kuten tervahaudan silmä ja halssiin johtava puinen putki eli piippu.

Marttila (1000038618) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Metsäisen mäen korkeimmalla kohdalla on kauttaaltaan sammalen peittämä kiviröykkiö, kooltaan noin 8 x 7 x 0.5 m. Röykkiön keskustaa vaikuttaa kaivellun, sillä siinä on kivien siirtelystä syntyneitä kuoppia. Röykkiö on kasattu pyöreistä luonnonlohkareista, jotka ovat halkaisijaltaan noin 20-40 cm. Ympäröivä maasto on louhikkoista, mutta maanpinnalle näkyvät lohkareet ovat huomattavasti röykkiössä olevia kiviä kookkaampia vierinkiviä, joten röykkiö erottuu ympäristöstään hyvin ja on selvästi ihmistekoinen.
Kohde on merkitty peruskartalle Muinaishauta -merkinnällä.

Korpiniitty (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Paikalla olevan omakotitalon puutarhassa on matalahko kumpu, kooltaan noin 5 x 5 m. Pensaita istutettaessa kummusta on löytynyt murentunutta rautamalmia ja rautakuonaa. Kyseessä on oletettavasti raudanpelkistysuunin tai talonpoikaisen harkkohytin jäännös. Matinharjuntien vastakkaisella puolella noin 100 metrin päässä on perimätiedon mukaan ollut sepän paja vielä 1900-luvun alussa. Raudanvalmistuspaikka voi olla sitä huomattavasti vanhempikin.

Luodontönkkä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuivatetun Jurvanjärven keskellä on sijainnut matala moreenisaari nimeltä Luodontönkkä ("Luarontönkkä"), joka tunnetaan myös nimillä Luodonmäki ja Mansikkatönkkä. Nykyään metsäinen saari kohoaa ympäröivästä, järvenpohjaan raivatusta peltomaasta.
Perimätiedon mukaan Luodontönkkä on Jurvan vanhin asuinpaikka, jolla on asunut lappalainen. Toisen perimätiedon mukaan Luodontönkällä on asunut kalastuksesta elantonsa saanut "Eedenin äijä", joka on muuttanut luodolta läheiseen Haapniemeen, jossa on elänyt kuin Eedenin paratiisissa (ks. Kotuksen Nimiarkisto, kortit Luodontönkkä, Mansikkatönkkä ja Eedeni).
Luodontönkällä on ollut 1900-luvun alussa taiteilija Carl Bengtsin kesäasunto, jonka lahonnut hirsirunko erottuu vielä maastossa. Bengts on havainnut Luodontönkällä syvennyksiä, kumpareita ja nokisen kivilieden.
Vuonna 2020 Luodontönkän korkeimmalta kohdalta on löytynyt historialliseen asuinpaikkaan viittaavaa esineistöä, mahdollinen kiukaanraunio ja laiturikiveys.

Hautaharju (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Hautaharjulla on 1. maailmansodan aikaisia juoksuhautoja. Juoksuhautoja on MML 2m korkeusmallin vinovalovarjosteen perusteella myös Multiantien itäpuolella, viereisellä mäellä.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kirkkokallio (1000039039) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inventointi 1985: Paikalla on avokallion harjalle, etelä-pohjoinen -suuntaisesti syntynyt, useita kymmeniä metrejä pitkä luontainen kivikko, jossa olleita röykkiömäisiä kasaumia on kaiveltu kuopille. Tästä paikasta tiedetään kirjoitetun joitakin lehtiuutisia. RN:o 3:15. Sijainti: noin 800 m Ylistaro kk-Untamala -tieltä länteen. Paikka lukeutuu Ulvilan kylään.

Valkeinen 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; 1. ms. taistelukaivantoja. Kohde kuuluu samaan kokonaisuuteen kuin Valkeinen 1 ja Ritokangas 1-3.
Paikannettu kaukokartoituksena, ei tarkastettu maastossa.

Somerokallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Somerokallion laella on laaja pirunpelto, johon on kaivettu erikokoisia kuoppia. Pirunpellon itälaidassa on kaksi halkaisijaltaan noin viisimetristä, melko tasapohjaista ja pyöreää/soikeaa kuoppaa, joiden syvyys on noin 0.5-1 m. Kuoppia ei ole kaivettu kalliopintaan asti. Näistä noin 30 m etelään sijaitsee halkaisijaltaan noin puolitoistametrinen, suppilomainen kuoppa, jonka syvyys on noin 0.5 m. Pirunpellossa on myös muita, pienempiä ja epämääräisempiä kuoppia.
Ajoitus ja funktio tuntemattomia. Suurimmissa kuopissa kasvavien kituliaiden mäntyjen perusteella kuoppien vähimmäisikä on noin sata vuotta. Kotuksen nimiarkistoon tallennetun tiedon mukaan Somerokallion pirunpelto on tunnettu myös nimellä Pirunhauta.

Kujanpää (1000039204) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee matalan mäen kaakkoisrinteellä voimajohtokäytävällä aivan tien pohjoispuolella. Haudan halkaisija on 12 m ja kuopan syvyys 0,8 m; halssi suuntautuu itään, se on sortunut. Tervahaudan eteläreuna on tien rakentamisen yhteydessä tuhoutunut.

Kaunisto (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Marjonperän kylän kaakkoispuolella matalan mäen länsirinteellä. Haudan halkaisija on 15 m ja kuopan syvyys 0,7 m; halssi suuntautuu länteen, se on sortunut.

Niskakangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee hiekkaisella kangassaarekkeella rämeen keskellä, pääosin taimikkoa. Haudan halkaisija on 10 m ja kuopan syvyys 0,5 m; halssi suuntautuu koilliseen, se on sortunut.

Nurmelan tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on tervahauta, halkaisijaltaan noin 15 m. Halssi osoittaa kaakkoon. Maasto on itään viettävää moreenirinnettä.
Inventointiraportissa (2018) nimellä Selkämaa.

Lankkuholma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Aitasaarennevan keskellä kohoavassa metsäisessä, Lankkuholma-nimisessä saaressa on kaksi hiilimiilua, jotka erottuvat hyvin Maanmittauslaitoksen 2 m korkeusmallissa. Maastossa miilut erottuvat pyöreinä kumpuina, joiden halkaisija on noin 15 metriä. Kumpuja peittävän kangasturpeen alla on vahva hiillikerros. Miiluissa on ihmisen ja ilmeisesti myös eläimen (esim. ketun) kaivamia kuoppia. Muodon perusteella hiilimiilut ovat olleet pystymiiluja. Niiden ikä ei ole tiedossa. Miilujen lähiympäristössä ei havaittu miilunpolttajien kodan tai saunan jäännöstä.

Aitasaarenneva (Asuinpaikat)
Historiallinen; Aitasaarennevan reunalla, Lankkuholman länsipuolella kohoavan kartalla nimeämättömän metsäisen mäen laella on kivistä ladottu kivijalka. Kivijalan koko on noin 5 x 5 m. Sen sisäpuolella, luoteisnurkassa, on kiukaanjäännös. Kivijalan pohjoispuolella, rinteessä, on suuri ja laakea tervahauta, jonka halssi suuntautuu luonnollisesti alarinteeseen kohti nevaa. Aivan kivijalan vieressä, sen lounaispuolella on tiheän puuston peittämä hiilimiilun jäännös. Miilukumpua on kaiveltu sieltä täältä. Kangasturpeen alla miilussa vahva hiilikerros. Rakennuksen jäännös on epäilemättä peräisin tervan- ja miilunpolttajan metsäpirtistä.

Metelivuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Metelinvuoren korkeimmalla kohdalla olevaan pirunpeltoon on kaivettu kolme kuoppaa. Suurin niistä on pyöreä ja laakea, halkaisijaltaan noin neljä metriä, syvyydeltään noin metrin. Siitä noin viisi metriä pohjoisluoteeseen on kaksi hieman pienempää ja matalampaa, soikeaa kuoppaa. Kuopat ovat kangasturpeen peitossa. Kuoppien ikä ja funktio ei ole tiedossa, mutta resenttejä ne eivät ole. Kuoppien syrjäisen sijainnin ja symmetrisen muodon perusteella kyse ei ole ainakaan kivenotossa syntyneistä kuopista. Paikannimi Metelivuori viittaa kuoppien vanhaan alkuperään (vrt. Oulun Metelinkirkko ja muut Meteli-nimiset röykkiökohteet).

Renkolanmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Renkolanmäen laen tuntumassa on pirunpelto, jossa on neljä pyöreää tai soikeaa kuoppaa rivissä. Itäisin, symmetrisin ja suurin kuopista on halkaisijaltaan noin kolme metriä, syvyydeltään noin 60 cm, paksun sammalen peittämä. Sen keskellä kasvaa arviolta noin 50-vuotias mänty. Muut kuopat ovat epämääräisemmän muotoisia, eikä niitä peitä yhtenäinen sammalmatto. Epämääräiset kuopat saattavat olla nuorempia kuin suurin ja symmetrisin kuoppa. Mäen kaakkoisjuurella olevan Renkolan talon vieressä on luonnonlohkareista kylmämuuratun rakennuksen jäännös. On mahdollista, että rakennuskiviä on käyty kaivamassa Renkolanmäen pirunpellosta. Kohteen symmetrisin ja suurin kuoppa ei kuitenkaan muotonsa perusteella vaikuta kivenottokuopalta. Sen ikä ja funktio ovat tuntemattomia. Noin puolentoista kilometrin päässä koillisessa, Metelivuorella, on samankaltainen kuoppakohde samalla korkeuskäyrällä (kohde 1000039498).

Roomionkallio (1000039649) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Haapakoskesta noin kolme kilometriä itään, laajan Roomionkallion laella olevaan pirunpeltoon on kaivettu kymmenen metrin välein kolme kuoppaa. Kuoppien kiviset pohjat ovat sammalen peittämät ja niistä kasvaa vanhimmillaan noin 50 vuotiaita puita. Kahden kuopan ympärille on muodostunut valli kuopasta kaivetuista kivistä. Yhden kuopan reunalle on asetettu yksi kivikerta siistiin kehään - kyseessä voivat olla jonkinlaisen katoksen tukikivet.
Kuoppien ajoitus ja funktio tuntemattomat. Vastaavia lakikivikkoihin huolellisesti kaivettuja kuoppia on seudulla useita.

Ryytöörinkangas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan Ryytöörissä tai Ryytöörinsaaressa on sijainnut piilopirtti, jossa inankyläläisiä on piileskellyt isonvihan aikana. Pohjanmaan Järviseudulla isonvihan vainoaika ajoittui vuosiin 1714-1715.
Ryytöörinkankaan etelärinteessä on kangasturpeen peittämä metsäsaunan jäännös, jonka koko on noin 5 x 5 m. Se muodostuu noin 50 cm korkeasta neliskanttisesta multapenkistä, jota kiertää matala oja, josta multapenkin maa-aines on kaivettu. Multapenkin leveys on noin 1 m, ja sen sisään jää noin 3 x 3 m kokoinen huonetila, jonka koillisnurkassa on kiukaanraunio. Multapenkissä on oviaukko kiukaan itäpuolella - ilmeisesti multapenkki on kasattu puisen seinäkehikon ulkopuolelle tiivisteeksi. Rakennuksen puuosat ovat joko lahonneet tai viety pois.
Metsäsaunan jäännöksestä noin 30 m koilliseen on rinteeseen kaivettu tervahauta, jonka halssi suuntautuu etelään. Tervahaudan leveys on noin 15 m. Tervahaudan ja viereisen metsäsaunan ikäsuhde ei ole tiedossa, mutta mahdollisesti ne ovat saman ikäisiä, ja kyseessä on tervanpolttajan sauna, jota on voitu käyttää myös piilopirttinä.

Tiainen/Pietilä Kyrönniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kyrönniemessä on ollut talo viimeistään 1600-luvulta lähtien, mahdollisesti jo 1500-luvulta, jolloin Pietari (Pieti) Tiainen perusti Pietilän eli Tiaisen talon. 1600-luvulla Pietilän talo on jaettu kahtia: yksi talo on ollut Kyrönniemessä ja toinen sen itäpuolella (ks. kohde Lappajärvi Pappila, 1000006285) noin 700 metrin päässä. 1600-luvulla Pietilästä tuli Lappajärven kappalaisen virkatalo. Paikannimen ja perimätiedon perusteella Kyrönniemessä on ollut kyröläisten eli Kyrönjoen ja Lapuanjoen talonpoikien eräsija mahdollisesti jo keskiajalla.
Vuoden 2020 inventoinnissa leirikeskukselle johtavan tien eteläpuolisella alueella noin 7-9 m pihatien reunasta etelään todettiin kaksi kivirakennetta/röykkiötä. Molemmat röykkiöt olivat tiheän kasvillisuuden peitossa. Havaintojen perusteella kivirakenteet ovat tulisijojen (kiukaiden/uunien) jäännöksiä. Röykkiöistä etelään oli sankan kasvillisuuden seassa havaittavissa useita lähes maantasaisia kiviä, jotka muodostavat mahdollisesti kivirivin tai kivirivejä. Havaintojen perusteella paikalla on yhden tai useamman lämmitetyn rakennuksen jäännökset. Historiallisiin karttoihin ei ole merkitty mitään rakennuksia juuri tälle kohtaa. Tiaisen eli Pietilän talotontti on merkitty aivan kohteen länsipuolelle jo vuoden 1731 tiluskartassa (Charta af Tivenne hemmans ägor, E. Höijer 1731. Kansallisarkisto KA E11 8). Vuoden 1828 isojakokartan mukaan tilan päärakennus (rakennusvuosi 1763) on sijainnut samalla paikalla kuin nykyinen, 1900-luvun alussa rakennettu päärakennus. 1600-1700-lukujen rakennuskannan tarkasta sijainnista ei ole tietoa.
Vuonna 2021 on tehty kohteen arkeologinen tarkkuusinventointi asemakaavoituksen tarpeisiin. Tarkkuusinventoinnin mukaan nykyisen päärakennuksen itäpuolella, pihamaan alla, on historiallisen asuinpaikan kulttuurikerros. Tutkimuksessa löytyi myös kvartsi-iskoksia, jotka tulkittiin kivikautisen asuinpaikan indikaattoreiksi. Esihistoriallista kulttuurikerrosta ei löydetty/tunnistettu.

Härkönen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Alavuden kirkosta 1,51 km etelään, vt 66:n ja Alavudenjärven välisen peltorinteen keskiosassa, jyrkemmin rantaan laskevan rinteen reunalla.
Vuoden 2009 inventoinnissa paikalla havaittiin hiekkamoreenimaaperäisen pellon kynnetyssä pinnassa kvartsi-iskoksia. Kvartsia havaittiin kahdessa keskittymässä. Pohjoisemmasta keskittymästä 9 iskosta ja eteläisestä kolme. Niiden välissä on rinteessä pieni notkelma. Havaintomahdollisuudet olivat erinomaiset. Paikalla on itään viettävä rinne, joten kvartsihavaintojen itä- eli alareuna edustanee sinne valunutta esineaineistoa. Oletettavasti pohjoisemman asuinpaikan osan ydinalue on n. 107,5 m korkeuskäyrän tuntumassa ja eteläisemmän hieman alemmalla tasolla.
Vuoden 1976 Alavuden esihistoriallisten muinaisjäännösten inventoinnissa tälle kohtaa on paikannettu muutamien kivikautisten kiviesineiden löytöpaikka (kohde 20 Kahra). Mahdollisesti myös v. 1976 inventoinnin kohteen 36 Iso-Härkönen kivikautiset löydöt (KM 2442:162-163) liittyvät tähän asuinpaikkaan.

Viiruniemi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inventointi 2002:
Kiviröykkiö sijaitsee Hankajärveen pohjoisesta pistävän Viiruniemen keskiosassa, etelään loivasti laskevassa mäntymetsässä, tilustien oikealla puolella. Röykkiön läpimitta on 2 m, korkeus 0,70 m. Röykkiö on lähes pyöreä ja ladottu pelkistä kivistä. Röykkiötä peittää sammal ja jäkälä. Röykkiön ajoitus ja funktio ovat tuntemattomia.
Röykkiö on vuoden 2002 kuvauksen mukainen, mutta sen kohdalta on kaadettu metsä ja alue kasvaa vesakkoa. Röykkiö muistuttaa lähinnä kiukaanrauniota.

Askisaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2020: Tervahauta sijaitsee Övermarkintieltä pohjoiseen johtavan Pihlajamaantien varrella, Saapaskankaasta koilliseen, tien itäpuolella. Alueella kasvaa kuusivaltaista metsää. Paikalla on noin 20 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, jonka halssi laskee koilliseen.

Lamminkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 2020 inventointi: Tervahauta sijaitse Pihlajalammen länsipuolella kapean moreenikankaan itäreunalla, heti metsätien itäpuolella. Alueella kasvaa varttunutta mäntyvaltaista metsää. Paikalla on noin 25 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, jonka halssi laskee koilliseen.
Asko Vilkunan mukaan Lamminkankaalla on sijainnut kärnäläisten kesätupa (karjamaja) vielä 1900-luvun alussa (Kansatieteellinen arkisto 15, s. 47-48). Paikalla on ollut kaksi kesänavettaa ja tuparakennus.

Pikkusaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 2020 inventointi:
Mustarämäkkö -nimisen suon keskellä on metsäinen saari nimeltä Pikkusaari. Paikalla on raudanpasutuspaikka, tervahauta ja tervapirtin jäännös.
Peruskartalle merkityn tervahaudan lounaispuolella on noin 12 x 10 metrin alueella runsaasti kuonaan. 30-60 cm korkeana mattona sekä eri kokoisina röykkiöinä. Kuonan määrän ja sijainnin perusteella paikalla on pasutettu malmia eli malmia kuumentamalla siitä irrotettiin epäpuhtaudet. Malmi lienee nostettu läheisestä suosta – paikannimi ”Mustarämäkkö” voi hyvin juontua malminnostotoiminnasta. Pasuttaminen vaati runsaasti puuta tai hiiltä, hiili saatiin viereisestä kookkaasta tervahaudasta, jonka poltto on tapahtunut samoihin aikoihin.
Peruskartalle merkityn tervahautamerkin länsipuolella on n. 30 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, halssi kaakkoon, keskuskuoppa on lähes 2 m syvä. Ympärillä on isoja tervanpolttoon liittyviä kuoppia. Pinta on lähinnä heinän peittämää, päällä ja ympärillä kasvaa tiheää nuorta lehtipuustoa ja mäntytaimikkoa. Heti lounaispuolella on rautamalmin pasuttamisesta jäänteenä runsaasti kuonaa. Tervahaudan syvä keskuskuoppa lienee syntynyt, kun siitä on otettu malmin kuumennukseen tarvittavaa hiiltä.
Peruskartalle merkitystä tervahaudasta n. 40 m lounaaseen on kookas tervapirtin kiuas, se on mitoiltaan. 3 x 1,5 m ja 80 cm korkea, lounaispäässä osa kivistä on kookkaita, noin 40 cm halkaisijoiltaan, mahdollisesti ne eivät kuulu alkuperäiseen kiukaan rakenteeseen.

Puntosenkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Lappajärven kunnan ja Vimpeliin kuuluvan enklaavin rajan tuntumassa pienen mäen itä- ja lounaislaidalla. Kohteen itäpuolella virtaa puro, jonka varrella kaakkoispuolella on vapaa-ajan asunto. Paikalla on kaksi tervahautaa n. 20 metrin etäisyydellä toisistaan, ne ovat halkaisijoiltaan n. 20 ja 25 m, halssit suuntautuvat alarinteisiin koilliseen ja lounaaseen. Itäisemmän haudan pintaa peittää vankka heinäkasvillisuus, päällä kasvaa eri-ikäisiä mäntyjä. Läntisemmän tervahaudan lähiympäristössä on varttuneempaa metsää, tervahaudan pintaa peittää sammal ja puolukanvarvut, päällä kasvaa harvakseltaan puustoa.

Virkavuorenkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; V. 2020 inventointi:
Kohde sijaitsee Övermarkintieltä pohjoiseen Virkavuoren kallioiden suuntaan johtavan metsätien varrella, tiestä n. 30 m länteen. Paikalla on lähes 30 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, jonka halssi on kaivettu lounaaseen. Haudan päällä kasvaa eri-ikäistä puustoa. Maaperä on kivikkoista ja kallioista.

Virsukangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; V. 2020 inventointi:
Kohde sijaitsee Lappajärven ja Vetelin kuntarajan tuntumassa laajan Virsukankaan kaakkoisosassa. Paikalla erottuu 2 m korkeusmallin rinnevarjosteessa halkaisijaltaan n. 20-25-metrinen tervahauta.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa, mutta kaukokartoitushavainto on varma.

Vuorensaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Övermarkin kyläkeskustasta n. 2,6 km luoteeseen Vuorensaaren kallioalueen pohjoispuolella. Paikalla on n. 25 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, jonka halssi laskee etelään.

Hajukoski (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Maalahden ja Kurikan (Jurvan) rajan tuntumassa, maantien 685 eteläpuolella metsässä. Kohde on merkitty peruskartalle muinaisjäännös -symbolilla.
Paikalla on pieni ympäristöstään kohoava kumpare, jonka laella on halkaisijaltaan noin kuusimetrinen kiviröykkiö. Se on muodoltaan kehämäinen, "kehävallin" ollessa noin 1-2 metriä leveä ja puoli metriä korkea. Röykkiön keskellä on noin 2 x 3 x 0.5 metrin kokoinen kivettömämpi kohta. On epävarmaa, onko kivetön keskus syntynyt myöhemmän kaivamisen seurauksena, vai onko kyse kivirakenteen alkuperäisestä piirteestä. Röykkiö on kangasturpeen peittämä ja sen päällä kasvaa kuusia ja koivuja.
Röykkiö ajoittunee samoin kuin noin sadan metrin päässä Maalahden puolella sijaitsevat Kolnebacken-Hajukosken kaksi röykkiötä, esihistorialliseen aikaan. Maankohoamisen perusteella ajoitus on pronssikausi, mikäli röykkiöt ovat olleet merenrantasidonnaisia. Toinen vaihtoehto on, että röykkiöt on rakennettu, kun viereiset Märkäneva ja Finnasmossen ovat olleet kuroutuneina järviksi. Hypoteettisen järvenrantavaiheen mukaan röykkiöiden rakennusajankohta osuisi vanhempaan rautakauteen.

Hiekkavainio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on kivikautinen asuinpaikka ja historiallisia hiilimiiluja.
Sääksjärven pohjoisosassa olevan järven laskuojan suun itäpuolella on hiekkakangasta, joka on osin puhdasta hiekkaa, osin kivikkoista. Noin 120 m mpy korkeustason päällä on hiekkaisen terassin laki, joka pohjoisosassa on noin 1,5–2,5 m korkea (laskee vesijättömaahan), etelään mentäessä se loiventuu ja muuttuu epäselväksi – samalla maaperä muuttuu kosteammaksi. Selvähkön rantaterassin alueella, sen yläreunalta todettiin selviä, hyvälaatuisia kvartsi-iskoksia viidessä koekuopassa. Noin 100 x 50 m:n alueelle tehtiin noin 30 kpl koekuoppia. Kvartsi-iskoksia löytyi ainoastaan kapealta (n. 10 m) kaistaleelta törmän päältä noin 50 metrin matkalta, mutta tulen rapauttamia kiviä havaittiin tätä laajemmalla alueella. Alue on nuorehkoa mäntymetsää, jonka maapohjaa on muutama vuosikymmen sitten laikutettu. Koskematonta maata, jossa on ehjä podsolimaannos, on silti laajalti jäljellä. Alueelta löytyi kivikautisen asuinpaikan lisäksi kaksi historiallisen ajan sysien valmistukseen liittyvää jäännettä (alakohteet 1 ja 2).

Rytineva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ojitetun rämeen keskellä olevalla mäellä on kaksi vallin ulkoreunoista mitaten halkaisijaltaan noin 15-metristä, laakeaa tervahautaa, joissa on noin viisi metriä pitkät halssit. Tervahaudat sijaitsevat noin 50 metrin päässä toisistaan.
Vuoden 2021 tarkastuksessa muutaman vuoden ikäinen vesakko ja hakkuutähteet haittasivat havainnointia.

Karhunmäen Hautamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hautamäen etelärinteessä on vallin ulkoreunoista mitaten halkaisijaltaan noin 20-metrinen, edustava tervahauta. Halssi laskee etelään. Vuoden 2021 tarkastuksen aikaan metsä oli vastikään kaadettu haudan ympäristöstä.

Joensuu (1000041202) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on selvästi ympäristöstään erottuva ja hyvin säilynyt tervahauta, jonka ulkohalkaisija on noin 14,5 m ja sisähalkaisija 5,5 m. Seinämiltään kylmämuurattu halssi on noin 5,5 m pitkä ja laskee kohti itää. Kangasturpeen alla on noin 20 cm paksu hiilensekainen kerros.

Housunjärven tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Housunjärven länsirannalla olevan vapaa-ajan asunnon välittömässä läheisyydessä, järven rannasta noin 25 metrin päässä. Selvästi ympäristöstään erottuva ja hyvin säilynyt tervahauta on ulkohalkaisijaltaan noin 17,5 ja sisähalkaisijaltaan noin 11,5 m. Hiekkaiseen maaperään kaivettu halssi on noin 4 m pitkä ja laskee kohti itää. Halssin reunat ovat osin sortuneet hiekkaisesta maaperästä johtuen. Kangasturpeen alla on noin 20 cm paksu hiilensekainen kerros.

Hirvikangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Korpelankyläntien länsireunassa on kookas ja hyvin säilynyt tervahauta, joka on rakennettu puron etelätörmälle. Tervahaudan halkaisija on noin 22 metriä vallin ulkoreunoista mitaten ja noin 12 metriä vallinharjalta mitaten. Hauta on noin 2 metriä syvä. Juoksutuskanava, jossa on luonnonlohkareista kylmämuurattua tukirakennetta, laskee luoteeseen.

Kokonmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ilmajoen Kalajaismaan Kokonmäen laella on pirunpelto, jossa on ainakin seitsemän ihmistekoista kuoppaa ja kehämäistä kivirakennelmaa (ks. alakohteet). Jäkäläkasvuston perusteella rakenteet ovat vanhoja, mutta niiden tarkempi rakentamisajankohta ja -syy eivät ole tiedossa. Mäen pohjoisrinteessä on porakiviä. Paikannimi juontuu ilmeisesti Ilmajoen Kokon talosta.

Numerokallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Numerokallioksi kutsutulla paikalla on Pihtisulun rajapiste, jonka kautta kulkevat nykyisin Ähtärin, Virtain ja Keuruun kunnanrajat. Numerokallio on Pihtisulunnevan reunalla, Ähtärin puolelle jäävästä moreeniharjanteen pohjoispäästä pilkistävä matala kallionpaljastuma, johon on hakattu kaksi vuosilukua: 1595 ja 1819. Hakkaukset on tehty rajankäyntien yhteydessä, jälkimmäinen oletettavasti isojaon yhteydessä. Vuoden 1595 rajankäynti voi liittyä jonkin jakokunnan tai tilan rajojen vahvistamiseen. Ruoveden ja Keuruun kirkkopitäjien (mutta ei hallintopitäjien) raja on merkitty kulkemaan näiltä main jo pienimittakaavaisessa Ylä-Satakunnan kartassa, joka on laadittu 1600-luvun puolivälissä. Marraskuun 2021 tarkastuksessa havaittiin myös, että vanhojen rajahakkausten viereen, kalliopintaan, oli äskettäin luvattomasti leikattu merkintä "KKK 2021". Kallioon hakattujen lukujen lounaispuolella, noin neljän metrin päässä, on lohkareista rakennettu neliskanttinen ja matala rajapyykki, jonka sivun leveys on noin 1,2 metriä (ks. alakohde). Vanhat rajamerkit kalliossa ja rajapyykki ovat muinaismuistolain nojalla rauhoitettuja kiinteitä muinaisjäännöksiä.

Kirsilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Evijärven Kirsilänkosken eteläpuolella, Pukkilantien pohjoispuolella, peltokerroksen alla. Vuonna 2021 maakaapelilinjan arkeologisessa tarkkuusinventoinnissa havaittiin paikalle kaivetussa neljännesneliömetrin kokoisessa koekuopassa hiili- ja nokimaan sekainen ihmisen tekemä kiveys kyntökerroksen alapuolella. Ajoittavia löytöjä koekuopassa ei ollut, mutta ilmeisesti kyseessä on historiallisen ajan rakennukseen liittyvä jäännös. Pellon pinnassa muutaman metrin säteellä tästä havaittiin muutamia tiilensiruja ja liitupiipun pesän katkelma, hieman kauempana muutama kappale fajanssia – ei kuitenkaan voida olla varmoja liittyvätkö pintalöydöt todettuun rakenteeseen. Rakennusjäännös liittynee Kirsilän talon (Jokelan kylä, talo n:o 7) vanhempiin vaiheisiin. 1840-luvun pitäjänkartan (2314 05) mukaan Kirsilän talotontti ei ulotu havaitun muinaisjäännöksen kohdalle eikä karttaan ole kohdalle merkitty mitään rakennuksia.
Kohteen iän, luonteen ja laajuuden tarkempi selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia. Kyseessä voi olla 1800-luvun alkupuolta vanhemman asuinrakennuksen, mutta myös riihen tms. pitäjänkartoilla näkymättömän talousrakennuksen jäännös.

Ristihonka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kotus, Nimiarkisto (1984):
"...Ristihonka on iso kiviröykkiö, joka on aikoinaan muodostanut viiden pitäjän (Alahärmä, Ylihärmä, Oravainen, Vöyri ja jokin vielä) rajan."
"...paikka on ollut pitäjien rajakohta, ja juuri tässä risteyksessä eli ristillä on ollut iso mänty, joka on sitten nimetty Ristihongaksi."
"...maanmittari oli aikoinaan määrittämässä Lapuan (johon Alahärmäki kuului) ja Uudenkaarlepyyn rajaa ja saapui kohtaan, jossa kasvoi iso petäjä. Petäjään hän naulasi ristin ja päätti: "Tähän päättyy Lapua." Petäjä sai sitten nimen Ristihonka. Nykyisin paikalla on vain kiviröykkiö."
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hongistonharju 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tuoreella hakkuuaukealla sijaitsee kaksi vierekkäistä tervahautaa. Syvät tervahaudat erottuvat aukealta selkeästi. Läntisemmän tervahaudan halkaisija on noin 16 m, josta vallia noin 6 m. Syvyyttä haudalla on liki kaksi metriä. Halssiaukko ja pitkä halssiura aukeaa kohti koillista.
Välittömästi edellisen itäpuolella sijaitsee halkaisijaltaan noin 14 m kokoinen tervahauta, josta vallia noin 5 m. Syvyyttä haudalla on noin 1,7 m. Halssiaukko ja halssiura aukeaa kohti koillista.

Kuplinginpuro (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hakkuuaukealla sijaitsee kaksi vierekkäistä tervahautaa, josta luoteen puoleinen on laaja ja selkeä, kaakon puoleinen puolestaan pieni ja maastossa heikosti erottuva.
Pienempi tervahaudoista sijoittuu osin hakkuuaukealle ja osin nuoreen talousmetsään. Tervahaudan halkaisija on noin 12 m, josta vallia noin 4 m. Syvyyttä laakealla haudalla on noin 70 cm. Halssi aukeaa itäkoilliseen, hakkuun suuntaan. Suuremman tervahaudan halkaisija on noin 22 m, josta vallia 7-8 m. Laakean ja maljamaisen haudan syvyys on 1,2-1,5 m. Maaperä tervahaudan ympärillä oli myllerrettyä. Muutamia metrejä sen pohjoislaidan pohjoispuolelta rikkoontuneelta maanpinnalta havaittiin muutamia palaneen saven palasia alle neliömetrin kokoiselta alueelta.

Antinnevan uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Antinnevan uuni sijaitsee reilun 700 metrin päässä edellisestä kohteesta Perhoon päin, Hallapuro-Perho tien vasemmalla puolen. Tieltä uunille on matkaa noin 70 metriä. Uuni on rakennettu saman Perhontien ja suon (Antinneva) väliin jäävän Porasharjun rinteeseen kuin Tuomiluomankin uuni. Maasto uunin ympärillä on mäntykangasta. Uunin ympäriltä on otettu runsaasti hiekkaa niin, että uuni jää eräänlaiselle hiekkakuoppaan pistävälle kielekkeelle.
Antinnevan uuni on suurikokoinen ja hyväkuntoinen. Uuni on rakennettu rinteeseen kaivettuun kuoppaan, jonka sisäpuoli on tuettu kivistä latomalla. Uunin maan tason yläpuolelle nouseva harja muodostaa selvän vallimaisen lierin. Lierin sisäpuoli on ladottu kivistä, ja sen ulkopuolelle on kasattu maata ja jätekalkkia. Lierin sivuja ja takanurkkia on lisäksi tuettu salvotuista hirsistä tehdyllä kehikolla. Uunin itäpuolella harjan ulkopuoli on kuitenkin ladottu kivistä, samoin kuin uunin suupielet.
Uunia kiertää jätekalkkivalli, joka on leveämpi uunin koillispuolella. Uunin takaa valli on osittain valunut alas uunia reunustavaan hiekkakuoppaan. Koillispuolella valliin on tehty ramppi, jota pitkin uunin täyttö ja purku on ilmeisesti tapahtunut.
Uunin sisäpuolen kiveys on rapautunut, mutta toisin kuin monissa muissa uuneissa, se ei ole lasittunut. Hyvästä kunnosta huolimatta, seinämistä ei voi erottaa eri rakennusvaiheita. Seinämät avautuvat hieman ylöspäin. Muodoltaan uunin pesä on neliömainen ja hieman suuaukkoa kohti kapeneva. Pohjakaavaltaan uunin pesä on kulmikas ja hevosenkenkämäinen.
Uunin pesän pohja on peittynyt seinämistä irronneisiin kiviin ja jätekalkkiin, mutta irtokivien alta on kuitenkin hahmotettavissa arinarakenteen jäänteet. Uunin pesää kiertää matala kalkkikivestä ladottu penkki, jonka sisäpuolelle jää kahden tulipesän pohjat. Tulipesissä näkyy vielä erilaista arinaraudoista jäänyttä rautaromua.
Uunin etupuolelle on kasattu jätekalkkia kahdeksi valliksi siten, että uunin suulle muodostuu pitkänomainen sola. Solan toista (uunille katsottaessa oikeaa) reunaa on tuettu pystypaaluin. Uunin suuta peittää reilun metrin korkuinen jätekalkkivalli. Vallin sisäpuolella ovat näkyvissä uunin tulipesien holvausten jäljet. Valli onkin ilmeisesti paikalleen jätetty huonosti palanut etuseinä.
Paavo Hallapuron mukaan uunissa ovat kalkkia polttaneet ainakin Aarne Tammi, Aimo Kivinen, Jalmari Santala ja Into Hallapuro. Uunin rakentamisajankohdasta tai viimeisestä poltosta ei ole tietoa. Uunista on tehty myös laulu, mutta sen sanat eivät valitettavasti ole tiedossa.
V. 2021 inventointi: kohde on ennallaan.

Kaalei (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiekkapohjaisen kumpareen koillislaidalla sijaitsevan tervahaudan halkaisija on noin 23 m, syvyyttä haudalla on 1,1-1,5 m. Mahdollisen kaksoisvallin paksuus on noin 8/9 m. Halssiaukko aukeaa koilliseen. Tervahaudassa on paljon eläimien kaivamia koloja. Paikalla kasvaa eri-ikäistä sekametsää. Kumpareen reunoilla, 30-80 m etäisyydellä tervahaudasta on useita kuoppia, jotka vaikuttivat olevan maanottokuoppia.

Sudenpesäkankaanrämäkkö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hakkuuaukealla sijaitsevan tervahaudan halkaisija on noin 25 m, syvyyttä haudalla on noin 1-1,4 m. Laakean tervahaudan halssi aukeaa länsilounaaseen. Mahdollisen kaksoisvallin paksuun on 8-9 m.

Kallionpäänkytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Matalan (max. syvyys noin 1 m) tervahaudan päällä on raivausjätettä, mistä syystä sen todellista laajuutta oli hankala hahmottaa maastossa. Haudassa on mahdollinen kaksoisvalli, ja sen halkaisija on 13 tai 16 m, eli vallin paksuus on noin 4 tai 7 m. Halssiaukko ja usean metrin pituinen halssiura osoittaa länteen.

Kuistinneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 21 m kokoinen tervahauta sijaitsee tiheässä lehtipuuvaltaisessa sekametsässä. Loivapiirteisen haudan syvyys on noin 0,9-1,3 m. Vallin paksuus on noin 6-7 m. Halssiaukko aukeaa pohjoiseen.

Halmeslampi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nykyiselläkin kiinteistörajalla sijaitsevan kivistä ladotun rajamerkin koko on noin 1,5 x 1,5 m, korkeus 60-80 cm. Rajamerkin päällä kasvaa paksu sammal- ja varpukerros ja sen laella on pystyssä muovinen aurauskeppi(?) ilmeisesti rajapisteen merkiksi. Vuoden 1966 peruskartalla kohdalle on merkitty tilusrajojen taitepiste. Vuoden 1846 pitäjänkartalla kohdalla on Möksyn kylän ja kruununmaan (Kronojord) rajapiste.

Saukkokangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pikkunätti peruskartalle merkitty tervahauta, jonka halkaisija noin 11 m. Vallin paksuus noin 3 m. Syvyyttä haudalla on noin 80 cm ja sen halssiaukko aukeaa etelään. Tervahautaa kiertää osin epämääräinen katkelmallinen oja ja sen liepeillä on tehty metsänhoidollisia toimenpiteitä.

Saukkokangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Muutaman vuoden takaisella hakkuukuviolla sijaitsee kaksi vierekkäistä tervahautaa, joista pohjoisempi on halkaisijaltaan noin 12 m. Laakean tervahaudan vallin paksuus on noin 4,5 m, syvyyttä sillä on noin 80 cm. Välittömästi pienemmän tervahaudan eteläpuolella on halkaisijaltaan noin 22 m kokoinen tervahauta, jonka vallin paksuus on noin 7 m. Haudan syvyys (pohjalta vallin laelle) on noin 1 m. Kummastakaan tervahaudasta ei havaittu halssiaukkoa tai -uraa, mutta hautojen laakea muoto ei viittaisi keskussäiliöllisiin hautoihin. Onkin mahdollista, että halssiaukot ja -urat ovat peittyneet metsätöiden yhteydessä.

Saukkokangas 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Selkeästi maastossa erottuvan tervahaudan halkaisija on noin 14,5 m, josta vallin osuus on noin 4,5 m. Korkeus haudan pohjalta vallin laelle on noin 1,2 m. Halssiaukko aukeaa etelään. Haudan valleja kiertää osin epämääräinen katkonainen ojakaivanto.

Sussuaho (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tiheässä nuorehkossa sekametsässä sijaitseva tervahauta, jonka etelälaita on vahingoittunut hieman, ilmeisesti maanoton seurauksena. Haudan halkaisija on noin 13 m, josta vallin paksuus 3-4 m. Tervahaudan syvyys on noin 60 cm.

Uuniaho (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Savonjoen pohjoisrannan penkalla sijaitsee kaksi vierekkäistä tervahautaa, joista itäisemmän halkaisija on noin 15 m. Tervahauta on tehty rinteeseen siten, että sen vallit ovat vaikeasti hahmotettavat (paksuus 4-5 m). Syvyyttä haudalla on ylärinteen puolella liki 2 m ja alarinteen puolella noin 60 cm. Heikosti erottuva halssiaukko antaa joelle, eli etelään. Läntisemmän tervahaudan halkaisija on noin 22 m, josta vallin osuutta 6-8 m. Osin tiheän puuston alle jäävän suppilomaisen tervahaudan syvyys on noin 2 m.

Kujanpää (1000043332) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Eteläreunastaan tiessä kiinni olevan tervahaudan halkaisija on noin 20 m. Haudassa on kaksoisvalli, jonka paksuus on noin 7 m. Syvyyttä tervahaudalla on noin 1,7 m. Halssiaukko aukeaa tielle/etelään.

Lammasniitynkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laakea ja loivapiirteinen tervahauta, jonka halkaisija on noin 18 m. Vallin paksuus noin 6 m. Syvyys haudan pohjalta vallin päälle on noin metri. Halssiaukko aukeaa koilliseen.

Piiliharju 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Selkeästi maastossa erottuva (halkaisija noin 16 m) tervahauta sijaitsee avarapohjaisessa kangasmetsässä. Vallin paksuus haudassa on noin 5,5 m. Syvyyttä tervahaudalla (pohjalta vallin laelle) on noin 1,5 m. Halssiaukko aukeaa itään, kohti tietä.

Piiliharju 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Avarapohjaisessa kangasmetsässä sijaitsevan tervahaudan halkaisija on noin 20 m, josta vallin paksuus 5-6 m. Syvyys haudan pohjalta vallin laelle on 0,8-1,1 m. Tervahautaa kiertää katkonainen ojakaivanto. Halssiaukko aukeaa itään, kohti hiekkatietä, ja jatkuu noin 10 m pituisena halssiurana samaan suuntaan.

Ukonsalo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; V. 2021 inventointi:
Möksyn kyläasutuksen pohjoisosasta n. 2 km pohjoiseen Tikkakankaan peltoalueen itäpuolella. Alue on laaja matala kangas, enimmäkseen soistunut. Metsätien pään pohjoispuolella on n. 25 halkaisijaltaan oleva tervahauta, noin 15 m pitkä halssi on kaivettu itään. Haudan päällä kasvaa lähinnä lehtipuustoa. Eteläpuolisen metsätien päässä on mahdollisesti sijainnut tervapirtti, paikalta on otettu maata, ja asia jäi hieman epävarmaksi.

Kuninkaanjoki Hautakangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee länsilounaaseen viettävän rinteen ylälaidalla. Tervahaudan kohta on kivikkoista hiekkamoreenia, alempana suota. Parikymmentä metriä tervahaudasta pohjoiseen on pieni pelto. Kohta on joitakin vuosia aikaisemmin hakattu ja istutettu kuusentaimia. Kohdalla ja lähiympäristössä kasvaa myös tiheästi nuorta lehtipuuta. Tervahauta on halkaisijaltaan n. 15 m, halssi etelälounaaseen. Hauta on matalahko, laakea. Ympäristö on laikutuksessa muokkaantunutta, mutta haudan alue on äärireunoja lukuun ottamatta hyvin säilynyt.

Ryötteenpuro (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee matalan loivan moreenikohouman pohjoisosassa. Kohta ja lähiympäristö on nuorehkoa mäntymetsää. Ympäristö on melko rankasti äestettyä ja ojitettua, mutta itse tervahauta on melko hyvin säilynyt. Halkaisija on noin 14 m. Haudassa on matalahko, kolmisen metriä leveä reunavalli. Vaikuttaa siltä, että kyseessä on kaksoisvalli, koska tervahaudan sisäpuolta lähempänä oleva osa on parikymmentä senttiä korkeampi kuin ulkopuolinen osa. Vallin ulkoreunaa kiertää runsaan metrin levyinen kaivanto. Halssi osoittaa pohjoiskoilliseen, halssiura jatkuu varsinaisesta halssista vielä kymmenkunta metriä pohjoiskoilliseen matalan ojan suuntaan.

Pöyhönen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee soiden välisen moreenikohouman keskiosassa. Kohta ja lähiympäristö on nuorehkoa sekametsää. Tervahauta on hyvin säilynyt. Sen halkaisija noin 22 metriä ja halssi on suunnattu koilliseen kohti suota.

Raitaperä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee soiden ympäröimän moreenikumpareen keskiosassa. Kohta ja lähiympäristö on nuorehkoa mäntymetsää. Ympäristö on melko rankasti äestettyä ja ojitettua, mutta itse tervahauta on hyvin säilynyt. Sen vallin ulkoreunaa kiertää runsaan metrin levyinen kaivanto. Jyrkkäreunainen halssi on suunnattu lounaaseen, halssiura jatkuu varsinaisesta halssista vielä viitisentoista metriä.

Kuivansalonmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Kuivansalonmäen koillispäässä kuusimetsää kasvavassa rinteessä. Se havaittiin laserkeilausaineistosta ja tarkastettiin 18.12.2021. Paikalla on suurehko tervahauta. Sen halkaisija on reilu 10 metriä ja sitä reunustaa noin neljä metriä leveä valli. Koko rakenteen halkaisija on siten noin 20 metriä. Vallin korkeus on noin puoli metriä ympäröivästä maanpinnasta ylärinteen puolella. Halssi on pohjoisen puolella alarinteessä. Sen mitat ovat noin 4 x 2,5 metriä. Syvyys on 1,5 metriä eli samaa luokkaa kuin varsinaisessa haudassa. Haudan pohjalle tehdystä koekuopasta todettiin hiiliä pohjahiekkaan sekoittuneena. Haudassa oleva ketunpesä on voinut sekoittaa kerroksia. Kohde sijaitsee suunnitellun voimalanpaikan koillisreunalla.

Santakroopinmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Rimpikankaantien itäpuolella vajaa puoli kilometriä Peurasalon metsätien risteyksestä etelään. Suurehko tervahauta on kaivettu mäntykankaan itäreunaan kohtaan, josta rinne laskee viereiselle rämeelle. Kohde havaittiin laserkeilausaineistosta ja tarkastettiin maastossa 19.12.2021. Tervahaudan kuopan halkaisija on noin 9 metriä ja sitä reunustavat noin 5 metriä leveät vallit. Yhteensä rakenteen halkaisija on 19–20 metriä. Halssi on koillisreunalla alarinteen puolella. Sen laajuus on noin 4 x 2 metriä ja syvyys vallin reunaan nähden on noin 170 cm. Haudan pohjalle kaivetusta koekuopasta tavattiin hiiltä ja nokea.

Saunamäki (Asuinpaikat)
Kohde sijaitsee Saunamäen pohjoispäässä pienellä selvästi ympäristöstään erottuvalla kumpareella. Ympäröivä kangas on matalapiirteistä harvakseen ojitettua harvennettua mäntymetsää. Kankaan reunalla kasvaa kuusta ja kohde osuu kuusikon rajalle. Koillispuolella on ojitettu suo. Paikalla todettiin matala kivikasa, joka tulkittiin tulisijaksi. Kiuas sijaitsee pohjakaavaltaan hieman suorakulmaisen noin 10 x 7–8 metrin laajuisen kumpareen kaakkoisreunassa. Ympäristöstään 0,5–1 m kohoava kumpare muodostaa otollisen rakennuspaikan muuten varsin tasapiirteisellä ja nähtävästi kostealla kankaalla. Vaikka kumpare on varsin säännöllinen ja selvärajainen, se on todennäköisesti luonnon muovaama. Paikalla on siis ollut kiukaallinen rakennus, joka on ilmeisesti palanut. Kiuas koostuu halkaisijaltaan 10–20 cm kivistä, jotka olivat osittain nokeentuneita. Kivikasan mitat ovat 200 x 200 x 30–40 cm. Paikalle kaivettiin kaksi koekuoppaa. Rakennuksen tarkat rajat eivät selvinneet, mutta voidaan olettaa rakennuksen ja siihen liittyneen toiminnan keskittyneen ainakin kumpareen alueelle. Sen luoteispäässä oli suuria kiviä, joihin asti rakennus ei liene ulottunut. Löytöjä ei koekuopista tehty, joten rakennusta ei voida tarkemmin ajoittaa. Se voi periaatteessa olla yhtä hyvin rautakaudelta peräisin oleva eräsija kuin 1900-luvun alun niittysauna. Paikka tarkastettiin paikannimen vuoksi, ja on todennäköistä, että nimi liittyy nyt havaittuun rakenteeseen. Isojakokartalla viereinen suoalue on merkitty niityksi, mikä voisi viitata käyttöön niittysaunana.

Viidantaustankeidas (Kivirakenteet)
Kohde sijaitsee pienellä saarekkeella ojitetun suon keskellä Viidantaustankeitaan pohjoispuolella. Paikalla on vanha Villamon ja Vesijärven kylien välinen rajamerkki. Kohde tarkastettiin isojakokarttaan (Långhjelm 1830) merkityn rajan vuoksi. Paikalla todettiin rajamerkki, joka koostuu pohjakaavaltaan epäsäännöllisen nelikulmion muotoon tehdystä kivilatomuksesta. On tosin mahdollista, että kiviä on myöhemmin purettu ja alkuperäinen muoto olisi ollut symmetrisempi. Latomuksen mitat ovat 150 x 130 x 20–30 cm.
Latomuksen päällä on pystyasentoon asetettu kivipaasi, jonka korkeus kiviarkun päältä mitattuna on 70 cm. Tämä voi olla myöhempi lisäys. Paateen on kaiverrettu isojakokarttaa vastaava pyykin numero 41. Noin 4 metriä latomuksesta itään on toinen pienempi pystykivi. Tästä ei havaittu kaiverruksia, mutta kyse lienee viereistä palstanrajaa osoittavasta rajapyykistä eikä esimerkiksi viisarikivestä.

Keitaansaari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee suolla Pitkäniemenkeitaan keskivaiheilla Keitaansaaren kaakkoispuolella. Ympäristössä kasvaa rämemäntyjä. Paikalla on vanha Villamon ja Vesijärven kylien välinen rajamerkki. Raja on merkitty isojakokarttaan (Långhjelm 1830). Rajamerkki muodostuu matalasta kivikasasta. Sen pituus on 150 cm ja tiiveimmän kasan leveys noin 100 cm. Turpeen alla on kuitenkin suuria kiviä ja näiden mukaan laskettu leveys olisi niin ikään noin 150 cm. Korkeus nykyisestä suon pinnasta on vain noin 10 cm. Kiveyksen muoto tavoittelee suorakulmaista, mutta on varsin epämääräinen. Mahdollisesti paikalle on alun perin rakennettu nelikulmainen kivilatomus, mutta rakenne on aikaa myöten painunut suohon ja hajonnut routimisen seurauksena. Pinnalla näkyvä ainakin 70 cm pitkä kivipaasi on voinut olla aiemmin pystyssä. Rajamerkki oli tarkastushetkellä merkittynä maastoon suohon upotetuin seipäin ja oksin.

Lahdenkangas 2 (300010048) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ylijoen kylässä, Lapuanjoen itäpuolella, Lahdenkankaan kaakkoisrinteellä olevan sorakuopan eteläreunan ja tilustien tuntumassa, samoin Kuortane - Alavus tien molemmin puolin. Maaperä on löytökohdassa harjusoraa ja alempana rinteessä hienompaa hiekkaa.
Soranotto on tuhonnut asuinpaikan suureksi osaksi, ehjää asuinpaikkaa on mahdollisesti jäljellä kuopan kaakkoisreunan ja viljelysmaan välissä.
Tarkastuksessa 19.5.2010 sorankuopan reunoilla, tien itäpuolella ei havaittu minkäänlaisia merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta. Tämä puoli voidaan katsoa soranotossa kokonaan tuhoutuneeksi. Tien länsipuolella, mäen korkeimmalla kohdalla havaittiin 6 painannetta, joista 4 oli pitkänomaista (8-20 metriä) ja kaksi pyöreähköä (halkaisija noin 5-6 metriä). Kahteen painanteeseen ja painanteiden välimaastoon kaivettiin koepistot. Niissä huuhtoutumiskerros oli huomattavan paksu, mikä viittaa siihen, että painanteet ovat vanhoja, mutta ovatko ne luontaisia vaiko ihmisen tekemiä jää avoimeksi. Mäeltä alaspäin tulevalta hiekkaiselta ajouralta löytyi muutamia kvartsin siruja, mahdollisia iskoksia. Kohteessa hienot rantavallimuodostumat.
Ks. kohde 300 01 0004 Lahdenkangas 1

Törönmäki 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Omakotitaloalueella on lidarin mukaan E-W -suunnassa noin 250 m leveä juoksuhautaosuus, joka kuuluu I maailmansodan aikaiseen linnoitejärjestelmään. Juoksuhaudan länsiosa on tarkastettu vuoden 2009 muinaisjäännösinventoinnissa.

Uljaistenkylä (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Peltoniemen kylässä, Ilmajoen kirkolta Uljaisten kautta Munakkaan vievän tien pohjoispuolella, pihamaalla. Paikalla on mahdollinen uhrikivi, joka sijaitsee Mäntylän asuinrakennuksesta noin 200 metriä länteen. Kivi on kartiomainen, ylöspäin kapeneva maakiven esiinpistävä nokka. Se on noin 40 cm korkea. Kivessä oleva kuppi on kooltaan noin 35 x 30 cm ja se on noin 10 cm:n syvyinen. Kuppi näyttää syntyneen samalla tavalla kuin ns. hiidenkirnut. Kerrotaan, että kupissa oleva sadevesi parantaa syyliä.
Kivi sijaitsee uudehkon talon pihalle johtavan tien länsilaidalla, talon lounaisnurkkauksesta noin 10 m lounaaseen. Kohta ympäristöineen on nurmikkoa. Kiven maanpinnalta nousevan osan koko on 120 x 80 cm, korkeus 30 cm. Laella olevan maljamaisen muodostuman koko on noin 35 x 30 cm, syvyys 10 cm. Kyseessä on aivan selvästi luonnonmuodostuma. Alueen, topografian ja asutushistorian perusteella käsitys kyseisen kiven parantavista voimista lienee nuori, sillä talojen muodostus lähialueella on alkanut vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla.

Uljaistenmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Uljaistenkylässä noin sadan metrin etäisyydellä Munakantiestä pohjoiseen. Paikalla kasvaa tiheää metsää ja myös itse tervahaudassa kasvaa puita. Kohde on aluskasvillisuuden peittämä ja on säilynyt varsin ehjänä. Sen halkaisija on noin 12 metriä ja syvyys vajaan metrin. Muodoltaan tervahauta on soikea ja maljamainen. Lähiympäristössä olevissa metsäkoneen ajourissa oli näkyvillä runsaasti hiiltä.

Pikku Luhtalakso (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on halkaisijaltaan noin 20-metrinen tervahauta. Maaperä kohdalla on kivikkoista moreenia, puusto nuorta mänty- ja sekametsää.

Nikinsaarensuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 21 m kokoinen tervahauta sijaitsee mäntyvaltaisessa nuoressa metsässä. Haudassa on mahdollinen kaksoisvalli (paksuus noin 7 m). Halssiaukko aukeaa itään. Tervahaudan muoto on hieman suppilomainen, syvyyttä haudalla on 1,3-2 m.

Laitakorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Voimajohtokäytävässä sijaitseva laaja ja laakea tervahauta, jonka kokonaishalkaisija on jopa 30 metriä. Tervahaudan pohjoisvallin päältä on ajettu metsäkoneilla, mikä haittasi sen koon tulkitsemista. Syvyyttä tervahaudalla sen keskeltä vallin laelle on noin 1,5 metriä. Vallin korkeus haudan ulkoreunalta on noin metrin sen pohjoispuolella ja noin kaksi metriä sen etelälaidalla. Halssiaukko ja -ura aukeaa etelään.

Myllypuro (Työ- ja valmistuspaikat)
Voimajohtolinjan aukossa sijaitseva loivapiirteinen, maaston sulautuva ja maljamainen tervahauta, jonka halkaisija on noin 16 m. Vallin paksuus on noin 4,5-6 m. Syvyyttä tervahaudalla on sen keskeltä vallin laelle noin 0,8-1 m. Vallin korkeus tervahaudan luoteispuolella (ylärinteessä) on alle puoli metriä ja kaakkoispuolella (alarinteessä) noin metrin. Halssiaukko antaa kaakkoon, kohti puroa.

Jyrkkäkallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Avarapohjaisessa mäntyvaltaisessa talousmetsässä sijaitseva tervahauta, jonka halkaisija on noin 11 metriä. Vallin paksuus on noin 3,5-4,5 m. Syvyyttä tervahaudalla on keskeltä vallin laelle noin 70 cm ja sen ulkopuolelta vallin laelle 1 – 1,3 m. Tervahaudasta ei havaittu halssiaukkoa tai -uraa. Sen kaakkoislaitaa on viistetty metsäkoneella, jolloin mahdollinen paikalla ollut halssiura on voinut tuhoutua.

Kuoppalankangas 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalla olevalta, avohakatulta ja mätästetyltä rinneterassilta on löytynyt kivikautisia liuske-esineitä ja kvartsi-iskoksia 28.5.2015. Löytöjen perusteella paikalla on kivikautinen asuinpaikka. Muinaisjäännöksen laajuutta ei ole selvitetty, mutta topografian perusteella se voi jatkua jopa satoja metrejä etelään. Pohjoisen puolella jyrkkenevä rinne vaikuttaa erottavan kohteen kivikautisesta asuinpaikasta Lappajärvi Kuoppalankangas (tunnus 403010007).
Kohteen laajuuden ja säilyneisyyden tarkempi selvittäminen edellyttää arkeologista koekaivausta.

Kumpusaaren tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kumpusaaren keskiosassa on palton ulkoreunoista mitaten halkaisijaltaan noin 15-metrinen tervahauta, jonka halssi laskee itään.
Tervahaudan läheltä on vuonna 2022 löytynyt metallinetsinnässä 1/6 öre 1650-1710 vuosien väliltä (ILPPARI, ILM22034), rautaesineitä ja lyijykuulia (ILPPARI, ILM22035). Kumpusaaren eri puolilta on löytynyt myös muita vanhoja metalliesineitä (ks. ILPPARI, ILM22055, ILM22094, ILM22095).

Lahdenkangas 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Ylijoen kylässä Lapuanjoen itäpuolella, Lahdenkankaan etelärinteellä, Kärpäntien ja kantatien 66 risteyksestä noin 150 m länteen. Ville Luho on tutkinut kohdetta vuonna 1965. Rannansiirtymiskronologian ja löytöaineiston perusteella Luho ajoitti asuinpaikan mesoliittiseen kivikauteen. Luhon arvioi sen pinta-alaksi noin 75 x 10 m. Kaivauksessa on kerätty runsas löytöaineisto, joka sisältää kiviesineitä (mm. talttoja, nuolenkärkiä, kaapimia), iskoksia, ytimiä ja palanutta luuta. Kaivauksessa tutkittiin myös kahden tulisijan jäännös, mahdollinen kodanpohja ja kuivuneen lähteen paikka.
Vuonna 2011 julkaistun, vuoden 1965 kaivauksen löytöaineistoon kuuluneesta palaneesta hirvenluusta teetetyn 14C-ajoituksen mukaan asuinpaikka on ollut käytössä 6230–6060 calBC.
Vuonna 2021 kohde tarkastettiin suunnitellun maakaapelihankkeen vuoksi. Muinaisjäännöksen eteläpuolitse kulkevan soratien eli Kärpäntien ojat on perattu koneellisesti kolme vuotta aiemmin (paikallisen asukkaan tieto). Tien pohjoispuolisen ojan pohjoisseinämässä havaittiin noin 150-200 m Kärpäntien ja kt 66:n risteyksestä länteen kvartsi-iskoksia, palaneiden luiden fragmentteja, mahdollinen hioin ja yksi voimakkaan punaiseksi palaneen hiekan kohta. Löytöjä erottui ojanleikkauksessa noin 50 metrin matkalla. Yksi iskos löytyi samalta kohtaa tien eteläpuoleisesta ojanleikkauksesta. Tarkastushavaintojen perusteella muinaisjäännös on paikannettu vuoden 1982 inventoinnissa noin 85 m liikaa länteen. Muinaisjäännöksen laajuuden tarkempi selvittäminen edellyttää arkeologista koekaivausta.

Talvikinlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vimpelin Sääksjärven itärannalla sijaitseva kivikautinen asuinpaikka.
Kohde sijaitsee Vimpelin Sääksjärvellä, Sääksjärven kylästä Veteliin vievän tien varrella, Sääksjärven itärannalla. Löydöt ovat maantien ja Sääksjärven Talvikinlahden välisestä rantapellosta, hiekkamaasta. Pellolla on terassi, jonka päältä ja alta löydöt ovat noin 30 x 60 m alalta. Osa kohteesta on mahdollisesti maantien alla.
Peltorinne, jolla asuinpaikka sijaitsee, on maaperältään hiekkaa ja soraa. Inventointiajankohtana pelto oli nuorella idulla, joten sen pinnalla ei voitu kävellä, mutta ulkoreunalta käsin voitiin hyvin tarkastella pintalöytöjä. Kvartsi-iskoksia oli havaittavissa melko runsaasti eri korkeuksilla koko peltoalueella. Alemmalla, n. 120 m tasolla pellon reunassa on jyrkkä, muutaman metrin pudotus vesijättömaahan. Kvartsi-iskoksia havaittiin melko runsaasti myös pellon korkeimmalla kohdalla, noin 123 m tasolla olevalla tasaisella alueella. Välittömästi peltoalueen kaakkoispuolella on jyrkkä mäntyä kasvava rinne, jonka maaperä on hyvin kivinen eikä siis kovin sopiva kivikautisten asuinpaikkojen kannalta. Samoin peltoalueen ja maantien koillispuolella oleva metsäalue on kivikkoista. Tien koillispuolella maasto on osittain Sääksjärven laskujen vesijättömaata tai maaperältään mudansekaista, mutta joillakin kohdin pellon laidoilla oli lajittunutta hiekkaa. Kohteen pohjoispuolelta, pellonreunasta, löytyi yksittäinen kvartsi-iskos (ks. kohde Talvikinlahti 2).
Koekaivaus 2022:
Muinaisjäännöksen kohdalle avattiin kaivinkoneella kolme koeojaa. Tutkimuksessa havaittiin, että pellon muokkaus ja myöhempi käyttö on sekoittanut ja tuhonnut suurimman osan asuinpaikasta. Havaintojen perusteella vaikuttaa siltä, että pellolla on ollut mahdollisesti kaksi eri aikaista asuinpaikkaa. Löydöt (kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta) ja muut havainnot (kivillä täytetty kuoppa, hiili/likamaaläikät) peltokerroksen alta jäivät kuitenkin varsin vähäisiksi lukuun ottamatta ojassa 3 ollutta mahdollista tulisijan jäännöstä, jonka ikä on kuitenkin epäselvä.
Kyntökerroksesta löytyi kvartsikaavin ja -iskoksia, hioimen katkelma ja palanutta luuta, mutta myös luontaisesti maaperässä esiintyvää ja otaksuttavasti pellonmuokkauksessa lohkeillutta kvartsia. Koetutkimusten perusteella kohteelle on tehty uusi aluerajaus.

Nevala (175010012) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Närvijoen pohjoispuolella, kangasmaastossa metsäalueella, jota kutsutaan Pihlajarämäkäksi. Latomukset (2 kpl) ovat alueen itälaidalla joelle vievän polun varressa, noin 100 metriä joelta pohjoiseen. Latomukset ovat matalia, kooltaan noin 1 x 2 metriä, lähes tasakokoisista kivistä tehtyjä. Kiveysten muoto on suorakulmainen, ja ne sijaitsevat noin 6 metrin etäisyydellä toisistaan. Maaperä paikalla on hienoa hiekkaa ohuen jäkälä- ja sammalpeitteen alla.
Lähellä on lisäksi neljä selkeästi erottuvaa noin 5-7 metrin läpimittaista pyöreää painannetta, mahdollisia asumuspainanteita?

Jouttikallio 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tarkkuusinventointi 2021:
Kivikautinen asuinpaikka paikannettiin metsänaurauksessa esiin tulleiden kvartsi-iskosten ja -ytimien avulla. Näiden kohdille tehtiin koekuoppia, joista yhdessä havaittiin kvartsi-iskoksia ja hiilensekaista likamaata. Kivikautista kulttuurikerrosta vaikuttaa säilyneen auraamatta jääneiden kohtien lisäksi myös auran jälkien alla olevassa maassa. Maaperä alueella vaihtelee kivikon ja hiekan välillä.

Jouttikallio 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka paikannettiin metsänaurauksessa esiin tulleiden kvartsi-iskosten perusteella. Maaperä alueella vaihtelee kivikon ja hiekan välillä.

Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka paikannettiin metsänaurauksessa esiin tulleiden kvartsi-iskosten avulla. Paikalla havaittiin myös muutamia tulen rapauttamia kiviä. Maaperä alueella vaihtelee kivikon ja hiekan välillä.

Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee kuusimetsässä hakkuualueen eteläpuolella. Maaperä paikalla on hiekkamoreenia. Maasto on säilynyt muokkaamiselta ja kvartsilöydöt tehtiin koekuopista, joista löydettiin myös tulen rapauttamia kiviä. Koekuoppia tehtiin löytöpaikan ympäristöön runsaasti ja niiden perusteella paikalla on hyvin säilynyt, pienialainen, kivikautinen asuinpaikka.

Kuotesjärvi Majaniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alavuden Kuotesjärven pohjoispäässä on etelään pistävä Majaniemi, jonka nimi viittaa vanhaan eräsijaan. Niemen länsirannalla, lähellä niemen kärkeä, on tasaisessa metsämaastossa kangasturpeen peittämä, lohkareista rakennettu kiuas (koko n. 1.5 x 1.5 x 0.5 m). Kiukaan rauniosta reilut 20 m länteen on rantaa reunustavaan, jäiden puskemaan rantavalliin puhkaistu veneenmentävä aukko. Paikalla on ilmeinen pirtin jäännös, eräsija ja/tai varhaisten kaskenpolttajien asumus.
Kohteesta noin 200 m etelään on Kuotesjärven Ruumissaari (ks. muinaisjäännösrekisterin kohde Kuotesjärvi Ruumissaari), jossa on perimätiedon mukaan ollut väliaikaishautoja. Saaressa voi olla myös Kuotesjärven varhaisten asuikkaiden saarikalmisto, missä tapauksessa se liittynee savolaisiin uudisasukkaisiin, joita tiedetään saapuneen Alavudenkin pienille erämaajärville 1500-luvulta lähtien. Kuotesjärveä ei ole merkitty vuoden 1680 Pohjanmaan karttaan, mutta järven koilliskolkkaan on syntynyt pysyvää asutusta viimeistään 1700-luvun alussa (Niinimaan talo, Peter Uhmininin laatima tiluskartta vuodelta 1712, Kansallisarkisto KA e45:26). Armas Luukon (Etelä-Pohjanmaan historia III, s. 50) mukaan Kuotesjärven uudisasutus mainitaan 1650-luvun käräjäpöytäkirjoissa. Niinimaan talon nimessä esiintyy vanhoille erämaille tyypillinen -maa -pääte, joten talon nimi voi periytyä yksityisen erämaan nimestä. Majaniemi on nimetty Alavuden 1700-luvun kartassa kirjoitusasussa "Majan niemi". Nimi Kuotesjärvi on nimistöntutkijoiden mukaan saamelaisperäinen.

Vähäkangas (1000045672) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Ylistaron Untamalassa, Vähäkankaan pohjoisreunalla. Maasto viettää pohjoiseen kohti Untamalanluomaa, jonka kohdalla on ollut Litorinameren salmi keskineoliittisessa vaiheessa. Asuinpaikan eteläpuolitse kulkee Poutunrannantie. Paikalla olevasta perunamaasta on löytynyt kvartsi-iskoksia kesällä 2022 (ILPPARI ILM22726). Marraskuussa 2022 tehdyssä pintapoiminnassa havaittiin kynnöspellolla hiekkainen maaperä ja kvartsimateriaalia (ytimiä, muutama retusoitu esine ja runsaasti iskoksia) W-E -suunnassa noin 80 m leveällä alueella. Pintapoiminnassa havaittiin myös hiiltä, palaneita kiviä ja yksi palaneen luun siru. Asuinpaikka rajautuu pintahavaintojen perusteella suunnilleen 47.5 - 50 metrin korkeuskäyrille, ja sen laajuus on noin 80 x 30 m. Asuinpaikan kohta on raivattu pelloksi ilmakuvien perusteella vasta 2000-luvulla. Muinaisjäännösalue saattaa jatkua metsän puolelle kaakossa ja Poutunrannantien eteläpuolella, mutta asian selvittäminen edellyttää koekaivausta.

Heikijärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Isojoen kirkosta noin 15,3 kilometriä etelälounaaseen. Ympäristö on asumatonta, pääosin ojitettua, kosteapohjaista talousmetsää ja suota. Aukea on voimakkaasti heinittynyt. Heikijärven länsipuolella olevalla vanhalla hakkuuaukealla sijaitsee tervahauta. Vuoden 1972 peruskartassa näkyy vielä idästä, Vesijärven kylän
suunnasta lähes suoraan tervahaudalle tuleva kulkureitti. Minkäänlaista metsätietä ei tuolloin alueella vielä ollut. Hauta sijaitsee nykyisestä Susitien metsätiestä noin 430 metriä koilliseen. Sen halkaisija on noin 15 m ja sen halssi laskee itäkaakkoon noin 25 m. Tervahaudasta noin 10 m päässä itäkaakossa on muodoltaan aavistuksen kulmikas kuopparakenne, jonka koko on noin 6x6 m ja siinä on aukko halssin suuntaan. Syvyys on maanpinnasta noin 1 metri. Kyseessä voi olla tervanpolttajien tilapäisasumuksen jäännös tai tervan säilyttämistä varten tehty maakellari.

Jänesniittu (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Isojoen kirkosta noin 18,4 kilometriä etelälounaaseen. Ympäristö on talousmetsää ja peltoa. Tervahauta sijaitsee Jänesniittu-nimisen pellon länsipuolella. Se näkyy selvästi maaston korkeusmallissa, mutta paikan päällä hakkuusta johtuva maan peitteisyys on aiheuttanut sen, että se oli varsin huonosti havaittavissa. Kohteesta ei saanut informatiivista kuvaa. Korkeusmallin perusteella sen halkaisija on noin 10 m ja halssin pituus sekin noin 10 m.

Marjokallio 2 (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Tarkastus 2022:
Marjokallion hautaröykkiöstä (kohde 408010031) n. 700 m koilliseen on toinen esihistoriallinen hautaröykkiö. Röykkiö sijaitsee Marjokallion ja Lakianevan pohjoispuolelta kulkevan metsätien läheisyydessä, n. 100 m pitkän moreenikohouman luoteispäässä. Röykkiön halkaisija on noin 6 m ja korkeus noin 0.5 m. Röykkiö on nykyasussaan kehämäinen, kehän leveyden ollessa noin 2-3 m. Röykkiön keskellä on kuoppa, joka saattaa kuitenkin olla myöhäissyntyinen, sillä osa kivistä lojuu röykkiön ulkopuolella ja ovat siirtyneet paikoiltaan luultavasti kaivelun seurauksena. Röykkiö on ladottu halkaisijaltaan muutaman kymmenen sentin kokoisista luonnonlohkareista, joista suurin osa on sammalen peitossa. Röykkiön päällä ja ympäristössä kasvaa nuorehkoa puustoa. Hautaröykkiö ajoittuu karkeasti esihistorialliseksi (pronssi- ja rautakausi), Lapuan ja Kauhavan alueen röykkiöitä ei ole toistaiseksi tutkittu arkeologisin kaivauksin.

Möksy Kirkkohietikko (Hautapaikat)
Historiallinen; Kirkkohietikon muinaisjäännösalue Alajärven Möksyssä käsittää kultti- ja tarinapaikan Papinkivineen, vanhan polkureitin, tervahautoja, väliaikaishautoja ja kiviaidan.
Papinkivi sijaitsee Alajärven Möksyssä Hallapurolle ja Sääksjärvelle johtavan tien länsipuolella. Perimätiedon mukaan Pietarsaaren (Pedersören vanhan kirkon) papit ovat käyneet Möksyssä saarnaamassa rahvaalle (Nimiarkisto: Papinkivi). Papinkiven edustalla olevaan Kirkkohietikkoon kerrotaan myös haudatun vainajia. Ennen Lappajärven kirkon rakentamista 1630-luvun lopulla lähin kirkko oli Pietarsaaressa (Pedersöre). Papit kävivät ylämaassa siunaamassa vainajia ainakin Evijärven Ruumissaaressa, mistä Hans Henric Aspegren kertoo 1760-luvulla julkaistussa pitäjänkuvauksessaan. Järvien ja jokien saarissa olleet hautapaikat (ruumissaaret) ovat olleet yleisiä varhaisen savolaisuudisasutuksen piirissä. On mahdollista, että Möksyssäkin on ollut varhainen kyläkalmisto.

Perä-Rääsy (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Teuvan Perälän kylän laajan Perä-Rääsyn peltoalueen halki virtaavan Rääsynluoman länsihaaran varrella. Paikalla on kolme tervahautaa, joista kaksi sijaitsee Tervahaudantien eteläpuolella virran länsirannalla. Kolmas tervahauta sijaitsee tien pohjoispuolella pellon reunalla virran itärannalla. Suurin tervahauta on poikkeuksellisen näyttävä, sen halkaisija on n. 25 m, keskuskuoppa on yli 2 m syvä, sortunut halssi on koilliseen luomaan, haudan ympärillä on useita tervanvalmistuksessa syntyneitä kuoppia. Edellisen eteläpuolella oleva tervahauta on n. 15 m halkaisijaltaan, pohjoisin tervahauta on n. 10 m halkaisijaltaan.

Sianpesäsaaren uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sianpesäsaaren uuni on pohjoisin Hallapuron uuneista. Yksittäinen uuni sijaitsee Sääksjärvi-Hallapuro -tien varressa, noin nelisen kilometriä Hallapurolta Sääksjärven suuntaan. Uuni sijaitsee noin 40 metriä tieltä sen oikealla puolen, suosta kohoavan mäen loivassa pohjoisrinteessä. Uuni ei näy tielle, mutta maamerkkinä toimii sen yli kulkeva sähkölinja, joka seuraa Sääksjärvi-Hallapuro -tien linjausta. Uunin sijaintipaikan kartalle merkitty nimi on Ruolanninsaari, mutta paikalliset kutsuvat uunia Sianpesäsaaren uuniksi. Peruskartalle Sianpesäsaari on merkitty uunin paikalta noin puoli kilometriä Sääksjärvelle päin.
Uuni on osittain kaivettu rinteeseen siten, että maanpinnan yläpuolelle jää noin metrin korkea ja leveä, kivistä ladottu muuri, jota reunustaa matala maavalli. Uunin kivistä ladottu peräosa on pyöreä, mutta suuaukon seinämät ovat luhistuneet sisään, joten pohjan muoto ei ole enää pääteltävissä. Uunin korkeus on nykyisellään noin neljä metriä, mutta sisään kertyneet kivet ja humus ovat voineet madaltaa sitä huomattavasti alkuperäisestä.
Uunin edustalla, sen pohjoispuolella, on huomattavan pitkä ja tasainen ura, joka leikkaa koko rinteen uunille saakka. Uran pituus on noin 14 metriä, ja se on syvimmillään uunin päässä kolme metriä, mutta laskee muutamaan kymmeneen senttiin suuaukollaan. Uran uuninpuoleisessa päässä sen reunoille on kasattu matalat vallit jätekivestä. Ura ja uunin säilynyt peräseinä mukaanlukien kokonaisuus on päältäpäin aavistuksen verran paraabelin muotoinen.
Toivo Pakkalan ja Yrjö Ylisen muistaman mukaan uunin on rakentanut Elglandin perhe, mutta mukana on ollut myös muitakin osakkaita. Uunin rakentamisajankohdasta ja viimeisestä poltosta ei ole tietoa.

Koivunevan lähde (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuoden 1817 kartalta paikannettu rajamerkki sijaitsee nykyisellä kunnan rajalla (Alavus - Ähtäri), noin 260 metriä Ähtärintien (vt 18) eteläpuolella. Rajamerkki on nimetty vanhalla kartalla nimellä Koivu Näfvan Lähdet. Rajamerkki sijaitsee havupuuvaltaisessa metsässä ja sen vierellä on koneellisesti kaivettu metsäoja. Itse rajamerkki on noin 1,5 x 2 metrin kokoinen, matala kivikasa. Neliömäisen kivikon keskellä on kaatunut suurempi kivi, joka voisi olla rajamerkin viisarikivi – siinä ei havaittu hakkauksia.

Lomakeskus (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nykälänniemellä, kylpylähotelli Kivitipun alueella, parkkipaikalla sekä hotellin sisäänkäynnin läheisyydessä. Paikalla on sijainnut yhteensä kolme pientä, matalaa kumpua. Kaksi kummuista on ollut kivien ja maan sekaisia ja ne on tutkittu syksyllä 1977 ja todettu kiukaiksi. Kolmas kivirakenne on tuhoutunut kylpylähotellin laajennuksen yhteydessä ja siitä on tehty ennallistus hotellin sisäänkäynnin yhteyteen. 1977 koekaivauksen perusteella kyseessä oli kooltaan n. 6 x 7 m laaja, n. 40 cm korkea röykkiö, jonka reunus oli koottu suurehkoista kivistä ja sisusta peitetty pienemmillä kivillä. Vastaava kivirakenne tunnetaan Seitaharjusta 403 01 0002, tästä 130 m koilliseen.
Inventoinnin 2006 yhteydessä saatiin suullinen tiedonanto, että Nykälänniemellä olisi ollut joskus tuulimyllyjä ja kummut olisivat niiden perustusten jäännöksiä. Torvisen koekaivauksissa kummuista löytyi palaneita kiviä ja tiiltä. On mahdollista, että kummut ja kivivallit liittyvät toisiinsa ja ovat jäännöksiä Nykälänniemen historiallisen ajan asutuksesta.
Huomautus 2023:
Paikallisten informanttien mukaan hotellin sisäänkäynnin edustalla oleva röykkiö on säilynyt hotellin rakentamiselta, toisin kuin vuoden 2006 inventointiraportissa annetaan ymmärtää. Röykkiö on mahdollisesti tuulimyllyn perustus, sillä tälle kohtaa on merkitty tuulimylly 1880-luvun kartassa. Hotellin kohdalle on merkitty talo vuoden 1709 kartassa. Kivistä, maasta ja tiilistä koostuvat kummut, joita 1977 koekaivauksessa tutkittiin, ovat luultavasti olleet tämän autioituneen talonpaikan jäännöksiä, uuninraunioita tms.

Lautamäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Suksen Lautamäen laakeahkolla vierinkiviharjulla, Teuvan ja Karijoen rajan läheisyydessä. Kohde löytyi vuonna 1958 hiekanotossa. Vuosina 1958 ja 1959 tehdyissä kaivauksissa paikalla osoittautui olevan ristiretkiajan rikaslöytöinen ruumishauta, johon on esinelöytöjen perusteella haudattu päällekkäin vähintään kaksi vainajaa, mies ja nainen. Kaivauksissa tutkittiin myös mahdollinen toinen hauta, joka oli löydötön. Lautamäki on Töysän Niku-Pennalan lisäksi ainoa arkeologisin menetelmin tutkittu myöhäisrautakautinen ruumishauta Etelä-Pohjanmaalla. Hautapaikan kohdalla on muistomerkkinä pieni kivikeko.

Lintusaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Teuvan Norista Jurvaan vievän tien (tie nro 685) varressa, sen itäpuolella. Lintusaari on soiden saartama metsäsaareke Lintunevassa Lintulampien itäpuolella. Vuoden 1962 tarkastuksen mukaan paikalla on kaksi röykkiötä, joista toinen on pyöreä läpimitaltaan 5 m, ja korkeudeltaan 0,5 m. Toinen röykkiö on soikea, noin 10 m pitkä, 5 m leveä ja 0,5 m korkea. Maaperä on kivikkoista soraa.
Inventoinnissa 1983 röykkiöitä ei löytynyt; ilmeisesti tuhoutuneet soranotossa.

Kukunkallio E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kukunkallion koillisrinteellä, soranottoalueella, viljelysmaalla ja viljelysmaan ja metsätien välisessä metsikössä. Inventoinnissa 1983 löytyi Laurilan talosta noin 220 m luoteeseen olevan sorakuopan koillisprofiilista sekä tästä 40-80 m luoteeseen viljelysmaan yläreunasta kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Maaperä on kivistä hiekkamaata. Löytövyöhyke on noin 80-100 m kaakkoisluoteissuunnassa ja leveydeltään noin 20 m.

Kirsilänkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Kirsilänkankaalla. Paikalla on tervahauta ja jokin muu valmistuspaikka, jossa on hiiltä ja kuonaa. Tervahauta on pyöreähkö, mutta sen muotoa ja laajuutta on hankala hahmottaa myöhemmän kaivelun aiheuttaman sotkun takia. Tervahaudan halkaisija on n. 20 m, pohja on laakea ja sisäosa loivasti viettävä. Tervahaudan koillispuolella n. 10 m etäisyydellä on neliömäinen rakenne, joka näkyy Maanmittauslaitoksen paikkatietoikkunan laserkeilausaineistoon perustuvassa rinnevarjosteessa paremmin kuin maastossa. Sen ympärillä on kuonakasoja, jotka mukaan lukien kohteen laajuus on n. 20 x 25 m. Muodoltaan rakenne muistuttaa hiilimiilua. Kuona liittyy mahdollisesti johonkin muuhun toimintaan.
Kuonakasat saattavat liittyä suomalmin pasutukseen. Paikannimi Kirsilänkangas voi juontua Evijärven Kirsilän talosta, jolle tervahauta on voinut kuulua. Evijärveläisten tiedetään kulkeneen mm. Vimpelin poikki tervanpolttoretkillään Suomenselän tervasmetsiin.

Aitakangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on kaksi pyöreähköä tervahautaa noin 50 m etäisyydellä toisistaan. Molemmat tervahaudat ovat kuusikossa kuivalla sammalpeitteisellä kankaalla. Kohde sijaitsee Kähkijärven ja Sarvinevan pohjoispuolella.
Pohjoisempi tervahauta on halkaisijaltaan ulkoreunoistaan noin 20–25 m. Hauta on syvimmillään noin metrin. Tervahaudassa ei ole juurikaan valleja, vaan se on kaivettu rinteeseen. Haudan halssi on syvä ja se sijaitsee haudan länsipuolella ja suuntaa lounaaseen. Jokin maata kaivava eläin on tehnyt laajoja koloja haudan ympäristöön ja alle. Näistä koloista löytyi tasainen hiilikerros.
Eteläisempi tervahauta on laaja ja matala. Hauta on halkaisijaltaan noin 24–27 metriä ja syvyydeltään alle metrin. Syvä halssi on haudan länsipuolella, lounaaseen suunnaten. Halssikuopan reunat on kylmämuurattu luonnonkivillä. Hautaa ympäröi matala valli.
Jokin maata kaivava eläin on kaivanut kuoppia tämänkin haudan ympäristöön ja alle. Kuopista löytyi tasainen hiilikerros.

Kuninkaan Juhanin hauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta on pyöreä, laakea, halkaisija n. 15 m, syvyys 1 m. Ympärillä on pieniä maanottokuoppia. Laskukuoppa johtaa koilliseen. Maasto on heinittyvää sammalpeitteistä kangasta ja kuusikkoa. Kohde sijaitsee Kuninkaan Juhanin Hautakankaan eteläosassa.

Suolasalmenneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Suolasalmennevan ja Suolasalmenharjun välisellä suosta nousevalla heinittyvällä hiekkaisella sammalkankaalla kuusikossa Suolasalmennevan lounaispuolella, noin 300 metriä metsäautotiestä pohjoiseen. Tervahauta on pyöreä, laakea ja matala, halkaisija n. 25–30 m, syvyys n. 1 m. Haudan eteläreunalla on matala valli. Halssi on koilliseen. Laskukuoppa on haudan koillispuolella. Tuulenkaadot haudan sisällä paljastavat paksun hiilikerroksen.

Isoneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee tien länsipuolella maastokartan osoittamassa paikassa Isonevan lounaispuolella, Isonevan ja Soidinrämeen välisellä kankaalla. Maasto on koivikkoista kuivaa hiekkaista sammalkangasta. Pyöreän tervahaudan halkaisija on n. 25 m, syvyys valleineen n. 2 m, ympärillä kiertää kaivanto. Vallit ovat suuret, osittain usean metrin paksuiset. Laskukuoppa sijaitsee haudan länsipuolella. Halssi on lounaaseen. Kairauksissa paljastui tasainen hiilikerros.

Pyypuro (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee kankaalla Pyypuron pohjoispuolella ja Möksyntien länsipuolella. Maasto on talousmännikköä. Pyöreähkön tervahaudan halkaisija on 18 m, syvyys yli 2 m. Vallit ovat 3–5 m leveät. Halssi johtaa lounaaseen. Halssin edessä haudan sisällä on kuoppa.

Poikkijoenniitty (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on hiilimiilu ja tervahauta. Maasto on kuivaa, metsittyvää ja heinittyvää hiekkakangasta. Puusto on nuorta kuusivaltaista sekametsää. Kohde sijaitsee Ylimmäisennevan soidensuojelualueen lounaispuolella. Sysimiilu on n. 8 x 9 m laajuinen jokseenkin neliömäinen maarakenne, jonka vallit ovat n. 0,4 m korkeat. Sen ympärillä on pieniä maanottokuoppia. Pyöreän tervahaudan halkaisija on n. 14 m, syvyys alle 1 m. Vallit ovat selvät ja ovat n. 1 m korkuiset. Halssi johtaa lounaaseen.

Vöyrinkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on metsätien länsipuolen kupeessa tervahauta, jonka halkaisija on 16 m. Sen halssi on kivistä kylmämuurattu. Tervahaudan eteläpuolella on kiukaan jäännös. Tervahauta on tiheän näreikön ja kasvillisuuden peittämänä.
Tervahaudan halkaisija on 18 m. Tervahaudan päällä ja ympärillä kasvaa tiheää kasvillisuutta (katajaa, kuusia, pienempiä lehtipuita). Vallin paksuus tervahaudassa on noin 4-5,5 m. Haudan syvyys on alle metri. Ainakin osittain kivillä tuettu halssiaukko aukeaa länteen. Noin 24 m eteläkoilliseen tervahaudan keskipisteestä sijaitsee todennäköisen tervapirtin kiukaan jäännös. Kiukaan raunion koko on noin 1,2 * 0,8 m, korkeus alle 40 cm. Maanpäälle erottuvien kivien halkaisija on alle 25 cm.
Kotuksen (Kotus, Nimiarkisto 1998) keruukortin mukaan paikannimi Vöyrinkangas johtuu siitä, että vöyriläiset ovat tehneet maantietä täällä Kauhajoen larvamailla. Pohjanmaan talonpojat oli velvoitettu Kyrönkankaan tien ylläpitoon, ja tietöihin jouduttiin lähtemään kauaskin omilta asuinseuduilta.

Lehdikonmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Tiheän talousmännikön keskellä sijaitsee tervahauta, jonka kohdalla kasvillisuus on avarampaa; tervahaudan päällä kasvaa matalaa katajaa, muutamia koivuja ja kuusi. Tervahaudan halkaisija on noin 19 m ja sen halssiaukko aukeaa koilliseen. Tervahaudan syvyys maanpinnalta vallin laelle on noin 80 cm haudan ulkopuolelta mitattuna ja noin 1,3 m sen sisäpuolelta mitattuna. Matalan ja maljamaisen tervahaudan vallin paksuus on nelisen metriä.

Hauta-aho (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla sijaitsee halkaisijaltaan noin 14-metrinen tervahauta, jonka halssiaukko aukeaa eteläkaakkoon. Loivapiirteisen tervahaudan vallin paksuus on noin 3,5-5 m. Syvyys haudan keskeltä vallin laelle on noin 1,2 m. Tervahautaa kiertää epämääräinen katkonainen oja. MML:n rinnevarjosteesta selkeästi erottuva tervahauta on maastossa hankalahko löytää, koska sen päällä kasvaa tiiviisti nuorehkoa kuusta.

Pienen Ruokosen kangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla sijaitsee halkaisijaltaan noin 18-metrinen loivapiirteinen tervahauta, jonka halssiaukko aukeaa länteen. Tervahaudan mahdollinen kaksoisvalli on leveimmillään noin 6 m. Syvyys haudan keskeltä vallin laelle on 1 - 1,3 m. Tervahauta erottuu maastossa selkeästi vaikka sen keskellä kasvaa paljon eri-ikäisiä puita.

Viitapuronkytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Maastokartallekin merkityn tervahaudan halkaisija on noin 19 m. Tervahaudassa on mahdollinen kaksoisvalli (vallin leveys noin 7 m). Halssiaukko johtaa länteen. Hautaa kiertää osin epäselvä katkonainen oja. Tervahaudan päällä kasvaa vanhempaa puustoa ja ympärillä nuorta talousmetsää.

Tapulinkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Tapulinkankaan luoteiskulmalla sijaitsevan tervahaudan halkaisija on noin 15 m. Haudan syvyys (pohjalta vallin laelle) on noin 1,1 m. Osin hajonneen (metsätöiden vuoksi) vallin paksuus on nelisen metriä. Halssiaukko aukeaa luoteeseen. Tervahautaa kiertää katkonainen oja. Tervahaudan päällä ja ympärillä kasvaa nuorta mäntyvaltaista talousmetsää.

Kovinneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee tasaisen harjujakson keskiosassa. Tervahaudan halkaisija on noin n. 24 m ja 0,7 m syvän kuopan halkaisija on puolestaan 13 m. Halssi suuntautuu lounaaseen.

Metsäsianpesä 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Suppilomainen tervahauta on halkaisijaltaan noin 22 metriä. Sen syvyys pohjalta vallin yläreunaan mitattuna on noin 2,5 metriä. Vallin leveys on noin 5 metriä. Halssi aukeaa alarinteeseen kohti länttä. Se on noin 4 metriä pitkä, 2 metriä leveä ja 1 metrin syvä. Haudan päällä kasvaa jykeviä kuusia, haapoja ja koivuja ja se on heinittynyt. Haudan valli on hieman vaurioitunut metsänhoidossa lounais- ja länsiosastaan. Vallissa on paljon ketun tai muun eläimen koloja. Vallin päälle tehtiin kairaus, josta havaittiin hiilensekaista maata. Tervahauta on merkitty peruskartalle.

Lyheskangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee matalan mäen harjanteella hakkuuaukean länsipuolella. Läpimitaltaan tervahauta on noin 16 metriä ja syvyydeltään 1,7 metriä. Ulkoreunalla oleva valli on leveydeltään noin 2,5 metriä. Halssi laskee kaakkoon mäen alarinteeseen. Tervahaudan ympärillä näkyy myös katkonaista kaivantoa. Tervahauta erottuu melko selkeästi ympäristöstään. Tervahaudan kohdalta on harvennettu metsää, mutta vallin päällä kasvaa yhä jokunen koivu ja kuusi. Valli ja halssi erottuvat paikoin heikosti. Tervahaudan pohjalta otettiin maakairanäyte, josta havaittiin selkeästi hiiltä.

Pankarinkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta on halkaisijaltaan noin 12 metriä. Sen syvyys pohjalta vallin yläreunaan mitattuna on noin 1,3 metriä. Vallin leveys on noin 2,5 metriä. Tervahaudan halssia ei erota maastossa. Tervahaudan vallia on kaiveltu jollakin koneella etelä-länsipuolelta, jossa halssi on todennäköisesti sijainnut. Tervahaudan päällä kasvaa suurehkoja kuusia ja koivuja. Sen länsipuolella on harvennettua taimikkoa ja itäpuolella tiheämpää mäntymetsää. Tervahaudan vallin päälle tehtiin kairaus, josta havaittiin harmahtavaa hiilensekaista maata. Tervahauta on merkitty peruskartalle.

Karhukorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla sijaitsee tervahauta, joka erottuu melko heikosti ympäristöstä. Tervahaudan kuoppa erottuu melko selvästi, sen halkaisija on noin 8 metriä. Kuopan syvyys on noin 1 metrin. Tervahaudan valleja ei erota maastosta. Kuopan keskelle tehtiin kairaus, josta tuli todella paksusti mustaa hiilensekaista maata. Tervahaudan ympärillä on paljon nykyaikana tehtyjä kaivantoja, jotka ovat vahingoittaneet tervahautaa. Ilmeisesti sen päälle on myös kasattu maata, joka haittaa tervahaudan havaitsemista. Tervahaudan päällä kasvaa tiheää sekapuumetsää ja sen kohdalla on myös paljon ketun tai muun eläimen koloja.

Sahamyllynkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Jykevävallinen tervahauta sijaitsee metsäautotien välittömässä läheisyydessä metsän laidalla. Halkaisijaltaan tervahauta on noin 14 metriä ja syvyydeltään 1,7 metriä. Vallin paksuus on noin neljä metriä. Halssi on noin viisi metriä pitkä ja sijaitsee tervahaudan lounaisosassa. Tervahaudan kohdalla kasvaa muutama isokokoinen kuusi ja koivu, mutta muuten kohde erottuu maastosta melko selkeästi. Keskiosasta otettiin maakairanäyte, jossa näkyi hiiltynyttä maa-ainesta. Tervahauta on merkitty peruskartalle.

Kalpekinsaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee korkean mäen länsirinteellä hyvin tiheässä mäntytaimikossa. Tervahaudan halkaisija on noin 20 metriä. Sen syvyys pohjalta vallin yläreunaan mitattuna on noin 1,5 metriä. Vallin leveys on noin 5 metriä. Halssi aukeaa mäen alarinteeseen kohti länttä. Se on noin 7 metriä pitkä, 2 metriä leveä ja syvimmillään 2 metriä. Tervahaudan ympärillä kulkee katkonainen kaivanto. Tervahauta on merkitty peruskartalle.

Kalpekinneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee peltojen välisellä metsäkaistaleella, harjanteen päällä. Läpimitaltaan tervahauta on noin 19 metriä ja syvyydeltään 1,7 metriä. Valli on noin neljä metriä paksu ja erottuu selkeästi. Halssi sijaitsee alarinteessä tervahaudan länsireunassa. Halssin kohdalla erottuu tervahaudan rakentamisessa käytettyjä kiviä, joiden perusteella hauta on niin sanotusti kylmämuurattu.

Pakkala (1000001553) (Työ- ja valmistuspaikat)
Kolme kalkkiuunia, Pakkala 1-3. Ei tarkempia tietoja.
Kohde koostuu kolmesta hevosenkengän muotoisesta kalkkiuunista, jotka sijaitsevat noin 15 metriä Hallapurontien pohjoispuolella. Uunit ovat vieri vieressä ja ne on rakennettu niin, että ne yhdistyvät toisiinsa uunin harjan kautta. Kaikki uunit yhteen laskettuna niiden leveys on noin 23 metriä. Ns. Pakkala 1 eli kaakkoisin uunista on noin 10 metriä leveä, 6 metriä syvä. Sen sisäosa on kooltaan noin 4 x 2 metriä. Uunista keskimmäinen, ns. Pakkala 2 uuni on tämän kanssa samankokoinen. Luoteisin uunista, ns. Pakkala 3 on pienin. Se on noin 6 metriä leveä ja 4,5 metriä syvä. Sen sisäosa on kooltaan noin 3,5 x 2 metriä.
Uunit on rakennettu luonnonkivistä, joista osa on muurattu yhteen kalkkilaastilla ja osa on vain kylmämuurattu. Uunin sisäpuolen kivet ovat rapautuneita. Osa kivistä on sammaleen peitossa ja uunien harjan päällä kasvaa pieniä puita. Uunit sijaitsevat metsäisen mäen koillisrinteellä niin että niiden aukot ovat alarinteeseen. Kalkkiuunit on merkitty myös peruskartalle ”Kalkkiuuni” -merkinnällä.

Eteläkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee puron lounaistörmällä harvennetussa sekapuumetsässä. Tervahaudan halkaisija on noin 22 metriä. Sen syvyys pohjalta vallin yläreunaan mitattuna on noin 1,6 metriä. Vallin leveys on noin 5 metriä. Halssi suuntautuu koilliseen kohti pientä puroa. Halssi on noin 5 metriä pitkä. Haudan päällä kasvaa suuria kuusia, koivuja sekä mäntyjä. Vallin päältä otetiin kairaus, josta havaittiin hiilensekainen maakerros. Tervahauta on merkitty peruskartalle.

Tyräpuro (Työ- ja valmistuspaikat)
Maljamainen tervahauta sijaitsee hyvin tiheässä sekapuumetsässä. Tervahaudan halkaisija on noin 21 metriä. Sen syvyys on pohjalta vallin yläreunaan mitattuna noin 1,7 metriä. Vallin leveys on noin 3 metriä. Halssi aukeaa etelään kohti Tyräpuroa. Se on noin 8 metriä pitkä, 2,5 metriä leveä ja 1,5 metriä syvä. Haudan päällä kasvaa hyvin tiheää puustoa. Tervahaudan pohjalle tehtiin kairaus, josta havaittiin mustaa hiilensekaista maata. Tervahauta on merkitty peruskartalle.

Viinamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee laajan Alasenmäen kaakkoon laskevassa rinteessä kangasmaastossa, jossa kasvaa sekametsää. Tervahaudasta noin 100 m itään on Alaasenmäentie ja 200 m päässä etelässä on Lähteenkylän ja Alakylän välinen metsätie. Lähin asutus, muun muassa lähin peruskartassa nimetty paikka Viinamäen talo, on koillisessa Alaasenmäentien itäpuolella. Alakylän pellot ulottuvat kaakossa, rinteen juurella lähimmillään noin sadan metrin päähän. Tervahaudan ylärinteen puoleisen reunan yli kulkee korkeuskäyrien suunnassa koillisesta lounaaseen kasvillisuuteen jo peittynyt ajoura. Ajouraa kunnostettaessa tervahaudan luoteisen vallin maata on ilmeisesti työnnetty penkereeksi tervahaudan kuoppaan, joten tervahaudan kuopan mittojen hahmottaminen ei ole helppoa. Ilmeisesti sen halkaisija on ollut noin 9 m. Valli on leveä ja sen ulkoseinämät eivät ole aivan jyrkät, joten kokonaisläpimitta on suuri, 20–21 m. Halssi on eteläkaakossa. Sen kohdalla vallissa on useita eläinten kaivamia koloja, ja paljon maa-ainesta on valunut tervanlaskukuoppaan. Eläinten kaivelun seurauksena halssin tienoilta on tullut esiin kylmämuurattua kivirakennetta. Tervanlaskukuoppa on lyhyt ja sen pohja avautuu maanpinnan tasolle tervahaudan vallin juurella alarinteen puolella.

Lähteenkylä (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee lähes tasaisessa kangasmaastossa noin 200 m koilliseen Lähteenkylän lähimmästä asutuksesta. Haudan ympäristö on taimikkoa ja pensaikkoa kasvavaa äestettyä hakkuuaukeata. Haudan kohdalla maaperä on jätetty muokkaamatta, ja haudan itäosassa kasvaa muutamia korkeampia puita. Muu osa tervahaudasta on tiheän pensaikon peitossa. Tervahaudasta noin 100 m luoteeseen on Oivarin metsätie. Tervahaudan kuopan halkaisija noin 12 m. Kuoppa on suppilomainen ja pari metriä syvä. Pohjalla oleva tiheä kasvillisuus ja risukko vaikeuttaa syvyyden arviointia. Valli on leveä ja ulkopuolelta noin metrin korkuinen, kaakossa ja idässä korkeampi. Tervahaudan kokonaisläpimitta on noin 22 m. Halssi on ollut lounaassa, missä vallissa näkyy painuma. Tervahaudan lounaispuolella aivan vallin vieressä on noin 15 m läpimittainen ja enimmillään pari metriä syvä kaivanto, jonka reunat ovat osittain jyrkät. Kaivanto lienee syntynyt hiekanotossa tervahaudan käyttöajan jälkeen.

Kotoneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde on tyypillinen tervahauta laskukuoppineen. Hauta on halkaisijaltaan noin 19 metriä ja syvyydeltään noin metrin. Vallit ovat hyvin leveät, osin useita metrejä. Haudan eteläreunalla on selkeä laskukuoppa. Jokin maata kaivava eläin on kaivanut laajoja pesäkoloja tervahaudan alle ja ympärille. Kolojen suusta on havaittavissa paksu hiilikerros.

Pohjasoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee tasaisessa, metsää kasvavassa kangasmaastossa Pohjasojan etelärannalla. Pohjasoja on uurtanut hienohiekkaiseen maahan jyrkkäreunaisen, pari metriä syvän puronotkon. Muuten maasto laskee hyvin loivasti länteen. Tervahaudasta noin 10 m länsiluoteeseen on Pohjasjärventie. Tien laidalla, sen ja tervahaudan välissä on yli 20 m matkalla metsittyneitä kaivantoja, joista on ilmeisesti otettu hiekkaa. Tervahauta on merkitty peruskarttaan. Rinnevarjosteessa näkyvien maastonmuotojen perusteella arvioiden tervahaudan keskipiste, jonka mukaan kohteen sijainti on merkitty, sijaitsee hieman lounaaseen peruskartalla olevan karttamerkin keskipisteestä. Tervahaudan kuoppa on laakea, halkaisija noin 9 m ja syvyys 1 m. Valli on leveä, loivapiirteinen ja ulkopuolelta matala. Tervahaudan kokonaisläpimitta on siten noin 15–16 m. Kuopan mataluuden ja aivan viereen ulottuvan metsittyneen hiekkakuopan vuoksi tervahaudan ulottuvuuksien arviointi maastossa on jonkin verran tulkinnanvaraista. Kairauksissa kuopassa todettiin kuitenkin tervahaudalle tyypillinen hiilipitoinen kerros. Halssi on ollut luoteessa, missä vallissa näkyy vähäinen painuma. Hiekanotossa puronotkon törmää on kuitenkin kaivettu tervahaudan vallin laen tasalle asti, joten tervanlaskukuoppa ja halssin ulompi pää ovat hävinneet.

Koivikko (1000047085) (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde on tyypillinen tervahauta laskukuoppineen. Hauta on halkaisijaltaan noin 20 metriä ja syvyydeltään vajaat kaksi metriä. Tervahaudan vallit ovat hyvin leveät, monesta kohtaa yli viisi metriä. Haudan länsireunassa on selkeä laskukuoppa, josta jatkaa pieni oja läheiseen puroon. Jokin maata kaivava eläin on kaivanut laajoja pesäkoloja tervahaudan alle ja valleihin. Kolojen suuaukoista on havaittavissa paksu hiilikerros. Tervahauta sijaitsee pellon ja puron välisessä metsämaastossa noin 200 metriä lähimmästä talosta pohjoiseen.

Pienineva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Korkiakankaan metsätien varrella, tiestä n. 50 m itään, matalan hiekkakankaan reunalla. Ympäristössä kasvaa tiheää kasvatusmetsää. Tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, halssi kaakkoon, missä tervahaudan reuna paljastunut ja hieman vaurioitunut metsänkäsittelyssä. Päällä kasvaa tiheää puustoa, lähinnä nuoria kuusia. Haudan pohjoispuolella n. 25 metrin etäisyydellä on tervapirtin kiuas, joka on n. 2 m halkaisijaltaan ja n. 60 cm korkea.

Säkkimäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Ylhäinennevan ja Venesonton välisellä moreenikankaalla aivan metsätien eteläpuolella. Ympäristössä kasvaa varttunutta kuusivaltaista metsää, haudan päällä lähinnä kuusia. Tervahauta on noin 20 m halkaisijaltaan, etelään kaivettu halssi jatkuu useita metrejä kapeana ojana etelään. Haudan päällä kasvaa kuusia.

Säkkineva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Säkkijärven pohjoispuolella sijaitsevan Säkkinevan koillislaidalla matalan kankaan eteläreunalla. Ympäristössä kasvaa harvaa mäntymetsää. Tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, kivetty halssi lounaaseen. Haudan päällä kasvaa lähinnä mäntyjä. Tervahaudan pohjoispuolella n. 25 metrin etäisyydellä on tervapirtin kiuas, joka on n. 2,5 m halkaisijaltaan ja n. 60 cm korkea.

Pohjankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Salomäentien varrella, laajan Pohjankankaan kallioalueen pohjoispuolella, metsätien länsipuolella. Alue on avohakattu. Tervahauta on noin 13 m halkaisijaltaan, halssi koilliseen. Päällä kasvaa varttuneita kuusia.

Mustansaarenneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Harjankankaan tieltä länteen erkanevan metsätien varrella, Salomäentiestä n. 200 m etelään, Mustasaarennevan ja Harjannevan välisellä kankaalla. Alueella kasvaa tiheää nuorta mäntytaimikkoa. Tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, halssi etelään. Päällä kasvaa tiheää nuorta mäntypuustoa. Haudasta noin 25 metrin etäisyydellä luoteeseen on tervapirtin kiuas, joka on n. 2 ,5 m halkaisijaltaan ja n. 60 cm korkea. Kiukaan pinta oli osin paljastunut metsänaurauksessa ja sen kivet osin liikkuneet.

Kivisalonneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Mustansaarennevan koillispuolella, matalan moreenikankaan pohjoisosassa. Alueella kasvaa varttunutta harvaa mäntymetsää. Tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, halssi länteen. Sen päällä kasvaa puustoa. Tervahaudasta noin 30 m itään on n. 1,5 m halkaisijaltaan oleva ja 70 cm korkea tervapirtin kiuas.

Hakoneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Hakonevan pohjoispuolella, Harjankankaantien itäpuolellla ja turvetuontantoalueelle johtavan metsätien eteläpuolella, matalan kankaan itäreunalla. Alueella kasvaa varttunutta harvaa mäntyvaltaista metsää. Tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, halssi koilliseen, päällä kasvaa nuorta puustoa. Tervahaudasta noin 25 m luoteeseen on n. 2 m halkaisijaltaan oleva ja 50 cm korkea tervapirtin kiuas.

Harjankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Harjankankaantien itäpuolella ja Harjankankaan eteläpuolella, kivikkoisella matalalla kankaalla. Tervahauta on noin 18 m halkaisijaltaan, halssi luoteeseen, päällä ja ympäristössä kasvaa nuorta mäntymetsää.

Heikinmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Harjannevan ja Harjankankaantien välissä, kallioisen Heikinmäen etelälaidalla. Alueella kasvaa kasvatusmäntymetsää, tervahaudan päällä ja ympärillä enimmäkseen lehtipuustoa, pintakasvillisuus on heinää ja turvetta. Tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, halssi kaakkoon. Tervahaudasta noin 25 m koilliseen on n. 1,5 m halkaisijaltaan oleva ja 60 cm korkea tervapirtin kiuas.

Nasimäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Vasikkanevan turvetuotantoalueen länsipuolella. Tervahaudan lounaispuolella on pienempi turvetuotantoalue, Vasikkanevan turvetuotantoalue on osin poistunut käytöstä ja sen alueita muutettu pelloiksi. Tervahauta sijaitsee matalan koilliseen laskevan kankaan reunalla. Alueella kasvaa varttunutta mänty- ja kuusimetsää. Tervahauta on noin 10 m halkaisijaltaan, halssi pohjoiseen. Kankaalla on useita moderneja maanotossa syntyneitä isoja kuoppia.

Rummukkakangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Rummukkakankaan kaakkoislaidalla. Tervahaudan etelä- ja itäpuolella on ojitettu Alasenneva. Kapean harjanteen päällä on noin 12 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, halssi koilliseen. Alue on metsäaurattu ja kasvaa tiheää mäntytaimikkoa.

Mäntykangas (1000047101) (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Hanhinevan turvatuotantoalueesta pohjoiseen ja länsipuolella olevasta pienestä turvealueesta itäkaakkoon. Kallioisen mäen luoteispuolella on noin 12 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, halssi koilliseen. Alue on avohakattu, tervahaudan ympärille on jätetty säästöpuuryhmä.

Pettumäki (1000047102) (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Saarijärvestä luoteeseen, Pettumäen eteläpuolella. Tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, halssi kaakkoon, pintakasvillisuus on varpuja. Alue on metsäaurattu ja kasvaa avohakkuun jäljiltä mäntytaimikkoa.

Heikkola-Hirvi (Asuinpaikat)
Paikalla havaittiin pellossa keskittymänä tiiltä ym. merkkejä vanhasta talon paikasta. Ilmeisesti kyseessä on vuoden 1752 isojakokartassa oleva Heikkolan kylän Hirven talon paikka.
Syksyllä 2022 koko pelto oli nurmipeitteinen, joten kohteesta ei saatu uusia havaintoja.
Kohde saattaa olla vuoden 2008 inventoinnissa arvioitua laajempi. Vuoden 1752 isojakokarttaan merkitty Hirven talon tontti ulottuu tiehen (nyk. Reiniläntie) asti. Heikkolan kylän historia ulottuu keskiajalle.

Ylistaron vanha kirkkomaa (Hautapaikat)
Tällä paikalla sijaitsivat Ylistaron vanhimmat kirkot, vuosina 1658 ja 1748 rakennetut puukappelit. Kunnan uusi kirkko valmistui vuonna 1851 tältä paikalta noin kilometrin verran
länteen. Nykyään paikalla olevan, kiviaidan ympäröimän sankarihautausmaan läheltä, joen puolelta, kerrotaan joitakin vuosia sitten löytyneen luita. Tällä rannanpuoleisella niittykaistalla, vanhan varastorakennuksen takana lienee ollut vanhaa kirkkomaata. Kiviaita ja sitä kiertävä tie ovat nuorempaa perua.
Vuoden 1985 inventoinnissa mainittu luiden löytöpaikka oli inventoinnin aikana hoidettua puistonurmikkoa. Alueella on paljon puita vielä melko tuoreessa ilmakuvassa, joten se lienee kunnostettu nurmikoksi vasta äskettäin. Alueen länsiosassa on maan pinnalla nähtävillä yksi viemäriin tai muuhun putkistoon liittyvä kaivo. Ei ole kuitenkaan näkyvissä merkkejä siitä, että maaperää olisi nurmikon alueella laajemmalti kaiveltu viime aikoina, joten on mahdollista, että hautauksia on voinut tällä alueella säilyä. Kokonaan koskematonta alueen maaperä tuskin kuitenkaan on, sillä vanhojen valokuvien mukaan alueella on 1930-luvulla ollut useita rakennuksia, osa niistä asuinrakennuksia (Eteläpohjalaiset juuret 2022). Vielä vuoden 1969 peruskartassa alueelle on merkitty kaksi lämmittämätöntä rakennusta. Lahdentie on paikalla rakennettupenkereelle, todennäköisesti nykyaikaisin menetelmin, joten alkuperäisten maakerrosten säilyminen sen alla ei ole kovin todennäköistä. Sankarihautausmaalla Lahdentien toisella puolella maan pinta on tasainen ja ainakin metrin Lahdentien ylä-puolella. Sankarihautausmaa on ilmeisesti rakennettu paksun täyttömaakerroksen päälle. Inventoinnissa tai yleensäkään ilman kaivausta ei voi päätellä onko sankarihautausmaan tai tien alla säilynyt vanhan hautausmaan aikaisia tai vielä vanhempia hautauksia.
Muinaisjäännösalue kattaa Lahdentien itäpuolella olevan vanhan kirkkomaan (sankarihautausmaa) sekä tien ja Kyrönjoen välissä olevan puistoalueen.

Kelttolan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Kylänpäänkosken pohjoisrannalla on havaittavissa jäänteitä vanhan kivimyllyn perustuksista ja rakenteista, mm. lohkottuja kiviä.
Kohde sijaitsee kapealla alavalla kaistaleella jyrkän jokitörmän ja joen rannan välissä. Kasvillisuus on tiheää. Alavalla kaistaleella on myös suuria luontaisia kiviä. Idässä kohde rajoittuu vapaa-ajanasunnon tonttiin. Tontilla rakennettu piha ulottuu vesirajaan asti. Vuoden 2022 inventoinnissa maastossa havaittiin yhdessä kohdassa lohkottuja rakennuskiviä. Muita myllyn jäännöksiä ei havaittu, mutta osa on voinut olla tulvan alla, sillä syksyllä 2022 veden pinta joessa oli selvästi ylempänä kuin vuoden 2008 inventoinnin aikana. Vuonna 2008 esitetty pistesijainti osuu muutamia metrejä etelään havaituista lohkokivistä. Se oli vuonna 2022 tulvaveden alla ja osuu myös peruskartassa vesialueelle. Pistesijainniksi ehdotetaan N 6989015 E 277422, joka osuu varsin tarkasti havaittujen lohkokivien kohdalle. Se on myös keskellä vuonna 2008 esitettyä rajausta. Tämä rajaus näyttää osuvalta, siltä osin kuin se oli tulvivan joen pinnan yläpuolella ja voitiin tarkastaa. Rajauksen pohjoisreunalla on useita vierekkäisiä isoja luontaisia lohkareita, joiden pohjoispuolelle myllyn alue ei ole todennäköisesti ulottunut. Rajaukseksi ehdotetaan vuoden 2008 inventoinnissa määritetty rajaus.
Mylly on merkitty tälle kohtaa Gustaf Savanderin 1845-47 laatimassa Ylistaron pitäjänkartassa. Vuoden 1904 pitäjänkarttaan ei ole merkitty myllyä. Vuoden 1969 peruskartassa paikalle ei ole merkitty rakennuksia, eikä sellaisia erotu vuoden 1950 ilmakuvassakaan.

Malkamäen Ylinen mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on jälkiä mahdollisen vanhan puumyllyn rakenteista Kylänpäänkosken etelärannalla - joskin kauempana rannasta, jolloin kyseessä on ehkä jonkin muun rakenteen jäänteet kuin itse myllyn. Paikalla tiedetään olleen mylly, mutta muualla rannassa ei rakenteita havaittu.
Kohde sijaitsee metsämaastossa. Etelässä on loivasti pohjoiseen laskevaa kuusivaltaista metsää kasvavaa rinnettä. Lähempänä joen rantaa maasto muuttuu tasamaaksi ja metsä lepikoksi. Varsinkin joen rannan lähellä on paljon kivisiä alueita. Suuri osa kivikosta lienee kosken perkauksessa joesta nostettuja kiviä. Vuoden 2022 inventoinnissa ilmoitetulla kohdalla tai lähiympäristössä ei voitu maastossa tunnistaa ilmoitetussa paikassa vuoden 2008 raportin mukaan olevia tarkemmin määrittelemättömiä rakennuksen (myllyn tai muun rakennuksen) jäännöksiä. Myöskään lähempänä rantaa ei havaittu myllyn jäännöksiä (kuten ei myöskään vuonna 2008).
Epävarma kohde paikkatiedoiltaan ja säilyneisyydeltään. Gustaf Savanderin 1845-47 laatimaan Ylistaron pitäjänkarttaan ei ole merkitty myllyä tälle kohtaa. Vuoden 1904 pitäjänkartassa tälle kohtaa on merkitty talotontti, mutta vuoden 1950 ilmakuvassa ja 1969 peruskartassa paikalla ei ole rakennuksia.

Viitalan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on vanhan myllyn rakenteita, Kyrönjoen Kyyränkosken etelärannalla.
Paikka sijaitsee alavalla ranta-alueella. Rannalle tulee tie etelästä rantatörmän päältä. Myllyn paikan länsipäässä olevan kallioniemekkeen kaakkoispuolinen alue on kunnostettu nurmikentäksi ja paikalle on tuotu peräkärryyn rakennettu sauna. Nurmikentästä itään rantavyöhyke on tiheän kasvillisuuden peitossa. Vuoden 2022 inventoinnissa myllyn paikalla havaittiin rakenteista peräisin olevia (mutta ei alkuperäisellä paikallaan olevia) lohkokiviä yhdessä kohdassa, joka on rantaviivan lähellä (N 6988943 E 275340), keskellä vuonna 2008 ehdotettua muinaisjäännösrajausta. On hyvin mahdollista, että vuonna 2008 rakenteiden jäännöksiä on havaittu myös alueella, joka syksyllä 2022 oli veden alla. Siksi vuonna 2008 esitetty rajaus on myös pohjoisosaltaan aiheellista ottaa huomioon. Vuonna 1754 mitattuun Branderin karttaan on merkitty mylly Kyyränkosken eteläpuolella, saaren kiertävässä joen haarassa. Paikka (N 6988908 E 275417) sijaitsee v. 2008 ja 2022 todetusta Viitalan myllyn jäännöksestä noin 85 metriä länsilounaaseen. Vuoden 2022 inventoinnissa sen kohdalla ei havaittu myllyrakenteiden jäännöksiä. Tämä saattaa johtua siitä, että 1700-luvulla myllyissä ei ole vielä käytetty rakenteisiin yhtä paljon kiveä ja erityisesti lohkokiveä kuin myöhemmin (ks. inventointi 2022, raportin s. 12).
Gustaf Savanderin 1845-47 laatimaan pitäjänkarttaan ja vuoden 1904 pitäjänkarttaan ei ole merkitty myllyä v. 2008 ja 2022 inventoinneissa todetun Viitalan myllyn jäännöksen kohdalle. Vuoden 1950 ilmakuvassa ja 1969 peruskartassa ei ole rakennuksia juuri tässä kohdassa. Vuoden 1950 ilmakuvassa erottuu mahdollinen rakennus noin 30 m v. 2008 inventoinnissa todetusta myllynpaikasta länteen.

Humalainen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt 1800-luvulla kansainvaellusaikaisen soljen osia, ristipäinen vaateneula ja rautaveitsi.
Muinaiskalupäiväkirja (1887, KM 2536:363):
Varhemmalta keskirauta-ajalta. Löytö tehty Isossakylässä Jaakko Kauppilan alaiselta vainiolta Kakunmäestä; "josta Ylistaron nimismies on kuvernöörille lähetetyssä kirjeessä 9. päivältä kesäk. 1887 maininut". a) soljen palanen, "iiriläistä kaunistustapaa"; b) käyrä neula, lävellä varustettu varsipää muodostaa ristin, nähtävästi rintaneula vaatteitten kiinnittämistä varten; c) veitsenterän pala, tasasyrjä vähäisen käyrä d) kaksi katkelmaa a):ssa mainitusta soljesta, jotka katkelmat löysi itsellinen Mari Wahlqvist rauniosta Kauppilan talon maalla Isossakylässä, Ylistaron pitäjästä. Isommat kappaleet samaa soikea, jotka itsellinen Iisak Wahlqvist syksyllä 1883 löysi, tulivat myydyiksi Tukholman Kansallismuseoon. Solki on kansainvaellusaikainen.
Löytöpaikka, joka sijaitsi Kakkumäen laitumella Kauppilan ja Humalaisen tilusten rajalla, osoitettiin Alfred Hackmanille ja A. M. Tallgrenille vuonna 1906 soljen löytäjä Iisak Wahlqvistin toimesta. Tarkastuksessa todettiin, että maaperä löytöpaikalla oli sekoittunut. Hackman arveli esineiden olevan peräisin paikalla olleesta, hajotetusta haudasta. Paikalla tarkastuksen yhteydessä tehty koekaivaus, jonka kattavuus ei ole selvillä, ei tuottanut lisätietoa mahdollisesta kalmistosta.
Kohde sijaitsee hyvin loivasti koilliseen laskevalla rinteellä Kyrönjoen lounaisrannalla. Joen ranta on noin 270 m päässä ja joen suuntaisena sen rannan lähellä kulkeva vanha maantie 150 m päässä. Rinne löytöpaikalta joelle on kokonaan peltoa. Löytöpaikan sivuilla ja ylärinteen puolella on pieniä kalliokumpareita ja niiden välissä peltoa. Kohteesta 60 m kaakkoon on Humalaisen talo ja runsaat sata metriä länteen Kauppilan talo. Joen suuntainen Kyrönmaantie (valtatie 18) runsaan sadan metrin päässä lounaassa. Hackmanin tarkastus ja siten myös löydöt on Kerttu Itkosen vuonna 1968 tekemän tarkastusmatkan perusteella liitetty virheellisesti muinaisjäännöskohteeseen 975010010 Hautamäki/Kakunmäki, joka sijaitsee tästä kohteesta lähes kilometrin etelään. Oikeaa löytöpaikkaa ei tarkastettu vuonna 2022, koska sen sijainti selvisi vasta inventoinnin maastotöiden jälkeen.
Rautakautinen löytöpaikka/mahdollinen hautapaikka osoitetaan osayleiskaavassa sm-merkinnällä.

Teerihaudanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Teerinevan pohjoispuolella Teerihaudanmäen eteläkärjessä on tervahauta. Sen läpimitta on 15 m, halssi on kaivettu länteen. Kankaalla ja haudan päällä kasvaa harvaa mäntymetsää.

Matalakallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuoden 1845 Kuortaneen pitäjänkartalle on merkitty "Matalalamäki råp.", minkä perusteella paikalla on mahdollisesti vanha pitäjien ja kylien rajamerkki. Rajapiste on merkitty jo 1750-luvun Lapuan pitäjänkarttaan pyykkinumerolla 36, jolloin se on ollut Kuortaneen kappelin ja emä-Lapuan välinen rajapiste.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Terva-Hautanen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tarkastus 2023:
Suuri tervahauta sijaitsee Koskuen Hautakankaan talosta 120 m pohjoiseen, Hautanen-nimisen notkon partaalla. Tervahaudan halkaisija vallin eli palton ulkoreunoista mitaten on noin 20 m. Halssi laskee jyrkästi Hautaseen haudan luoteispuolella. Tervahauta on kärsinyt pintapuolisia vaurioita avohakkuiden jälkeen vuonna 2022 tehdyssä mätästyksessä.

Hautakangas 2 (164010014) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, Koskutjoen itäpuolella, rinnepellolla. Ei vuoden 1979 inventoinnin löytötietoja.
Kohde tarkastettiin Hautakankaan talon ympäristön avohakkuiden jälkitarkastuksen yhteydessä, koska pelto oli mulloksella ja pinnaltaan kostea. Hautakankaan talosta noin 80-90 m länteen havaittiin pellon pinnassa kivikautista löytöaineistoa noin 15 x 50 m kokoisella alueella. Pellon pinnassa oli kvartsi-iskoksia, kvartsiydin, mahdollinen hiekkakivisen hiomalaaan katkelma ja ns. käärmeen käräjäkivi eli rantaveden pyöreäksi ja sileäksi hioma, kananmunankokoinen kivi.

Peurakangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Peurakankaan halkovan polun varrella, sen länsipuolella. Miilu 1 on pitkänomainen. Sen halkaisija on noin 15 metriä. Sen etelänpuoleisessa vallissa on kolo, josa on näkyvissä hiiltä. Syvyysero miilun pohjan ja etelävallin kohdalla on 1,5 metriä, mutta muutoin kuopan syvyys on noin 0,5 metriä. Miilu 2 on edellisen eteläpuolella. Se on saman kokoinen, kuin miilu 1, mutta vallit ovat matalat. Miilujen välissä, länsipuolella on suorakaiteen muotoinen kuoppa (2 x 2 x 0,8 metriä).

Halttuskangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tarkastus 2023:
Iiroonjärven pohjoispään itäpuolella olevan Halttuskankaan pohjoispäässä on noin 90 metriä pitkä suppa, jonka pohjoisreunalla on kaksi vierekkäistä tervahautaa. Tervahaudat ovat paksun kangasturpeen peittämät ja niiden päällä kasvaa noin 50-vuotias puusto. Tervahaudoista suurempi ja itäisempi on ns. kaksoishauta, eli haudassa on kaksi sisäkkäistä vallia eli palttoa. Tervahauta on halkaisijaltaan ulomman palton ulkoreunoista mitaten noin 20-metrinen, muodoltaan suppilomainen. Haudan silmä on palton päältä mitaten noin 2 metriä syvä. Haudasta laskee noin kuusimetriä pitkä halssi kohti etelää. Halssin alapäässä on tervanlaskukuoppa. Pienempi tervahauta on suuremman haudan reunasta vain noin kahdeksan metrin päässä lounaassa. Se on halkaisijaltaan noin 12-metrinen ja muodoltaan niin ikään suppilomainen. Yksinkertaisen palton leveys on noin 3 m ja haudan silmä on palton päältä mitaten noin 2 m syvä. Halssi on itäpuolella ja laskee kohti suppaa. Ympäristön suurpiiirteisessä tarkastelussa ei löytynyt tervanpolttajien saunan jäännöstä. Tervahautojen vieressä on kangasturpeen peittämiä matalia kuoppia, joista lienee otettu maata hautoja peitettäessä.
Vuoden 1953 ilmakuvassa tervahautojen ympärillä on laaja hakkuuaukea, minkä perusteella paikalla on saatettu polttaa tervaa vielä jatkosodan jälkeen. Kahden erikokoisen haudan perusteella tervaa on poltettu ainakin kahteen otteeseen, joten kohteella on vanhempi ja nuorempi käyttövaihe. Järvi-Seudun historia 1:n (Heikki Rantatupa 1983: 767-773) tervahautaluettelon mukaan Välilehdon talon hautoja.

Kaapinkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tarkastus 2023:
Iiroonjärven itäpuolella olevalla Kaapinkankaalla on kangasturpeen peittämä tervahauta, jonka päältä on äskettäin hakattu metsä. Haudan päällä olevien kantojen vuosilustojen perusteella puut ovat olleet liki 100-vuotiaita. Tervahauta on vallin eli palton ulkoreunoista mitaten halkaisijaltaan noin 18-metrinen. Hauta on palton päältä mitaten noin 2 m syvä. Noin seitsenmetrinen halssi laskee haudasta jyrkästi koilliseen.

Onkilamminkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Iiroonjärven eteläpään itäpuolella olevan Onkilammenkankaan lounaispuolisessa rinteessä, kankaan suuntaisesti kulkevan mökkitien vieressä on kangasturpeen peittämä tervahauta. Tervahaudan halkaisija on palton eli vallin ulkoreunoista mitaten noin 14 m. Haudan lounaispuolella on noin seitsenmetrinen halssi. Tervahaudan kohdalta on äskettäin kaadettu metsä ja haudan päällä kasvaa vesakkoa. Sekä itse haudan että halssin päältä kulkee metsäkoneen ajoura, ja hauta on siitä syystä vaurioitunut.
Järvi-Seudun historia 1:n (Heikki Rantatupa 1983: 767-773) tervahautaluettelon mukaan Välilehdon talolle kuulunut tervahauta.

Leväniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Iiroonjärven itärannassa olevassa Leväniemessä on kangasturpeen peittämä tervahauta. Tervahauta on palton eli vallin ulkoreunasta mitaten halkaisijaltaan noin 15-metrinen. Haudan pohja on laakea, palton päältä mitaten noin metrin syvä. Halssi on haudan pohjoispuolella. Tervahaudan länsipuolelta paltosta on joskus (mökkititietä tehtäessä?) haettu maata noin 5 x 4 m kokoiselta alalta, minkä vuoksi tervahauta on nykyään muotopuoli. Haudan päällä kasvaa vesakkoa.

Kallioniemi (1000047879) (Työ- ja valmistuspaikat)
Iiroonjärven etelärannassa olevassa Kallioniemessä, mökkitontin vieressä, on kangasturpeen peittämä tervahauta. Tervahauta on palton eli vallin ulkoreunoista mitaten halkaisijaltaan noin 15-metrinen. Tervahautaa kiertää matala ja kapea, turpeen peittämä oja. Jopa kymmenmetrinen laskuränni johtaa haudasta pohjoiseen. Tervahaudan päällä kasvaa noin 50-vuotias puusto. Vuoden 1953 ilmakuvassa tervahaudan ympärillä on laaja hakkuuaukea, minkä perusteella kyseessä voi olla nuori kohde. Tervaa poltettiin Soinissa jossain määrin vielä jatkosodan jälkeen.

Huosianmaankallio 1, Rovastin uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Huosianmaankallio sijaitsee Vesterbackan tilan päärakennuksesta 200 m pohjoiseen Koskela-Hallapuro paikallistien luoteispuolella. Mäki erottuu selkeästi muutoin tasaisesta maastosta. Nelisivuisen, luonnonkivistä muuratun uunin (5 m x 5 m) kerrotaan olevan Jacob Fellmanin perustama (tarinaa ei ole voitu todentaa). Uunin ympärillä on kalkinpoltossa syntynyt jätekumpu. Pensastoisessa maastossa on eri puolilla havaittavissa lukuisia louhoskuoppia.
Kalkkiuunin kunto vastaa pääosin vuoden 1995 inventoinnin tilannetta. Mittapiirrokseen merkittyjä vallin tukemiseen liittyviä puurakenteita uunin länsipäässä ja lounaiskulmalla ei nyt näkynyt. Ne ovat saattaneet peittyä valuvaan ainekseen tai ne on saatettu peittää jo vuonna 1995 dokumentoinnin jälkeen. Uunin pesän sisään ja vallin rinteille on vuoden 1995 raivauksen jälkeen kasvanut puun taimia ja pensaikkoa.

Huosianmaankallio 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kolmas Huosianmaankallion suuremmista uuneista sijaitsee Moskuan suuntaan viettävässä rinteessä. Uunille on kohteilta 1 ja 2 matkaa pari sataa metriä koilliseen. Uunia ympäröi sankka, viitamainen lehtimetsä, minkä vuoksi sen työnimeksi annettiin Viitauuni. Uunin ympärillä on runsaasti erilaisia avolouhoksia, joista yhden partaalle se on rakennettu. Myös itse uunin rakentamisessa on hyödynnetty valmista louhoskuoppaa.
Uunin pohjakaava on hieman hevosenkenkämäinen, mutta epäsymmetrinen. Uunin lännenpuoleinen seinämä on suorempi ja hieman pidempi kuin vastakkainen seinämä. Uunin harja muodostaa varsin korkean lierin, jonka korkeus vaihtelee puolestatoista kahteen metriin. Uunin ulkopinta on ladottu epäsäännöllisesti, ulospäin osoittavista kivistä. Sisäpuolen ladonta on tasaisempaa, mutta suurin osa seinäpinnoista on lasittunut. Seinämien alaosat muodostuvat palaneesta kalkkikalliosta, joka peräseinän kohdalla peittyy seinästä rapautuneeseen hiekkaan. Varsinkin oikeanpuoleisessa seinämässä seinäkivet on ladottu kalkkikallion päälle erittäin huolellisesti ja tasaisesti. Uunin suupielissä ei ole käytetty mitään erikoisempia muuraus- tai ladontatapoja. Mittausten aikana uunin vasen suupieli sortui osittain.
Uunin sisällä, etelänurkan alareunassa on pieni, selvästi erikseen tehty kivilatomus. Latomuksen funktiota on vaikea päätellä, mutta se on mahdollisesti toiminut nurkan lisävahvistuksena.
Uunin ympärillä ei ole selvää kumpua tai vallia, mutta sen edustalle on kerääntynyt pitkänomainen ja ulkoneva jätekalkin muodostama valli. Myös uunin sivulla ja takana on jätekalkin muodostamia kasoja. Uunin edusta on tasainen, mutta pesän edustalle muodostuu painanne, jossa näkyy kivistä tehtyjen ladelmien osia. Nämä ovat mitä ilmeisimmin arinaan ja tulipesiin liittyviä rakenteita. Itse uunin pesässä ei ole nähtävissä rakenteita, mutta tulipesien jäännökset saattavat olla osittain säilyneinä seinistä irronneen maan ja humuksen alla.
Tarkastuksessa kalkkiuunin kunto on pysynyt suhteellisen samana vuoden 1995 inventoinnin tilanteeseen verrattuna. Läheinen kalkkilouhos on kuitenkin laajentunut huomattavasti kalkkiuunin suuntaan ja uunilta voi jo nähdä louhoksen varoitusnauhat. Kalkkiuunin takaseinä on ulkopuoleltaan osittain romahtanut, ja romahduskodan vieressä näkyy puurakennetta. Mahdollisesti kalkkiuunin seinissä oleva puurakenne on pettänyt ja romauttanut uunin seinää.

Moskua 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Läntisempi Moskuan (peruskartassa nimenä Moskova) uuneista sijaitsee lähellä yhteismaan ja Valtionmaan rajaa, noin 350 metrin päässä Fellmanin uuneilta Hallapurolle päin. Uunille on tieltä matkaa noin 50 metriä.
Uunia ympäröi tiheä ja nuori koivuviita. Uunin ympärillä ja takana on laajoja kaivantoja, joista ainakin osasta on louhittu kalkkia. Uuni onkin mahdollisesti perustettu kalkkilouhokseen, mutta sisäseinien runsaan lasittumisen vuoksi tästä ei voi saada täyttä varmuutta.
Uunia ympäröi huomattavan korkea jätekalkista muodostunut kumpu. Kumpua on tasattu uunin takaa sen länsipuolelta ja pohjoisenpuoleiselta sivulta. Näin on saatu aikaan rampit joita pitkin on voitu kulkea uunin päälle. Kumpua on myös tuettu pystypaaluin pohjoispuolelta. Kummun etureuna on sortunut osittain. Sortumakohdassa voi havainnoida kummun stratigrafiaa, joka näyttää muodostuvan vuorottelevista hiili- ja kalkkikerroksista.
Uuni on pohjakaavaltaan tasasuhtainen, muodoltaan lähinnä pyöreähkö hevosenkenkä. Uunin pesän seinämät avautuvat hieman ylöspäin. Pesä on ladottu pyöreistä luonnonkivistä, mutta latomuksen yksityiskohdista tai mahdollisista rakennusvaiheista on mahdotonta saada selvää kivien lasittumisen ja rapautumisen vuoksi. Uunin mahdolliset arinarakenteet ovat peittyneet rapautuneeseen kiveen ja uuniin kertyneeseen lehtiroskaan. Uunin suuaukkoa peittää palaneen kalkin muodostama kasa.
Uunin harja kohoaa noin puolesta metristä metriin uunikummun yläpuolelle. Harja on ladottu kivistä ja muodostaa selkeän lierin. Harja on sikäli poikkeuksellinen, että sen sivut ovat tasakorkuiset, mutta takaosa on noin puoli metriä sivuja korkeammalla. Harja on takaosasta lisäksi kaksinkertainen.
Harjan ulkopuolelle on kasattu lähes koko takakaarteen matkalta kivilatomus. Kivilatomuksen ja harjan ulkoreunan väliin jäävä osa on täytetty pääasiassa palaneesta kalkista koostuvalla massalla. Latomuksen funktiota on vaikea päätellä, mutta on mahdollista, että se on tehty takaseinän tukemiseksi tai sitten kyseessä on uunin jonkin aiemman rakennusvaiheen jäännös joka on jäänyt ulommas kun uunin harjaa on uudistettu.
Uuni on yleensä ottaen hyväkuntoinen eivätkä kasvit ole päässeet vahingoittamaan sitä. Uunin vaiheista tai siihen liittyvästä henkilöhistoriasta ei ole tietoa.
Kalkkiuuni vastasi hyvin tarkasti v. 1995 inventointiraportin kuvausta. Raportissa mainittuja uunin pohjoispuolta tukevia pystypaaluja ei havaittu. Uuni vaikuttaa hyväkuntoiselta, eikä uunilla havaittu olevan sortumavaaraa. Uuni on myös hyvin tiheän kasvuston peitossa ja sitä on alueen kuoppaisuuden takia hankala lähestyä.

Moskua 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Uuni sijaitsee kohteesta 16 vajaat sata metriä itään, noin 20 metriä Pikitien pohjoispuolella. Lehdettömään aikaan uuni näkyy selvästi tielle. Kuten edellä esitelty uuni, on tämäkin rakennettu kalkkilouhosten keskelle. Uunia ympäröi nuori ja harva sekametsä.
Uunin kumpu koostuu lähes valkoisesta jätekalkista joka erottuu hyvin maastosta. Uunin kumpu on korkea ja jyrkkä, eikä uunin harja nouse puolta metriä kummun yläreunaa korkeammalle. Kummun rinteillä näkyy uunia kiertäneen nyt jo pahoin hajonneen hirsirakenteen jäänteitä. Kumpu on hyvin pehmeä ja koko ajan sortuva. Uunin seinät on ladottu luonnonkivistä. Seinämistä erottuu selvästi eri rakennusvaiheita ja ladonnan yleisvaikutelma on kirjava. Uunin lännenpuoleinen sisäseinä on suora ja ladonnaltaan yhtenäinen koko korkeudeltaan ja eroaa muista uunin seinistä. Seinän voikin tulkita yhdeksi rakennusvaiheeksi, jolloin koko seinä on rakennettu yhdellä kertaa uusiksi. Uunin itäpuolisessa sivuseinässä ja peräseinässä seinien yläosa on ladottu noin metrin korkeudelta eri tavalla kuin seinän alemmat osat. Yläosan ladontaan on käytetty myös kalkkikiviä, jotka ovat rapautuneet muita kiviä pahemmin.
Pohjamuodoltaan pesä on aavistuksen verran hevosenkenkämäinen. Pesän pohja on peittynyt seinistä irronneisiin kiviin, mutta sen takaseinämää ja oikeaa sivuseinämää näyttäisi kiertävän matala penkka, joka saattaisi olla osa arinanjäänteitä. Uunin yleiskunto on huono, ja hirsirakenteen petettyä sen ulkovallit ovat jääneet alttiiksi rapautumiselle. Myös uunin sisäosat ovat alttiina rapautumiselle ja siitä aiheutuville sortumille.
Kalkkiuunin muuratuissa seinissä on vuoden 1995 inventoinnin jälkeen syntyneitä sortumia, ja muurirakenteen rappeutuminen etenee.

Kuparin kalkkiuuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuparin uuni sijaitsee aivan Savonjoen partaalla, Kuparin talon kohdalla, mutta vastakkaisella rannalla. Yleishahmoltaan uuni on matala ja pitkänomainen, vain hieman yli 2 mkorkea, mutta lähes 5 m syvä (suuaukolta peräseinään). Pohjakaavaltaan uunin pesä on kulmikas. Uunin seinämät ovat suorat, mutta ylöspäin levenevät. Varsinaista arinarakennetta uunissa ei ole näkyvissä, mutta sen pohjoista sisäseinää kiertää kivistä ladottu penkka. Uunin lierin muodostava valli on huomattavan paksu, paksuimmillaan yli 2 m. Uuni on varsin metsittynyt, ja sen vasen (edestäpäin) sisäreuna on sortunut sisään. Uunin muodostama kumpu on n. 13 m halkaisijaltaan. Kumpua on tuettu hirsin, joiden jäännöksiä on säilynyt uunin eteläpuolisessa vallissa.
Uuni on ollut Kuparin talon käytössä. Uunin on alunperin rakentanut tiettävästi Kuparin vanhanemännän Santra Korven isä (kuollut 1917), kalkinpoltto on siten alkanut jo ennen vuotta 1917, joskus 1900-luvun alkupuolella.
Kohde on vuoden 1995 inventoinnin kuvauksen mukainen. Uuni on metsittynyt mutta sen kunto on hyvä.

Teerinevalaisten kalkkiuuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Teerinevalaisten uuni sijaitsee Kuparin uunista n. 100 m lounaaseen. Uuni sijaitsee keskellä tiheää lehtoa, ja on pahoin metsittynyt. Uunin ympärillä on runsaasti erilaisia avokaivantoja ja louhoksia. Uuni on pohjakaavaltaan kulmikas ja suhteellisen leveä. Sisäseinät ovat suorat, mutta pesä kapenee kohti suuaukkoa. Uuni on rakennettu matalalle kummulle kaivamalla se osittain varsin syvälle maahan. Uunin suuaukon kohdalla on noin 0,5 m syvä kuoppa. Uunia ympäröi maasta kasattu valli, jota on tuettu hirsin. Uunin lounaispuolella onkin nähtävissä jäänteitä maatuneista hirsistä.
Lauri Korvelta saatujen tietojen mukaan uunia ovat polttaneet Alajärven teerinevalaiset. Uunin rakentamisvuosi ei ole tiedossa, mutta viimeksi sitä on käytetty 1950-luvulla. Vaito Nygårdin mukaan uunia on kutsuttu myös Peltokankaan uuniksi, Teerinevan Peltokankaan talon mukaan. Nygårdin mukaan uunissa on ollut kolme tulipesää.
Kalkkiuuni on vuoden 1995 inventoinnin kuvauksen mukaisessa kunnossa.

Särkinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Särkisen historiallinen asuinpaikka (Särkisen torppa) sijaitsee Vähä-Levanevan ja Särkinevan välisellä moreenimäellä lähellä Laihian ja Kurikan kunnanrajaa. Kohde käsittää erilaisia rakennusjäännöksiä, kiviaitoja ja tervahaudan, jotka muodostavat edustavan ja hyvin säilyneen kokonaisuuden. Paikalle on syntynyt pysyvää asutusta viimeistään 1800-luvun lopulla (isojaonjärjestelyn kartta v. 1891), ja asutus on hävinnyt 1950-luvulla. Mahdollisesti kohteen historiaan liittyy pysyvää asutusta vanhempaa, sesonkiluonteista toimintaa (esim. tervanpoltto). Kohteesta noin 500 m eteläkaakkoon oleva Särkijärvi on piirretty ja nimetty (Särkjerf) jo vuosien 1744-45 karttaan (Geografisk charta öfver en dehl af Ytter- och Östermark med hela Öfvermark och Piölax byar af Nerpes sochn, Pörtomby af Malax och Jurfvaby af Ilmola sochn).
Paikalla on myös retkeilykäytössä oleva Metsähallituksen autiotupa ja nuotiopaikka. Kohteen poikki kulkee Levanevan retkeilyreitti.

Särkiluoma 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde on suuri tervahauta ilman havaittavaa laskukuoppaa. Se sijaitsee suosta nousevan sammalkankaan keskellä pitkospuiden ja Särkiluoman välissä. Alue on koivuvaltaista sekametsää ja haudan ympärillä on vahvaa katajikkoa. Hauta on kaivettu suosta nousevalle hiekkakankaalle ja sen paikantaminen on hyvin helppoa Maanmittauslaitoksen paikkatietoikkunan laserkeilausaineistoon perustuvasta rinnevarjostemallinnoksesta. Hauta on myös merkitty maastokartalle tarkasti. Haudan pohja on täysin soistunut vaikeuttaen haudan syvyyden arviointia, kuitenkin hauta on ainakin 2 m syvä ja halkaisijaltaan noin 30 m. Hautaa ympäröi länsireunaa lukuun ottamatta vahvat, noin metrin korkeat ja usean metrin paksuiset vallit. Haudan ympäristöstä ei tarkastuksessa havaittu merkkejä tervapirtistä.

Särkiluoma 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde on syvä tervahauta laskukuoppineen. Hauta sijaitsee suosta nousevan lehtisekametsää kasvavan heinäkankaan pohjoisreunassa oin 250 metriä kohteesta Särkiluoma 1 lounaaseen. Haudalle johtaa maastokarttaan merkitty lännestä tuleva polku, mutta sitä on maastossa vaikea havaita. Haudan paikantaminen on helppoa Maanmittauslaitoksen paikkatietoikkunan laserkeilausaineistoon perus-tuvasta rinnevarjostemallinnoksesta. Hauta on myös merkitty maastokartalle tarkasti. Tervahauta on noin 1,5 metriä syvä ja halkaisijaltaan noin 15 metriä. Haudan pohjoisreunalla on havaittavissa paksut vallit, muuten hauta on kaivettu suosta nousevan heinäkankaan rinteeseen. Haudan pohjoisreunalla on noin 1,5 metriä syvä halssi. Halssin kohdalla kasvaa korkea kuusi. Jokin eläin on kaivanut koloja haudan ympäristöön ja alle. Tarkastuksessa haudan ympäristössä ei löydetty merkkejä tervapirtistä.

Kaskenmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Kaskenmäen kaakkoisosassa matalalla kankaalla noin 20 m halkaisijaltaan oleva tervahauta. Ympäristössä kasvaa mäntymetsää, haudan päällä lähinnä nuoria kuusia.

Laukkupalon pyyntikuopat (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Tarkastus 2023:
Alajärven Kaartusjärven luoteispuolisella Laukkupalon metsäalueella on 20 pyyntikuoppaa SSE-NNW -suuntaisessa jonossa. Kahdeksan kuopista on Suvitien pohjoispuolella, 12 tien eteläpuolella. Seitsemän pohjoisinta kuoppaa on kaivettu kiviseen moreenimaahan, ja kuoppien pohjalle on romahtanut lohkareita. Eteläisemmät kuopat on kaivettu hiekkamaahan, ja niiden ympärillä on nostetun maa-aineksen muodostamat maavallit. Hiekkamaahan kaivettujen kuoppien pohjalle on syntynyt podsolimaannos. Kaikki pyyntikuopat ovat kangasturpeen ja puuston peittämiä. Kuopat ovat nykymuodossaan 3-5 m leveitä, 0,7-1,3 m syviä. Alun perin kuopat ovat olleet huomattavasti syvempiä. Yhdessä kivikkoiseen maahan kaivetussa kuopassa maanäytekaira ylsi jopa 1,8 m syvyyteen kuopan pohjalla olevien lohkareiden välissä, kivennäismaata tavoittamatta. Pyyntikuoppien ikä ei ole tiedossa, mutta ajoittunevat nuorimmillaan keskiaikaan.

Hirvineva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta tiheikössä, ehjä, halkaisija noin 14 metriä. Merkitty maastokartalle.
Paikalla on halkaisijaltaan noin 16-metrinen tervahauta. Sekä haudan syvyys että vallin korkeus ovat noin puoli metriä. Mahdollinen halssi on suunnattu kohti etelää. Hauta sijaitsee tasamaalla hakkuuaukealla, jolla kasvaa nuorta koivun taimikkoa. Haudan länsilaidalla vallissa kasvaa suurehko pihlaja. Muinaisjäännöspisteen sijaintia on aavistuksen tarkennettu laserkeilausaineiston perusteella ja sille on esitetty aluerajaus.

Pikkukytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Ylikylästä lounaaseen, Pökkelönmäen ja Koukkuluoman välisellä metsäalueella. Puusto paikalla on nuorta sekametsää ja maaperä hiekkamoreenia. Tervahaudan pohjakaava on pyöreähkö. Kokonaishalkaisija on 16 m ja vallin korkeus metrin verran. Pohja on laakea ja matala. Halssi osoittaa koilliseen. Kohde tarkastettiin lidarhavainnon perusteella.

Ylikylä Hautakangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Koukkuluoman ja sen sivupuron pohjoispuolisella törmällä. Alue on vastikään hakattu, mutta tervahauta on säästetty maanmuokkaukselta. Paikalla on selkeäpiirteinen tervahauta, jonka kokonaishalkaisija on 20 m. Vallit ovat 4–6 m leveät. Halssi on etelään pienelle puronhaaralle päin. Se ei ole erityisen selkeä ja erkaantuu vain hieman vallista. Tervahauta on kaivettu purontörmän laitaan, mutta valleja on nostettu selvästi ympäristöä korkeammalle. Haudan seinämältä havaittiin hieman nokisen turpeen alta paksu puhtaahko hietakerros. Nokinen tervan osin kovettama hietakerros löydettiin vasta noin 40 cm syvyydeltä. Lähiympäristöstä ei havaittu muita tervahautaan liittyviä kohteita. Noin 150 m itään on toinen tervahauta (Ylikylä Hautakangas 2). Kohde tarkastettiin lidarhavainnon perusteella.

Ylikylä Hautakangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Koukkuluoman eteläpuolisella törmällä. Kohdalla kasvaa suuria mäntyjä.
Tervahauta on kaivettu jyrkän ja korkean törmän laitaan noin 50 m purosta etelään. Terva-hautaa reunustaa matala vaikeasti havaittava noin 2 m leveä valli. Kokonaishalkaisija on 14 m. Halssi on sijainnut törmän puolella. Kohdalla on vallissa painanne. Törmän ollessa hyvin jyrkkä, on mahdollista, että halssi olisi todellisuudessa sijainnut rinteen alapäässä. Tervahaudan itäpuolella on pieni suurehkoista kivistä koottu kiviröykkiö. Kivet on mahdollisesti nosteltu sivuun hautaa rakennettaessa. Tervahaudan itäpuolella noin 5 m vallista alkaa suuri soranottoalue. Tämä ei ole rikkonut tervahautaa. Ympäristöstä ei havaittu muita tervahautaan liittyviä rakenteita. On toki mahdollista, että näitä on tuhoutunut soranotossa. Lähin toinen tervahauta on 150 m länteen (Ylikylä Hautakangas 1). Kohteelta 200 m itään on tervahautoja ja tervapirtti (Ylikylä Hautakangas 3). On mahdollista, että sama pirtti on toiminut tämän haudan polttajien asumuksena. Kohde tarkastettiin lidarhavainnon perusteella.

Ylikylä Hautakangas 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on halkaisijaltaan 19-metrinen tervahauta, jota ympäröi noin metrin korkuinen valli. Haudan syvyys on niin ikään metrin luokkaa. Halssi osoittaa koilliseen kohti läheistä puroa. Haudan päällä on tiheästi kuusia, kun taas siitä länteen päin metsää on harvennettu. Metsä-palstojen raja erottuu selkeästi puustosta ja se kulkee suoraan haudan poikki. Tervahaudan vallista 12 m luoteeseen on tervapirtin kiuas. Kooltaan tämä on noin 1,2 x 1,6 m. Korkeutta on 60 cm. Kivien välistä havaittiin kairalla hiiltä. Rakenne on sammaloitunut ja varvikon peitossa. Kivet eivät ole tiiviisti paikoillaan vaan liikkuvat helposti. Ensimmäisen tervahaudan vallista noin 10 m kaakkoon on toinen tervahauta. Tämän halkaisija on noin 12 m. Haudan syvyys on vajaa metri ja sitä ympäröivän vallin korkeus noin puoli metriä. Selkeää halssia ei havaittu. Haudan päällä kasvaa tiheässä nuorta kuusikkoa. Kohde tarkastettiin lidarhavainnon perusteella.

Mahdollinen halkaisijaltaan noin kahdeksanmetrinen tervahauta, jonka vallin korkeus ja syvyys ovat noin 50 cm. Selkeää halssia ei havaittu. Metsäkoneen ura kulkee suoraan rakenteen yli ja se onkin tämän vuoksi pahoin vaurioitunut. Kohde sijaitsee viereisen puron länsitörmän laella, pääosin havupuuta kasvaneen hakkuualueen laidassa. Hakkuualue jatkuu kohteesta länteen. Kohde tarkastettiin lidarhavainnon perusteella.

Tervahauta sijaitsee vanhalla hakkuuaukolla hyvin tiheän taimikon keskellä. Havainto-olosuhteet kohteella olivat tiiviin kasvillisuuden vuoksi heikot. Tervahaudan kooksi arvioitiin noin 12 metriä. Halssi osoittaa kohti länttä. Kohde tarkastettiin lidarhavainnon perusteella.

Paikalla on halkaisijaltaan noin 14-metrinen tervahauta, jonka syvyys ja vallin korkeus ovat noin metrin luokkaa. Haudan halssi on suunnattu kohti kaakkoa. Haudan ympäristö on pääosin kuusta kasvavaa metsää. Kohde tarkastettiin lidarhavainnon perusteella.

Murhasneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee nimettömällä kangasalueella. Itäpuolinen suoalue on pitäjänkartalla (1853) tunnettu Murhasnevana, nykykartalla Korkianevana. Hakkuuaukealla on halkaisijaltaan noin 20-metrinen tervahauta, josta ei havaittu selkeää halssia. Vallit ovat korkeudeltaan noin metrin, ja rakenteen syvyys noin 0,5 metriä. Samalla hakkuualueella noin 20 m pohjoiseen on toinen muodoltaan mahdollisesti nelikulmainen tervahauta tai miilu. Halkaisijaltaan se on noin kahdeksanmetrinen. Selkeää halssia ei havaittu. Rakenteen vallien päältä on kaadettu puita, joista yhden kannossa havaittiin yli sata vuosilustoa. Kohde tarkastettiin lidarhavainnon perusteella.

Vehkakorpi (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsäpolun varrella olevan kalliokumpareen päällä on luonnonlohkareista koottu, sammalen ja jäkälän peittämä kivilatomus. Latomuksessa on kiviä arviolta 1-2 kerrosta, sen muoto on hieman soikea suorakaide ja koko noin 5 x 4 m pidemmän sivun ollessa N-S -suuntainen. Kivilatomus muistuttaa lähinnä varhaisrautakautisia hautalatomuksia.
Röykkiön läheltä on kulkenut Kauhavan suuntaan ikivanha kulkureitti, jota kerrotaan kutsutun Lapintieksi (ks. esim. Erkki Lehtinen, Lapuan historia 1, s. 5 ja Hans Löfwendahlin 1750-luvulla laatima Lapuan pitäjänkartta). 1750-luvun pitäjänkartan perusteella Voitilanjärven lasku-uoma on mahdollisesti virrannut aiemmin Vehkakorven poikki röykkiön pohjoispuolelta.

Hirsitela (Työ- ja valmistuspaikat)
Matalan kankaan reunalla on halkaisijaltaan noin 20-metrinen tervahauta, jonka halssi laskee itään. Ympäristössä kasvaa kuusi- ja mäntymetsää, haudan päällä joitakin varttuneita kuusia. Tervahaudasta n. 20 m etelään on n. 2,5 m halkaisijaltaan oleva ja n. 60 cm korkea tervapirtin kiukaan jäännös, jossa havaittiin kairauksessa palaneita kiviä, hiekkaa sekä hiiltä. Kiukaan päällä kasvaa n. 40 cm rungon läpimitaltaan oleva koivu.

Osapuntarinhauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on Fredrik Rönnholmin vuosina 1746-47 laatimaan Ilmajoen pitäjän sekä vähä- ja isokyröläisten riidanalaisen yhteismaan rajakarttaan (KA e29:19/1) merkitty ja maaston digitaalisessa korkeusmallissa (2 m korkeusmalli) erottuva tervahauta. Rajakartassa tervahauta on rajapiste nro. 36, nimeltään "Osapundari hauta". Viereiset kivipyykit (ks. kohde Osapuntarin kivet, 1000019662) on saatettu pystyttää vasta 1740-luvun rajankäyntiä myöhemmin.
Tervahauta sijaitsee suojellussa metsässä vanhan soramontun reunalla. Haudassa on kaksoisvalli. Hauta on halkaisijaltaan noin 20-metrinen ulomman vallin ulkoreunoista mitaten (mittaus lidarista). Haudan navan ja vallinharjan korkeusero on jopa noin 2,5 m. Halssi laskee itäkoilliseen. Tervahaudan vallin päällä on yksi rajan suuntaa osoittava kivi. Tervahaudan pohjois- ja luoteispuolella havaittiin kaksi kangasturpeen peittämää rautakuonakassa, joista toinen oli matalassa kuopanteessa (ks. alakohteet). Tervanpolttajien asumuksen jäännöstä ei löytynyt tervahaudan lähiympäristöstä - sellainen on voinut sijaita tervahaudan eteläpuolella, soranotossa poiskaivetussa rinteessä.

Kärmesojanhauta (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on Fredrik Rönnholmin vuosina 1746-47 laatimaan Ilmajoen pitäjän sekä vähä- ja isokyröläisten riidanalaisen yhteismaan rajakarttaan (KA e29:19/1) merkitty ja maaston digitaalisessa korkeusmallissa (2 m korkeusmalli) erottuva tervahauta. Vanhassa rajakartassa tervahauta on rajapiste numero 35, nimeltään "Kermesåja hauta". Paikka on vielä nykyäänkin Ilmajoen ja Seinäjoen kunnanrajalla.
Paikalla on vallin ulkoreunoista mitaten (mittaus lidarista) halkaisijaltaan noin 15-metrinen tervahauta, joka sijaitsee hakkuuaukealla, aukean reunassa. Kohde erottuu maastossa erittäin huonosti sen päällä kasvavan vesakon ja heinikon vuoksi. Maanpintaa on myös muokattu koneellisesti hakkuiden jälkeen. Tervahaudan välittömässä läheisyydessä on vanha Ilmajoen ja nykyisin Seinäjokeen kuuluvan Ylistaron pitäjien rajamerkki. Rajamerkki on moniosainen, samanlainen kuin kohteessa Osapuntarin kivet (1000019662), joka sijaitsee Kärmesojanhaudasta n. 2,5 km länteen samalla pitäjänrajalla. Sekä rajamerkki että tervahauta ovat muinaismuistolain tarkoittamia kiinteitä muinaisjäännöksiä.

Osapuntarin kivet (Kivirakenteet)
Historiallinen; Visaharjun luonnonsuojelualueen eteläosassa, Seinäjoen (Ylistaro) ja Ilmajoen rajalla sijaitsee kolme rajakiveä. Yksi kivistä on selkeästi havaittava ladottu kivikasa, jonka päällä on pystykivi. Toiset rajamerkit ovat matalampia ja sammaloituneita, mutta pystykivet on havaittavissa. Kivissä ei ole valokuvien perusteella kaiverruksia, joten niiden tarkkaa ikää on vaikea arvioida. Rajamerkki näkyy vuoden 1747 rajakartalla.
Ikivanhan tervahaudan (ks. kohde Osapuntarin hauta, 1000048690) vieressä ja osin sen päällä on Ilmajoen ja nykyisin Seinäjokeen kuuluvan Ylistaron pitäjänrajan merkki. Rajamerkki koostuu keskimmäisestä kivilatomuksesta, sen molemmin puolin olevista kahdesta pienemmästä rajapyykistä ja erillisistä linjakivistä, joista itäisin on tervahaudan vallin päällä. 1740-luvun rajakartassa itse tervahauta on mainittu rajapisteenä, joten kivipyykit on saatettu pystyttää vasta myöhemmin.

Kuotesjärvi Ruumissaari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saarelle kerrotaan haudatun tilapäisesti kesällä, ja talvella vainajat on viety Ilmajoelle tai Kyröön. Hautasaari toimi myös (viime?) sotien aikoina.
Kotimaisten kielten keskuksen (Kotus) nimiarkistoon on talletettu seuraavat Alavuden Kuotesjärven Ruumissaarta koskevat perimätiedot:
Saari Kuotesjärvessä; muistitiedon mukaan saarta on käytetty "kesähautuumaana". (Nimiarkisto: Rumissaari (Kotus, 1959). Koivusalo, Esko. Kotimaisten kielten keskus. https://nimiarkisto.fi/wiki/Q5067889. Viitattu 17.7.2020.)
Kuotesjärvessä sijaitseva iso saari. Nimiarveluja on monenlaisia: 1. Saarta on käytetty väliaikaisena hautausmaana. "On varmaan (!) haudattu kesällä ja talvikelillä viety Ilmajoelle" (Alavuden kirja). 2. Saaressa on pohjoispuolelta katsottuna arkunmuotoinen kivi, ns. Ruumiinarkkukivi. 3. 1700-1800-luvun vaihteessa. on Kuotesahon tytär hukkunut heikkoihin jäihin Ruumissaaren eteläpäässä. Ruumis joutui olemaan siellä pari päivää ennenkö jäät vahvenivat niin paljon, että se voitiin noutaa pois. Huom! Kartassa virheellisesti Rumissaari. keskikylässä Jääskänjärvellä on Rumissaari, mutta Kuotesjärvessä on Ruumissaari. (Nimiarkisto: Ruumissaari (Kotus, 1987). Erkkilä, Minna. Kotimaisten kielten keskus. https://nimiarkisto.fi/wiki/Q5068003. Viitattu 21.7.2020.)
N-S -suunnassa noin 500 metriä pitkä, kolmesta saarentönkästä ja niiden välisistä suoalueista muodostuva Ruumissaaren alue käveltiin läpi maastoa silmämääräisesti ja maanäytekairan avulla tarkastelemalla. Tarkastuksessa ei havaittu pysyviin ruumishautoihin viittaavia hautapainaumia. Saari on suurelta osin pintamaaperältään kivistä moreenia, minkä lisäksi saaressa on avokalliota. Saaren matalimmat kohdat ovat joko turvetta tai suopursun peittämää jättömaata. Saarentönkkiä kiertää vanha rantavalli. Eteläisimmän ja suurimman saarentönkän keskiosassa, saaren itäpuolella, havaittiin rantavallin sisäpuolella oleva kuiva hiekkatasanne. Rantavallissa on juuri tällä kohtaa muutaman metrin levyinen, ihmistekoinen aukko, selvä veneenvetoaukko. Tasanteella todettiin maanäytekairan avulla yhdessä kohdassa maanalainen hiilikerros, jonka kohdalle kaivettiin lapionpisto. Lapionpisto paljasti hiilensekaisessa hiekassa palan pienehkön eläimen kylkiluuta ja palaneita kiviä. Kangasturpeen peittämä tulipaikka ja vaivannäköä vaatinut veneenvetoaukon tekeminen viittaavat satunnaisen retkeilijöiden leiripaikan sijaan toistuvasti käytettyyn eräleiripaikkaan, joka voi olla satojen vuosien ikäinen. Hiilensekaisesta hiekasta noin 30 m länsiluoteeseen, saaren länsipuolella, on ihmistekoiselta vaikuttava, kangasturpeen peittämä kuoppajäännös, kooltaan noin 2 x 1,5 m. Kuoppa on noin 0,5-1 m syvä. Kuopan reunalla on matala maavalli, josta kasvaa kaksi satavuotiasta petäjää. Kuopan funktio on tuntematon.

Karmanttalin miilupakka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha tervanpolttopaikka (lähteistä ks. Tutkimukset-välilehti). Tervahauta/mahdolliset miilut erottuvat Maanmittauslaitoksen 2 m korkeusmallissa. Nimi Karmanttali saattaa juontua alueella mahdollisesti sijainneesta torpasta ja sen asukkaista, joista perimätieto kertoo.

Nikkolan vanha tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Fredrik Rönnholmin vuosina 1746-47 laatimaan Ilmajoen pitäjän sekä vähä- ja isokyröläisten riidanalaisen yhteismaan rajakarttaan (KA e29:19/1) on merkitty tervahauta, nimeltään "Nickolas gamla tier dahl", joka sijoittuu kartta-asemoinnin perusteella Kuffeenkylän länsipuolella olevalle Jorpakan mäelle.
Paikalla on vanha keskussäiliöllinen tervahauta, toinen mahdollinen tervahauta, vanha kiviaita sekä pientä sudenkuoppaa muistuttava kellarikuoppa, jossa on lohkareista kylmämuuratut seinät. Viimeksi mainittu saattaa olla esimerkiksi tervavarasto tai, mikäli alueella on pidetty lehmiä metsälaitumilla, maitokellari. Alueella saattaa olla muitakin jäännöksiä. Tervahaudan kaakkoispuolella olevalla niityllä/pellolla näkyy vuoden 1948 ilmakuvassa pieni rakennus. Paikalla on ilmeisesti asuttukin (ks. Kotus, Nimiarkisto: Vari-Heikin plassi; Virtasenmäki).
TIETOJEN KIRJAUS KESKEN 2023.

Keski-Mäntylä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Närvijoen itärannalla, viljelysmaalla, matalan, loivan harjanteen laella, hiekkamaalla. Löydöt ovat peltomaasta.
Paikalla on tehty koekaivauksia 1983, 1994 ja 1995, viimeksimainitut metsäsaarekkeen pellonraivauksen yhteydessä. Kohde on viljelyksessä pintaosiltaan tuhoutunut, pitkä, jokirannan myötäinen alue. Vuoden 1983 koekaivauksen perusteella asuinpaikan laajuus on noin 240-300 x 20-50 m. Koekaivaukset ovat kattaneet N-S -suunnassa noin 200 m pituisen alueen, joten asuinpaikan pohjois- ja eteläpään ulkorajoja ei ole selvitetty koekuoppien avulla.

Pelkkala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepualla (nyk. Kauhava), Alahärmän Voltin keskustasta noin 7,8 km koilliseen, Uudenkaarlepyyn/Jepuan ja Alahärmän rajalta runsaat 200 m pohjoiseen Jepuan Pelkkalassa. Hienohiekkaisessa maassa, viljelysaukeen pohjoisesta pistävän metsäniemekkeen kärjessä on metsittyneitä vanhoja hiekkakuoppia. Vuonna 1946 paikalla on tutkittu kivikautista asuinpaikkaa (C. F. Meinander). Nykyisin hiekkakuoppa on metsittynyt, mutta vanhan kaivausalueen keskellä ollut suuri siirtolohkare ilmaisee kaivauspaikan sijainnin vieläkin.
Asuinpaikan tarkempi laajuus ja säilymisaste tuntemattomia.
Huomio 2023: Sijaintia tarkennettu kaivausraportin tietojen ja 2 m korkeusmallin vertailun avulla. Vuoden 1946 kaivausraportin mukaan kaivauksen kiintopisteenä käytetty siirtolohkare on 11,93 m alempana kuin "Pelkkalan kyläkulmassa sijaitseva" kolmiomittaustorni. Mikäli Meinander on tarkoittanut kaivauspaikasta noin 1,4 km koilliseen olevaa Kattilanmäen kolmiomittauspistettä (ks. v. 1972 peruskartta), voi kiintopisteen korkeudeksi laskea 53,8 m/mpy (korkeusjärjestelmänä N43). Meinanderin kaivausalueen pintavaaitusluvuista voi laskea, että alimmat löydöt tulivat noin 51,5 metrin korkeuskäyrältä (N43).

Tuhkionlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kivijärven kaakkoispuolella, lähellä Tuhkionlahden rantaa. Kohde on kosteikkojen ympäröimän Hautakankaan keskiosassa, Tuhkionlahtea kohti laskevassa rinteessä. Tervahaudan halkaisija on 15 metriä ja syvyys 1-2 metriä. Se on epämääräisen muotoinen, mikä johtunee siitä, että sen päältä on ajettu koneella. Hautakuoppa on laakean tasainen ja sen keskellä on pieni halkaisijaltaan puolimetrinen kuopanne. Halssi laskee lounaaseen; näkyvissä on kymmenen metrin pituinen oja. Tervahaudan päällä on tiheä kasvillisuus, joten kohteen valokuvaaminen oli hankalaa.

Ala-Renko (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Rengonkylässä, Seinäjoesta itään, Ala-Rengon talosta 470 m koilliseen.
Hauta on pienellä kumpareellla, kosteikkojen ympäröimänä. Halkaisija on noin 15 m ja syvyys noin metrin. Halssi on itään. Haudan päällä kasvaa kuusia ja koivuja.
Haudan ympäristö on puustoinen vuoden 1948 ilmakuvassa, minkä perusteella tervaa on poltettu paikalla myöhäisintään 1900-luvun alussa.

Sikamäki (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kurikan kalkinpolton ja louhinnan historiaa ei ole tarkasti selvitetty, mutta siitä on lyhyt, lähinnä maaherrankertomuksiin perustuva artikkeli Etelä-Pohjanmaan historiassa. Parhaiten tunnetaan kalkinpolton alkuvaiheet. Esiintymän löysi vuonna 1728 Kurikan (tuolloin vielä Suur-Ilmajokea) nimismies Juho Rein, ja sen hyödyntäminen alkoi viimeistään 1740-Iuvulla. Kalkinlouhintaa ja -polttoa on kansanomaisesti harjoitettu sen jälkeen yhtäjaksoisesti aina 1900-luvun puolelle saakka. Sikamäeksi kutsutun alueen avolouhokset muodostavat Marmorintien varteen, tien itäpuolelle, noin 400 metriä pitkän ja 100-150 metriä syvän vyöhykkeen. Alue on suhteellisen tasaista kangasta, jossa siellä täällä peruskallio on näkyvissä. Alueella on runsaasti erilaisia epäsäännöllisen muotoisia kuoppia ja kaivantoja, joista syvimmät ovat jopa 5-6 metriä syviä. Runsaasta humuksesta ja kasvillisuudesta johtuen havaintojen teko oli paikoin vaikeaa, mutta alueella näyttäisi olevan myös umpinaisia louhoksia, joista kalkkia on otettu kaivamalla kallioon onkaloita. Selvästi uuneiksi tunnistettavia rakenteita ei paikalla havaittu, mutta aivan Kalkkitien varressa on joukko kuoppia, jotka saattaisivat olla uunien jäännöksiä. Ruskealan Marmorin 1940-luvulla perustettu, sittemmin hylätty kalkkikaivos sijaitsee Sikamäestä vajaan kilometrin etelälounaaseen. Myös pari kilometriä Sikamäestä itään, Kivimäellä, kerrotaan olleen kalkkilouhoksia.

Jyllinkosken lohipato (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Kyrönjoessa Jyllinkoskessa vajaa 100 metriä Jyllinkoskensillasta ja tiestä etelälounaaseen. Patoamisen seurauksena virtaama joessa tällä kohtaa on enää vähäinen ja joen kivikkoinen pohja lähes kokonaan näkyvissä. Joen rannat ovat pusikoituneet. Kohdetta ei tarkastettu maastossa inventoinnissa 2010, koska liikkuminen pusikoituneilla joen rinteillä oli vaarallista. Historiallinen tausta: Paikka on mahdollisesti ollut tärkein lohipato, josta maksettiin kuninkaalle veroa 1/4 äyriä, minkä määrän 1693 kihlakunnanoikeus tuomitsi silloisen läänitysherran J. de la Gardien voudille maksettavaksi (Vaasa 84/20.7.1912). Tuomiokirjassa v. 1734 on maininta: "...pato on ikimuistoisen nautinnon ja vanhojen tuomioiden perusteella rakennettu kahden saaren väliin...".
Tarkkuusinventointi 2023:
Maastohavaintojen perusteella paikalla saattaa olla patokiveys tai patorakennelman osa. Se ulottuu jokiuoman poikki likimain itä-länsisuuntaisesti mutta on uomaan nähden hieman vinossa. Vesi pääsee virtaamaan kivien väleistä suhteellisen vapaasti. Jyllinkosken alueella on vuosisatojen aikana ollut useita myllyjä ja niihin kuuluvia osia sekä lohipatoja ja muita kalastukseen liittyviä rakennelmia. Havaittu kiveys ja kivikko voivat mahdollisesti liittyä johonkin sellaiseen. Tarkkuusinventoinnissa Jyllinkosken alueella kartoitettiin myös useita muita rakenteita, mm. vuoden 1863 jälkeen perustettujen myllypadon, jauhomyllyn ja sahan jäännökset.
Suojelumerkinnät:
Jyllinkosken voimalaitoksen alue ympäristöineen muodostaa monikerroksisen kulttuuriympäristön, jossa on erilaisia, eri-ikäisiä ja eri astein säilyneitä rakennuksia sekä rakennus- ja rakennejäännöksiä. Kokonaisuutena alue on otettu huomioon maakuntakaavassa (E-P maakuntakaava 2050, maakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö) ja osayleiskaavassa (sr-1-merkintä, kulttuurihistoriallisesti arvokas kohde). Teollista aikaa (1860-lukua) vanhemmat jäännökset alueella ovat muinaismuistolain rauhoittamia kiinteitä muinaisjäännöksiä (huom. sm-merkintä osayleiskaavassa). Lusan sillan pohjoispuolella olevia lohipatoihin ja vanhoihin myllyihin liittyviä jäännöksiä ei ole inventoitu.

Toivonniemi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Metsäisellä kalliolla Hautanevan takana, Lapuanjoesta 4,5 km lounaaseen, louhikkoisessa maastossa:
a) läpimitta noin 10 metriä, korkeus noin 1 m, keskeltä kaiveltu
b) samalla tönkällä kuin a, kooltaan noin 10 x 4 metriä, matala, eteläpäässä pieni kuoppa, muuten ehjä.
c) erillisen louhikkomäen eteläreunalla, kooltaan noin 9 x 2 metriä, matala, molemmissa päissä iso lohkare (alkujaan pystyssä olleet päätylaatat), hiukan kaiveltu.
Liittyvät suureen röykkiöalueeseen, joka jatkuu Jepuan puolelle.

Ahonsalmenkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee mäenrinteellä 230 metriä Lappajärventieltä lounaaseen. Alue on voimakkaasti muokattua metsäkangasta, jonka länsipuolella kulkee Kirsinpäkki -niminen joki. Tervahauta sijoittuu noin 40 metriä koilliseen voimajohtolinjan keskiosasta. Tervahauta on halkaisijaltaan 17 metriä ja syvyydeltään 1,5 metriä. Vallin leveys on noin 2–3 metriä. Halssiaukko on lyhyt, noin 3 metriä pitkä, ja se laskee alarinteeseen kohti länttä. Tervahaudan muoto on hieman kärsinyt maanmuokkauksen yhteydessä. Sitä on mahdollisesti myös täytetty käyttämisen jälkeen. Pohjalta otetussa kairauksessa näkyi paksulti puhdasta hiekkaa, jonka alta erottui hiiltynyt maa. Tervahauta on vahvasti metsittynyt, ja sen päällä kasvaa etenkin kuusia. Vallin ulkoreunalla näkyy katkoviivamaista kaivantoa tervahaudan pohjois- ja itäpuolilla. Tervahaudan pohjalla on kaivanto, joka on luultavasti resenttiä maanmuokkausta. Välittömästi tervahaudan itäpuolella kulkee hakattu kiinteistönraja, sekä metsäkoneen ajoura.
Vuosien 1947 ja 1956 ilmakuvissa tervahaudan kohdalla kasvaa metsä, joten tervahautaa lienee poltettu myöhäisintään 1900-luvun alussa. Järviseudun historia 1:n tervahautaluettelon (s. 745-748) mukaan Ahonsalmenkankaalla olevaan tervahautaan ei liity tiedossa olevaa henkilö- tai talonnimeä. Luettelossa tervahaudan nimi on Isonsalmen tervahauta, mutta sillä saatetaan tarkoittaa myös kankaan itäreunassa, samalla latitudilla, olevaa suurempaa hautaa.

Käyriäiskangas 1 (Asuinpaikat)
Tervahauta ja tervapirtin jäännös sijaitsevat Valkeisjärventien ja Ranta-ahontien väliin jäävällä metsäkankaalla. Valkeisjärventieltä tervahauta sijaitsee 185 metriä koilliseen. Ympäristö on tiheää sekametsää. Tervahauta asettuu noin 47 metriä lounaaseen voimajohtolinjan keskiosasta. Tervahauta on muodoltaan laakea ja maljamainen. Sen halkaisija on noin 17 metriä ja syvyys 1,5 metriä. Tervahaudalla on tuplavalli, joka on leveydeltään yhteensä noin 4-5 metriä. Tervahaudan koillispuolella sijaitsee pitkä ojamainen kaivanto, joka on toiminut halssina. Vallilla ja pohjalla kasvaa harvakseltaan kuusta ja koivua, aluskasvillisuus on tiheää. Pohjalta otettiin maakairanäyte, josta erottui hiilensekaista maata. Tervahaudasta 15 metriä lounaaseen sijaitsee suorakaiteen muotoinen painanne (6 x 2 m), sekä neliskulmainen painanne (2,5 x 2,5 m). Kyseessä on ilmeisesti tervapirtin tai muun rakennuksen pohjan. Pienempi painanne liittyy välittömästi suurempaan, ja on mahdollisesti maakellarin jäännös. Painanteet ovat noin 0,3–0,5 metriä syviä. Painanteet ovat sammaloituneita ja osin metsittyneitä. Pienemmän painanteen päällä on isohkon puun kanto.
Vuosien 1947 ja 1956 ilmakuvissa tervahaudan päällä kasvaa metsä, joten hautaa lienee poltettu myöhäisintään 1900-luvun alussa. Järviseudun historia 1:n (s. 751-754) mukaan Lappajärvellä tervahautojen nimiä on kerätty vain Karvalassa, eikä tähän Käyriäiskankaan tervahautaan näin ollen liity tiedossa olevia henkilö- tai talonnimiä.

Käyriäiskangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee metsäautotiestä noin 15 metriä pohjoiseen Käyriäiskankaan kaakkoisosassa kaakkoon laskevalla rinteellä. Alue on harvennettua nuorehkoa mäntymetsää. Tervahaudan halkaisija on noin 14 metriä. Vallin leveys on noin 3 metriä. Tervahaudan syvyys on pohjalta vallin yläreunaan mitattuna noin 1,6 metriä. Halssi suuntautuu kaakkoon. Halssi on rännimäinen kaivanto, jonka pituus on noin 15 metriä. Heti tervahaudan länsipuolella on metsäkoneen ajoura, joka on tuhonnut osan tervahaudan länsipuolen vallista. Pohjalta otetusta kairauksesta havaittiin mustaa noensekaista maata. Tervahaudan päällä kasvaa nuorehkoa mäntymetsää.
Vuosien 1947 ja 1956 ilmakuvissa tervahaudan päällä kasvaa metsä, joten hautaa lienee poltettu myöhäisintään 1900-luvun alussa. Järviseudun historia 1:n (s. 751-754) mukaan Lappajärvellä tervahautojen nimiä on kerätty vain Karvalassa, eikä tähän Käyriäiskankaan tervahautaan näin ollen liity tiedossa olevia henkilö- tai talonnimiä.

Isovuorenkytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahautaa ei tarkastettu inventoinnissa 2010, mutta se on merkitty maastokartalle.
Tervahauta sijaitsee Isovuoren kallioisen pohjoisrinteen juurella, kangasmaastossa, jossa on erilaajuisia kalliokumpareita. Yksi pienialainen, matala kalliokumpare on tervahaudan vieressä sen koillispuolella, vain muutaman metrin päässä haudan reunasta. Maaperä on hiekkamoreenia, jossa on jonkin verran kiviä. Koillisessa on pari metriä tervahautaa alempana suoperäistä tasamaata, jonka nimenä peruskartalla on Isonvuorenkytö. Ympäristö on laajalti metsämaastoa, mutta vuoden 2022 inventoinnin aikana tervahaudan ympärillä oli tuoretta hakkuualuetta. Maan pinta on hakkuualueella monin paikoin rikkoutunut, mutta tervahaudan sisällä se on säilynyt ehjänä. Tervahaudan kuoppa on laakea ja matala, läpimitaltaan 10–11 m. Valli on matala ja leveä. Kokonaisläpimitta on noin 22 m. Halssi on kaakossa.
Vuosien 1948 ja 1975 ilmakuvissa tervahaudan päällä kasvaa metsä, joten tervahautaa lienee poltettu myöhäisintään 1900-luvun alussa. Vuoden 1948 ilmakuvassa tervahaudan itäpuolella noin 50 m päässä erottuu noin hehtaarin kokoinen kytö (= suoviljelys), johon paikannimi viitannee.

Valkoinenneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Valkoisennevan länsipuolella kulkevan metsätien varrella, tiestä n. 50 m itään, loivasti itään rämeelle viettävällä hiekkakankaalla. Kangas on puuton avohakkuun jälkeen. Tervahauta on noin 10 m halkaisijaltaan, halssi koilliseen.

Kurunluhta (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Kurunluhdan ja Kiimanevan välisellä moreenikankaalla. Noin 20 m halkaisijaltaan oleva tervahauta on metsätien eteläpuolella. Sen halssi johtaa kaakkoon. Tervahaudan päällä kasvaa tiheästi kuusipuustoa. Noin 30 m tervahaudasta koilliseen on heti metsätien itäreunalla tervapirtin sammaloitunut kiuas, joka on läpimitaltaan n. 3 m ja n. 1 m korkea.

Harjunhaudanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee kallioisen Harjunhaudanmäen korkeimman laen eteläkärjessä varttuneessa kuusimetsässä. Paikalla on noin 20 m halkaisijaltaan oleva laakea tervahauta, jonka halssi johtaa kaakkoon. Tervahaudan päällä kasvaa varttuneitakin kuusipuita. Noin 30 m tervahaudasta länteen on osin romahtanut kiuas, jossa suuaukko ja kivien ladonta ovat hyvin näkyvissä. Kiukaan läpimitta on n. 2,5 m ja korkeus n. 1 m. Se on ladottu osin laattamaisista ja suorakulmaisista enimmillään n. 1 metrin kokoisista kivistä, pintaa peittää sammal. Kiukaan rakenne ei ole alkuperäinen, vaan se on ladottu jossain myöhäisemmässä vaiheessa.

Patiska (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Napalankallioiden eteläosassa, metsätien eteläpuolella, etelään laskevan kivikkoisen rinteen reunalla. Tervahauta on noin 20 m halkaisijaltaan. Sen halssi johtaa lounaaseen. Haudan ympärillä on tervanvalmistukseen liittyviä kuoppia. Alueella kasvaa kuusipuustoa.
Huom.: Inventointiraportissa olevan valokuvan perusteella tervahaudan halssissa on kylmämuuratut seinät. Tätä ei kuitenkaan tuoda esiin raportin sanallisessa kohdekuvauksessa.

Salmenmäen tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Vähä Kinkonevan lounaispuolella olevan, kivikkoisen Salmenmäen eteläkärjessä. Alueella kasvaa mäntytaimikkoa, maapohja on aurauksen jäljiltä epätasainen. Tervahauta on noin 20 m halkaisijaltaan. Halssi johtaa lounaaseen. Keskustassa ja vallin päällä kasvaa heinää.

Möhrönmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Möhrönnevan lounaispuolella kivikkoisella kankaalla. Kohteen ympäristössä kasvaa erirakenteista metsää. Tervahauta on noin 20 m halkaisijaltaan, sen halssi johtaa koilliseen ja keskuskuopassa on pintakasvillisuutena vankasti heinää. Heti metsätien eteläpuolella on kiukaan jäännös, jonka läpimitta on n. 2 m ja korkeus n. 70 cm.
Kotuksen nimiarkiston keruukortin (Kotus 1960: Möhrönhauta) mukaan tervahauta on tunnettu nimellä Möhrönhauta.

Loukaskorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee laajan Kinkonevan luoteispuolella sijaitsevassa Loukaskorvessa, matalalla kivikkoisella kankaalla. Tervahauta on noin 17 m halkaisijaltaan, sen halssi johtaa kaakkoon ja sen päällä ja ympärillä kasvaa eri ikäistä puustoa.
Kotuksen nimiarkiston keruukortin (Kotus 1960: Loukaskorvenhauta) mukaan Loukaskorven tervahautaa on kutsuttu Loukaskorvenhaudaksi.

Vähänhaudanmaa (Kivirakenteet)
Kohde sijaitsee Tiisjärvelle johtavan metsätien varrella, tiestä n. 40-60 m länteen. Kuortaneen, Seinäjoen ja Lapuan nykyisellä rajalla on vanha rajamerkki ja linjakiviä. Noin 70 x 50 cm:n kokoinen rajakivi on n. 2 m halkaisijaltaan olevan neliön muotoisen röykkiön päällä, rajakivi on jonkin verran kallistunut. Rajamerkin etelä- ja pohjoispuolella on linjakiviä nykyisellä rajalinjalla. Länsipuolella on lähes puuton hakkuuaukko. Rajapiste on merkitty mm. 1840-luvun pitäjänkartalle.
Rajapiste on merkitty myös 1750-luvun Lapuan pitäjänkarttaan pyykkinumerolla 93 ja Kuortaneen kappelin karttaan vuodelta 1773 pyykkinumerolla 25, jolloin kyseessä on ollut kylänrajapiste sekä Kuortaneen kappelin ja emä-Lapuan välinen rajapiste.

Vähähauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee kallioisen Vähänhaudanmaan koillispuolella Tiisjärvelle johtavan metsätien itäpuolella. Ympäristössä kasvaa mäntykasvatusmetsää. Tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, halssi johtaa koilliseen. Noin 20 m tervahaudasta itään on kiukaan jäännös, sen läpimitta on n. 3 m ja korkeus n. 60 cm.

Jaskarinsaari itä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suokko-nimisen tilan lounaispuolella ja Jaskarinsaaren itäpuolella, nimettömällä moreenikumpareella, jolla kasvaa mäntytaimikkoa. Tervahauta on noin 20 m halkaisijaltaan, sen halssi johtaa lounaaseen. Keskuskuopassa kasvaa heinää. Noin 25 m pohjoiseen on tervapirtin kiukaan jäännös, jonka läpimitta on n. 3 m ja korkeus n. 60 cm.

Kösyrinmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Seinäjoentieltä Vasumäentielle johtavan metsätien varrella. Metsätiestä n. 35-80 m itään on kaksi tervahautaa, tervapirtin kiuas ja kuoppajäännös. Pohjoisempi tervahauta on n. 25 m halkaisijaltaan, sen päällä kasvaa useita varttuneita kuusia. Eteläisemmän haudan läpimitta on n. 20 m, sen päällä kasvaa joitakin varttuneita mäntyjä. Noin 20-25 m eteläisemmästä tervahaudasta itään on n. 2,5 m halkaisijaltaan oleva ja n. 80 cm syvä soikeahko kuoppa ja sen itäpuolella kiukaan jäännös, jonka läpimitta on n. 3 m ja korkeus n. 60 cm.

Raketunmaa 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Seinäjoentien eteläpuolella, kivikkoisen Raketunmaan koillisosassa. Kangas on voimakkaasti metsäaurattu ja kasvaa nuorta taimikkoa. Haudan läpimitta on n. 20 m. Sen päällä kasvaa lähinnä lehtipuustoa mutta myös yksi kelo, pintakasvillisuutena on heinää. Halssi johtaa koilliseen. Haudasta n. 20 m länteen on n. 5 m pitkä ja enimmillään n. 1,5 m leveä ja n. 60-70 cm korkea sammaleen peittämä itä-länsisuuntainen kivivalli, vallin viereinen maasto on metsäkäsittelyn jäljiltä epätasaista kivikkoa, mikä haittasi näkyvyyttä kuin myös tiheä aluskasvillisuus ja taimikko. Valli liittynee jollakin tavoin tervanvalmistustoimintaan.

Raketunmaa 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Hietaharjunnevan itäpuolella Raketunmaan eteläosassa. Paikka on kivikkoinen kangas, jossa puusto on nuorta harvaa mäntykasvatusmetsää. Pienen mäen korkeimman kohdan kaakkoispuolella alempana rinteessä olevan tervahaudan läpimitta on n. 15 m, päällä kasvaa joitakin puita, halssi länteen. Hauta on tehty kaltevalle länteen päin viettävällä maaston kohdalle. Noin 30 m itään hieman ylempänä rinteessä on n. 3 m halkaisijaltaan oleva ja 80 cm korkea tervapirtin kiuas, jonka pinnalla kasvaa jäkäliä, puolukanvarpua sekä muutama puu.

Hautakorvenneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Hautakorvennevan pohjoispuolella kulkevan metsätien pohjoispuolella matalalla kankaalla, jolla kasvaa mänty-kuusimetsää. Tervahaudan läpimitta on n. 18 m, sen päällä kasvaa eri ikäistä puustoa ja halssi johtaa koilliseen.

Viitalanhaudanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Ruismäen kaakkoispuolisella metsäalueella, metsätiestä n. 40 m länteen, kapean Viitalanhaudanmäen pohjoisreunalla. Paikalla on tervahauta, jonka läpimitta on n. 25 m. Sen päällä kasvaa eri ikäistä havupuustoa. Haudassa on poikkeuksellisesti kaksi halssia, toinen länteen ja toinen koilliseen.

Mikkilänhautamaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Kuhjonnevan koillispuolisella metsäalueella, Mikkilänhautamaa-nimiseen paikkaan johtavan metsätien molemmilla puolilla. Noin 20 m halkaisijaltaan oleva tervahauta sijaitsee tien eteläpuolella, sen halssi on kaivettu etelään. Tervapirtin kiuas sijaitsee haudan koillispuolella metsätien pohjoisreunalla, se on 2 m halkaisijaltaan ja n. 70 cm korkea, päällä on kaatunut kelopuu. Tervahaudan päällä kasvaa eri ikäistä puustoa. Länsi- ja pohjoispuoliset metsäpalstat kasvavat hakkuiden jälkeen tiheää taimikkoa.

Perähaudanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Kuljunnevan pohjoispuolisella metsäalueella, kaakkoon työntyvän kivikkoisen niemekkeen lounaislaidalla, metsätien eteläpuolella. Tervahauta on pahoin tuhoutunut, sen molemmin puolin sekä länsipuolella on maanottokuoppia. Hauta on ollut arviolta n. 15 m läpimitaltaan. Päällä kasvaa tiheästi nuorta kuusipuustoa. Noin 15 m itään on tervapirtin kiuas, sen läpimitta on 2 m ja korkeus n. 70 cm, päällä kasvaa tiheää puustoa, pintakasvillisuutena lähinnä sammalta.

Seppälänhautaniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Vähä-Kuhjon rämeelle työntyvän pienen mäen korkeimmalla kohdalla pienten kalliokohoamien välissä, missä esiintyy hiekkaista maaperää. Paikalla kasvaa mäntyvaltaista metsää, aluskasvillisuutena aika paljon katajaa. Maastokartalle merkitty tervahauta on n. 20 m läpimitaltaan, halssi koilliseen. Päällä kasvaa useita mäntyjä. Noin 20 m koilliseen on tervapirtin kiuas, sen läpimitta on 2 m ja korkeus n. 70 cm, pintakasvillisuutena lähinnä sammalta ja puolukkaa. Itäpuolella on metsäkämppä.

Vuorenhauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitse Päivänalustanvuoren eteläpuolisella metsäalueella, tasaisen metsäisen ja kivikkoisen kankaan itäreunalla. Paikalla on noin 18 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, halssi johtaa itään. Haudan päällä ja lähiympäristössä kasvaa mänty-kuusimetsää.
Kotuksen nimiarkiston keruukortin (Kotus 1960: Vuorenhauta) mukaan Päivänalustavuoren päässä ollutta tervahautaa on kutsuttu Vuorenhaudaksi.

Saunaneva pohjoinen (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Mulkkujärvelle johtavasta Kurkisaarentiestä n. 70 m lounaaseen, Saunanevan pohjoispuolella, kivikkoisen ja matalan kankaan eteläreunalla. Alueella kasvaa tiheää mäntytaimikkoa. Paikalla on tervahauta, läpimitta noin 15 m, halssi lounaaseen. Noin 25 m tervahaudasta pohjoiseen on n. 1,5 m läpimitaltaan oleva ja n. 50 cm korkea kiukaan jäännös.

Valkoinenkallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Kuljunnevan ja Valkoisenkallionnevan välisellä kivikkoisella kankaalla, kankaan länsilaidalla. Alueen puusto on nuorta mäntykasvatusmetsää. Paikalla on tervahauta, n. 20 m läpimitaltaan. Halssi johtaa etelään, vallin rakentamisessa on käytetty myös kiviä. Noin 20 m tervahaudasta koilliseen on tervapirtin kiuas. Sen läpimitta on 2,5 m ja korkeus n. 80 cm.

Jolkankorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Valkoisenkallionnevan ja Rasinmäen välisellä kivikkoisella mäellä vajaa 300 m Kurkisaaren metsätiestä itään. Paikalla on kaksi tervahautaa n. 50 metrin etäisyydellä toisistaan. Pohjoisempi hauta on n. 25 m läpimitaltaan, halssi lounaaseen, pintaa peittää heinä, puuton. Eteläisempi hauta on noin 20 m läpimitaltaan, halssi lounaaseen. Pintaa peittää heinä, päällä kasvaa jonkin verran puustoa.

Iso-Pielekäs (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahautaa ei tarkastettu inventoinnissa 2010, merkitty maastokartalle.
Kohde sijaitsee Seinäjoki-Kuortane maantiestä n. 550-650 etelään, Kurjennevan lennokkikentästa lounaaseen. Kapean kivikkoisen harjanteen keskiosassa on maastokartalle merkitty tervahauta, sen läpimitta on n. 18 m. Halssi johtaa kaakkoon, sen päällä on kaadettuja koivuja ja risukkoa. Tervahaudan pohjalla kasvaa heinää, päällä ja ympärillä tiheästi nuoria mäntyjä. Tervahaudasta n. 30 m pohjoiseen on tervapirtin kiuas, sen läpimitta on 2 m ja korkeus n. 60 cm, pintaa peittää sammal ja heinä. Eteläisempi tervahauta sijaitsee pohjoisemmasta tervahaudasta n. 50 m etelään, se on kokoluokaltaan sama, halssi länteen, päällä kasvaa kuusia, pinnalla vankasti heinää.

Kurjenneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Seinäjoki-Kuortane maantiestä n. 520 m etelään, Kurjennevalta pohjoiseen työntyvän kivikkoisen kankaan pohjoisosassa. Paikalla on noin 15 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, halssi kaakkoon. Päällä kasvaa joitakin kuusia, pintaa peittää heinä.
Kohteen vierestä on ilmeisesti kulkenut vanha kesätie Alavudelta Nurmoon (ks. kohde Tohninportaat). Tie on merkitty 1750-luvulla laadittuun Lapuan pitäjänkarttaan.

Mäkelä (1000050047) (Työ- ja valmistuspaikat)
Kurjennevan pääosin poiskäytöstä jääneen turvetuotantoalueen kaakkoispuolella on lidar-korkeusmallissa erottuva todennäköinen tervahauta, isomman lidar-kuvion itäpuolella erottuu kuoppa. Kettukankaanmetsätie kulkee n. 400 metrin etäisyydellä idässä. Kohde unohtui inventoida.
Paikalla on sisähalkaisijaltaan noin 10-metrinen, syvyydeltään 1-2-metrinen tervahauta, jonka 6-metrinen tervanlaskuoja laskee etelään suon reunaan. Valli mukaan lukien tervahaudan halkaisija on noin 20 metriä. Tervahauta on kauttaaltaan paksun kangasturpeen peittämä. Sen päällä ja ympäristössä kasvaa noin 40-vuotiasta mäntyä. Tervahaudan lähellä on kolme resenttiä (muutaman vuosikymmenen ikäistä), pari metriä syvää ja muutaman metrin leveää kuoppaa, jotka vaikuttavat maa-ainesten ottoa varten tehdyiltä koekuopilta. Kuopista kaivettu lohkareinen moreeni on läjitetty kuoppien reunoille.
Kotuksen nimiarkiston keruukorttiin (Kotus 1973: Mäkelä) tallennetun tiedon mukaan paikannimi Mäkelä juontuu paikalla olleesta torpasta, joka on autioitunut 1900-luvun alussa. Ei ole tietoa, onko tervahauta torpan asukkaiden polttama, vai onko tervahauta torppaa vanhempaa perua (vrt. kohde 1000050049 Vuorenmaa).

Koura Hautamäki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee lasketun Kivijärven luoteispuolisella metsäalueella, Sakarinmäen länsipuolella sijaitsevan Hautamäki-nimisen kankaan keskiosassa. Mäkeä ympäröivät ojitetut rämeet. Tervahauta on n. 15 m halkaisijaltaan, halssi etelään. Päällä kasvaa tiheästi havu- ja lehtipuita, maaperä on haudan kohdalla kivikkoista, pohjoispuolinen palsta on avohakkuun jäljiltä nuorta mäntymetsää.

Harjunkallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Laajan Harjunkallion kaakkoon laskevalla kivikkoisella rinteellä, alueella kasvaa kuusivaltaista tiheää metsää. Tervahaudan läpimitta on n. 15 m, halssi koilliseen, päällä kasvaa eri ikäistä ja lajista puustoa.
Kotuksen nimiarkiston keruukorttien (Kotus 1970: Harjunkallio ja Kotus 1971: Harjunmäenhauta) mukaan tervahauta on tunnettu nimellä Harjunhauta ja Harjunmäenhauta.

Kylmäkonto länsi (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Loukaskorven peltojen eteläpuolisella metsäalueella, metsätiestä n. 20 m pohjoiseen. Paikalla on noin 20 m läpimitaltaan oleva laakea tervahauta, halssi lounaaseen. Haudan ympäristössä ja päällä kasvaa nuorta mäntypuustoa, pintakasvillisuus on heinää.
Kotuksen nimiarkiston keruukortin (Kotus 1971: Loukaskorpi) mukaan Loukaskorvessa olevaa tervahautaa on kutsuttu Loukaskorvenhaudaksi.

Mestarinluhta pohjoinen (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Mestarinluhta-nimisen metsäalueen pohjoisosassa loivasti kaakkoon viettävällä kankaalla. Alueella kasvaa harvaa mäntymetsää. Tervahaudan läpimitta on n. 20 m, halssi koilliseen, päällä kasvaa mäntyjä ja nuoria kuusia. Noin 30 m pohjoiseen on tervapirtin kiuas, sen läpimitta on 2 m ja korkeus n. 60 cm, reunalla kasvaa muutama iso kuusi. Itäpuolella virtasi aiemmin Koivuluoma, joka on ojitusten myötä hävinnyt.
Kotuksen nimiarkiston keruukortin (Kotus 1971: Vanhanhaudanluoma) tervahaudan vierestä virrannut uoma on tunnettu myös nimellä Vanhanhaudanluoma. Paikannimeen sisältyvä vanha hauta tarkoittaa mahdollisesti juuri tätä tervahautaa.

Savivuori etelä (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on laakea tervahauta, jonka läpimitta on n. 12 m, halssi itään. Päällä kasvaa mäntyjä, pintaa peitää sammal ja varvut, ympäristössä on mäntykasvatusmetsää. Alueella oli tehty hiljattain metsäharvennusta. Maastokartalle tervahauta on merkitty n. 35 m etelämmäksi, ja kohdalla erottuu myös lidar-korkeusmallissa läheisesti tervahautaa muistuttava kuvio, jonka kohdalla on maanottokuoppa, josta ei voinut havaita tervahautaa tai merkkejä tuhoutuneestakaan tervahaudasta. Havaitun tervahaudan kohdalle ei ole merkitty maastokartalle tervahautaa.

Vuorenmaa (1000050049) (Työ- ja valmistuspaikat)
Palopättärmäen eteläpuolella entisen Vuorenmaan talon pihapiirin eteläpuolella ja entisten peltojen välissä on n. 20 m halkaisijaltaan oleva laakea tervahauta, päällä kasvaa jonkin verran puita, pintaa peittää heinä. Tervahaudan lounaisreunaan liittyy n. 6 x 4 m laaja ja n. 2,5 m syvä kellari tai mahdollisesti myös tervavarasto, joka on tehty halssin kohdalle. Rakenteen pystysuorat seinämät on rakennettu luonnonkivistä, osa kivistä on isoja laattakiviä. Rakenne on auki etelään, missä on jäänteitä oven karmista ja joitakin yksittäisiä seinä- tai kattopuita, mikä viittaa nuorempaan ikään, ja ainakin myöhäisemmän käyttötarkoituksen olleen kellari. Tervahaudan pohjoispuolella on entisessä Vuorenmaan eli Huhdan pientilan pihapiirissä tai sen reunoilla mm. rakennuksen perustus, todennäköisimmin riihen, ja siinä n. 2 m halkaisijaltaan oleva ja yli 1 m korkea luonnonkivistä koostuva tulisijan jäännös, piha-alueen reunoilla on mm. viljelyröykkiön ja kellarin jäännökset, alueella on edelleen myös yksi pystyssä oleva latorakennus, joka on merkitty nykyiselle maastokartalle. Paikalla kasvaa kuusimetsää, useita järeitä vanhoja kuusiakin.
Kotuksen nimiarkiston keruukorttiin (Kotus 1973: Huhta) on tallennettu seuraava paikkaa koskeva tieto: [Huhta on] Tila. Vanha tervasauna. Lapualta tuli asukkaat. Huhta-niminen mies asettui sinne kauan sitten. Mies kulki hevosella kauppaamassa kivivateja. Asumus on ollut tyhjänä jo parikymmentä vuotta [vuonna 1973]. Perimätieto antaa ymmärtää, että torppa on perustettu vanhalle tervanpolttopaikalle, jossa on ollut tervasauna.

Saarisenkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Saarinen-järven länsipuolella ja Saarisenkankaan kaakkoispuolella, Puolimatkantieltä noin 80 m itään. Tervahauta on mäntykankaalla, ojitetun suon lähellä. Tervahaudan pohjakaava on pyöreähkö, halkaisija 12 m ja vallin korkeus metrin verran. Pohja on laakeahko ja halssi itään.

Runkkuhittenneva (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Paikalla on tehty LIDARK-hankkeen maastotutkimusta keväällä 2023. Runkkuhittennevan pohjoisosassa olevalla kivikkoisella mäellä on ainakin kolme kivilatomusta tai röykkiötä, joista osa hyödyntää rakenteessaan suurempia maakiviä.
Mahdollisesti pronssikautisia hautaröykkiöitä, mutta tarkemman kaivausdatan puuttuessa seudulta ajoitus ja funktio ovat epävarmoja.

Norrändan (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on tehty LIDARK-hankkeen maastotutkimusta 2023. LiDAR-aineistosta paikannetussa kohteessa on viiden, halkaisijaltaan noin 15-metristen hiilimiilujen ryväs, joiden keskeltä hahmottuu huomattavasti pienempi (halkaisija n. 6 metriä) rakenne. Viimeksi mainittu lienee sysikoiju tai hiilivarasto.
Vuosien 1945 ja 1982 ilmakuvissa paikalla on puustoa, eikä ilmakuvissa ole selviä merkkejä siitä, että miilunpoltto ajoittuisi 1900-luvulle. Miilut on mahdollisesti poltettu Kimon ruukin (n. 1700-1900) tarpeisiin.

Pyhävuori Siankärsäkivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Pyhävuorella kerrotaan olevan "lappalaisten kivisen uhrialttarin". Se on suuri kivi, joka seisoo pienten kivien päällä kuin kivijalalla.

Iiroonkivi/Koppelokivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Koppelokivi mainitaan rajapisteenä jo Kyrön ja Pedersören emäpitäjien rajankäynnissä vuonna 1533. Iiroonjärven rannalla lienee ollut viimeistään keskiajan lopulta lähtien eräsija tai ns. lappalaisasuinpaikka, mikä selittää rajankäynnin kaukana 1500-luvun verotiloista. Pohjanmaan ja Hämeen läänien rajakartassa vuodelta 1740 mainitaan rajapaikkana "Iron Koppellokifwi och Lappaniemi".
Rajakivi sijaitsee Soinin itäosassa, Iiroonjärven länsirannalla, Iironrannan koululta noin 800 m itään ja Iiron talosta noin 300 m koilliseen, vesirajassa aivan järven luoteisnurkassa, Iironjoen suun eteläpuolella. Kookasta kiveä kutsutaan Iiroonkiveksi tai Koppelokiveksi. Peruskartan mukaan kivi on kohdassa, missä Kuninkaanjoen, Kukon ja Vahangan kylien rajat kohtaavat. Soikean kiven pinnassa on pituussuuntainen ura, joka toisessa päässä haarautuu kahtia. Uran keskiosaa on mahdollisesti joskus hakattu syvemmäksi, mutta ura on alkujaan luontainen.
Kivi ennallaan. Sen viereen on rakennettu kevytrakenteinen puinen uimalaituri.

Pikku-Heiti (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Inventointi 1894:
Vimpelin Sääksjärvenkylässä, Tuomaalan numerolla, Heitin talon takapuolella olevalla kankaalla kerrotaan olevan suuri joukko hirvenkuoppia. Kunkin kuopan äyräällä kasvaa iso mänty, johon sanottiin otuksien itseänsä hinkanneen ja siitä kuoppaan pudonneen.
Kuvauksen mukaisessa paikassa erottuu 2 m korkeusmallissa mahdollinen pyyntikuoppaketju kapealla soiden välisellä harjanteella, noin 200 metrin matkalla. Korkeusmallissa näkyvien kuoppien kaakkoispuolella on vanha hiekanottoalue, mutta korkeusmallin perusteella kuopat eivät vaikuta hiekanoton koekuopilta. Maastotarkastuksessa havaittiin kaksi koskematonta pyyntikuoppaa, yksi ajouran alle jäänyt pyyntikuoppa ja yksi epävarma pyyntikuoppa, jossa oli ketunkolo. Kaikkien kuoppien halkaisija oli n. 3 m. Läntisimpien eli koskemattomina säilyneiden kuoppien syvyys on n. 0,5 m, niistä seuraava itään on syvyydeltään noin 1 m ja itäisin syvyydeltään yli metrin. Itäisimmän kuopan reunat ovat jyrkät ja eroosion vaivaamat, ja kuopan seinämässä on ketunkolo. Kahden kuopan reunalla todettiin maanäytekairalla kaksoismaannos, päällimmäisen huuhtoutumiskerroksen ollessa n. 5 cm paksu. Koskemattomien kuoppien pohjalta kairattiin n. 25 cm paksu huuhtoutumiskerros.

Koskipää (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Jalasjoen eteläpuolella noin 700 metriä Pitkämön tekoaltaasta itään Koskipään tilan pohjoispuolella jyrkän rinteen reunalla. Maasto laskee Koskipään tilalta kohteelle päin jyrkkinä terasseina. Alueen puusto on varttunutta sekametsää.
Tervahauta on noin 13 metriä halkaisijaltaan, kynä laskee pohjoisluoteeseen. Päällä kasvaa isoja puita.

Kaijankytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Keuruuntien eteläpuoleisen mäkialueen lounaisrinteessä. Rinteenpuoleiset vallit ovat massiiviset, niiden leveys on paikoin viisi metriä. Itse hautakuopan halkaisija on noin viisi metriä ja syvyys 1,5 metriä. Halssin kohta on haudan lounaispuolella, ojan pituus on noin kolme metriä. Haudan ympärillä on pieniä tuuletuskuoppia. Haudan yläpuolisessa rinteessä on pyöristetyn suorakaiteen-muotoinen ( 2 x 1,5 metriä) kuoppa.

Punamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee kuusivaltaisella metsäkankaalla noin 650 metriä Närvijoentien eteläpuolella. Heti sen itäpuolella kulkee pienempi metsäautotie. Tervahauta on pienehkö, muodoltaan suppilomainen ja syvä. Halkaisija on noin 10 metriä ja syvyys 1,6 metriä. Valli on paksuudeltaan 2 metriä, tosin tervahaudan luoteispuolella valli on hävinnyt luultavasti maanmuokkauksen myötä. Myös itään aukeava halssi on epäselvä ja luultavasti tuhoutunut metsäautotien tekemisen myötä. Tervahaudan keskiosa on säilynyt aukeana ja sammaleen peittämänä. Vallilla kasvaa harvakseltaan kuusta. Pohjan keskelle tehdyssä lapionpistossa havaittiin modernia roskaa, kuten musta jätesäkki ja puujätettä. Reunemmalta tehdyssä pistossa havaittiin hiilen sekaista maata. Noin 10 metriä tervahaudan lounaispuolella on iso moderni kaivanto.

Tierunneva 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee koillis-lounaissuuntaisen mäenharjanteen päällä mäntykankaalla. Tervahauta on iso ja syvä. Halkaisija on noin 22 metriä ja syvyys keskikohdasta mitattuna 2 metriä. Valli on leveydeltään 3–4 metriä. Halssikaivanto on noin 7 metriä pitkä, ja se laskee alarinteeseen kohti koillista. Pohja on tiheästi pajukon ja muun kasvillisuuden peitossa. Vallin päällä kasvaa jokusia mäntyjä. Myös vallia on paikoin hankala erottaa kasvillisuuden vuoksi.

Koivumäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Nurmo-Lapua -tiestä haarautuvan Takalan tienhaaran lounaispuolelta, noin 10 m risteyksestä sekä Nurmo-Lapua -tien itäpuolelta samalta kohdalta on viljelysmaasta saatu vuoden 1982 inventoinnissa kvartsia. Hiesuinen maa viettää kaakkoon kohti Nurmonjokea.
Paikalla on hiekkamaaperäinen pelto ja loivan rinteen lakialue. Inventoinnissa 2009 kynnetty pelto oli kuurainen, eikä paikalta saatu havaintoja. Kevään 2010 tarkastuksessa paikalla havaittiin muutama yksittäinen kvartsi-iskos, joita ei poimittu talteen. Kohdetta ei saatu inventoinneissa 2009 ja 2010 luotettavasti rajattua, vaan rajaus jäi epävarmaksi.
Mahdollinen asuinpaikka.

Viertola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuan Alanurmossa, Nurmo-Lapua maantien varressa, tieltä noin 20 metriä ja Viertolan asuinrakennuksesta noin 180 metriä pohjoiseen. Viljelysmaalta ns. Kolmiopellosta löytyi inventoinnissa 1982 kvartsi-iskoksia noin 20 x 10 metrin alueelta. Maaperä on hiesua ja hiekkaa, ja rinne viettää koilliseen. Lisäksi paikalta kerrotaan löytyneen hukkaantuneen reikäkiven teelmän.
Paikka on hiekkamaaperäistä peltoa ja loivan rinteen lakialuetta. Inventoinnissa 2009 kynnetty pelto oli kuurainen, eikä mitään havaintoja voitu tehdä. Keväällä 2010 suoritettu uusintatarkastus ei tuottanut lisähavaintoja. Paikan rajaus on arvio.
Huom. 2024: v. 1982 inventoinnin ja sen johdosta myös 2009-10 inventoinnin raporteissa on virheelliset koordinaatit, jotka osoittavat n. 200 m liikaa länteen. Sijaintia korjattu v. 1982 inventoinnin kohdekuvauksen ja karttaotteen mukaisesti.

Manookivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Manookivi on gneissinen siirtolohkare, joka on pohja-alaltaan lähinnä kolmion muotoinen, sivultaan n. 3 m ja korkeudeltaan n. 1,5 m, sijaitsee Lapuan Alanurmon kylän Ruhan kylänosassa Seinäjoki - Lapua -maantiestä 800 m kaakkoon ja Ruhan asemarakennuksesta kartalta mitattuna 1950 m kaakkoon. Manookivestä kerrotaan saadun karjaonnea.
Kiven rinnakkaisnimi Kaisankivi (ks. Kotus, Nimiarkisto 1985: Manookivi) saattaa viitata karjan suojelijaan, Pyhään Katariinaan eli Pyhään Kaisaan.

Hiirosautio (Asuinpaikat)
Töysän kylässä numeroa 22 on Hopialammen ja Kylkiäisen välissä olevalla mäellä nykyään nimenä Hiirosautio. Nimeä ei löydy vuoden 1962 peruskartasta. Nimi johtuu selvästi viereisen järven nimestä Hiironen, joka mainitaan vuonna 1738 nimellä Hironen Iärfwi ja vuosina 1802- 1804 nimellä Hiironen järvi. Huutoniemen talolla mainitaan Hiiro-niminen torppa (Hiiro Torp) ainakin jo vuonna 1854. Nimi on yliviivattu rippikirjassa 1854–1861 ja sen yläpuolelle on kirjoitettu Lassila. Asukkaat ovat samat vuoteen 1878 asti, mutta jo vuonna 1875 Lassilassa asuu uusi torppari perheineen. Lassilan torppa on olemassa ainakin vielä vuonna 1910. Hiiro- ja Lassila-nimiä ei löydy vuoden 1962 peruskartasta eikä nykykartasta. Luultavaa on, että Hiiron torpan paikka on sama kuin nykyinen Hiirosautio, mutta nimi Hiirosautio on sijoitettu nykykartalla väärään paikkaan, koska kyseinen mäki
ei ole viljelykelpoinen. Isojakokartassa (1802–1804) olevista tiluskuvioista ei löydy mitään
asuinpaikkaa, autio-nimeä tai asutukseen viittaavaa nimeä Hiirosen läheltä.
Autioitunut torpanpaikka on Hiirosaution mäen itäreunassa, Kylkiäisen rannasta n. 100 metrin päässä. Paikalla on asuinrakennuksen jäännös, josta on näkyvissä kivijalka (5 x 5 m) ja sen luoteisnurkassa oleva nurkkakiuas/-uuniröykkiö (3 x 3 m). Asuinrakennuksen jäännöksestä reilut kymmenen metriä länteen on hiekasta ja kivistä koostuva turpeen peittämä kumpu (5 x 5 x 1 m), joka saattaa olla uunin jäännös. Asuinrakennuksen jäännöksen eteläpuolella n. 10-40 m päässä on viisi röykkiötä, joista yksi yhtyy noin 5 m pitkään ja 2 m leveään kiviaitaan. Viimeksi mainittu röykkiö (3 x 2 m) saattaa olla uunin/kiukaan raunio, mutta muut vaikuttavat lähinnä raivausröykkiöiltä. Ks. alakohteet. Vuoden 2016 inventoinnissa on käyty läpi vain mäen lakialue, joten torpanpaikka on jäänyt löytymättä. Vuoden 1954 ilmakuvassa torpanpaikka on täysin metsittynyt, minkä perusteella torpanpaikka on autioitunut viimeistään 1900-luvun alussa. Kohde on erittäin hyvin säilynyt historiallinen autiotontti.
Armas Luukon mukaan Hiiroinen -niminen uudisviljelijä Ähtäristä tunnetaan jo vuodelta 1567 (ks. Etelä-Pohjanmaan historia 2, s. 247). Jos Hiironen-järven nimi periytyy jo tuolta ajalta, kuten vanhojen karttojen perusteella voi varovasti olettaa, saattaa Hiirosautio olla asuinpaikkana 1800-luvun asiakirjalähteitä huomattavasti vanhempi.
TIETOJEN PÄIVITYS KESKEN 04/2024.

Porasharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laaja eteläkaakko-pohjoisluode suuntainen harjujakso, kuiva kangas, varttunutta kasva-tusmetsikköä.
Hauta sijaitsee harjun pohjoislaidalla tasanteella, läpimitta valli mukaan lukien 19 m, kuopan läpimitta 10 m ja syvyys 0,6 m, halssi suuntautuu koilliseen, pituus 3 m ja syvyys 2,1 m. Haudan päällä kasvaa nuoria havupuita.

Laineskangas 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tarkastus 2024:
Laineskankaan lakialueen pohjoispäässä on paljas lakikivikko, jossa on noin 8 x 6 m kokoinen laakea kuoppa, syvyydeltään 0,5-1 m. Kuopan reunoilla on epämääräistä kivivallia, joten ilmeisesti kyseessä ei ole kivenottokuoppa. Ikää kuopalla lienee yli sata vuotta, sillä kivet ovat runsaan jäkälän peitossa. Sijaintinsa ja ulkomuotonsa puolesta kuoppa voi olla jopa esihistoriallista perua. Kuopassa on kaksi pienempää ja syvempää kaivantoa, jotka saattavat olla sekundaarisia.

Korkiamäki (408010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Telskonluomasta 260 m etelään, viljelysten ympäröimällä hiekkamäellä. Paikka on yhteistä hiekanottoaluetta ja ilmeisesti suureksi osaksi tuhoutunut. Hiekkakuopan pohjoisreunalta löytyi inventoinnissa 1974 kvartsi-iskoksia. Kuopan pohjoispuolella olevassa katajikkoa kasvavassa kankaassa saattaa olla vielä asuinpaikkaa jäljellä.
Avohakkuiden ja suunnitellun maanmuokkauksen vuoksi tehty tarkastus ja koekuopitus. Korkiamäen pohjoisosassa vanhan aluerajauksen itäpuolella olevalle hiekkaiselle terassille kaivettiin viisi koekuoppaa, joista kahdesta löytyi kvartsi-iskoksia ja yhdestä palanutta luuta. Koekuopissa todettiin podsolimaannos, kahdessa koekuopassa luontaisessa rikastumiskerroksessa myös likamaana tai hiilensekaisena hiekkana erottuvaa kulttuurikerrosta. Tarkastuksen perusteella asuinpaikkaa on säilynyt koskemattomana Korkiamäen itäisellä lohkolla.

Koppelokangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Koppelokankaan kaakkoisrinteessä on suuri ja näyttävä tervahauta. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 14 m ja hauta on vallin reunalta mitattuna noin 2 m syvä. Hautaa ympäröivä maavalli on noin 4 m leveä ja sen ulkoreunalla on paikoittain matala, ojamainen kaivanto. Jyrkkään rinteeseen kaivettu halssi on kaakon puolella. Tervahaudan länsipuolella reilun kymmenen metrin päässä on kangasturpeen peittämä, lohkareista rakennetun kiuasuunin jäännös osoittamassa kadonneen tervapirtin paikkaa. Kiukaanraunion koko on 3 x 3 x 0,5 m. Sen ja tervahaudan välissä on sammaloitunut, matala maanottokuoppa.

Isosaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Isosaaren asuinpaikka sijaitsee Troiharin kylässä, Troiharintien itäpuolella olevan peltoalueen länsilaidassa. Maasto laskee loivasti koilliseen ja itään. Alue on mäntykangasta ja maaperä paikalla on karkeaa hietaa, joka alempana peltoalueella
muuttuu saveksi ja liejusaveksi. Peltoalueen keskellä oleva oja on yhteydessä Untamalanluomaan, josta vedet laskevat Lehmäjoen kautta Kyröjokeen. Asuinpaikan taustalla, Troiharintien länsipuolella kohoaa Kupulakallio niminen kalliokumpare.
Asuinpaikka löytyi vuonna 1985 Kyröjoen yläosan vesistön säännöstelyyn liittyvän inventoinnin yhteydessä. Tällöin paikalla havaittiin kaksi löytöpaikkaa noin 200 metrin etäisyydellä toisistaan. Löytöalue a sijaitsi pellon reunassa, peltoon pistävässä, mäntyä kasvavassa metsäniemekkeessä. Löytöalue b (rekisterikohde Isosaari 2) sijaitsi edellisestä noin 200 metriä etelään, tien itälaidassa, Isosaaren autioituneen talon viereisessä vihannesmaassa. Löytöpaikoilta saatiin kvartsia, palanutta luuta ja keramiikkaa.
Vuosina 2008-2010 Museoviraston koekaivausryhmä suoritti paikalla (löytöalue a) kaivaustutkimukset, koska peltoon pistävä niemeke haluttiin raivata pelloksi. Tutkitun alueen kokonaispinta-ala oli noin 100 m². Kaivaustutkimusten perusteella todettiin, että paikalla on myös aiemmin sijainnut pelto. Tämän muokkauskerroksen alla oli kuitenkin säilynyt kulttuurikerrosta, rakenteita ja muita merkkejä kivikautisesta asutuksesta.
Kaivauksissa saatiin talteen rikas löytöaineisto, joka sisältää sekä nuorakeramiikkaa että nk. Pöljän asbestisekoitteista keramiikkaa. Löytöjen kokonaismäärä on 22768 kappaletta ja yhteispaino yli 38 kiloa. Suurimmat löytöryhmät muodostuivat kvartsin kappaleista, saviastian paloista ja palaneen luun kappaleista. Kohteen luumateriaalissa korostui merellisten resurssien hyödyntäminen; luuanalyysissä yleisin tunnistettu laji oli hauki. Historiallisessa viljelyssä sekoittuneesta pintakerroksesta löytyi myös palamaton naudan luu.
Löytöaineiston, rannansiirtymisen ja C14-ajoitusten perusteella asuinpaikan käyttö ajoittuu noin vuosien 3000–1900 eKr. välille. Kivikauden lopulla alueelle on muodostunut noin 40 x 20 km kokoinen suuri saari. Muinaisjäännös on sijainnut tämän saaren eteläpäässä. Asuinpaikan kohdalla on ollut pohjois-eteläsuuntainen, matala ja suojainen lahti, joka on maanpinnan kohotessa mahdollisesti kuroutunut osaksi omaa järviallasta. Isosaaren asuinpaikka on sijainnut tämän lahden länsirannalla.
Asuinpaikan laajuus on selvitetty koekaivauksella keväällä 2024.

Eskoonlakso itä (Kivirakenteet)
Kohde sijaitsee Lakiannevan ja Nevasen lounaispuolisella metsäalueella, noin 150 m Sysilinna-nimisestä metsäkämpästä pohjoiseen metsätien länsipuolella. Ympäristössä kasvaa vanhaa kuusimetsää. Paikalla on Pelmaan ja Torkkolan kylien rajalla oleva vanha rajamerkintä. Rajalinja on merkitty kulkemaan 1840-luvun ja vuoden 1904 uudistetulle pitäjänkartalle samalla kohdalla kuin nykyinen tilaraja. Rajamerkintä koostuu rajakivestä, jota ympäröi neljä reunakiveä. Kaikki kivet näyttävät luontaisilta ja ovat muodoltaan vaihtelevia. Ne eivät ole uudempia porakiviä. Rajakivi on n. 60 x 50 x 40 cm. Kiven luoteissivulle on rapautunut numerohakkaus 144. Pinnalla kasvaa eri jäkälälajeja ja hieman sammalta. Reunakivet ovat n. 40-60 cm halkaisijoiltaan. Rajakivestä n. 5 m luoteeseen on matala röykkiömäinen kiveys, jota peittää sammal. Röykkiössä on mahdollisesti kumollaan olevia linjakiviä. Rajamerkki sijaitsee gps-mittauksen mukaan hieman nykyisestä itä-länsisuuntaisesta tilarajasta pohjoiseen. Röykkiömäinen muodostelma sijaitsee nykyisellä pohjoisluoteis-eteläkaakko -suuntaisella tilarajalla.

Raahankallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Eskoonlaaksosta etelään johtavan metsätien itäpuolella. Tien länsipuolella on Raahankalliot. Alueella kasvaa tiheää nuorta sekametsää. Noin 20 m halkaisijaltaan oleva hiilimiilun pohja sijaitsee vain jonkin verran ympäristöstään kohoavan kumpareen kaakkoislaidalla. Muoto on pyöreä, keskusta jokseenkin tasainen, reunavalli on n. 50 cm korkea. Miilun päällä ja ympärillä kasvaa tiheää nuorta sekapuustoa, ja se erottui huonosti ympäristöstään.

Raahankallio itä (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Eskoonlaaksosta etelään johtavasta metsätiestä n. 470 m itään. Maastokartalle on merkitty tervahauta. Lidar-korkeusmallin perusteella kysymyksessä voisi olla myös hiilimiilu. Inventoinnin aikana metsätien varrella oli käynnissä metsätyöt eikä alueelle ollut pääsyä. Kohdetta ei ehditty varmentaa ennen aikaisen talven tuloa.
Tarkastus 2024: Paikalla on halkaisijaltaan 25-metrisen hiilimiilun pohja, joka on keskeltä laakealla kuopalla. Keskelle tehdyn kairauksen perusteella miilunpohjassa on yhä noin 30 cm paksu hiilikerros. Miilun päällä kasvoi tarkastushetkellä nuorta vesakkoa ja heinikkoa.

Kuokkamällinneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Kuokkamällinnevan luoteisreunalla avohakatun kankaan eteläosassa. Paikalla on hieman yli 20 m halkaisijaltaan oleva hiilimiilun pohja. Vallin korkeus on n. 0,5 m. Miilun päälle on jätetty puustoa. Metsäkoneen ajoura on rikkonut miilun eteläpuolella maan pinnan ja paljastanut paksun hiilikerroksen. Miilulle johtavan metsätien varrella on romahtaneen ison rakennuksen jäännös, josta on näkyvillä lähinnä kattopeltiä. Vanhoille perus- tai muille kartoille sen kohdalle ei ole merkitty metsäkämppää tai muuta rakennusta.

Varsanpää (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Varsanpää-nimisen ojitetun rämeen itäpuolisella kalliolla, kallion kaakkoisreunalla. Paikalla on noin 15 m halkaisijaltaan oleva tervahauta. Reunavalli on jyrkkä ja n. 0,8 m korkea, halssi etelään. Haudan päällä ja ympärillä kasvaa tiheää eri ikäistä ja lajista puustoa.

Lauttajärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee lasketun Lauttajärven luoteispuolella, metsäteiden risteyksen lounaispuolella, Lauttajärvestä luoteeseen virranneen Ulvilanluoman itärannalla. Paikalla on noin 14 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, jonka kivetty halssi laskee lounaaseen. Tervahaudan päällä kasvaa varttuneita kuusia. Lounaispuolella on tervanvalmistukseen liittyvä kuoppa, joka on n. 3 m halkaisijaltaan ja n. 50-60 cm syvä.

Järvenneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee lasketun Lauttajärven eteläpuolella sijaitsevan mäen eteläreunalla. Alueella kasvaa kuusivaltaista metsää. Maaperä on kivikkoista. Paikalla on noin 13 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, halssi etelään. Päällä kasvaa kuusia, pintaa peittää sammal.

Järvenneva etelä (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Järvennevan ja Kylkisalonevan välisellä maakannaksella. Hiilimiilu on jokseenkin tasaisella kankaalla, jolla maaperä on hiekkaa ja hienoa moreenia. Alueella kasvaa nuorta kasvatusmetsää. Miilun pohja on noin 20 m halkaisijaltaan, reunavalli on n. 0,4-0,5 m korkea, pohja on tasainen. Päällä kasvaa tiheää nuorta puustoa. Keskellä on vähemmän puustoa.

Ojanperänkytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Seinäjoen ja Ilmajoen kuntarajasta n. 200 m pohjoiseen ja Tammelanloukosta n. 1,5 km luoteeseen. Alue on loivasti kumpuilevaa metsämaata. Maaperä on kivikkoista. Alueella kasvaa tiheää nuorta lehtimetsää. Maanpinta on epätasainen metsänhoidollisen maanmuokkauksen jäljiltä. Hiilimiilun pohja sijaitsee kapean niemekkeen eteläkärjessä. Se on noin 16 m halkaisijaltaan, hieman epämääräinen reunavalli on n. 0,5-0,6 m korkea. Miilun päällä kasvaa nuorta lehtipuustoa, pintakasvillisuus on lähinnä puolukanvarpua. Ympärillä oleva maanpinta on kuoppaista.

Varisneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Vittingistä n. 1,3 km lounaaseen Varisnevan itäpuolella. Tervahauta sijaitsee pienellä kohoumalla, jolla kasvaa mäntypuustoa. Itä- ja eteläpuolella oli tehty hiljattain metsänhakkuu. Tervahaudan läpimitta on noin 11 m, halssi on kaivettu pohjoiseen. Päällä kasvaa useita mäntyjä, pinta on rehevän kasvillisuuden peittämä.

Ulvilanluoma (Työ- ja valmistuspaikat)
Inventoinnin jälkityövaiheessa havaittiin lidar-korkeusmallissa mahdollinen tervahauta lasketusta Lauttajärvesta n. 880 m luoteeseen, Ulvilanluoman länsirannalla.
Kohde on varmennettu alueellisen vastuumuseon toimesta heinäkuussa 2024. Ulvilanluoman tömään kaivetun tervahaudan sisähalkaisija on n. 8 metriä ja haudan syvyys on n. 1-2 m vallin reunoilta laskien. Vallit mukaan lukien tervahaudan halkaisija on n. 20 m. Halssi on itäpuolella. Tervahaudan vallissa on muutama sammaloitunut, sekundäärinen kuoppa. Haudan pohjassa on kangasturpeen alla kairauksen perusteella n. 10 cm paksu hiilikerros, jonka alla kovaksi tampattu pohja. Tervahauta on vesakon ja iäkkään sekametsän rajalla. Tervahaudasta n. 50 metrin säteellä ei löytynyt jälkiä tervapirtistä tms. rakennuksesta, tosin kasvillisuus oli vesakon puolella hyvin peitteistä ja vaikeutti pintahavainnointia.
Vuoden 1913 taloudellisen kartan mukaan tervahaudan lähellä, Ulvilanluoman varressa, on ollut talo ja pelto. Ks. myös muinaisjäännösrekisterin kohde 1000052156, Pitkän Klaasin plassi.

Rajakallio (1000052171) (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla sijaitsee tervahauta. Tervahauta erottuu selkeiden vallien ansiosta hyvin ympäristöstä, tosin aluetta on metsänhoidon yhteydessä muokattu ja kohteen päällä kasvaa nykyään nuorta kuusimetsää. Tervahaudan eteläpuolella kulkee metsäkoneen ajoura. Tervahaudan halkaisija on noin 20 metriä. Vallien leveys on noin 5 metriä. Halssi sijaitsee tervahaudan koillispuolella, jossa erottuu vielä halssiura. Tervahaudan keskelle kaivetusta lapionpistosta havaittiin ainakin 20 cm paksu noen ja hiilen sekainen hiekkakerros.

Korppimäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Ikkelänjärvestä n. 1,7 km koilliseen ja Korppilammentiestä n. 40 m etelään, Matalan, paikoin hiekkaa olevan kankaan korkeimmalla kohdalla. Ympäristössä kasvaa mänty-kuusimetsää. Tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, halssi on kaivettu itään. Päällä kasvaa puustoa, joitakin varttuneitakin kuusia ja jonkin verran katajaa. Keskuskuoppa on laakea.

Hautasaari (1000052173) (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Matolammista n. 480 m kaakkoon kallioisen Hautasaaren eteläosassa. Kivikkoisella maapohjalla oleva tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, pitkä ja kapea halssi on kaakkoon. Kankaalla oli tehty hiljattain harvennushakkuu. Haudan päällä kasvaa jonkin verran mäntypuustoa, pintaa peittää sammal.

Kulmamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Näätänevan turvetuotantoalueen pohjoisosan ja Matolammin välissä, maaperältään hiekkaan olevan Kulmamäen eteläosassa. Tervahauta on noin 12 m halkaisijaltaan, halssi länteen. Haudan keskustassa kasvaa tiheää eri lajista ja ikäistä puustoa, keskuskuopassa on myös kelo. Ympäristössä kasvaa tiheää mäntytaimikkoa. Hauta on merkitty maastokartalle.

Ulvilanluoma 2 (Kivirakenteet)
Paikalla on yhteensä noin 50 metrin matkalla Ulvilanluoman molemmin puolin ja luomaan katsoen poikittain sijoittuen suurista lohkareista koottua, noin metrin korkeaa ja leveimmillään viisimetristä kivivallia. Länsirannan vanhassa kuusikossa rakenne on sammalen ja puuston peitossa, itärannan hakkuuaukealla myös heinikon peitossa. Paikalla ei ole ollut peltoa tai kiinteistönrajaa, joten rakenne ei ole pelto- tai raja-aita. Rakenne ei vaikuta myöskään raivausröykkiöltä. Kivivallin eteläsivu on selväpiirteisempi ja tasaisempi kuin pohjoispuoli. Mahdollisesti kyseessä on vanha patorakenne, joka voisi liittyä esimerkiksi historialliseen vesimyllyyn tai veden säännöstelyyn alajuoksun puoleisilla niityillä/pelloilla. Maaperä alueella on hyvin kivistä moreenia, joten kivet lienee koottu lähiympäristöstä. Nykyisillä maanomistajilla ei ole tietoa kohteen iästä ja funktiosta.

Lauttajärvi 3 (Kivirakenteet)
Lasketun ja soistuneen Lauttajärven pohjoisrannan tuntumassa, loivasti laskevassa rinteessä on maakellarin tai osin maahan kaivetun eläinsuojan (ns. maanavetta) jäännös, joka muodostuu neliskanttisesta seinänperustuksesta ja sen sisään jäävästä kuopasta. Sisätilan pinta-ala on noin 5 x 5 metriä ja rakennusjäännöksen halkaisija noin seitsemän metriä ulkoseinästä ulkoseinään. Vajaan metrin korkeat seinämät on kylmämuurattu luonnonlohkareista. Noin 80 cm leveä oviaukko avautuu kaakkoon kohti järveä. Rakennusjäännös on sammalen, saniaisten ja nuoren puuston peittämä. Vuoden 1948 ilmakuvassa paikalla on metsää, joten kyseessä on vähintään sata vuotta vanha rakennusjäännös. Kohteen tarkempi ajoitus ei ole tiedossa. Lauttajärvellä lienee harjoitettu sesonkiluonteista kalastusta ja järven äärellä lienee pidetty karjaa kesäisin laitumella jo kauan ennen alueen torppariasutuksen syntyä. Rakennusjäännöksen lähellä on voinut olla myös muita rakennuksia, vaikka niistä ei saatukaan havaintoa heinäkuussa 2024.

Heikkilän Hoikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahaudan halkaisija valleineen on 15 m. Vallin korkeus ympäröivään maastoon
nähden on 1,5 m. Tervahaudan kuoppa on muodoltaan jyrkkäreunainen, halkaisijaltaan 8 m ja syvyydeltään 1,5 m. Tervahaudan läntisellä puolella on havaittavissa halssin jäänne, joka erottuu vallin ulkopuolella kuoppana, joka on pituudeltaan 1 m, leveydeltään 2 m ja syvyydeltään 0,5 m.

Fräntilä (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahaudan halkaisija valleineen on 25 m. Vallien korkeus ympäröivään maastoon nähden on 0,5 m. Tervahaudan kuoppa on reunoiltaan loiva, keskeltä suppilomaisempi, halkaisijaltaan 15 m ja syvyydeltään 0,7 m. Läntisellä puolella tervahautaa on havaittavissa halssin jäänne, jonka laskukuopan pituus on 4 m, leveys 3 m ja syvyys 0,5 m. Tervahauta sijaitsee peltojen välisessä metsäsaarekkeessa ja sen valleilla kasvaa mäntyä.

Vääräniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahaudan halkaisija valleineen on 20 m. Vallin korkeus ympäröivään maastoon nähden on 0,5 m. Tervahaudassa on 5 m leveä tuplavalli, joista ulkoisempi valli on matalampi. Tervahaudan kuoppa on muodoltaan jyrkähkö, halkaisijaltaan 10 m ja syvyydeltään 0,5 m. Koillisessa päädyssä tervahautaa on havaittavissa halssin jäänne, joka erottuu vallin ulkopuolella lounais-koillissuuntaisena ojana, joka on pituudeltaan 6 m, leveydeltään 1 m ja syvyydeltään 0,5 m. Halssi päättyy tiehen ja saattaa olla osin tuhoutunut.

Myllyaho (1000053169) (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahaudan halkaisija valleineen on 30 m. Vallin korkeus ympäröivään maastoon nähden on pohjoispuolella 0,5 m ja eteläpuolella 1 m. Valli on muodoltaan leveä ja laakea. Tervahaudan kuoppa on reunoiltaan laakea ja keskeltä suppilomainen, halkaisijaltaan 20 m ja syvyydeltään 1,5 m. Tervahaudan lounaispuolella on halssin jäänne, joka erottuu vallissa kivirakenteena ja vallin ulkopuolella koillis-lounais-suuntaisena ojana, joka on pituudeltaan 10 m, leveydeltään 1,5 m ja syvyydeltään 1,5 m. Tervahaudan päällä kasvaa sekametsää.

Valkeinen (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahaudan halkaisija valleineen on 15 m. Vallin korkeus ympäröivään maastoon nähden on 0,5 m. Tervahaudan kuoppa on muodoltaan jyrkkäreunainen, halkaisijaltaan 10 m ja syvyydeltään 1,5 m. Tervahaudan itäpuolella on halssin jäänne, joka erottuu vallin ulkopuolella itä-länsisuuntaisena ojana, joka on pituudeltaan 7 m, leveydeltään 1 m ja syvyydeltään 1 m. Tervahaudan vallilla kasvaa sekametsää.

Kullanottankallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahaudan halkaisija valleineen on 15 m. Vallin korkeus ympäröivään maastoon nähden on 0,5 m. Tervahaudan kuoppa on reunoiltaan jyrkkä, keskeltä suppilomainen ja syvyydeltään 1,5 m. Tervahaudan kaakkoispuolella on halssin jäänne, joka erottuu vallin ulkopuolella teräväreunaisena ojana, joka on pituudeltaan 5 m, leveydeltään 1,5 m ja syvyydeltään 0,5 m. Tervahaudalla kasvaa tiheää sekametsää.

Luhtaniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahaudan halkaisija valleineen on 15 m. Vallin korkeus ympäröivään maastoon nähden on pohjoispuolella 0,5 m ja eteläpuolella 1,0 m. Tervahaudan kuoppa on muodoltaan jyrkkäreunainen, halkaisijaltaan 8 m ja syvyydeltään 1,5 m. Tervahaudan länsipuolella on halssin jäänne, joka erottuu vallin ulkopuolella ojana, joka on pituudeltaan 8 m, leveydeltään 1 m ja syvyydeltään 0,5 m.

Mutkankallio 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahaudan halkaisija valleineen on 25 m. Vallin korkeus ympäröivään maastoon nähden on 1 m ja valli on muodoltaan leveä. Tervahaudan kuoppa on muodoltaan jyrkkäreunainen, halkaisijaltaan 12 m ja syvyydeltään 1,5 m. Tervahaudan lounaispuolella erottuu halssin jäänne 10 m pitkänä, 1,5 m leveänä ja 1 m syvänä ojana.

Mutkankallio 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahaudan halkaisija valleineen on 17 m. Vallin korkeus ympäröivään maastoon nähden on lounaispuolella 1 m ja koillispuolella 0,5 m. Tervahaudan kuoppa on muodoltaan jyrkkäreunainen, halkaisijaltaan 8 m ja syvyydeltään 1,5 m. Tervahaudan lounaispuolella erottuu halssin jäänne, joka on kaivettu lounaaseen laskevaan rinteeseen. Halssi erottuu vallin ulkopuolella 7 m pitkänä, 2 m leveänä ja 1 m syvänä ojana. Halssin syvyys vallin reunaan nähden on 2 m.

Iso-Sikanen (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta on rakennettu järveen päin laskevaan rinteeseen. Tervahaudan halkaisija valleineen on 25 m. Vallin korkeus ympäröivään maastoon nähden on itäpuolella 1,5 m ja länsipuolella 0,5 m. Valli koostuu kaksoisvallista, jonka leveys on 7 m. Tervahaudan kuoppa on muodoltaan jyrkkäreunainen, halkaisijaltaan 11 m ja syvyydeltään 1,5 m. Itäisessä vallissa ja rinteessä on havaittavissa halssin jäänne, joka erottuu vallissa kivirakenteena ja vallin ulkopuolella luode-kaakkosuuntaisena jyrkkäreunaisena ojana, joka on pituudeltaan 7 m, leveydeltään 2 m ja syvyydeltään 1,5 m. Tervahaudalla kasvaa sekametsää.

Ylimutka (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta on rakennettu kaakon suuntaan laskevaan rinteeseen. Tervahaudan halkaisija valleineen on 12 m. Vallin korkeus ympäröivään maastoon nähden on kaakossa rinteen kohdalla 1 m ja muualla 0,5 m. Tervahaudan kuoppa on muodoltaan hyvin jyrkkäreunainen, halkaisijaltaan 7 m ja syvyydeltään 1,5 m. Kaakkoisessa vallissa on havaittavissa pyöreän muotoinen halssin jäänne, joka on pituudeltaan 3 m, leveydeltään 3 m ja syvyydeltään 2 m. Tervahauta on vanhalla hakkuuaukealla, jossa kasvaa nuorta koivikkoa.

Laituri (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta on rakennettu lännen suuntaan laskevaan rinteeseen. Tervahaudan halkaisija valleineen on 15 m. Vallin korkeus ympäröivään maastoon nähden on itäpuolella 0,5 m
ja lännessä alarinteen puolella 1 m. Tervahaudan kuoppa on muodoltaan jyrkkäreunainen, halkaisijaltaan 6 m ja syvyydeltään 1 m. Läntisessä vallissa on havaittavissa halssin jäänne, joka erottuu vallissa painaumana ja vallin ulkopuolella länsi-itäsuuntaisena ojana, joka on pituudeltaan 3 m, leveydeltään 2 m ja syvyydeltään 1 m. Tervahaudalla kasvaa sekametsää.

Mutkankyläntie (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta on rakennettu loivaan luoteesta kaakkoon laskevaan rinteeseen. Tervahaudan halkaisija valleineen on 15 m. Vallit kohoavat 0,5 m ympäröivän maaston yläpuolelle ja niissä kasvaa mäntyä. Kuoppa on muodoltaan jyrkkäreunainen, halkaisijaltaan 7 m ja syvyydeltään 1,5 m. Kaakon puoleisessa vallissa on havaittavissa halssin jäänne. Luode-kaakko suuntaisen halssiojan pituus 5 m, leveys 1 m ja syvyys 1,5 m. Koillisen vallin välittömässä läheisyydessä havaittiin 3 x 2 m laajuinen ja 1 m syvä hyvin jyrkkäreunainen resentti hiekanottokuoppa.

Karikkotie, tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Karikkotien eteläpuolella metsässä on vanha tervahauta, kokonaishalkaisijaltaan noin 20-metrinen. Halssi laskee etelään.

Puumanninsaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde on pienehkö tervahauta, joka sijaitsee alueelle tyypillisen, moreenissa olevan luontaisen painanteen reunalla. Tervahaudan halkaisija on noin 12 metriä ja sen halssioja on suuntautunut kaakkoon.

Kaartunen Kirkkokangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kansalaisilmoituksen (Ilppari, ILM31602) mukaan metsässä on useita pyyntikuoppia.
Kartoitus tehty 27.9.2024. Ketjussa viisi selvää pyyntikuoppaa. Niiden luoteis- ja itäpuolella noin sadan metrin säteellä on toistakymmentä epämääräisempää kuoppaa.
TIETOJEN PÄIVITYS KESKEN 2024.

Hietastenhaudat (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lapuan pitäjää kuvaavalle 1750-luvun kartalle merkityn jakokuntien rajapisteen n:o 88 ympäristössä on vanha tervanpolttopaikka, joka on osittain tuhoutunut hiekanotossa. Yksi suuri tervahauta on suurimmaksi osaksi säilynyt. Tervahaudan läpimitta reunavallin ulkoreunoista mitaten on noin 20 metriä. Osa reunavallista on kaivettu pois etelän puolella. Vallinharjalta laskien haudan halkaisija on noin 10 metriä ja syvyys noin 2 metriä. Ehjänä säilynyt halssi on tervahaudan luoteispuolella. Tervahaudan lounaispuolella on yksi tai useampi tuhoutunut tervahauta tai sysimiilu, päätellen maakasoissa olevista paksuista hiilikerroksista. Kohteen länsipuolelta kulkevan soratien toiselta puolelta ei saatu muinaisjäännökseen liittyviä havaintoja.
Kotuksen Nimiarkiston keruukorttiin (Kotus 1969: Hietastenhaudat) merkityn tiedon mukaan tällä paikalla, Hietastenmäen lounaispuolella, olleita tervahautoja on kutsuttu Hietastenhaudoiksi. E. Lehtisen (Lapuan historia 1, s. 362) mukaan vuonna 1757 tehdyssä Haapakosken ja Liuhtarin jakokunnan sekä Ala- ja Ylinurmon jakokunnan rajankäynnissä rajapisteeksi on osoitettu Hiekka- tai Hietahauta-niminen tervahauta. Se on sijainnut Leskelän ja Heikkilän tervahautojen välissä, minkä voi tulkita niin, että Hietastenmäessä on 1750-luvulla ollut kolme tervahautaa. Jakokuntien raja oli käyty jo 1600-luvulla, mutta ei ole tiedossa, onko Hietastenmäessä ollut rajapiste jo tuolloin.

Polvenneva 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on kookas tervahauta. Tervahautaa ei ole inventoitu Suolakankaan tuulivoimahankkeen arkeologisessa inventoinnissa 2014, mutta kohde on merkitty osayleiskaavaan kansalaisilmoituksen perusteella. Kohteesta on saatu ilmoitus myös vuonna 2024.

Koppelomäki (175010002) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Jurva-Teuva maantien pohjoispuolella, metsäautotien lähellä. Hakkuuaukean laidalla loivassa rinteessä on röykkiö, jota on pahoin pengottu ja koottu uudelleen noin 1 metrin korkuiseksi keoksi. Pohjakiveystä on noin 5 x 5 metrin alalla ja se lienee alkuperäisellä paikalla.
Lähellä samalla rinteellä, mutta Teuvan puolella on toinen röykkiö (ks. Teuva 846 01 0007).

Mäkelänmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Niemisveden kylän Mäkelän tilan maalla on ainakin kaksi 1. maailmansodan aikaista vallihautaa, toinen Tenhusentien eteläpuolella, toinen pohjoispuolella. Tien eteläpuolella olevan vallihaudan läheisyydessä on kivistä ladottu uuni.

Kifinmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vakkurin kylästä 1,8 km luoteeseen ja Punijärvenojan peltoaukean länsireunalla Kifinmäellä. Mäki on loiva matala drumliini, jonka laella on tiheässä ryteikössä kaksi pientä röykkiötä.
a: sijaitsee loivalla itärinteellä, halkaisija 5 metriä, matala ja ehjä. Vuoden 2008 inventoinnissa ei löytynyt. !5 m röykkiön b itäpuolella on kotitarvehiekkakuoppa, jonka kaivuun yhteydessä Siiriäisen mainitsema röykkiö a on ilmeisesti tuhoutunut kokonaan.
b: Halkaisija 4 m. korkeus 1 m. Sijaitsee drumliinin laella. Röykkiö on kehämäinen ja siinä on laaja jyrkkäreunainen kuoppa, jonka ulkoseinät ovat suorat. Itäreunassa on 2 m halkaisijaltaan oleva kivilohkare kehän perustana. Röykkiö on kylmämuurattu 20-50 cm:n kokoisista kivistä.
Röykkiötä a ei löytynyt, röykkiö b ennallaan. Röykkiöstä b noin 30 m länteen löytyi pieni (n. 2 x 2 m) ja pyöreä röykkiö (ks. alakohteet, röykkiö c). Sen kohdalla on peruskartalla läntisin mäen kolmesta muinaisjäännös-symbolista.

Koivisto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee nykyisessä Koiviston kylässä, Latva-Koiviston tilan itään
Kyrönjoelle päin laskevan peltoalueen keskiosassa tasaisella kohdalla. Kyrönjoesta noin 450 metriä luoteeseen, Kyrönjokeen laskevasta Nenättömänluomasta noin 200 metriä pohjoiseen Koivistonkyläntien itäpuolella.
Kohdealue on nykyisin viljapeltona. Tarkastushetkellä pelto orasti vain hieman ja havaintomahdollisuudet olivat hyvät. Talon isäntä kertoi, että pellon keskiosassa etelään pistävän erillisen peltolohkon päässä tasanteenomaisella kohdalla on sijainnut Liuhtarin talo, joka on Kurikan vanhimpia taloja. Alueen tarkastuksessa kohdalla havaittiin noin puolen aarin laajuisella alueella palaneita kiviä ja likamaata, jotka voivat hyvinkin liittyä paikalla sijanneisiin kantataloihin.
Historiallinen tausta: Kurikan ensimmäisessä vuodelta 1546 peräisin olevassa veroluettelossa mainitaan Luctari eli Liuhtarin talo. Talo oli mahdollisesti perustettu jo 1400-luvulla ja kuuluu Kurikan vanhimpiin kantataloihin. Liuhtari- nimisiä taloja oli vuoden 1546 veroluettelon mukaan kaksi. Myöhemmin talojen nimet muuttuivat Iso-Koivistoksi ja Vähä-Koivistoksi. Talot siirrettiin 1700-luvulla Ilmajoen Jouppilan kylästä hallinnollisesti Kurikan kyliin kuuluviksi.
Paikalta on toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin rahoja KM 40537:1-7 metallinilmaisinlöytöinä, löytöaika lokakuussa vuonna 2014. Rahat ovat löytyneet löytöpaikoilta A, B ja C, noin 70-180 metrin päästä Koiviston historiallisen ajan kylätontilta. Rahojen löytösyvyys oli noin 15-20 cm. Löytäjän mukaan rahoja on löytynyt myös kynnön yhteydessä. Löytöpaikkojen arvioidut koordinaatit:
(ETRS-TM35FIN)
Vuonna 2015 ilmoitettiin lisää metallinilmaisinlöytöjä: Kupariseosmetallista valmistettu nelikulmainen avaimenreiän hela ja ohut puhkonainen kukkalehdykkäkuvioin koristettu hela tai kengänsolki. Esineitä ei talletettu Kansallismuseon kokoelmiin (verifikaatti ja valokuvat arkistossa). Esineillä ei ollut mitään sijaintitietoja.

Panttila 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen länsipuolella sijaitsevassa Panttilan ja Koiviston kylissä, Nenättömänluoman ylittävän sillan ja Kurikasta Ilmajoelle johtavan Koivistonkyläntien itäpuolella joessa. Jokiuomassa on nykyisin useita pieniä saaria.
Patoja havaittiin noin 200 metrin matkalta, lisäksi joen pohjoisrannalla havaittiin yksi
tasanne, jolla on sijainnut mylly. Vuonna 1771 piirrettyyn karttaan on merkitty mylly tälle kohdalle. Maan pinnalla ei ollut kuitenkaan havaittavissa säilyneitä rakenteita. Joen rannalla sijaitsevan talon emäntä kertoi, että heidän tontillaan on useita myllynkiviä jossakin maan alla. Tarkastushetkellä kasvillisuus oli niin rehevää, että se paikoin vaikeutti näkyvyyttä ja hankaloitti kulkemista. Maasto jokivarressa muuttui itään Kyrönjoen suuntaan upottavaksi ja mahdottomaksi kulkea eikä jokiuomaa voinut tarkastaa koko osuudella, jolla myllyjä on vanhojen karttojen mukaan sijainnut.
Historiallinen tausta: Nenättömänluomassa on ollut myllyjä jo 1600-luvulla ja 1700-luvun puolivälissä piirretyn isojakokartan mukaan myllyjä oli toiminnassa kymmenen. Nk. Siltamyllyyn oli osuuksia myös ilmajokelaisilla. Kurikassa olivat vielä 1700-luvun puolivälissä käytössä yksinomaisesti jalka- eli mäntämyllyt. Historiallisten karttojen perusteella joki on nykytilanteeseen verrattuna muuttanut monessa kohtaa virtausuomaansa. Myllyt sijaitsivat pääosin joen pohjoisrannalla.

Laulaja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Koskutjokilaaksossa, Koskutjoen itärannalla, rinnepellolla. Ei löytötietoja.

Rappulampi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lakajoen etelärannalla, Kuortane-Alajärvi -maantien itäpuolella. Kohde sijaitsee tasaisella mäntypuustoa kasvavalla hiekkakankaalla maantien itäpuolella olevassa tienpientareen leikkauksessa, joka on leikattu Lakajoen ja tieojan kulmaan siltarumpua uusittaessa. Maa on hienojakoista hiekkaa, jossa ainakaan tarkastusajankohtana ei pientareessa näkynyt suuria kiviä.
Paikka on löytynyt vuonna 2007. Ruskeassa hiekassa aivan pinnassa havaittiin muutamia selviä, vaihtelevan kokoisia kvartsi-iskoksia. Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka.

Pasinarämäkkä (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Metolaisnevan ja Pasinarämäkän väliin jäävällä kankaalla, noin 2 kilometriä Vaasantiestä itään. Hauta on Teuvan kunnan sisällä sijaitsevalla, Kurikkaan kuuluvalla maa-alueella. Aivan tervahaudan pohjoispuolelta kulkee Metolaisen metsätie -niminen tie. Halkaisijaltaan 14-metrinen tervahauta sijaitsee tiheässä haapaa, koivua ja kuusta kasvavassa, kosteahkossa sekametsässä. Pohjoispuolelta sen noin 0,5 metriä korkea valli rajautuu metsätiehen. Tervahauta on syvyydeltään noin 1,2 metriä ja sen pohjalta havaittiin kairalla runsaasti hiiltä. Halssi on suunnattu etelälounaaseen.

Pasinarämäkkä 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Sydännevan ja Hangasnevan väliin jäävällä kankaalla, noin 1,7 kilometriä Vaasantiestä itään. Hauta sijaitsee noin 30 metriä Pihakankaan metsätie -nimisestä tiestä koilliseen, hiekkaharjanteen lounaispäässä ja noin 3 metriä lähiympäristöään korkeammalla. Tervahaudan ympäristössä kasvaa nuorta männikköä ja sen päällä tiheää nuorta koivikkoa. Tervahaudan halkaisija on noin 16 metriä, ja hiekkaharjanteen lakeen verrattuna haudan vallin korkeus on noin 0,5 metriä. Halssi on suunnattu länteen ja haudan pohjalta havaittiin kairatessa hiiltä.

Kimoo (Työ- ja valmistuspaikat)
Hiilimiilu sijaitsee Kimoon metsätie -nimisen tien itäpuoleisella, soisella metsäalueella, noin 90 metrin päässä tiestä ja Vaasantiestä noin 3,7 kilometriä itään. Paikalla on lähinnä neliömäinen, keskeltä laakea hiilimiilu. Sen halkaisija on noin 16 metriä. Vallit ovat noin kahden metrin levyiset ja korkeudeltaan 50–80 senttimetriä. Kairanäytteestä saatiin runsaasti hiiltä miilun valleista ja keskiosasta.

Kiima-Kärkäs (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Lehminevankallion ja Tallisaaren välisellä, ojitettujen soiden rajaamalla alueella, noin 70 metriä nimettömästä metsätiestä kaakkoon ja Vaasantiestä noin 2,5 km itään. Suoalue on maastokartalla nimellä Kiima-Kärkäs. Paikannimi on vanha, sillä jo alueen isojakokartalle (Forsén 1764–1803) on tälle kohdin merkitty Kima Kerkes. Paikalla kasvaa nuorta havupuuvaltaista sekametsää ja maa-aines on lähinnä soraa. Tervahaudan halkaisija on noin 16 metriä ja pohjakaava pyöreähkö. Haudassa on selvä, noin 80 senttimetrin korkuinen valli sekä halssi. Kairauksesta saatiin runsaasti hiiltä. Tervahaudan keskellä on puolilaho vaja.
Tervahaudan koillispuolella on hiilimiilu. Sen keskipisteen etäisyys tervahaudan keskipisteestä on noin 20 m. Miilunpohja on pyöreähkö, tasalakinen kumpare, joka kohoaa vain vähän ympäröivästä kangasmaastosta. Keskellä on laakea, vatimainen painanne, jota ympäröi matala valli. Vallin ulkopuolella ei ole ojaa tai maanottokuoppia, mutta maan pinta on mättäikköistä, joten rakenteen tarkkaa läpimittaa on vaikea määrittää. Se on 13–15 m. Kairauksessa kuopan keskellä todettiin turpeen alla kymmenen sentin kerros pelkkää hiilimurskaa. Syvemmällä maa oli vielä jäässä, joten kaira ei uponnut hiilikerroksen pohjaan asti. Vallin sisäreunan kohdalla maa ei ollut enää jäässä. Siellä hiiltä oli 20–25 cm ja sen alla ruskeaa hiekkamaata. Hiilimiilu on ehjä.

Sivi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Inventointi 2023:
Alue on hiekkaharjanteita. Mäntyä kasvavaa kangasmetsää. Yhden harjanteen alueella todettiin kaksi hiekkamaahan kaivettua kehävallista kuoppaa. Kuoppa 1: N 6927789 E230358. Hiekkaharjanteen lakiosassa. Koko 2,5 x 3 m, syvyys noin 0,4 m. Reunoilla matalat vallit. Kuopan pohjalle ja reunavallille tehtiin koekuopat. Molemmissa oli podsolimaannokset, ei hiilikerroksia. Kuoppa 2: N 6927820 E 230345. Hiekkaharjanteen koillislaidalla, aivan pikkutien lounaislaidalla. Koko noin 2 m, syvyys 0,7 m. Ympärillä loivat reunavallit. Kuopan pohjalle ja reunavallille tehtiin koekuopat. Molemmissa oli podsolimaannos, ei hiilikerroksia. Rakenteen, koekuoppahavaintojen ja topografian perusteella kyseessä lienevät pyyntikuopat.

Sivi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Hiekkaharjanteen luoteispäässä on kaksi halkaisijaltaan noin 15-metristä tervahautaa. Alue on melko tiheää kuusi- ja mäntymetsää.

Iso-Kakkori N (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Iso-Kakkorille johtavan retkeilyreitin varrella, hiekanottokuopan kupeessa, sen eteläpuolella. Tervahaudan viereen on laitettu tervanpolton historiaa alueella kuvaileva opastaulu. Tervahaudan läpimitta on 20 metriä, josta keskiosan kuopanteen läpimitta on n. 14 metriä. Keskiosan kuoppa on syvyydeltään n. 1,5 m. Osittain tuhoutunut, kylmämuurattu halssi suuntautuu kohti kaakkoa.

Saraneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Moreeniharjanteen lakiosassa on halkaisijaltaan noin 20-metrinen tervahauta. Sen kylmämuurattu halssi osoittaa itään. Hauta sijaitsee tiheässä kuusikossa.

Iso-Peni (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on kaksi tervahautaa, joista toinen (tervahauta a) on osittain tuhoutunut. Tervahaudat sijaitsevat hakkuuaukealla, matalan kummun päällä. Ks. alakohteet.

Flankkuharju 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Harjumuodostuman laella on tervahauta, halkaisijaltaan noin 13 m. Halssi osoittaa luoteeseen. Harjumuodostuman lakialue, jolla tervahauta sijaitsee, on karkeahkoa soraa. Tervahaudan läheisyydessä on useita umpeenkasvaneita maanottopaikkoja, kooltaan muutamasta kymmenestä neliömetristä muutamaan aariin.

Flankkuharju 2 (Asuinpaikat)
Harjumuodostuman länsiosassa, loivasti länteen viettävällä alueella tehtiin koekuoppia, koska alue on kivikautisten asuinpaikkojen kannalta maaperän, topografian ja korkeustasojen osalta suotuisaa. Harjumuodostuman soraisen laen länsipuolella maaperä on hiekkaa. Loivalla alueella on useita enemmän tai vähemmän selviä matalia (0,5 – 1 m) muinaisia rantaterasseja. Yhdestä koekuopasta löytyi kappale kivikautista keramiikkaa (N 6931469 E 222272). Koekuopassa ei havaittu likakamaakerrosta tai muita merkkejä muinaisjäännöksestä. Ympäristöön, noin 20 m säteelle 8 koekuoppaa, joissa ei myöskään havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä. Alueelta löytyi siis vain yksi kappale kivikautista keramiikkaa. Löytökohdan ympäristö on joka tapauksessa erittäin sopivaa kivikautisten asuinpaikkojen kannalta ja inventoijan käsityksen mukaan saviastian kappaleita ei hukkaudu maaperään muuten kuin asumisen yhteydessä. Tämän takia saviastian löytöpaikka tulkittiin merkiksi kivikautisesta asuinpaikasta ja sille määriteltiin karkeasti arvioitu rajaus topografisten seikkojen perusteella. Muutaman sadan metrin matkalle harjumuodostumalle, lähinnä sen hiekkaisille kohdille tehtiin kymmeniä koekuoppia. Ainoa toinen kohta, josta löytyi merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta, oli kohde Flankkuharju 3, saviastian kappaleen löytöpaikan kohdalta pari sataa metriä etelälounaaseen.

Flankkuharju 3 (Asuinpaikat)
Hiekkaharjanteen lakialueella kulkevan hiekkatien pinnasta löytyi 5 kvartsi-iskosta runsaan neliömetrin alalta. Löytöpaikan viereen tehdystä koekuopasta löytyi lisäksi yksi kvartsi-iskos rikastumiskerroksesta. Ympäristöön, noin 10 m säteelle tehtiin kymmenen koekuoppaa noin 30 m säteelle. Merkkejä muinaisjäännöksestä niistä ei tavattu. Kvartsi-iskokset olivat selviä, eivät esim. traktorin pyörän alla murskautuneesta kvartsinkappaleesta lohjenneita tai kiven luontaisen rapautumisen muodostamia. Inventoijan arvion mukaan löytökohdalla on pienialainen kivikautinen asuinpaikka. Rajaukseksi on arvioitu parinkymmenen metrin laajuinen alue löytökohdan ympäristössä.

Kärmesneva 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on halkaisijaltaan noin 20-metrinen tervahauta, jonka halssi osoittaa lounaaseen. Halssista lähteen yli 10 m pituinen, vajaan metrin levyinen ura, joka ulottuu lähelle suon laitaa. Tervahauta on erittäin tiheän kasvillisuuden (kuusta ym.) peitossa, joten sen hahmottaminen maastossa on vaikeaa.

Kärmesneva 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on halkaisijaltaan noin 15-metrinen tervahauta. Se on tiheän, nuoren kuusikon peitossa.

Killermosa (Asuinpaikat)
Hautamäki-nimisen laajan mäkialueen pohjoisosassa, lähes tasaisessa moreenimaastossa todettiin kivikautinen asuinpaikka. Paikan koillispuolella on Killermosa-niminen suo, jonka mukaan kohde nimettiin. Alue on äestettyä ja ilmeisesti v. 2023 kuusentaimille istutettua hakkuuaukeaa. Maasto on lähes tasaista, hyvin loivasti pohjoiseen viettävää. Kivikkoisessa moreenimaassa hiekkaa on paikoittain muutamasta senttimetristä korkeintaan pariin kymmeneen, paikoin ei lainkaan. Alue on osin kosteapohjaista. Noin 100 x 50 m alalta äestyslaikuista löytyi harvakseltaan kvartsi-iskoksia, korkeintaan 3 kpl per laikku. Yhdestä laikusta (N 6929039 E 223123) löytyi kvartsi-iskosten lisäksi useita kappaleita keramiikkaa. Ainoastaan tästä laikusta otettuja löytöjä (keramiikkaa ja kvartsi-iskoksia) otettiin talteen. Kaikki muut jätettiin paikoilleen. Kyseessä on vähä- ja harvalöytöinen kivikautinen asuinpaikka. On mahdollista, että asuinpaikan alue jatkuu etelään, oheisissa kartoissa olevan polun eteläpuolelle. Maaperä polun eteläpuolella on samanlainen kuin todetulla asuinpaikka-alueella, maaperän kaltevuus tosin hieman suurempi. Todettu asuinpaikka voi havaintojen perusteella olla laajahko, mutta vähälöytöinen, tai sitten on kyse laajemman asuinpaikan (jonka ydintä ei inventoinnissa tavattu), reunaosasta.

Koppiohaudanmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Rinnevarjosteaineistosta paikannettu tervahauta sijoittuu hiekkateiden risteyksen lounaispuolelle. Itä-länsisuuntainen tieoja on ilmeisesti hieman tuhonnut tarvahaudan vallia. Tervahaudan päällä kasvaa parimetristä vesakkoa. Tervahaudan päältä on ajettu metsäkoneella, mikä on osin hajottanut kohdetta. Tervahauta on matala ja laakea. Sen halkaisija on noin 30 m. Vallin paksuus on noin 10 m. Tervahaudassa on mahdollinen kaksoisvalli. Haudan syvyys on reilu metri. Tervahaudasta ei havaittu halssiaukkoa, mikä saattaa johtua vesakon peittävyydestä ja/tai metsäkonetuhoista. Tervahaudan lounaispuolella, rikkoontuneella maanpinnalla, oli näkyvissä jonkin verran hiilen paloja.

Halkosaari 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Maastokäynti 2024:
Maakunta-arkeologin tekemällä maastokäynnillä havaittiin ennestään tuntematon kivikautinen muinaisjäännös Halkosaaren loivapiirteisessä eteläkärjessä, johon on äskettäin tehty uusi huoltotie. Tienteossa rikkoutuneessa maaperässä, uuden tien reunoilla, havaittiin useita kvartsi-iskoksia ja yksi kvartsikaapimen katkelma. Pintahavaintojen ja topografian perusteella vaikuttaa siltä, että Halkosaaren eteläkärjessä on ollut pienialainen kivikautinen leiri-, työskentely- tai asuinpaikka. Muinaisjäännös vaikuttaa osittain vaurioituneen tienteossa, mutta niemenkärjessä on vielä koskematontakin aluetta ja mahdollisesti osa muinaisjäännöksestä on säilynyt ehjänä.
Halkosaaren eteläkärjestä, sorapäällysteisen tien/kääntöpaikan länsi-, etelä- ja itäpuolilta
havaittiin noin parikymmentä kvartsi-iskosta, muutamia kvartsikaapimia ja kvartsiydin. Suurin osa löydöistä tehtiin suoraan maanpinnalta, mutta muutama iskos löytyi myös löytöalueen eteläosaan tehdyistä koekuopista. Maaperä paikalla on kivistä moreenia, jonka seassa on jonkin verran hienompaa maa-ainesta. Paikalla on vastikään tehty sorapäällysteinen tie/kääntöpaikka. Tien tekemisen yhteydessä pintamaata on ilmeisesti kuorittu, jonka jälkeen paikalle on tuotu sorapatja. Inventoinnin resurssein ei saatu selville, onko sorapatjan alla säilynyttä asuinpaikkaa. Koekuoppien ja maaperäkairausten perusteella eteläisimmän ja läntisimmän löytökeskittymän kohdalla maaperässä on epäyhtenäistä punertavan tummanruskeaa värjäymää (enimmillään 10 cm paksu kerros), joka voisi viitata kivikautiseen kulttuurikerrokseen, mutta täyttä varmuutta inventoinnin aikana asiasta ei saatu. Kohteen laajuuden ja säilyneisyyden tarkempi selvittäminen vaatisi kohdennetun tutkimuksen. Kohteelle laadittiin aluerajaus, joka perustuu paikalta havaittuihin löytöihin ja alueen topografiaan.

Kirpunkivi (Kivirakenteet)
Kohde sijaitsee Seinäjoella, entisen Ylistaron kunnan Kiviniemenloukossa. Paikka on Kitinnevan länsilaidalla, Koivulaksontieltä noin 200 m itään. Paikalla on pellon reunustama pieni metsäsaareke, jonka kaakkoisreunalla on Kirpunkivi-niminen kookas siirtolohkare. Sen kohdalla Yryselän ja Kaukolan kylien rajalinjat tekevät selvän kulman. Siirtolohkareen korkeus on arviolta noin 4 m ja halkaisija useita metrejä. Kivessä ei havaittu hakkauksia, mutta toisaalta - tiheän puuston peittäessä osan siitä - kiveä ei pystytty täysin tutkimaan. Kivestä tiedusteltiin läheisen tilan asukkailta, mutta kivestä ei ollut mitään perimätietoa, kuten ei myöskään saatavilla olleessa kirjallisuudessa. Paikannimiarkistossa on nimitieto (v. 1969) mutta ei tarkempaa tietoa. Raja on merkitty mm. vuoden 1758 pitäjänkartalle (Brander), vuoden 1847 pitäjänkartalle (2311 04+07) sekä v. 1969 peruskartalle (2311 04 Malkamäki). Nykyisellä maastokartalla samassa kohdassa on myös usean kiinteistörajan risteyskohta.
Alueellisen vastuumuseon huom.:
Vanhojen karttojen perusteella kivi näyttää olleen rajapisteenä viimeistään 1700-luvun puolivälistä lähtien. Kivi on merkitty rajapisteeksi nro 24 Kaukolan kylän Hanhikosken talon tiluskartalla vuodelta 1830 (Sundstedt). Henkilönnimi Kirppu esiintyy kirjallisissa lähteissä ylistarolaisen talollisen nimenä jo 1600-luvun alussa (ks. M. Leiviskän nimistöhistoriallinen tutkielma Kyröläisten juuret), joten Kirpunkivellä voi olla jokin yhteys Kirpun talon vanhoihin maanomistuksiin. Kirpunkivi sopii luonteeltaan keskiajalta periytyväksi rajapaikaksi.

Pohdonmaalakso (Kivirakenteet)
Historiallinen; Fredrik Rönnholmin vuosina 1746-47 laatimaan Ilmajoen pitäjän sekä vähä- ja isokyröläisten riidanalaisen yhteismaan rajakarttaan (KA e29:19/1) merkitty rajapiste nro. 32, nimeltään "Pohdonmalaxo", sijaitsee kartta-asemoinnin mukaan tällä paikalla vanhan Kyrönkankaantien varrella. Paikalta kulkee vielä nykyäänkin kunnanraja. Kartan mukaan rajapisteen eteläpuolella on ollut peninkulmapylväs ("milstolpe"). Paikannimi viitannee Ylistaron Pohdon talon omistamaan erämaahan.

Latoluhta (Työ- ja valmistuspaikat)
Hiilimiilu löytyi inventoinnissa. Se näkyy selvästi rinnevarjosteessa. Miilu sijaitsee lähes tasaisella hiekkamoreenikankaalla. Hiekkamaa on vaihtelevasti soransekaista tuulenkaatojen juurakoissa ja muilla rikkoutuneilla kohdilla. Pinnalle näkyviä kiviä on vaihtelevassa määrin. Joitakin oli myös miilun lähellä, mutta yleensä maasto oli kivisempää lännempänä. Kankaalla kasvaa keski-ikäistä ja vanhempaa, melko harvaa havumetsää, jossa kuusi on valtapuuna. Maastotarkastuksessa miilun todettiin olevan varsin hyväkuntoinen. Keskiosa on yleensä tasainen, mutta siellä on joitakin isoja mättäitä. Reunoilla on säännöllinen valli. Sen leveys on noin kolme metriä ja korkeus puoli metriä. Miilun kokonaisläpi-mitta vallin ulkoreunasta mitattuna on rinnevarjosteen mukaan 27 m. Miilun keski-osassa maan pinta on hieman alempana kuin vallin ulkopuolella. Vallin ulkopuolella ei ole maanottokuoppia. Miilun poikki sen keskustan kohdalta likimain pohjoisesta etelään kulkee metsätraktorin ajoura. Jäljet ovat painuneet jonkin verran maahan, mutta maan pinta ei ole rikkoutunut. Miilun keskellä todettiin kairauksessa turpeen alla 30 cm ja itäisellä vallilla 55 cm paksuinen kerros lähes puhdasta hiilen murua. Sen alla oli soraiselta tuntuvaa hiekkamoreenia.

Ojanperänkytö 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Hiilimiilu löytyi inventoinnissa. Se näkyy rinnevarjosteessa soikeana kumpareena, ja peruskartassa sitä ympäröi korkeuskäyrä. Rinnevarjostessa ei kuitenkaan näy vallia kuoppia tai muita selkeitä rakenteita, joista miilun voisi varmasti tunnistaa. Miilu sijaitsee hyvin loivasti etelään laskevalla hiekkamoreenikankaalla. Hiekkamaa on vaihtelevasti soransekaista. Pinnalle näkyviä kiviä on vaihtelevassa määrin. Alueella maan pinta on muokattu äestämällä, mutta muokkausjäljet ovat jo peittyneet kasvillisuuteen. Kankaalla kasvaa nuorta, paikoin tiheää sekametsää. Maastotarkastuksessa kumpareella todettiin eläinten koloistaan kaivamassa hiekkamaassa paljon hiiltä. Kairauksessa koko kumpareen tasaisella lakialueella todettiin ruoho- ja sammalturpeen alla kaikkialla 20–40 cm paksu kerros lähes pelkkää hiiltä pieninä muruina. Tämän kerroksen alla oli hiekkamaata. Kumpareen lakialue on äestyksen jäljiltä epätasainen, eikä selviä miilun rakenteita voi maastossa erottaa. Myös hiilikerroksen vaihteleva paksuus voi osittain johtua äestyksestä. On mahdollista, että miilun reunoilla ei ole ollutkaan selvää puretun miilun peittomaasta muodostunutta vallia. Paikalla luontaisesti ilmeisesti olleen matalan kumpareen laki on saatettu tasata miilun pohjaksi, ja miilun purkamisen yhteydessä peittomaa on saatettu poistaa laen reunoille rinteeseen, jolloin ei ole muodostunut vallia. Joka tapauksessa koko kumpareen tasainen laki näyttää jossain vaiheessa olleen miilun pohjana. Lakialue on soikea, pituudeltaan noin 28 m pohjoisesta etelään ja 20 m leveä. Miilu on saattanut olla soikea ja näin laaja, mutta alueelle on voinut olla myös useampia pienempiä miiluja. Kumpareen laen reunoilta maan pinta laskee nopeasti tasaisella kankaalle noin metrin, pohjoisessa vähemmän kuin muilla suunnilla. Kumpareen pohjoispään ympärillä kankaalla on joitakin kahden tai kolmen metrin läpimittaisia ja puolesta metristä metriin syviä kuoppia, joista on todennäköisesti otettu maata miilun rakentamiseen.

Koivumäki (1000054789) (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee Seinäjoen (ent. Peräseinäjoen) eteläosassa, Koivumäen talon pihapiirin lähellä, talolle johtavan tien länsipuolella. Hauta on muodoltaan pyöreä ja keskiosa on loivasti kuopalla (syvyys noin 60 cm). Vallien korkeus on noin 70-90 cm ja leveys noin 3 metriä. V:n muotoinen halssi sijaitsee haudan kaakkoispuolella ja siitä lähtee oja kaakkoon. Talolle johtava tie on tehty tervahaudan viereen, osittain sen halssista alamäkeen vievän ojan yli, sillä oja jatkuu vielä joitakin metrejä tien toisella puolella. Haudan päällä kasvaa suuria mäntyjä.
Sijaintinsa perusteella kyseessä saattaa olla viereisen Koivumäen vanhan kruununtorpan kotihauta ja iältään siten suhteellisen nuori jäännös.

Korpilahti 2 (1000054868) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2023-24:
Hyvin pienikokoinen tervahauta sijaitsee heti metsäkoneen ajouran luoteispuolella, noin 150 metriä Korpelankyläntieltä koilliseen. Tervahaudasta on jäljellä kuoppa, joka on halkaisijaltaan noin 1,5 metriä. Kuoppaa ympäröi heikkopiirteinen valli, joka on noin yhden metrin levyinen. Kuopan syvyys on noin 0,7 metriä. Kuopan eteläpuolella sijaitsee halssimainen kaivanto, joka on pituudeltaan noin 2 metriä ja leveydeltään 0,7 metriä. Halssin syvyys on noin 0,5–1 metriä. Kuopan sisäreunasta otettiin maakairanäyte, josta havaittiin 10–15 cm paksuinen hiilensekainen maakerros heti pintamaan alta. Hiiltyneen kerroksen alla oli puhtaampaa hiekkamaata. Kyseessä on todennäköisesti kotikäyttöinen ja sitä myötä pienikokoinen tervahauta.

Kierinniemi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kierinniemen keskiosissa, luontopolun länsipuolella. Kohteen vieressä on opastustaulu, jossa sitä virheellisesti kutsutaan tervahaudaksi. Hiilimiilu on halkaisijaltaan 15-metrinen. Se erottuu ympäristöstään heikosti. Vallit ovat korkeimmillaan 0,5 metriä ympäröivää maata korkeammalla. Hiilimiilu on avaamaton - matala pyöreä kumpare, jota ympäröi kaivannot josta maata on nostettu miilun peitteeksi.

Heralankangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Museoviraston koekaivausryhmän käynti paikalla 2024:
Paikalla käytiin, koska Troiharin Isosaaren kaivauksella vieraillut paikallinen mies kertoi Ylistaron Järvirannan melalöydöstä, jonka lähellä on kangasmaastoa, kivikautiselle asuinpaikalle soveliasta. Kyseinen melalöytö KM 29476, on ajoitettu kivikaudelle 4000+/-70 BP (Su-3265) ja se on muinaisjäännösrekisterissä tunnuksella 1000048196 (Kirvesneva) nyt löydetystä kivikautisesta asuinpaikasta n. 500 metriä luoteeseen. Maastokäynnillä Järven talon edustalta, peltotörmältä, löytyi kvartsia ja liuskeiskoksia n. 250 metrin matkalta kartan osoittamalta alueelta. Avoimena olevia peltoja ei tarkasteltu tämän laajemmalle, eli kyseessä on asuinpaikan minimilaajuus. Olosuhteet eivät pellon avoimuudesta huolimatta olleet optimaaliset sillä pellon pinta oli kuiva ja sille oli hiljakkoin levitetty lietettä. Asuinpaikka ajoittunee korkeutensa perusteella kivikauden lopulle, todennäköisesti jokseenkin samaan aikaan kuin Kirvesnevan mela. Kirvesnevan koillisranta on samanlaista hiekkatörmäistä peltoa kuin löydetyllä asuinpaikallakin ja seutu kannattaisikin inventoida tarkemmin, ottaen huomioon myös erittäin suuri kosteikkoarkeologinen potentiaali em. melalöydön myötä.
Heralankankaan jo lähes umpeenkasvaneelta metsänäestysalueelta löytyi lisäksi yksi kvartsi-iskos Järven talosta n. 250 m NNE (N 6993028 E 279768). Alue on suhteellisen kivikkoista ja märkää, ei erityisen otollista kivikautiselle asuinpaikalle, mutta paikoin kuitenkin mahdollista. Kvartsi löytyi hiekkaisesta äestysvaosta kallion alapuoliselta rinteeltä.

Kokkokangas 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Museoviraston koekaivausryhmän maastokäynti 2024:
Paikalla käytiin Troiharin Isosaaren kaivauksen yhteydessä 7.5.2024, koska Kokkokankaan hiekanottoalueella havaittiin potentiaalista maastoa kivikautiselle asutukselle. Kokkokankaan alue käsittää kapeita hiekkateitä, valtavia hiekanottokuoppia ja hiekkakuopalle sijoittuvan uimapaikan. Kohde löytyi ajettaessa kapeaa ja nimeämätöntä hiekkatietä Kokkokankaan länsiosissa. Muokatulta hakkuuaukealta löydettiin lukemattomia kvartsi-iskoksia, palanutta kiveä ja palanutta luuta. Hakkuuaukealla oli myös erotettavissa kaksi loivareunaista asumuspainannetta, joita metsätyö oli osin vahingoittanut. Myös hakkuualueen pohjoispuolelta havaittiin ehyt asumuspainanne. Metsätieltä tehtiin useita kvartsilöytöjä. Läheisen kääntöpaikan ja metsätieristeyksen kohdalla maasto nousee kumpuilevaksi, ja laikutetulta kummunlaelta löytyi Pyheensillan nuolenkärjen mediaalikatkelma, suuri määrä kvartsi-iskoksia sekä kivilaji-iskoksia. Kummun laelta, suurimman löytökeskittymän kohdalta on erotettavissa laikutuksen osin tasoittelema asumuspainanne. Alueelta otettiin mukaan viisi löytöä, loput jätettiin paikoilleen. Löytöalueen laajuuden, asumuspainanteiden sekä sijoittumisen erittäin potentiaalisen muinaisrantatörmän kohdalle, voidaan suurella varmuudella olettaa asuinpaikan jatkuvan löytöpaikasta etelään sekä koilliseen 50 m mpy käyrää seuraillen. Tarkastuksen aikana ei ehditty tutkimaan ehyttä maastoa koilliseen tai itään löytöalueesta, mutta kumpaankin suuntaan etenevä rantatörmä on ehjää maastoa, ja omaa siten hyvin suuren potentiaalin kivikautisille asuinpaikkapesäkkeille sekä enemmälle määrälle asumuspainanteita. Ehdotus muinaisjäännösalueesta on laadittu huomioiden alueen laajaa löytöpotentiaalia. Asuinpaikka-alue on todennäköisimmin moniperiodinen. Korkeus merenpinnasta (noin 50-53 m mpy) viittaa sen ajoittuvan tyypillisen kampakeramiikan aikaan, mutta kohteelta löytynyt Pyheensillan nuolenkärjen katkelma viittaa myös myöhäiskivikautiseen ajoitukseen.

Haudanmaankalliot (Työ- ja valmistuspaikat)
Ympyriäinennevan pohjoispuolisten kallioiden pohjoispuolella. Kangas on avohakattu ja kasvaa nuorta mäntytaimikkoa. Tervahaudan läpimitta on noin 16 m, halssi pohjoiseen. Haudan päälle on jätetty joitakin katkaistuja merkkipuita. Pintaa peittää heinäkasvillisuus. Haudan eteläosan läpi kulkee metsäkoneen ajoura.

Kiimakallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Kiimakallion lounaispuolisen kivikkoisen ja matalan rinteen eteläreunalla. Haudan ympäristössä kasvaa tiheää kuusimetsää. Tervahaudan läpimitta on noin 13 m, halssi koilliseen. Noin 7 m tervahaudasta koilliseen on tervapirtin kiukaan jäännös, jonka läpimitta on n. 2 m ja korkeus 70 cm. Kiukaasta n. 7 m koilliseen on kiviröykkiö, jonka läpimitta on n. 3 m ja korkeus n. 50 cm, röykkiön kivet on n. 20-25 cm halkaisijoiltaan. Kaikkien rakenteiden pintaa peittää sammal ja turve.

Kiimakallio 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta Hirvijärventieltä Varpulan majan eteläpuolelta lounaaseen kääntyvän metsätien varrella. Maastokartalle merkitty tervahauta sijaitsee metsätien itäpuolella matalalla kivikkoisella kankaalla. Alueen puusto on harvaa varttunutta mäntyvaltaista metsää. Tervahaudan läpimitta on noin 18 m, halssi itään. Paikoin haudan ympärillä on ”tuplavallin” tapainen rakenne, mutta paikoin se puuttuu. Haudan päällä kasvaa harvakseltaan eri lajista ja ikäistä puustoa.
Inventointiraportissa kohde on nimellä Kiimakallio 1.

Hietikonneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde on Lamminnevan pohjoispuolella Hietikonmäen pohjoispuolella matalalla hiekkakankaalla. Alueen puusto on harvaa mäntymetsää. Tervahaudan läpimitta on noin 20 m, halssi pohjoiseen. Keskuskuoppa on laakea. Haudan reunoilla kasvaa jonkin verran mäntyä. Pinnalla kasvaa puolukan varpuja ja heinää. Noin 10 m haudasta koilliseen on on n. 6 x 4 m kokoinen rakennuksen perustus, jossa n. 60 cm korkea reunavalli, kaakkoissivulla valli puuttuu. Ilmeisesti kysymys on tervavarastosta. Muutamien metrien etäisyydellä tervahaudan kaakkoispuolella on kuoppa, jonka läpimitta on 2 m ja syvyys n. 1,5 m. Kysymys voi olla kaivosta, johon on varastoitu vettä tervanvalmistuksen tarpeisiin. Kankaalla on myös hiekkakuoppia, jotka ovat syntyneet lähihistoriassa maanotossa.

Marelmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde on Lamminnevan koillispuolella laajan Marelmaan korkeimman laen eteläosan tuntumassa kivikkoisella maapohjalla. Tervahaudan läpimitta on noin 22 m, halssi itään. Keskuskuoppa on lähes 2 m syvä. Haudan päällä kasvaa kuusipuita. Noin 20 m haudasta koilliseen on tervapirtin kiuas, jonka läpimitta on 2 m ja korkeus n. 60 cm. Kiukaan pinnalla kasvaa mm. katajia ja se on risujen peitossa. Tervahauta on merkitty maastokartalle.

Jouttiluoma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tiheässä sekametsässä ehjä tervahauta, halkaisijaltaan noin 12 metriä. Merkitty maastokartalle.

Lamminkangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on ehjä tervahauta, halkaisijaltaan noin 13 metriä. Sen itäpuolella on halkaisijaltaan on noin 2 metrin kokoinen kiviraunio, joka lienee tervapirtin kiukaan jäänne. Merkitty maastokartalle.

Koppiohaudanmaa 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde on Lapuan Ylikylän ja Kuortaneenjärven Seuruksen väliin jäävällä kallioisella ja kivikkoisella metsäalueella. Noin 16 m läpimitaltaan oleva tervahauta sijaitsee nykyisellä voimajohtokäytävällä. Haudan päällä kasvoi mäntytaimikkoa ja jonkin verran katajaa. Aluskasvillisuutena on mm. heinää ja kanervaa. Halssi on kaivettu haudan eteläsivulle.
Inventointiraportissa kohde on nimellä Koppiohaudanmaa 1.

Haimari (Työ- ja valmistuspaikat)
Hyvin loivasti etelään viettävällä mäntyä kasvavalla hiekkakankaalla on tervahauta. Haudan halkaisija on noin 30 m. Halssi osoittaa etelään. Rakenne on hieman vaurioitunut länsipuolella olevan pikkutien laidalla. Tervahaudan kohta on erittäin pusikoitunut. Tervahauta on merkitty Maanmittauslaitoksen peruskarttaan. Karttaan on merkitty ympyrä myös n. 50 m tervahaudasta luoteeseen. Kyseisellä kohdalla ei ole tervahautaa tai muutakaan normaalista kangasmaastosta poikkeavaa.

Niemelä (1000054936) (Työ- ja valmistuspaikat)
Melko tasaisella mäntyä kasvavalla hiekkakankaalla on kaksi hiilihautaa, joiden halkaisija on 6-7 m ja syvyys 30-50 cm. Ks. alakohteet.

Nuolipuunkonto (Työ- ja valmistuspaikat)
Hieman kivikkoisella hiekkakankaalla, nuorehkossa (arviolta 15 v.) mäntytaimikossa, on tervahauta. Haudan läpimitta on noin 17 m ja siitä etelään olevan halssin pituus noin 11 m.
Hauta ja halssi ovat hieman tärveltyneet äestyksessä. Halssiin on laitettu halkaisijaltaan noin 80-senttinen kivi.

Käpykangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Itään pistävän hiekkaharjanteen laella on halkaisijaltaan noin 20-metrinen tervahauta. Maaperä hiekkaa, puusto mäntyä. Tervahauta on merkitty maanmittauslaitoksen peruskarttaan, joskin parikymmentä metriä liian lounaaseen. Tervahaudan ja maantien välillä, harjanteen päällä, on noin 5 kpl 1,5 m läpimittaisia kuoppia, jotka vaikuttavat ampumapesäkkeiltä. Näiden tuntumassa on myös halkaisijaltaan noin 3 m tasainen pyöreä ala, joka vaikuttaa teltan pohjalta. Nämä vaikuttavat selvästi alle 100 vuotta nuoremmilta rakenteilta ja ne tulkittiin liittyviksi sotahistorian harrastajien tekemiin kaivantoihin. Myös tervahaudan itäpuolella on lidar-kuvien perusteella vastaavanlaisia kuoppia, mutta niitä ei tutkittu tässä inventoinnissa.

Lakajoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Lakajoen ja mt 711 välisellä tasaisella kankaalla, kankaan jyrkästi Lakajokeen laskevan törmän reunalla, on tervahauta. Se on halkaisijaltaan n. 20 m, halssi osoittaa länteen. Tervahauta on hyvin säilynyt. Kasvillisuus alueella on kuusivoittoista sekametsää, tervahaudan kohdalla pusikkoista. Tervahauta on merkitty Maanmittauslaitoksen karttapohjille.

Seppälä (1000055328) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hietasalonnevan länsipuolella ja noin 120 metriä Virtaintiestä itään havaittiin tervahauta.
Kohde sijaitsee reilu 100 metriä hankealueen rajauksen ulkopuolella. Maastossa havaittiin
pyöreä, noin 19 metriä leveä tervahauta. Haudan päällä kasvoi nuorta sekametsää. Vallien
leveys on noin 3,5 metriä ja keskiosa on loivasti kuopalla (syvyys noin 60 cm). Vallien korkeus
on noin 50–70 cm. Halssi sijaitsee haudan koillispuolella.

Tupakkikorvenmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Seinäjoen kuntarajan eteläosassa, Tupakkikorvenmäen eteläreunassa,
avoimessa mäntymetsikössä. Hauta on pyöreähkö ja sen halkaisija on noin 10 metriä. Haudan
vallit ovat noin 1,5 metriä leveät ja niiden korkeus 30-60 cm. Keskiosa on loivasti kuopalla ja
sen syvyys on noin 55 cm. Haudan eteläpuolella on noin 1,2 x 1,6 metrin kokoinen soikeahko ja
noin 50 cm syvä kuoppa, joka on todennäköisesti tervanlaskukuoppa.

Ristikivi (Taide)
Seinäjoelta Ylistaroon johtavan tien pohjoispuolella, Välimaan vanhan huoltoaseman pihapiirissä, on Ylistarontien teossa vuonna 1868 kuolleen miehen muistopaasi, jota kutsutaan Ristikiveksi. Tietä tehtiin valtion hätäaputyönä suurten nälkävuosien aikana. Paasi on noin 1 m korkea, tyvestään 0,7 m leveä ja 0,5 m paksu. Kiven yläosa on muotoiltu pyöreäksi. Kiven tasapintaisella ja jäkälöityneellä etusivulla on yksi n. 25 cm pitkä poranjälki osoituksena siitä, että paasi on lohkaistu kalliosta tai siirtolohkareesta. Etusivulle on hakattu yksinkertainen risti ja sen molemmille puolille kirjaimia kahdessa rivissä. Ylemmässä rivissä vaikuttaa olevan ristin vasemmalla puolella sana Vähä tai Wähä ja ristin oikealla puolella sana Kyrön. Alemmassa rivissä olevasta tekstistä ei saanut tarkastushetkellä selvää. Ristin alle on hakattu suurin numeroin vuosiluku 1868. Tarkastushetkellä risti ja vuosiluku oli vahvistettu liidulla maanomistajan toimesta.
Alueella on ollut Ison- ja Vähänkyrön pitäjiin kuuluneita takamaita, kuten esimerkiksi Ylistaron pitäjänkartta vuodelta 1904 osoittaa. Kivessä oleva hakkaus viitannee siis Vähänkyrön kuntaan joko kuolinpaikkana tai kiven pystyttäjänä. Paikallisen informantin epävarman tiedon mukaan kivi on pystytetty Iisakki Penttilä -nimisen Seinäjoen Jouppilan talon rengin muistoksi. Maanomistajan mukaan kivi on alun perin sijainnut nykyisen paikkansa lähellä huoltoaseman liittymän kohdalla ja siirretty Ylistarontien eteläpuolelle vuonna 1966. Nykyiselle paikalle kivi on siirretty vuonna 1999. Kiven etusivun vasemmasta yläkulmasta on lohjennut pala 2000-luvun alussa. Kiven ympärille on asennettu mukulakiveys muutaman nelilömetrin alalle. Kivi on tukevasti paikallaan, sen pohja yltää noin puolen metrin syvyyteen maan alle.

Honkaniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirviluoman varressa, Heittolan motorcross-radan alueella. Löydöt ovat hiekkakuopan reunoilta ja keskeltä. Hiekanotossa melko pahoin tuhoutunut.
Motocross-radan alueella olevat rippeet on tutkittu vuonna 1996; samassa yhteydessä todettiin asuinpaikan jatkuvan metsään hiekanottoalueen ulkopuolelle.

Alavuden taistelupaikka (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Alavudenjärven länsirannalla, Alavuden "tappelutantereella" käytiin 17.8. 1808 Adlercreutzin johtamien suomalaisten ja venäläisten välinen taistelu, josta muistuttavat kiviobeliski ja katkaistu tykinputki sekä muistojen kappeli vuodelta 1955. Kiviobeliski pystytettiin Suomen sodan Alavuden (1808) taistelun muistoksi vuonna 1923. Paikalta on löydetty 2 lyijyistä kiväärinluotia.
-tietojen tarkastus käynnissä -

Tohni Tohninmäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Tohninmäen laella, Ritolaan menevän paikallistien luoteispuolella. Ristiraunio on mainittu valtionarkeologi J. R. Aspelinin keräysmatkakertomuksessa vuonna 1868. Tällöin paikalla on muinoin kerrottu olleen miehen kokoinen ja muotoinen puuveistos, jolle on mahdollisesti uhrattu. Tarinoiden mukaan Lapuan nimismies on määrännyt ristiraunion hävitettäväksi 1700/1800-lukujen taitteen tietämillä, jolloin paikalta on löydetty osa puuveistosta. Veistoksen sisältä on löydetty hopearaha ja raunion pohjalta pieniä ristejä ja sormuksia. Kyseessä on ilmeisesti katoliselta ajalta periytyvä pyhimyspatsas tai puuristi, jolle on tuotu uhreja synkretistiselle kansanuskolle tyypillisesti. Tohninmäkeen liittyy suullista perimätietoa (Tohnille kerrotaan uhratun vielä myöhäisinä aikoina) ja mäellä sanotaan olleen kiviraunio, muotonsa puolesta ristiraunioksi kutsuttu. Raunionpaikalla tehtiin koekaivauksia vuonna 1908. Paikalla oli rakennuksenpohjaa ja kiukaan jäänteitä, muttei selviä ristiraunion merkkejä.
Vuoden 1992 inventoinnissa kiinteää muinaisjäännöstä ei todettu. Paikallistien luoteisreunassa havaittiin kiveystä, josta ainakin osa on rakennuksenpohjia. Ristiraunion paikka lienee noin 80 m Uusi-Tohnin talosta koilliseen.
Vuoden 2018 inventoinnissa todettiin, että Vuoden 1908 kaivauspaikan vieressä on Töysä-seuran vuosina 2004-2005 pystyttämä opastaulu sekä ristiraunion rekonstruktio. Rekonstruktio on noin 3 m leveä ja 1,5 m korkea kiviröykkiö, joka on muistomerkki ”siitä tarujen rauniosta, jonka rakenteesta ei ole varmaa tietoa” (lainaus paikalla olevasta opastaulusta).

Keskitalo (934010019) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven itäpuolella, Perhoon vievän tienristeyksen eteläpuolella. Viljelysten keskellä olevassa metsäsaarekkeessa on kiviröykkiö, joka on heikosti erottuva ja matala. Pohjois-eteläsuunnassa röykkiön läpimitta on noin 5 m. Röykkiön päällä on mm. rautaromua; rakenteita ei ole näkyvissä. Röykkiöstä ei ole perimätietoa.
Kyseessä on todennäköisesti pitkän ajan kuluessa syntynyt viljelyröykkiö. Metsäsaarekkeessa on laajalla alalla erikokoisia kiviä. Varsinaista röykkiötä on kaiveltu, siitä on tiettävästi haettu rakennuskiviä vielä 1960-luvulla. Röykkiössä ei erotu selkeitä rakenteita, vaan se koostuu sekalaisista kivistä, joita on läjätty kasaan. Vuoden 1995 tarkastuksessa metsäsaarekkeen viereisen pellon pinnasta ei löytynyt mitään esihistorialliseen asutukseen viittaavaa.

Nuolikosken uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nuolikosken yksittäinen uuni sijaitsee lähellä samannimistä koskea, Porasenjoen pohjoispuolella, pari kilometriä Hallapuron risteyksestä Sääksjärvelle. Hallapuro - Sääksi -tieltä uunille pääsee kapeaa metsäautotietä, joka ylittää Porasenjoen hirsistä tehtyä siltaa pitkin. Uunin edustalla on lähes tasainen metsäaukio, jolle on raahattu useita autonhylkyjä.
Uuni on rakennettu noin pari-kolme metriä korkeaan mäntyä ja kuusta kasvavan hiekkakankaan rinteeseen. Uunin suupielet on muurattu kalkkilaastilla laattamaisista kivistä, mutta muuten seinät on ladottu ilman sideaineita pyöreistä luonnonkivistä. Uunin harja muodostaa selvän noin metrin korkean lierin, joka on kapeimmillaan uunin takaosassa, sen luoteispuolella, noin metrin levyinen ja suupielissä leveimmillään lähes pari metriä. Uunin sisäseinät ovat rapautuneet ja lasittuneet jonkin verran, mutta muuten hyväkuntoiset. Pohjamuodoltaan uuni on hevosenkengän muotoinen. Uunin pesän seinämät levenevät ylöspäin voimakkaasti, uunin pesä onkin siten mittasuhteiltaan syvä ja suppilomainen.
Varsinaisia rakennusvaiheita ei seinämissä ole nähtävissä, mutta uunin harjan ladonta näyttää hieman erilaiselta yläosiltaan. Tämä noin metrin korkuinen ilmiö saattaa olla myöhemmin tehty korotusosa.
Uunin edustalle on kaivettu leveä, noin 1,5 metriä syvä ura, jota korostavat sen reunoille kasatut jätekivet. Myös uunin ympärillä on jonkin verran jätekiveä, mutta varsinaisia valleja se ei kuitenkaan muodosta. Tästä voidaan ehkä päätellä, ettei sen käyttöaika ole ollut kovin pitkä. Uuni on rakennettu vuonna 1948, eikä sen paikalla ole tiettävästi ollut aiempaa uunia. Rakentajina toimineet Veikko Nuolikoski ja hänen veljensä ovat myös polttaneet kalkkia uunissa.

Tuomiluoman uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suurehkon uunin jäännökset reilun puolentoista kilometrin päässä Hallapurolta Poraseen vievän tien varressa. Uunin jäännökset sijaitsevat pari sataa metriä tiestä vasemmalle, hiekkakuopan reunalla. Uuni on ollut rakennettuna hiekkaisen mäntykankaan rinteeseen, ja tuhottu myöhemmin hiekanoton yhteydessä.
Oppaana toiminut Paavo Hallapuro kertoi, että uuni on rakennettu vanhan Porasen tien tuntumaan, joka nykyään näkyy maastossa uunin läheltä kulkevana kärrytienä.
Paikallisen informantin mukaan uunin rakensi Aarne Tamminen vuosina 1949-1951 ja sitä poltettiin muutaman kerran. Kivet tuotiin Västerbackan louhokselta.

Kivelän kalkkiuuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kivelän uuni sijaitsee samannimisen kylän eteläpuolella, Savonjoen partaalla. Uuni on Savonjoen oikealla rannalla, Kivelästä Kuolemaan vievän tien sillasta n. 150 m alajuoksulle.
Maasto uunin ympärillä on tasaista, nuorta metsää kasvavaa mäntykangasta. Hevosenkengän muotoinen uuni on rakennettu kaivamalla se osittain joen rantatörmään ja latomalla sisäosa verrattain suurista kivistä. Uuni on pienikokoinen ja matala. Vähäisestä jätekalkin määrästä päätellen uunia ei ole poltettu montaa kertaa. Uuni on hyväkuntoinen, ja sen seinämät ovat suupieliä lukuunottamatta ehjät. Uuni on varsin peittynyt kasvillisuuteen.
Vanha-Kivelän talosta saatujen tietojen mukaan uuni on rakennettu sodan jälkeen ja siinä poltettu kalkki on tuotu Kalkkikankaalta. Viimeisestä poltosta tai polttajista ei ole tietoa.

Hoisko Tallpakanniemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tallpakanniemen kärkeen vievän tilustien varrella on komea kiviaita, joka on ehkä yhteydessä kansanperinteen mainitsemaan, Niemelän talon eteläpuolisella pellolla olevaan ns. "Vanhaan paikkaan".
Inventointi 2018: Kohdetta ei tarkemmin inventoitu. Kiviaitaa on myös pohjoisempana lähes 300 metrin matkalla Tallbackantien varrella, missä sitä on rakennettu ja kunnostettu myös viime aikoina. Aidan vanhinta ikää ei voitu esim. vanhojen karttojen perusteella selvittää.

Carleniuksen tehdas (Teollisuuskohteet)
Moderni; Lapuanjoen länsipuolella ison sorakuopan itäreunalla on Carlenius & Co:n omistama sementti- ja tiilitehtaan (?) jäännös. 1916 Europaeuksen kaivaessa kivikautista asuinpaikkaa alueella tehdas oli pystyssä, 1935 se oli purettu. Tehtaalle johti junarata.
Tehdas sijaitsi kivikautisen asp:n pohjoispuolella. Asuinpaikan (Ojalankangas) koordinaatit ovat pkoo:6951312 / ikoo:3326187.

Hanhimaa Kätkäsaari (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan Kätkösaari on toiminut iso- ja pikkuvihan aikaisena pakopaikkana.
Nimiarkisto: Kätkösaari (Kotus, 1993). Suutari, Salla. Kotimaisten kielten keskus. https://nimiarkisto.fi/wiki/Q5608053. Viitattu 28.2.2020.
Hanhikeidas on noin neljä kilometriä pitkä ja kaksi kilometriä leveä keidassuo Isojoen Villamon kylän länsipuolella, Hanhimaan pohjoispuolella. Lähellä suon keskustaa sijaitsee Kätkösaari –niminen suosaari. Kätkösaari kohoaa ympäröivästä suosta vain aavistuksen, mutta se erottuu ympäristöstään suon keskellä saaressa kasvavan tiheän, kuusivaltaisen metsikön vuoksi. Saarta ympäröivä suo on upottavaa ja sulan maan aikaan vaikeakulkuista.
Vuoden 2020 tarkastuksessa ei havaittu maanpinnalle erottuvia rakennejäännöksiä.

Piiskoomänty (Kultti- ja tarinapaikat)
Moderni; Alahärmän keskustaan siirretty piiskoomänty, johon rikolliset sidottiin piiskauksen ajaksi. Kelan ja Louhikontien välisellä nurmella, parkkipaikan vieressä on pystytettynä n. 2 m korkea, vino honka, jonka yläosa on sahattu pois. Männystä roikkuvan kyltin kahleet on takonut Veikko Puronvarsi.

Härkönen (Härkölä by) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Härkösen kylä on sijainnut Alavudenjärven eli Kirkkojärven länsirannalla vuoden 1808 Lapuan taistelun taistelupaikalla. luoteispuolella. Vt. 66:n länsipuolella,
olevan nykyisen Iso-Härkölän talon pihassa on edelleen 1700-luvulla rakennettu aitta alkuperäisellä paikallaan. Aitan hirsissä on luodinreikiä ja yhden reijän
pohjalla on ”lyijyplommi”, ilmeisesti kuula. Aitassa on majaillut mm. Sakari Topelius matkoillaan. Talo on toiminut 1800-luvulla kievarina. Talon maalta löytynyttä Alavuden taistelun jätettä on talletettu myös kokoelmiin (KM 581, KM 2442:177 ja 183).
Vanhin tielinja ennen 1900 lukua on kulkenut kylän läpi. Tie siirtyi talon itäpuolelle 1900-luvulla, ja vuonna 1961 rakennettiin nykyinen vt. 66 jolloin entistä tielinjaa oikaistiin. Vanhin tielinja on näkyvissä osin peltotienä ja talojen välistä kulkevana väylänä, muutoin se on hävinnyt. Iso-Härkölän tilakeskuksen eteläpuolella on kolmen hävinneen talon paikat.

Kiviniemi (1000017041) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee pohjoiseen kurottuvan kallioharjanteen pohjoiskärjen laella, Taipaleen talosta noin 180 m itään. Kalliopohjalla on kivirakenne, jossa on ladottu kiviä kolmeksi seinämäksi, neljännen ollessa avoin. Latomuksen sivut ovat 1 x 2 metriä ja avoin puoli on etelään. Rakennelma vaikuttaa resentiltä, eikä sen ikää tai funktiota tiedetä. Sopisi jonkinlaiseksi "kyttäys- eli passipaikaksi" pohjoisen suuntaan. Samankaltaisia rakenteita on tavattu vanhoilta (1600-1800 -luvun) sotilasleireiltä, jossa vastaavat kivirakennelmat ovat yhden sotilaan majoitussuojapaikkoja. Kiviseinämät on tehty tuulen suojaksi ja mantteli katoksi. Liittyisikö Suomen sodan tapahtumiin (Lapuan taistelu 2-4 km idempänä) ellei nykyajan metsästäjien tms. rakennelma?

Tervasmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Tervasmäen talon länsipuolisen mäen laen länsireunalla. Paikalla on metsässä kiviaitaa 36 metriä pohjois-eteläsuunnassa. Sen pohjoispäästä erkanee epäselvempi aita koilliseen, 25 metriä. Aidan eteläpään kaakkoispuolella on kiviraunio, kooltaan 2 x 2 metriä, korkeus 0,6 metriä. Mahdollisesti kysymyksessä on raivausröykkiö.

Pentinvuori 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kivilouhos sijaitsee Pentinvuoren luoteiskärjessä.
Paikalla on kaksi kivilouhoskuoppaa, lounaisempi on jyrkässä kalliorinteessä (N
6960679, E 296022), kooltaan n. 5 x 15 m. Koillispuoleinen on syvähkö kuoppa jonka koillispuolella matalampaa kuoppaa ja ympärillä kivikasoja (N 6960679 E
296022). Paikalta lienee louhittu pegmatiittia eli kvartsia ja kalimaasälpää lasiteollisuuden tarpeisiin. Louhoksen ikää ei nyt saatu selvitettyä käsillä olevista lähteistä. Jäljistä päätellen (mm. sammaloituneet ja jäkälöityneet louhoskivet ja pinnat) louhos ei ole kovin nuori. Se saattaa liittyä Alavudella v. 1901-1910 toimineeseen lasitehtaaseen, jonka tarpeisiin on louhittu raaka-ainetta.

Pentinvuori 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Pentinvuoren kalliolaen kaakkoispäässä, metsätien koillispuolella.
Paikalla on louhosmonttu n. 20 x 10 m ja iso kivikasa ja kasoja sen ympärillä. Paikalta näyttää louhitun pegmatiittia (kalimaasälpää ja kvartsia mm. lasiteollisuuden tarpeisiin). Louhoksen ikä ei selvinnyt inventoinnissa käytetyistä lähteistä. Tämä louhos vaikuttaa hieman nuoremmalta kuin 520 m luoteessa oleva Pentinvuori 1. On mahdollista että se liittyy Alavuden 1901-10 lasitehtaaseen, mutta saattaa olla nuorempikin.

Jalasjoki Pitkäkoski (Maarakenteet)
Historiallinen; Jalasjoen pohjoispuolella Pitkäkosken kohdalla jyrkän rantatörmän ja pellon
reunalla. Saman pellon reunassa kohteen luoteispuolella sijaitsee kivikautinen asuinpaikka Vierikko/Pihlajaniemi.
Kellarit/kuopanteet sijaitsevat noin 50 metrin etäisyydellä toisistaan. Kellari 1 on noin 5 metriä ja kellari 2 noin 7 metriä halkaisijaltaan, pohja-ala on lähinnä suorakaiteen muotoinen. Molemmissa on reunoilla kiveystä pintakasvillisuuden alla.
Inventoinnissa 2010 ei selvinnyt kellareiden käyttötarkoitus tai tarkempi ajoitus.

Kuivamäki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyrönjoesta noin 2 km itään ja valtatie 3:lta itään johtavan Postitien varrella, noin 2 metriä leveässä Tervainojassa, kohdalla jossa puro virtaa rinteellä. Välittömästi kohteen eteläpuolella sijaitsee kesäpaikan tontti.
Kohteessa erottuu kolme patoa noin 20 metrin matkalla. Patojen kiviä on siirrelty ja kasattu myöhemmin, melko lähihistoriassakin.

Koskela (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sahankyläntieltä pohjoiseen Ikkelänjoen rantaan johtavan Ponsimaantien päässä sijaitsevan kunnostetun myllyrakennuksen kohdalla joessa ja myllyn länsipuolella entisen myllynkanavan kohdalla.
Paikalla on ehostettu jokimaisemaa ja entisöity pato. Kunnostettu pato sijaitsee myllyn kohdalta joen yli johtavan kävelysillan itäpuolella. Kunnostetun myllyrakennuksen länsipuolella on hyvin säilynyttä kivettyä myllyn uomaa/kanavaa. Kohteen kunnostettu pato ei ole muinaisjäännös, siinä voi kuitenkin olla osia alkuperäisistä rakenteista, sen sijaan myllyrakennuksen länsipuolella sijaitseva kanava voidaan sellaiseksi katsoa. Myllyn uoma jäi rankaksi yltyneen sateen vuoksi tarkemmin kartoittamatta.
Historiallinen tausta: Paikalla on toiminut Pakkolankosken mylly ja saha l. Ponsimaan mylly. Nykyinen myllyrakennus on rakennettu vuonna 1918. Lupa myllyn perustamiseen oli saatu 1894 ja veroa alettiin kantaa 1904. Jauhatus loppui vuonna 1972. Pato on kunnostettu 1997. Mylly on nykyisin virkistyskäytössä.
Ehdotus suojelualueeksi:. Myllyn länsipuolinen entinen myllyn uoma, luontevaa olisi huomioida myös kunnostettu pato.

Turjankoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kauhajoen keskustasta koilliseen Turjan kylässä, Kurikan tien eteläpuolella Kyrönjoessa. Joessa on padon kohdalla ja sen itäpuolella saari.
Kohteessa on joen etelärannan ja pohjoisrannan saaren välissä osin säilynyt pato, jossa kiviperustan päällä on betonivalu. Padon kohdalla joen pohjoisrannalla oli tarkastushetkellä omakotitalon rakentaminen käynnissä ja jokirantaa tasoitettu laajalta alueelta.
Historiallinen tausta: Turjankoskessa mainitaan toimineen mylly jo 1700-luvulla. Vuoden 1845 maakirjan mukaan Turjankoskessa toimi yhden kiviparin kotitarvemylly. Se oli Kalankosken ja Heikkilänkosken myllyjen ohella suurin Kauhajoella tuolloin toimineista myllyistä. Vuonna 1912 paikalla toimi Turjan Mylly Oy. Koskessa on toiminut myös saha.
Ehdotus suojelualueeksi: 2 metriä rakenteen reunoista. Turjankosken pato kuvattuna pohjoisesta.

Töyrä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ikkelänjoesta etelään erkanevan Sotkaluoman varrella, noin 80 ja 130 metriä eteläkaakkoon ja etelään virtojen yhtymäkohdasta. Kohteen pohjoispuolella sijaitsee monitoimikeskus Asuuli. Betoniperustus sijaitsee Sotkanluoman ylittävästä sillasta noin 10 metriä itään. Patojen jäänteet sijaitsevat tästä etelään, luomassa olevan saaren molemmin puolin.
Betoni-kiviperustuksen jäänteitä on molemmin puolin virtaa. Betoniperustuksen alla on lohkokiviä ja luonnonkiviä. Inventoinnissa 2010 ei pystytty varmistamaan, onko tällä kohdalla sijainnut Sotkanluomaan vuonna 1912 perustettu mylly. Edellisestä noin 50 m etelään Sotkanluomassa sijaitsevan saaren molemmin puolin on patojen jäänteitä. Rannat ovat saaren kohdalla suhteellisen jyrkät ja länsirannalla on tasanteen omainen alue, missä mahdollisesti on sijainnut mylly. Kiinteitä rakenteita
mahdollisesta myllystä ei kuitenkaan löytynyt. Patojen jäänteet sijaitsevat kohdalla, missä 1700-luvun puolivälin tienoilla laaditun isojakokartan mukaan sijaitsi mylly.
Historiallinen tausta: Sotkanluomaan on perustettu vuonna 1912 kahden kiviparin puromylly. 1700-luvun puolivälin tienoilla laaditun kartan mukaan Sotkanluomassa toimi jo tuolloin mylly, joka mainitaan vanhaksi.
Ehdotus suojelualueeksi: Saaren kohdalla patojen välinen alue, noin 20 metriä.

Vennanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta Tokerotien pohjoispuolella Vennanmäen pohjoisosassa. Ei tarkastettu maastossa.

Kauhajoki-Ilmola tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Lapuan keskustaajama-alueella on säilynyt 1700-luvulla rakennettua Lapuan kirkolta Ritamäen kautta pohjoiseen kulkevaa (Kauhajoki-Ilmola eli Ilmajoki-Lapua-Kauhava-Uusikaarlepyy valtatie) tietä. Tielinjan alkupää on hävinnyt, mutta Ritamäestä alkaen pohjoiseen säilynyt. Lähde: Rantatupa, Heikki 2006, Chartographia Ostrobothnica:Pohjanmaa vanhoissa kartoissa.

Lapua-Ylistaro tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Lapualta Ylistaroon vievää, 1700-luvulla rakennettua tietä on säilynyt Simpsiöntiestä alkavana Kappelintienä ja Komukantoon menevänä metsätienä. Lähde: Rantatupa, Heikki 2006, Chartographia Ostrobothnica : Pohjanmaa vanhoissa kartoissa.

Soidinräme (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilut sijatsevat Pyypuron itärannalla sijaitsevalla hiekkaisella törmällä, Soidinrämeen ja nykyisten voimalinjojen länsipuolella. Alue on kasvaa tuoreehkoa mäntykangasta. Hiilimiilujen läpimitta on 15-17 metriä, ne kohoavat ympäröivää maastoa metrin verran korkeammalle. Haudat sijaitsevat metsätien eteläpuolella, Pyypuron länsipuolella kahdessa rivissä. Miilujen päällä kasvaa eri-ikäisiä mäntyjä ja kuusia. Miiluja ympäröivässä hiekkamaassa on useita hautojen rakentamiseen liittyviä pienempiä kuoppia. Miiluja ei ole tyhjennetty. Lapionpistoissa (2 kpl) havaittiin paksu (yli 25 cm) hiilikerros. Vuoden 2013 inventoinnissa alueelta on löydetty yhteensä yhdeksän hiilimiilua.
Huom. 2024: Miilut erottuvat hyvin puuttomassa ympäristössä vuoden 1954 ilmakuvassa. Kyseessä on selvästi jatkosodan jälkeen harjoitettu miilunpoltto, joten kohde ei ole muinaistomuistolain rauhoittama kiinteä muinaisjäännös.

Vuoskoski/Jepua Knuuttila ja Mattila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alahärmän tilat ovat kuuluneet eri hallintopitäjiin historiansa aikana. Historiansa aikana Vuoskoski on kuulunut lähinnä Pietarsaareen ja Uusikaarlepyyhyn ja Vuohisluoma/Naarasluoma lähinnä Lapuaan ennen Alahärmän itsenäistymistä vuonna 1867. Vanhimmat tilat koko Alahärmän alueella ovat Härmä, Storgård ja Köykkäri, jotka perustettiin ennen 1500-luvun puoltaväliä.
Härmän tilan alku voidaan sijoittaa vuoteen 1537. Härmän isännän poikien tiloja olivat 1500-luvun puolenvälin jälkeen perustetut Mattila ja Knuuttila Härmästä muutama kilometri alavirtaan. Mattilasta ja Knuuttilasta muodostui ryhmäkylä, joka nyt tunnetaan Knuuttilan raittina. Pohjoisempana sijaitsee Isontalon (Storgård) ryhmä, joka on jo aiemmin asemakaavoitetulla alueella. Nykyään kylä levittäytyy laajalle alueelle eivätkä talojen vanhat sijainnit käy ilmi kartoista. Nykyinen kylänraitti lienee muodostunut viimeistään 1800-luvun lopulla, josta tilanteesta on olemassa tarkka kartta. Aiemmassa kartassa 1700-luvun lopulta on vain hieman epämääräinen aluekartta, jonka perusteella vaikuttaisi siltä, että kylä olisi tuolloin sijainnut lähempänä rantaa.
Inventoinnissa ei voitu tehdä mitään erityisiä arkeologisia havaintoja, sillä alue on pääasiassa talojen piha-piirejä ja viljelyksessä olevaa peltoa. Talot ovat suurimmaksi osaksi alueella kuitenkin vanhaa rakennuskantaa eivätkä pihapiirit vaikuta joitakin poikkeuksia lukuunottamatta kovin muokatuilta, joten alueella on saattanut säilyä arkeologista kulttuurikerrosta talojen pihamailla ja nykyasutuksen sekä joen välisellä peltoalueella.
Ottaen huomioon talojen mahdollinen siirto joenrannasta ja toisaalta viimeistään 1800-luvun lopulla muodostunut kylänraitti varsin hyvin säilyneine pihapiireineen ja rakennuksineen, on Knuuttilan ja Mattilan kohdalla lienee syytä rajata laaja alue osoittamaan muuta kulttuuriperintökohdetta joenrannan ja raitin välisellä alueella. Rajaus on tehty ulottumaan myös hieman jo asemakaavoitetulle alueelle, muttei kattamaan Isotalon ryhmää. Alue kuuluu kokonaisuudessaan (myös Isotalon ryhmä mukaan lukien) valtakunnallisten merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon (RKY).

Vuoskoski/Jepua Asunmaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alahärmän tilat ovat kuuluneet eri hallintopitäjiin historiansa aikana. Historiansa aikana Vuoskoski on kuulunut lähinnä Pietarsaareen ja Uusikaarlepyyhyn ja Vuohisluoma/Naarasluoma lähinnä Lapuaan ennen Alahärmän itsenäistymistä vuonna 1867.
Asunmaan tilan alku on perua 1600-luvun loppuvuosilta, jolloin vuonna 1696 mainitaan uudistilallisena ensi kerran Tuomas Martinpoika. Hän oli kotoisin Knuuttilasta. Tilalla oli alkuvuosina kaksikin nimeä, Härmän seurakunnan kirjoissa ainakin vuosina 1701-1711 se oli Huhtala ja kruunun veroluetteloissa vuodesta 1701 alkaen Asunmaa, sitten myös Asuma. Tila sijaitsi Lapuanjoen länsirannalla, Naarasluoman Mäenpään ja Vuoskosken Mattilan välimaastossa.
Inventoinnissa Asunmaan ympäristöä tarkastettiin. Vanha taloryhmä muodostaa umpipihan, jonka läpi Asunmaantie kulkee. Taloryhmän länsipuolella on nykyinen, ehkä 1960-luvulla rakennettu asuintalo. Muut rakennukset edustavat suhteellisen vanhaa rakennuskantaa ja voi olettaa, että ne ovat suunnilleen samalla paikalla kuin 1700-luvun alun rakennuksetkin. Mahdollisesti pihapiirissä ja talojen liepeillä on säilynyt 1700-luvun kulttuurikerroksia.

Vuohisluoma/Naarasluoma Maskunmaanniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alahärmän tilat ovat kuuluneet eri hallintopitäjiin historiansa aikana. Historiansa aikana Vuoskoski on kuulunut lähinnä Pietarsaareen ja Uusikaarlepyyhyn ja Vuohisluoma/Naarasluoma lähinnä Lapuaan ennen Alahärmän itsenäistymistä vuonna 1867.
Vanhimmat tilat koko Alahärmän alueella ovat Härmä, Storgård ja Köykkäri, jotka perustettiin ennen 1500-luvun puoltaväliä.
Vuoden 1691 laamannikäräjillä olleen maakiista-asian vuoksi Erkki Olavinpoika Kunnari laaditutti kirjallisen selvityksen Härmälän tilan vaiheista. Tämän kertomuksen mukaan Erkki Heikinpoika Härmä raivasi Härmälää vastapäätä jokeen laskevan Vuohisluoman (nyk. Kunnarinluoma) pohjoispuolelle, Maskunmaanniemelle, itsellistorpalle paikan ilmeisesti 1570-luvun jälkipuoliskolla. Tila ei kuitenkaan menestynyt ja viljelijät siirtyivät Vuohisluoman eteläpuolelle Huhtalaan eli nykyiselle Kunnarinmäelle. Tila otettiin kuitenkin myöhemmin uudelleen viljelyyn ja 1600-luvulla paikkaa alettiin kutsua Pasalanmaaksi. Nykyään paikalla on Pasalan talo. 1750-luvun ja 1780-luvun lopun kartoilla Pasalan paikalle ei ole merkitty lainkaan taloja, joten on epäselvää kuinka jatkuvaa asutus paikalla on ollut.
Inventoinnissa Pasalan ympäristöä tarkastettiin. Mitään viitteitä vanhan talon sijainnista ei maastossa saatu, mutta vuosien 1785 ja 1786 karttojen peltokuvioiden perusteella talonpaikka voidaan aika todennäköisesti sijoittaa juuri nykyisen Pasalan talon paikalle ja kohteen rajaus on tehty tällä perusteella. Talon itäpuolella on vanhan näköistä kiviaitaa pihapiiriä pengertämässä. Mahdollisesti vanhan asutuksen jälkiä olisi voinut säilyä jossain pihapiirissä.

Vuohisluoma/Naarasluoma Kunnari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alahärmän tilat ovat kuuluneet eri hallintopitäjiin historiansa aikana. Historiansa aikana Vuoskoski on kuulunut lähinnä Pietarsaareen ja Uusikaarlepyyhyn ja Vuohisluoma/Naarasluoma lähinnä Lapuaan ennen Alahärmän itsenäistymistä vuonna 1867. Vanhimmat tilat koko Alahärmän alueella ovat Härmä, Storgård ja Köykkäri, jotka perustettiin ennen 1500-luvun puoltaväliä.
Vanhoilla kartoilla Kunnari esiintyy vuodesta 1709 lähtien, jolloin talo on merkitty etelään antavalle rinteelle Lapuanjoen itärannalle vastapäätä Härmän kappelia. Vuosina 1756 ja 1785 talo on samoilla sijoillaan, mutta vuosien 1785 ja 1786 kartoilla esiintyy myös toinen talo etelämpänä Kunnarista. Yli-Kunnarin tila on siten perustettu vuosien 1756 ja 1785 välissä. Kaikesta päätellen Kunnarin tila on sijainnut suunnilleen siinä, missä on nykyään kaksi isompaa tilaa Voltintien molemmin puolin ennen kuin tie laskee etelään kohti Yli-Kunnarin mäkeä. Kunnari oli jaettu vuonna 1808 jo neljään osaan.
Inventoinnissa Kunnarinmäki tarkastettiin. Mitään viitteitä vanhan talon sijainnista ei maastossa saatu, mutta em. karttojen perusteella talonpaikka voidaan aika todennäköisesti sijoittaa mäen etelärinteelle. Muuallakin saattaa olla sivurakennusten jäänteitä.Esimerkiksi tultaessa mäelle pohjoisesta on tien länsi-puolella pieni mökki, johon liittyy selvä isomman kivijalan jäännös sen eteläpuolella aivan tien vieressä. Kunnarinmäellä saattaa olla säilyneenä 1500-1700 –luvun kulttuurikerroksia ainakin rajatulla alueella. Mäen koillisosassa on voimakasta uudisrakentamista, joten siellä potentiaalia tuskin on. Yli-Kunnarinmäki on täysin muokattu, eikä sitä voi pitää suojelukohteena.

Vuohisluoma/Naarasluoma Hilli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alahärmän tilat ovat kuuluneet eri hallintopitäjiin historiansa aikana. Historiansa aikana Vuoskoski on kuulunut lähinnä Pietarsaareen ja Uusikaarlepyyhyn ja Vuohisluoma/Naarasluoma lähinnä Lapuaan ennen Alahärmän itsenäistymistä vuonna 1867.
Hilli on ilmeisesti perustettu 1500-luvun lopulla. Vuonna 1571 verotetaan ensi kerran Niilo Niilonpoika Heinoista, jonka asuinpaikka on kuvausten perusteella Hillin talon paikka Vuohisluoman (nyk. Kunnarin-luoma) varrella. Hilli on vanhin niistä Alahärmän taloista, jotka sijaitsevat muualla kuin Lapuanjoen varrella.
Vanhoilla kartoilla Hilli esiintyy vuodesta 1709 lähtien, jolloin talo on merkitty Vuohisluoman länsipuolelle, joen ylittävän sillan koillispuolelle. Tilan sijainti pysyy samana vuosien 1756 ja 1785 kartoilla. Näistä päätellen vanha talo on sijainnut Ylä-Hillin kohdalla. Vuonna 1808 Hillin talo oli jaettu jo neljään osaan.
Inventoinnissa Hillin tienoo pyrittiin tarkastamaan. Mitään arkeologisia viitteitä talon sijainnista ei tarkastuksessa saatu, mutta karttojen perusteella talonpaikka voidaan sijoittaa nykyisen Ylä-Hillin paikalle, jossa taloryhmän vanhimmat rakennukset näyttävät sijaitsevan. On mahdollista, että Hillissä olisi säilyneenä 1500-1700 –luvun kulttuurikerroksia ainakin rajatulla alueella. Hillin itäpuolella ja Haarusjärventien toisella puolella mäellä on vanhoista aitoista koostuva rakennusryhmä.

Vuohisluoma/Naarasluoma Stråka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alahärmän tilat ovat kuuluneet eri hallintopitäjiin historiansa aikana. Vuoskoski on kuulunut lähinnä Pietarsaareen ja Uusikaarlepyyhyn ja Vuohisluoma/Naarasluoma lähinnä Lapuaan ennen Alahärmän itsenäistymistä vuonna 1867.
Stråkan talo ilmestyy veroluetteloihin vuonna 1591, isäntänään Simo Mikonpoika. Stråka-nimi esiintyy viimeistään vuonna 1630 talon isännän nimenä käräjäpöytökirjassa. Sana ’stråka’ on ruotsia ja tarkoittaa virtaa, virtapaikkaa tai vuolletta. Talosta tuli kestikievari 1640-luvun alussa, mutta se lienee ollut joella liikkuvien yöpymispaikka jo aiemmin. Stråkan nimi on muutettu 1870-luvulla Lahdeksi. Stråkan maakirjatalo jaettiin vuoteen 1808 mennessä kuuteen osaan.
Stråkan talosta on uudistuskarttoja vuosilta 1709 ja 1792 sekä pitäjänkartta 1800-luvun puolenvälin tienoilta. Vuoden 1709 kartan mukaan Stråkassa oli vain yksi tonttimaa. Pitäjänkartalla Stråkaan kuuluu myös lähellä joen rantaa oleva tila, jota ei kuitenkaan ole piirretty lainkaan vuoden 1792 karttaan. Talon paikallistaminen ei ole aivan yksiselitteistä. Vuoden 1709 kartan perusteella Stråka paikallistuisi lähinnä Rintalan tai Lahdenmäen kohdalle, mutta vuoden 1792 karttaan piirretyt tonttimaat osuvat luontevimmin Lahden-mäen ja Ylisen kohdalle, joiden eteläpuolella on vielä merkitty sotilastorppa, ilmeisesti nykyisen Mäkitalon paikalle. Aika todennäköisesti kuitenkin vanhin talo on ollut Lahdenmäen paikalla.
Inventoinnissa Stråkan tienoota pyrittiin tarkastamaan. Mitään arkeologisia viitteitä talon sijainnista ei tarkastuksessa saatu, mutta karttojen perusteella vanhin Stråkan talo on parhaiten sijoitettavissa Lahdenmäen tienoolle. Myös Ylisen, Rintalan ja Mäkitalon kohdalla on ollut asutusta viimeistään 1700-luvun lopulla.

Vuohisluoma/Naarasluoma Nukala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alahärmän tilat ovat kuuluneet eri hallintopitäjiin historiansa aikana. Vuoskoski on kuulunut lähinnä Pietarsaareen ja Uusikaarlepyyhyn ja Vuohisluoma/Naarasluoma lähinnä Lapuaan ennen Alahärmän itsenäistymistä vuonna 1867.
Vuoden 1691 laamannikäräjillä olleen maakiista-asian vuoksi Erkki Olavinpoika Kunnari laaditutti kirjallisen selvityksen Härmälän tilan vaiheista. Kunnarin kertomuksen mukaan Nukalan korpi raivattiin torpan paikaksi vuonna 1637, mutta asiakirjatietojen perusteella tilan alku on sijoitettavissa kuitenkin jo 1620-luvulle.
Nukalan talo esiintyy ensimmäisen kerran vuoden 1756 kartalla, jolloin se on piirretty metsää kasvavan kumpareen kaakkoislaidalle. Samassa paikassa talo näyttäytyy myöhemmilläkin kartoilla. Nykyään paikalla on Linna-niminen talo lukuisine uudisrakennuksineen. Nukala oli vuoteen 1808 mennessä halottu neljään taloon.
Inventoinnissa Nukalan tienoota pyrittiin tarkastamaan. Mitään arkeologisia viitteitä talon sijainnista ei tarkastuksessa saatu. Peruskarttaotteessa esiintyvä rajaus on ymmärrettävä lähinnä viitteeksi siitä, missä talo lienee sijainnut. Suojelun lähtökohtana sitä ei ole syytä pitää.

Vuohisluoma/Naarasluoma Lill-Stråka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alahärmän tilat ovat kuuluneet eri hallintopitäjiin historiansa aikana. Vuoskoski on kuulunut lähinnä Pietarsaareen ja Uusikaarlepyyhyn ja Vuohisluoma/Naarasluoma lähinnä Lapuaan ennen Alahärmän itsenäistymistä vuonna 1867.
Lill-Stråkan talon perustaminen liittyy 1680-luvun lopulla alkaneeseen uudisasutuskauteen, jolloin kruunu lupasi uudisviljelijöille verohelpotuksia. Uudistalollista Filppu Matinpoikaa verotettiin ensimmäisen kerran vuonna 1688, mutta todennäköisesti aluetta oli raivattu ja viljelty torppana jo kauan. Lill-Stråkan talo esiintyy ensimmäisen kerran kartalla jo 1688 laaditussa uudistilan kartassa. Paikka on jo vanhimman kartan perusteella paikallistettavissa Filppulaksi. Vuoteen 1808 mennessä Lillstråka oli halottu viiteen taloon.
Inventoinnissa Lill-Stråkan tienoota pyrittiin tarkastamaan. Mitään arkeologisia viitteitä talon sijainnista ei tarkastuksessa saatu. Vanhasta rakennuskannasta ei ole mitään jäljellä, mutta nykyrakennusten asettelu saattaa jossain määrin vielä heijastella vanhaa umpipihaa. Alueella on tuskin mitään suojeltavaa, sillä moderni rakennustoiminta on melko varmasti tuhonnut jäänteet 1600-luvun asutuksesta.

Vuohisluoma/Naarasluoma Kumpula (Asuinpaikat)
Kumpulan talo perustettiin 1680-luvulla lähelle Hillin taloa ja todennäköisesti tilaa on viljelty jo tätä ennen torppana. Vuoden 1756 kartalla Kumpula esiintyy vielä yksinäisenä talonpaikkana Hillistä pohjoiseen, mutta 1780-luvun kartoilla se on jakaantunut jo kolmeen tonttimaahan, joista vanha paikka näyttäisi olevan Kumpulan nykyisellä paikalla ja uudemmat kaksi paikkaa nykyisten Ala-Kumpulan ja Tapiolan kohdilla. Vuoteen 1808 mennessä Kumpulan maakirjatalo oli halottu jo neljään osaan.
Inventoinnissa Kumpulan tienoota pyrittiin tarkastamaan. Mitään arkeologisia viitteitä talon sijainnista ei tarkastuksessa saatu. Vanhin, 1600-luvun Kumpula, sijoittunee nykyisen Kumpulan pihapiiriin, jossa ei ole juurikaan vanhaa rakennuskantaa vaikka rakennukset saattavatkin noudattaa vanhaa umpipihamaista asemointia. Talojen välissä ja liepeillä on saattanut säilyä jotain vanhoista rakenteista ja kulttuurikerroksesta.

Kujanpää (1000025686) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pottisten-Kujanpään alue tarkastettiin Alahärmän-Voltin kaavainventoinnin yhteydessä. Alueella on kuntorata, jonka parkkipaikan luona on Pottisten kohde kiviaitoineen ja kivijalkoineen. Kuntoradan varrella, Pottisista 260 metriä luoteeseen lähellä Kujanpään taloja on myös yksi kiviaita. Aita on metsän ja aukean rajassa ja sen toiseen päähän liittyy aidasta kohtisuoraan aitaan nähden, länteen lähtevä oja aukion suuntaan.
Vuoden 1972 peruskartalla paikalla on pisteviivoin merkitty aukio, mutta vanhan viljelyksen merkkejä ei aivan lähellä ole. Johonkin viljelystoimintaan kiviaita kuitenkin liittynee. Alueella on saattanut olla pieniä viljelyksiä esim. 1800-1900 –luvulla.

Ojanperän mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alahärmän kaava-alueella olleiden vanhat myllyt paikallistettiin 1700-luvun kartoilta, mutta yhtään niistä ei onnistuttu tarkentamaan maastossa.
Ojanperän myllyn paikka sijaitsee Lapuanjoen itärannalla, Ojanperän talosta 270 metriä länteen. Ennen joen perkaamista mylly on sijainnut pienen saaren ja mantereen välissä olleen salmen itärannalla. Ojanperän talo on perustettu torppana vuoden 1734 tienoilla ja verotalo siitä tuli vuonna 1751. Mylly on kuulunut Ojanperän talolle.

Mattilan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alahärmän kaava-alueella olleiden vanhat myllyt paikallistettiin 1700-luvun kartoilta, mutta yhtään niistä ei onnistuttu tarkentamaan maastossa.
Mattilan myllyn paikka sijaitsee Lapuanjoen itärannalla, Mattilan sillasta 320 metriä kaakkoon. Ennen joen perkaamista mylly on ollut niemellä vastapäätä Vuoskosken kylän taloja joen länsirannalla. Lähelle myllyä laskee pieni oja Kantoluhdan vierestä. Mattilan mylly on merkitty vuosina 1789-1810 laaditulle uudistus-kartalle. Mylly on kuulunut Mattilan tiluksiin.

Kunnarin mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alahärmän kaava-alueella olleet vanhat myllyt paikallistettiin 1700-luvun kartoilta, mutta yhtään niistä ei onnistuttu paikantamaan maastossa. Kunnarin myllyn paikka sijaitsee Lapuanjokeen laskevan Kunnarinluoman etelärannalla, Pasalan talosta noin 250 m etelään. Kunnarin mylly on merkitty vuonna 1786 laadittuun uudistuskarttaan, samoin se on näkyvillä vuosina 1784-1785 laaditulla kartalla. Mylly on kuulunut Kunnarin tiluksiin.

Törö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ouluveden kylän Hyvösen ja Pöyhösen isännät antoivat 1787 Ähtärin lukkarille Erik Peranderille ”esteettömän luvan ja myönnytyksen” rakentaa torppa eli uudistalo kylän yhteiselle metsämaalle Vähä- Törölle eli Lelluvanaholle (Vähö Törö eller Lelluwanaho) (Hämäläinen 2010).
Törönmäki on Seinäjoen tien eteläpuolella, Ähtärin kirkonmäestä suoraan länteen oleva laaja alue, jolla on mm. ensimmäisen maailmansodan aikana rakennettuja puolustusvarustuksia, myös aivan nyt dokumentoidun kiviaidan länsi- ja pohjoispuolella. Paikalla on mäntymetsän ja talojen pihapiirien välissä säilynyt vajaa 90 metrin osuus matalaa kiviaitaa, mutta alun perin aita on jatkunut ainakin 50 metriä pidemmälle etelään, Ähtärin keskustaa kohti. Aita on noin 50-70 cm leveä ja saman korkuinen. Aita lienee toiminut Törönmäen tilusten tai viljelysten raja-aitana länteen päin.

Huikurinlampi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Huikurinlampi on pieni lampi Ähtärinjärven itäpuolella ja se laskee Ähtärinjärveen. Talonraunion sijaitsee lammen lounaisrannalta, noin 12 metrin päässä rannasta sammaleisen kuusimetsän keskeltä. Matalahko kivijalka on mitoiltaan noin 4 x 9,5 metriä, ja sen keskellä metsänpuolella on suorakaiteen muotoinen pitkistä ja kapeista lohkokivistä rakennettu uunin perusta, mitoiltaan noin 1,5 x 1,5 metriä. Uuni jakaa tilan kahteen huonetilaan, jotka molemmat ovat hieman kuopalla kivijalan sisällä. Talon ympärillä on lukuisista ojista päätellen ollut peltoja.
Talon kivijalasta 120 metriä kaakkoon kesämökeille johtavan tien eteläpuolella on tervahauta, halkaisijaltaan noin 9 metriä. Tervahauta on tehty matalan harjanteen kärkeen. Tervahaudan ränni on tielle päin ja ränni on tuettu kivirakenteella/-ladelmalla. Tervakouru lienee tullut jostain kivien välistä. Tervahauta on merkitty peruskarttaan. Luultavasti Huikurinlammen kivijalka ja tervahauta eivät ole satoja vuosia vanhoja, vaan ehkä 1800-1900 –luvun vaihteesta päätellen vanhojen pelto-ojien vielä selvästä erottumisesta kuusimetsässä.

Kaakkukallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Etelä-pohjois- suuntainen soraharjanne, jossa on laajoja kallioalueita, kuiva kangas, aukea. Harjanteen pohjoisosassa kahden vanhan polun risteyksessä on vanha n. 45 cm paksu mänty, johon on tehty 1,5 m korkeudella pilkka (mitat 25 x 5 cm). Pilkkaan on veistetty rombinmuotoinen kuvio, korkeus 7 cm. Mänty on kasvanut pilkan tekemisen jälkeen vielä 6 cm. Merkkipuu.
Kohde on vuoden 2013 inventoinnin kuvauksen mukaisessa kunnossa.

Rengonkylän saha 2 (Teollisuuskohteet)
Moderni; Rengonkylään, Rengonkosken kapeikkoon, kohtaan mistä nykyisin tekojärveen erkaneva uusi uoma alkaa, perustettiin saha vuonna 1911. Se lopetti toimintansa vuonna 1956 sahan paloon. Sahan omisti Erkki Kullas. Paikalla ei ole jäljellä rakenteita, paitsi joen itärannalla on lämpökeskuksen perustus.

Penttilä (1000028562) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Nurmojoen länsirannalla, Rintatien päässä.
Penttilä on yksi Nurmon kantatiloista. Vanhin säilynyt tieto Penttilästä on vuoden 1560 maakirjassa. Talo oli yhtenä tilana kuuden sukupolven ajan. Isonvihan 1713–1721 aikaan tilan kohdalta kulki ratsutie ja kahluupaikka joen yli ja tilan rakennukset poltettiin useaan
kertaan ohi kulkevien joukkojen toimesta.
1700-luvun karttojen mukaan talotontti sijaitsi suunnilleen nykyisen Ylipenttilän tilakeskuksen kohdalla. Penttilästä kasvoi uudisraivauksen myötä Nurmon toiseksi suurin talo. Halkomisen seurauksena muodostui kylä, jossa 1752 oli 2 taloa, 1835 4 taloa ja 1860 7 taloa. Taloja olivat mm.: Alapenttilä (kantatalo), Ylipenttilä, Kujapenttilä ja Jokinen. Talot
eivät kaikki sijainneet talotontilla, vaan laajemmalla alueella nykyisen Rintatien varressa, kenties kauempanakin. Lisäksi Penttilän mailla oli ainakin yksi 1700-luvulla perustettu sotilastorppa, Autio ja kaikkiaan 13 1800-luvulla perustettua torppaa.
Nykyisin talotontilla on Ylipenttilän 1958 rakennettu asuinrakennus (samalla paikalla on sijainnut ainakin kaksi edellistä päärakennusta), vuonna 1951 rakennettu punatiilinavetta, jota on jatkettu lautarakenteisilla osilla, uudehko viljankuivuri ja 1800-luvun hirsinen otsa-aitta. Peltojen ympäröimään nurmipintaiseen pihapiiriin johtaa koivukuja. Joenrantaan
laskee rakennusten takaa loivahko rantaniitty.
Alue on ollut asuttuna yhtäjaksoisesti 1500-luvulta nykypäiviin. Talotontin alue on pääosin käytössä asuttuna pihapiirinä. Alueella ei havaittu maan pinnalle erottuvia entisten rakennusten jäännöksiä. Entisten rakennusten jäännökset ja kulttuurikerrokset
ovat todennäköisesti ainakin osin tuhoutuneet pihapiirin käytön, runsaiden muutosten ja 1950-2010- lukujen rakentamisen seurauksena. Talotonttia ympäröivä kulttuurimaisema on säilynyt pääosin ennallaan vuosisatojen saatossa, historiallisen maiseman ja maankäytön elementit sekä kylätontin suhde vanhoihin elinkeinoihin ja kulkureitteihin ovat edelleen hyvin tunnistettavissa.
Penttilän pellosta on löytynyt kivikautinen kivikirves (KM 2754:19, toimitettu Museovirastoon v. 1891), jonka löytöpaikkaa ei pystytty määrittämään tarkasti Nurmon inventoinnissa vuonna 1978.

Luukko (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee noin Nurmojoen itärannalla, Isokoskentien varressa. Luukko on yksi Nurmon kantatiloista. Vanhin säilynyt tieto Luukosta, silloiselta nimeltään Erkkilä, on vuoden 1560 veroluettelossa. Isonvihan 1713–1721 aikaan tilan kohdalta kulki ratsutie ja kahluupaikka joen yli ja on mahdollista, että tilan rakennukset poltettiin useaan kertaan ohi kulkevien
joukkojen toimesta, kuten tiedetään käyneen vastarannalla Penttilässä. 1700-luvun karttojen mukaan Luukon talotontti sijaitsi suunnilleen nykyisen Yliluukon tilan kohdalla. Talo oli jakamattomana 1700-luvun lopulle. Halkomisten seurauksena muodostui kylä, jossa 1790 oli 2 taloa, 1845 4 taloa ja 1860 6 taloa. Taloja olivat mm.: Yliluukko (kantatalo),
Alaluukko, Luukko ja Rintaluukko. Talot eivät ilmeisestikään kaikki sijainneet talotontilla, vaan laajemmalla alueella nykyisen Isokoskentien varressa. Lisäksi Luukon mailla oli ainakin yksi 1700-luvulla perustettu sotilastorppa, Ylikorvanen ja kolme 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa perustettua torppaa. Nykyisin talotontilla on Yliluukon vanha päärakennus 1800-luvulta (talo on ollut pystyssä ainakin 1884-5, jolloin tuvassa on pidetty Nurmon ensimmäistä koulua) sekä niin ikään 1800-luvulta peräisin olevat talli, viljapuori-liiveri sekä Isokoskentien toisella puolella osa riihestä. Tallin takana on ollut hirsinen navettarakennus, jonka päässä sijainnut lautarakenteinen lato on osin yhä jäljellä. Lisäksi tontilla on ollut vielä
ainakin 1960-luvulla erillinen saunarakennus. Pihapiiriin on 1990-2000- luvuilla rakennettu toinen asuinrakennus ja suurehko konehalli. Talotontin eteläosa, piha-alue vanhan päärakennuksen edustalla vaikuttaa muokkaamattomalta, samoin rakennusten takaa laskeva rantaniitty. Koillisosassa kulkee vanhaa tielinjaa noudatteleva Isokoskentie ja
pohjoisosassa on Nurmojokeen laskeva oja sekä viljelty rinnepelto. nykypäiviin.
Talotontin alue on pääosin käytössä asuttuna
pihapiirinä. Alueella ei havaittu maan pinnalle erottuvia entisten rakennusten jäännöksiä.
Entisten rakennusten jäännökset ja kulttuurikerrokset ovat ainakin osin tuhoutuneet pihapiirin käytön ja 1990-2000-luvun rakentamisen seurauksena. Talotonttia ympäröivä kulttuurimaisema on säilynyt pääosin ennallaan vuosisatojen saatossa, historiallisen
maiseman ja maankäytön elementit sekä kylätontin suhde vanhoihin elinkeinoihin ja kulkureitteihin ovat edelleen hyvin tunnistettavissa.

Kalistaja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee noin Nurmojoen länsipuolella, Kalistajantien varressa. Kalistaja on yksi Nurmon kantatiloista. Vanhin säilynyt tieto talosta on vuoden 1546 veroluettelossa.
Kalistajan rappiolla oleva kantatila jaettiin verrattain varhain, 1608, kahdeksi erilliseksi tilaksi, Rintakalistajaksi ja Latvakalistajaksi. Suuremman, vanhan kanta-Kalistajan osan, nimeksi tuli Rintakalistaja, erotukseksi uudesta Erkki Erkinpojan omistamasta Latvakalistajasta. Latvakalistajasta käytettiin myöhemmin myös nimeä Autio.
1700-luvun maakirja-, tilus- ja isojakokartan mukaan Kalistajilla oli kaksi kulmittaista talotonttia, joista pohjoisempi oli ilmeisesti Rintakalistaja ja eteläisempi Latvakalistaja. Tontit sijaitsivat suunnilleen nykyisen Latvakalistan ja Naapurin (ent. Alakalistaja) kohdalla. Halkomisten seurauksena muodostui Kalistajan kylä, jossa 1770 oli 3 taloa, 1835 9
taloa ja 1860 jopa 12 taloa. Taloja olivat mm.: Rintakalistaja (kantatila), Latvakalistaja, Ylikalistaja (Mikkikalistaja, Autiokalistaja) ja Alakalistaja (Naapuri). Talot eivät kaikki sijainneet talotontilla, vaan laajemmalla alueella niiden ympäristössä. Lisäksi Kalistajien mailla oli ainakin yksi 1700-luvulla perustettu sotilastorppa, Ala-Autio sekä yhteensä 17 1700- luvun lopun ja 1800-luvun aikana perustettua torppaa. Talotontit ovat sijainneet 1700-
luvun kartoilla tiiviisti yhdessä. Molemmat talotontit käsittänyt alue on nykyisin pääosin asuinkäytössä. Alueen pohjoisosassa on Alakalistajan 1800-luvun lopulla rakennettu, nykyisin asumaton päärakennus sekä 1800-luvun hirsinen puorirakennus. Eteläosassa on Latvakalistajan päärakennus, jonka vanhin osa on ilmeisesti peräisin 1700-luvulta, laajennus ja korotus on tehty 1800- luvulla. Lisäksi pihapiiriin kuluu päärakennusta vastapäätä oleva aitta ja joen puoleisella sivulla oleva entinen talli- ja liiverirakennus. Tallin takana on ollut hirsirunkoinen navetta, jokirannassa maakuoppa ja Kalistajantien varrella pellolla riihi-luuva-lato. Jokirantaan laskee rakennusten takaa loivahko rantaniitty. Piha-alueet vaikuttavat muokkaamattomalta, samoin rantaniitty. Viljellyt pellot ympäröivät maisemallisesti erittäin merkittävää rakennusryhmää. Alue on ollut asuttuna 1500-luvulta nykypäiviin.
Talotontin alue on pääosin käytössä asuttuna pihapiirinä. Talotontin alueella ei havaittu maan pinnalle erottuvia entisten rakennusten jäännöksiä. Entisten rakennusten jäännökset ja kulttuurikerrokset ovat saattaneet osin tuhoutuneet pihapiirin käytön seurauksena.
Talotonttia ympäröivä kulttuurimaisema on säilynyt pääosin ennallaan vuosisatojen saatossa, historiallisen maiseman ja maankäytön elementit sekä kylätontin suhde vanhoihin elinkeinoihin ja kulkureitteihin ovat edelleen hyvin tunnistettavissa.

Soini (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Nurmojoen itärannalla, Isokoskentien varressa. Soini on yksi Nurmon kantatiloista, josta aluksi 1500-1600-luvuilla onkäytetty nimiä Sonnila ja Sonni. Vanhin säilynyt tieto talosta on vuoden 1563 veroluettelossa. 1700-luvun tiluskartan mukaan Soinin talotontti sijaitsi suunnilleen nykyisen Alatalon tilan kohdalla. Talo oli jakamattomana vuoteen 1769. Halkomisten seurauksena muodostui kylä, jossa kuitenkin vasta 1815 oli kaksi
taloa, 1825 kolme taloa ja 1860 viisi taloa. Taloja olivat mm.: Ylisoini (kantatalo) ja Alasoini. Lisäksi Soinin mailla oli yhteensä 14 1800-luvun aikana perustettua torppaa.
Soinin kylässä on 1930-luvun lopussa ollut tulipalo, jossa tuhoutuivat ainakin kolmen tilan rakennukset. Nykyisin talotontilla on 1939 valmistunut 1970-luvulla laajennettu Alatalon tilan päärakennus, 1930- luvun lopun osin tiilinen, osin lautarakenteinen navetta-liiverivajarakennus, mahdollisesti 1800-luvulta peräisin oleva osin hirsinen aitta-tallirakennus sekä Alatalon pihapiirin pohjoispuolelle rakennetut 1970-luvun tiilinen omakotitalo ja 1980-luvun konehallirakennus. Talotontin itäpuolen läpi kulkee vanhaa tielinjaa noudatteleva Isokoskentie. Tien itäpuoli on viljeltyä peltoa. Talotontin
eteläosa, Alatalon pihapiiri ja länsiosan pieni peltotilkku vaikuttavat pääosin muokkaamattomilta. Alue on ollut asuttuna 1500-luvulta nykypäiviin.
Talotontin alue on pääosin käytössä asuttuna pihapiirinä. Talotontin alueella ei havaittu maan pinnalle erottuvia entisten rakennusten jäännöksiä. Entisten rakennusten jäännökset ja kulttuurikerrokset ovat saattaneet osin tuhoutuneet pihapiirin käytön ja 1900-luvun rakentamisen seurauksena.
Talotonttia ympäröivä kulttuurimaisema on säilynyt pääosin ennallaan vuosisatojen saatossa, historiallisen maiseman ja maankäytön elementit sekä kylätontin suhde vanhoihin elinkeinoihin ja kulkureitteihin ovat edelleen hyvin tunnistettavissa.

Ryssy (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Nurmojoen itärannalla, Isokoskentien tuntumassa. Ryssy on yksi Nurmon kantatiloista. Vanhin säilynyt tieto talosta on vuoden 1556 veroluettelossa. Talo oli jakamattomana vuoteen 1792. Halkomisten seurauksena muodostui kylä, jossa kuitenkin vasta 1808 oli kaksi taloa ja 1835 kolme taloa. Taloja olivat mm.: Yliryssy (kantatalo) ja Alaryssy. Lisäksi Ryssyn mailla oli ainakin yksi 1700-luvulla perustettu sotilastorppa, Paavola sekä enimmillään 8 1800-luvun aikana perustettua torppaa. Talotontilla on 1800-luvulta peräisin oleva, 1980-luvulla peruskorjattu pohjalaistalotyyppinen asuinrakennus ja 1963
rakennettu osin tiilinen osin lautarakenteinen navetta-liiveri-vajarakennus. Pihapiiri rajautuu viljeltyihin peltoihin. Jokirantaan laskee talon takaa loivahko rantaniitty. Alue on ollut asuttuna 1500-luvulta nykypäiviin. Talotontin alue on pääosin käytössä asuttuna
pihapiirinä. Talotontin alueella ei havaittu maan pinnalle erottuvia entisten rakennusten jäännöksiä, lukuun ottamatta pihan pohjoisreunalla sijainneen 1800-luvun aitan nurkkakiveä.
Entisten rakennusten jäännökset ja kulttuurikerrokset ovat saattaneet osin tuhoutuneet pihapiirin käytön ja 1900-luvun rakentamisen seurauksena. Talotonttia ympäröivä kulttuurimaisema on säilynyt pääosin ennallaan vuosisatojen saatossa, historiallisen
maiseman ja maankäytön elementit sekä kylätontin suhde vanhoihin elinkeinoihin ja kulkureitteihin ovat edelleen hyvin tunnistettavissa.

Suolinevankalliot 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kaupungin koillisosassa tasaisella kallioalueella.
Suolinevakallioiden keskisen kallioalueen pohjoisreunalla on kolme pienehköä pintalouhosta. Kallioperä on ilmeisesti graniittia. Louhosten 1 ja 2 pinta-ala on noin 20 – 30 m2 ja louhoksen 3 noin 80 – 120 m2. Koska louhokset ovat kasvillisuuden peittämiä ja osittain veden täyttämiä, niiden laajuuden määrittäminen oli hankalaa. Maastossa näkyy pystysuoria lohkopintoja, joissa on paikoitellen porausreikiä ja niiden lähellä 1 – 2 m pitkiä kivipaasija, joissa on yleisesti noin 7 – 10 cm syviä porausreikiä. Pohjoisen louhoksen (no. 2) eteläpuolella on neljän aluskiven tukema noin metri pitkä terävä pystykivi. Kivi on nykyään kallellaan. Sen funktio on epäselvä – ehkä se on toiminut maa- tai omistusmerkkinä. Jäkäläkasvustojen perusteella louhokset ovat yli 100 vuotta vanhoja.

Suolinevankalliot 3 (Asuinpaikat)
Moderni; Kohde sijaitsee kaupungin koillisosassa kallioalueen itäpuolella loivalla moreenirinteellä.
Paikalla on ison kämpän jäännös, mitat arviolta noin 6 x 9 m (kiviperustuksesta on vain osa näkyvissä). Se oli rakennettu kuoritusta tukkipuusta, koirankaulasalvokset on tehty moottorisahalla. Rakennuksen seinät on sahattu poikki pystysuunnassa ja sortunut rakennus jätetty sen jälkeen paikalleen. Lähellä on pino ikkunoita, jotka on purettu rakennuksesta ennen sahausta. Tapaus on arvoituksellinen - jäänteiden perusteella voitaisiin olettaa, että kyseessä on 1950- 60-luvun kämppä, mutta sitä ei ole merkitty vuosien 1954, 1977 tai 1986 peruskartoille.

Haanpään mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lapuanjoessa sijaitseva Haanpään jauhomylly on perustettu todennäköisesti 1800-luvun lopulla. Paikalla on myllyn jäänteet.

Pannukangas 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee laajan kallioalueen pohjoispäässä, nuoressa kasvatusmetsässä.
Tasaisen kalliolaatan päällä on pyöreä kivilatomus, halkaisija on noin metri, yksi kivikerros, kivien koko on 10 – 15 cm. Latomus on jäkälän peittämä. Vaikka latomusta ei pystytty ajoittamaan, sen rakenne kuitenkin viittaa nuorempaan aikaan.

Haapa-aho 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pösöntien reunasta noin 6 metrin päässä on sammalpeitteinen, muodoltaan soikea kiviröykkiö. Röykkiön koko 2,5x2 m ja korkeus 0,5 m. Kyseessä lienee viljelyröykkiö.

Kirkkojärvi Tusansaari 2 (Taide)
Historiallinen; Teoksessa Kansan kertomaa Alavudelta (2015) mainitaan kalliohakkaukset, joita Väinö Tuomaala oli käynyt katsomassa 1950-luvulla. Kaiverruksista oli kertonut Salomoni Tusa,
Vuoden 2016 inventoinnissa suuresta siirtolohkareesta löydettiin kalliohakkaus kiven länsipuolelta aivan vesirajan läheltä. Hakkaus peitti kivestä 19 cm × 51 cm kokoisen alan. Kirjaimet tulkittiin seuraavasti: F.P. + 6, 0. Niiden alla on alleviivaus. Kohteen ajoituksesta ei ole tietoa.

Ouranneva 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ourannevan eteläpuolella. Paikalla on talonpohja, johon kuuluu multapenkki sekä kiuas ja mahdollisesti sen sisäpuolella sijainnut kellarikuoppa. Perustukset ovat kooltaan 5,5 × 5,2 metriä. Multapenkat ovat 0,5 metriä leveät ja 0,8 m korkeat, kiuas sijaitsee lounaisnurkassa ja on 3 × 2,7 m ja 1 m korkea. Paikalla on myös tonttia reunustavaa kiviaitojen pätkiä (inventointiraportissa kohde Ouranneva 2), jotka on yhdistetty samaksi kohteeksi.
Alueella on ollut historiallisen ajan asutusta, mutta luultavasti kyseinen talonpohja on kuitenkin melko nuori.

Kauppistenmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee kuusimetsässä. Röykkiö koostuu käsin kannettavan kokoisista kivistä ja on soikiomainen, kooltaan 8 × 3 × 0,6 metriä. Röykkiö on tulkittu luonteensa, sijaintinsa ja kokonsa takia todennäköisesti kaskiröykkiöksi.

Majuniemi 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Majuniemen länsipuolella rannan tuntumassa. Paikalla on rannan eli pohjois-eteläsuuntainen pitkä kiviaita, joka on noin 15 metriä pitkä ja 1,8 m leveä ja 0,8 m korkea. Se on tehty halkaisijaltaan noin 0,2-0,3 m kokoisista kivistä, ja vaikuttaa vahingoittumattomalta. Kiviaidan itäpuolella on kaksi ojakaivantoa.

Multamäki (1000030919) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee aivan Liesjärventien vieressä Multamäen talon tienoilla. Paikalla on hyvin säilynyt kaakko-luodesuuntainen kiviaita, joka on 26 metriä pitkä, noin 2 metriä leveä ja 1 m korkea.

Pöyhönen (1000030926) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pöyhösen nykyisen asuinrakennuksen itäpuolella sijaitsee pitkä kiviaita, joka näkyy myös 1900-luvun alussa otetussa valokuvassa. Paikalla on sijainnut talo, joka on palanut 1924. Kiviaita on 52 metriä pitkä ja 1,8 m leveä ja 0,6 m korkea. Aidan eteläpään kohdalla kiviaita on 1,2 m korkea.

Tantereenmäki 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpasta on maininta vuoden 1885 henkikirjassa, jossa mainitaan "nytt torp". Kyseessä on Niemisveden kylän Makkolan talon Tannerniminen torppa, jota asutti 1885 Kaarle Tuomaanpoika Tanner eli Majunen perheineen jo 1885. Torpassa on asuttu ainakin vielä vuonna 1895, mutta vuoteen 1900 mennessä se on ollut jo autio.
Paikalla on useita autioituneita rakennuksen perustuksia, myös sarka-ojat erottuivat vuonna 2016 nuoressa koivikossa vielä paikoin. Alueella on havaittavissa kolme selkeää talonpohjaa, joissa on kiukaat sekä yksi mahdollinen talonperustus ja yksi kiuas. Lisäksi paikalla on yksi suorakaiteen muotoinen kuoppa, jonka pohjalla on kiviä.

Soukkajoki (Kivirakenteet)
Moderni; Matala ja selkeästi maastossa erottuva kiviaita on tehty vuonna 1918 vankityövoimalla koskesta peratuista kivistä. Vuonna 1918 kosken läheisyydessä sijaitsi väliaikaiseksi rakennettu punavankien työleiri.

Jouppilanvuori (Raaka-aineen hankintapaikat)
Moderni; Kivenlouhintapaikka sijaitsee Jouppilanvuoren laskettelurinteen kaakkoispuolella (avokalliolla).

Myllysaari (Kulkuväylät)
Moderni; Sijaintipaikka on Seinäjoen kirkosta noin 1 km lounaaseen.
Alueella on ollut kanava, jossa on ollut neljä patoa, jotka ovat osin lahonneet ja hajonneet. Eteläisen padon kohdalla on jäänteitä myös betonirakenteesta. Hirsikertoja on padoissa 3-4 kpl. Kanavan pohjois- ja eteläpää sekä eteläisimmän padon kohta on täytetty maalla. Jäljellä oleva kanava on noin 220 metriä pitkä ja enimmillään noin 6 metriä leveä.

Sahanlampi (Kulkuväylät)
Moderni; Sijaintipaikka on Seinäjoen kirkosta noin 1,1 km etelälounaaseen, Koskenalantiensillan eteläpuolella. Muinaisjäännösrekisteriin on sijaintipaikaksi merkitty padon länsipää.
Paikalla sijaitsee Seinäjoen ylittävä matala betonipato, jonka pohjoispuolella on kivistä tehty rakenne. Alueella on pyöreähköistä kivistä muotoiltu kalatie.
Sahanlammessa on ollut myllytoimintaa 1700-luvulta lähtien.

Myllysaari 2 (Kivirakenteet)
Moderni; Sijaintipaikka on Seinäjoen kirkosta noin 0,9 km etelälounaaseen Myllysaaren kohdalla Seinäjoen itärannalla.
Joen itärantaa on tuettu noin 30 metrin matkalla kivistä ja betonista tehdyllä rakenteella.
Alueella on sijainnut mm. Myllykosken sähkölaitoksen rakennuksia.

Pekkola (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Alueella sijaitsee useita kiviaitoja sekä tien varressa että kauempana tiestä. Paikalla on ollut peltoja, jotka on merkitty 1800-luvun pitäjän- ja isojakokartoille sekä vielä vuoden 1967 peruskartalle.

Kantola Vanha tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Käytöstä pois jäänyt vanhan Alavus-Ähtäri tien katkelma sijaitsee Aspinmäentien eteläpuolella, Kantolan tilasta länteen. Vanhan tien mutkan itäosa on edelleen pihatienä.

Huhtalan talo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seinäjoen keskustan tuntumassa, Seinäjoki-uoman länsirannalla Kruutikosken (Björkenheimintien) sillasta noin 430 metriä pohjoiseen.
Arkistotutkimus 2018: Paikalle on merkitty Huhtalan talo vuosien 1695 ja 1755 kartoille. 1840-luvun pitäjänkartan merkintä on tulkinnanvarainen (merkintä tehty 100-200 metriä lounaaseen). Myöhemmillä kartoilla ei ole merkintää talosta. Nykyisin talonpaikalla on viheraluetta/peltoa.
Tarkastus 2021: Paikalla ei tehty pintahavaintoja muinaisjäännöksestä. Pellon keskellä on pieni puita kasvava saareke, johon on kasattu kiviä. Saareke on kuitenkin liian pieni ollakseen vanha talonpaikka. Talotontti on raivattu pelloksi/viereisen asuintalon pihamaaksi.

Rengon talo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seinäjoki-uoman itärannalla Jalasjärventien sillasta 230 metriä eteläkaakkoon, nykyisen Ala-Rengon tilan pihapiirissä.
Paikalle on vuoden 1769 karttaan merkitty Rengon talo. Myöhemmissä kartoissa talo on merkitty samaan paikkaan ja on edelleen (2018). Paikka on nykyisin tilan piha-aluetta. Paikalle ei ole tehty maastotarkastusta, vaan havainto on tehty arkistoselvityksen yhteydessä.

Ruonan silta (Kivirakenteet)
Moderni; Noin 300 metriä pitkä, luonnonkivistä tehty silta, jonka Lapuan tie katkaisee. Sillalle on tehty myöhemmin puiset kaiteet. Ojituksen ja muuttuneen maankäytön vuoksi siltarakenne sijaitsee nykyään kuivalla maalla. Nykyinen luonnonkivisilta on rakennettu 1877. Ensimmäinen Ruonan silta rakennettiin 1695. Siltarakennetta kunnostettiin useampaan kertaan. Suomen sodan aikaan, Ruonan taistelussa 31.8.1808 silta poltettiin. Uusi silta rakennettiin 1810. Perimätiedon mukaan sillan lähellä on venäläisten sotilaiden joukkohauta.
Silta on merkitty peruskartalle (rauh. silta).

Simunantien silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seinäjoen ylittävän Hamarintien nykyisen sillan pohjoispuolella, sen molemmilla rannoilla.
Joen itärannalla on todennäköisesti vuonna 1977 puretun Simunantiensillan vanha silta-arkku. Ennen Hamarintiensiltaa Seinäjoen on ylittänyt Törnävällä Simunantiensilta. Oletetun silta-arkun jäännös on runsaan kasvillisuuden peitossa.
Vanhan siltarakenteen jäännös Seinäjoen jokiuoman länsi- ja itärannalla. Jokiuoman länsirannalla oleva sillan perustus on noin 9 x 9 metrin kokoinen lohkokivien ja maan sekainen pahoin romahtanut rakenne. Osasta romahtanutta ja pyöristynyttä rakennetta näkee kuitenkin, että siinä olevat kivet on ladottu paikoilleen. Rakenteen joen puoleinen reuna on noin 1,5 metriä korkea ja länsilaita noin 0,5 metriä korkea. Joen itärannalla on vastaavan kaltainen rakenne (merkitty alakohteeksi), jonka koko on noin 6 x 8 metriä. Kohteen iästä ei ole varmuutta. Vuoden 1826 kartassa paikalle ei ole merkitty siltaa. 1840-luvun pitäjänkartta on sen verran huonokuntoinen, että siitä ei saa selvää sillan osalta. Palovakuutuskarttaan vuodelta 1866 siltaa ei ole merkitty, joten se lienee rakennettu aikaisintaan 1800-luvun lopulla. Rakenteiden kohdalla on kulkenut tie peruskartan 1957 mukaan, mutta vuoden 1969 peruskartalla tie on jo oikaistu kulkemaan nykyistä linjaansa ja siten myös sillan paikka on siirtynyt.

Kruutikoski länsiranta (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seinäjoen Kruutikosken pohjoisosassa eli kosken alajuoksulla jokiuoman länsirannalla Björkenheimintien sillan pohjoispuolella.
Jäännöksiä kahdesta rakennuksesta tai rakenteesta. Näistä läntisempi on pohjois-eteläsuuntainen, mahdollinen rakennuksen perustuksen seinälinja, jonka pituus on seitsemän metriä. Rakenne on tehty kivistä ja betonista. Rakenteen länsi- ja pohjoispuolella maata on kaivettu voimakkaasti, mikä on vahingoittanut rakennetta. Rakenteesta noin seitsemän metriä itään on pahoin vaurioitunut rakennuksen tai muun rakenteen jäännös (merkitty alakohteeksi), joka on epämääräinen lähinnä pyöristyneen L-kirjaimen muotoinen kivistä ja betonista tehty rakenne. Korkeutta rakenteella on maksimissaan 1,8 metriä, ja leveyttä tien suuntaisesti seitsemän metriä ja virran suuntaisesti 1 - 6 metriä. Vanhoissa kartoissa paikalle ei ole yksiselitteisesti merkitty rakennuksia. Vuoden 1826 kartalla hieman epävarman karttapaikannuksen mukaan kohdalla on ollut Cylinder hus. 1900-luvun peruskartoilla paikalla ei ole rakennusta, mutta vuosien 1953 ja 1957 peruskartoilla tällä kohdalla on pieni rakenne, joka liittyy mahdollisesti joko siltaan tai patoon.
Muinaisjäännösalueella Östermyran rautaruukki ja ruutitehdas on tätä kohdetta jonkin verran etelämpänä joen itärannalla kivirakenne/alakohde "ylisylinteri", jonka kerrotaan olevan ruutiseoksen sekoituspaikka.

Kruutikoski itäranta (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seinäjoen Kruutikosken pohjoisosassa Björkenheimin sillan pohjoispuolella jokiuoman itäreunassa. Sijaintipiste museokartalla on kokonaisuuden eteläosan kohdalla hieman epätarkasti.
Joen itärannalla on pääuoman suuntainen 3,5 - 7,5 metriä leveä sivu-uoma, jonka länsipuolelle muodostuu pieni saari. Uoman eteläosa on lohkokivireunustainen. Kiviä on sortunut uomaan. Kivetyn uoman pituus on noin 53 metriä. Uoman pohjoisosa on tehty kallion läpi siten, että kallioleikkauksen pituus on viitisen metriä. Sivu-uoman eteläpäässä, seitsemän metriä sillasta pohjoiseen, on uoman poikki kulkeva betonipato.

Puskalantie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sudenkuoppa, jonka alkuperäistä kokoa ja rakennetta ei voida enää hahmottaa. Kuoppaa on muokattu vuosikymmenten aikana. Arvellaan, että se olisi ollut käytössä 1800/1900 luvun taiteessa, jolloin puuvuoratun kuopan pohjalla oli useita teräviä seipäitä (Lähde K.Puskala/Jurva).

Pihlajamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Inventointi 2018:
Kyseessä on puukkoseppä Jaakko Hannukselan vuonna 1895 Hakolan torppaan perustama Kauhavan ensimmäinen koneellinen puukkotehdas, joka käytti voimalähteenä höyrykonetta. Tehdas lopetti toimintaansa ilmeisesti 1910-luvulla. Hakolan torpasta ei ole karttamerkintöjä, mutta tehtaan sijainti on asiakirjojen perusteella varma. Paikalle on pystytetty muistokivi.
Alueella on metsätöissä osittain vaurioitunut itä-länsisuuntainen kiviperustus, ulkomitaltaan 18 x 7 m, osa perustuksen kivistä on lohkokiviä, länsi- ja keskiosassa on 2 kellarikuoppaa (halkaisijat n 2,5 m ja syvyys > 0,5 m). Koillisnurkassa on uunin jänteet, mitat n. 3 x 2,5 x 0,6 m. Kaikki rakenteet ovat humuksen ja aluskasvillisuuden peittämiä. Eteläinen ulkoalue on raivattu, sen reunalla on erityyppisiä kivikasoja. Alkuperäisen torpan tai puukkotehtaan mahdollisista sivurakennuksista ei saatu havaintoja.

Jylhän Alakoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Jylhänkoskella on 1800-luvun lopulla sijainnut ainakin neljäs myllyä. Vuonna 1920 perustettiin suuritehoinen sähkömyllyt ja saha. Tässä yhteydessä kallioon, uoman pohjoispuolelle louhittiin kanava (160m pitkä ja 6-8 m leveä). Kanavan keski- ja alaosa toimii edelleen voimalaitoksen laskukanavana.

Lentokenttä bunkkeri (Puolustusvarustukset)
Moderni; Bunkkeri sijaitsee kiitoradan pohjoispään kohdalla sen länsipuolella lähellä aidattua aluetta suojavallin luoteispäässä. Suojavallin itäpuolella oli sivurata, jossa oli ilmeisesti useita lentokonesuojia.
Kohdetta ei voinut tarkemmin dokumentoida, koska alue on aidattu. Bunkkeria peittävä maakumpu on halkaisijaltaan n. 15 m ja länteen suuntautuva aukko mitaltaan n. 6 x 3 m (arvio). Kohde on ilmeisesti sodanaikainen.

Vanha Sotatie (Kulkuväylät)
1600-luvun lopulla, Kauhavanjoen lisäksi ainoa kulkuyhteys Lapualle oli ratsupolku. Polku lähti Vähä-Passin talolta etelään muuttuen jossain vaiheessa kärrytieksi. Suomen sodan 1808-09 sotajoukot käyttivät tietä Lapuan taistelun jälkeen ja se sai nimen Sotatie ja Vanha Sotatie. Tien linjaus on säilynyt suunnilleen nykyiselle kunnan rajalle saakka ja se on käytössä paikallistienä. Sompinmäen talon kohdalta tielinja jatkuu kapeana metsätienä luonnollisella mineraalimaapohjalla Pihlajanmäen ja Palomäen yli kunnan rajalle saakka.

Kauhavanjoki Eskolan myllyt (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Inventointi 2018:
Entisen Eskolan kantatalon kohdalla on joessa useita rakenteita, joita ei ole merkitty isojako- pitäjän- tai vanhimpiin peruskarttoihin lukuun ottamatta joen poikki menevää pohjapatoa, joka on merkitty v. 1969 peruskartalle. Havaintomahdollisuudet olivat korkean vedenpinnan takia heikot. Pohjoisrannalla on kivinen myllynperustus ja säätöpato, rakenteet ovat ajopuiden peittämiä. Etelärannan tuntumassa padon yläpuolella on yli 15 m pitkä suiste, sen ja rannan välissä on ränni. Toinen suiste on pohjoisrannan tuntumassa noin 40 m kohteesta 1 ylävirtaan. Joen puolella on pystyssä olevia tukipuita. Kyseessä on ilmeisesti kolme eri-ikäistä myllynpaikka.

Kalliokosken mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Inventointi 2018:
1920-luvun alussa perustettiin suuritehoinen sähkömylly Jylhän Kalliokoskeen (Kauhavan Osuuskauppa). Säilynyt myllyrakennus sijaitsee Kauhavanjoen pohjoisrannalla. Myllypato ulottuu lähellä eteläistä rantaa, missä on säilynyt pieni osa alkuperäistä Kalliokoskea

Vähä Kalajärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella sijaitsee jäänteitä kolmesta kiviaidasta, ojia ja kuopanteita. Havaintojen tekemistä vaikeutti paikoin runsas hakkujäte ja myöskin myrskyvauriot. Kohde sijaitsee pääosin liito-oravan esiintymisalueella (ydinalue).

Granfors (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on toiminut mylly- ja sahalaitoksia joen molemmin puolin eri aikoina. Joissakin myllyissä toimi myös pärehöylä. Paikalla on toiminut mm. Granforsin eli Alajoen myllyt.
Myllyveroluettelon mukaan osuudella toimi kolme myllyä 1800-luvun puolivälistä 1870-luvulle. Osa vanhimmista myllyistä oli kevyesti rakennettuja ja tulville alttiita. Laitos ehti toimia myös höyryvoimalla.
Joen pohjoisrannalla on vielä jäljellä n. 2,5-3 leveät myllyn kanava ja johdinaita, jonka korkeus on enimmillään yli metri. Kanavan kohdalla joen pohja oli upottava. Joen rannat olivat pajuryteikön peitossa ja näkyvyys huono. Vesi oli poikkeuksellisen alhaalla ja mahdolliset rakenteet vesialueella olivat hyvin erotettavissa. Alueelle ei ole merkitty myllyä isonjaon kartalle tai pitäjänkartalle. Vuoden 1967 peruskartalla paikalle on merkitty saha joen pohjoisrannalle sillasta pohjoiseen, missä on nykyisin omakotitalo ja betonipato nykyisen sillan kohdalla.
Lähde: Alajärven ranta-asutus ja asukkaita 1500-luvulta 1900-luvulle, s. 172-173.

Koskenniska (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Koskenvarren maantiesillan eteläpuolella Kurejoessa oleva myllynpaikka. Vuoden 2018 inventoinnissa kartoitettiin johdinaita. Reipakan mylly toimi maantiesillasta n. 200 m etelään.
Mylly sijaitsi Riitamäen eli Reipakan maalla. Mylly pantiin verolle 1867, mutta myllytoiminta oli alkanut jo aikaisemmin. Mylly toimi myöhemmin puukkotehtaana. Myllytoiminta loppui ennen sotia. Osa kanavasta jäljellä, myllyrännin ja joen välillä oli n. 0,5 ha:n kokoinen saari, Myllysaari, jossa oli sotien jälkeen tanssilava. Mylly on merkitty vielä vuoden 1967 peruskartalle.

Niemitalo (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Alajärven pohjoisrannalla Tallbackantien varrella Niemitalon kohdalla, tien eteläpuolella sijaitsee riihien perustuksia ja kaksi isoa ja näyttävää uunin jäännöstä.
Paikalla on riihien perustuksia ja niihin liittyvät kaksi isoa uunin jäännöstä. Uunit sijaitsevat noin 10 metrin etäisyydellä toisistaan ja ne ovat n. 2 m halkaisijoiltaan ja n. 1,5 m korkeita ja koottu myös laattamaisista kivistä. Molemmat uunit ovat osittain romahtaneet. Uunien ympärillä erottuu hajonneita rakennusten perustuksia noin 15 x 5 metrin alueella.
Vuoden 1967 peruskartalle kohdalle on merkitty yksi rakennus.

Tallbacka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Alajärven pohjoisrannalla Tallbackantien varrella, Tallbackan talon luoteispuolella sijaitsee
2,5 x 1,5 metrin kokoinen kellarin pohja, jonka kivettyjä seinämiä on osin näkyvissä.
Hieman ylempänä rinteessä on matala n. 10 m pitkä kiviaita, joka koostuu paljolti isoista kivistä. Aita lienee syntynyt lähihistoriassa viereisten peltojen raivauksessa tai jossakin muussa alueen raivauksessa. Noin 50m pohjoiseen havaittiin myös yksi resentti kuoppa, joka sekin lienee kellarin pohja ja liittynee alueen lähihistoriallisen ajan peltoviljelyyn.

Hoisko (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alue on tiiviisti rakennettua ja sillä sijaitsee useita tiloja, joiden ympärillä peltoja
Talo merkittiin maakirjaan ennen isoavihaa ja se sai alkunsa 1690-luvulla. Isonvihan jälkeen Hoisko oli kameraalisesti autio. 1740-1770 tila oli jakamaton. Talo on toiminut myös postitalona (lähde:Junnila, Alajärven historia, s. 45, 72 ja 75). Toisaalta on päätelty, että Hoisko oli olemassa jo 1610-luvulla (Sukujuuret Alajärven rannalla, s. 16).
Nykyisellä peruskartalla esiintyy termi ”Vanhatupa” Hoiskon historiallisen asutusalueen niemekkeellä, sen eteläosassa. Aluetta esittävien vanhimpien karttojen perusteella ensimmäisen talon paikan tarkan sijainnin määrittely ei ole mahdollista. Isonjaon kartta on vuodelta 1800.

Puutie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kortejärven ja Limajärven välisellä noin 3 km leveällä kannaksella ollut puusta valmistettu sahapuiden vetämiseen tarkoitettu hevosvetoinen ”rautatie”, joka oli pietarsaarelaisen Malmin kauppahuoneen käytössä vuosina 1871-1884. Poikkeuksellinen ”Puutie" liittyi uittoreittiin, jota pitkin kuljetettiin puita Tukkiniemen sahalle Pietarsaareen. Etelä-Pohjanmaan uittoperinteeseen liittyvä Puutie erottuu edelleen melko selkeästi maastossa suorana polkumaisena linjana varsinkin Limajärven puoleisessa päässä. Limajärven rannassa sijaitsi aikanaan Valkaman torppa, jonka pihassa oli ajomiesten kämppä sekä korjauspaja puuvaunuille. Nykyisin paikalla on 1900-luvun alkuvuosikymmeninä valmistunut kesäasuntona toimiva asuinrakennus.
Pietarsaarelainen Malmin kauppahuone perusti vuonna 1860 Tukkiniemen sahan, johon puutavaraa ajettiin talvisin muun muassa Karstulan Pääjärven suunnalta. Kuljetuskustannukset nousivat kuitenkin niin korkeiksi, että suunnitelmiin nousi käyttää vastavirtaan virranneita vesireittejä. Ongelmaksi muodostuivat kuitenkin uittokelvottomat koskipaikat. Vuonna 1870 päädyttiin lopulta erikoislaatuiseen ratkaisuun ja rakennettiin Kortejärven ja Limajärven väliselle kolmen kilometrin kannakselle puinen rautatie.
"Puutie" valmistui Otto August Malmin toimiessa kauppahuoneen johdossa vuonna 1871. Sen rakenne vastasi käytännössä rautatietä ja rata oli pengerretty. Ratapölkyt olivat noin metrin etäisyydellä toisistaan. Pölkkyihin kiinnitettiin honkapuista veistetyt kiskot suurilla takorautanauloilla. Raiteiden leveys vastasi lähes nykyaikaista rautateiden leveyttä. Kiskojen väli oli peitetty hiekalla helpottamaan hevosten liikkumista. Hevosten vetämät noin kuuden metrin pituiset ja kaksiakseliset vaunut olivat kokonaan puisia.
Puutien ansiosta tukkeja ei tarvinnut enää seisottaa yli kahta vuotta kaatosijoillaan. Tukit vedettiin aluksi ns. ”rapakanavaa” pitkin raideparin viereen, mistä ne lastattiin neljään vaunuun. Vaunut vedettiin kiskoja pitkin Limajärven rannalle Valkaman talon rantaan, missä vaunut purettiin veteen. Kortejärvellä odottivat toiset neljä vaunua odottamassa. Tämän jälkeen puut uitettiin vastavirtaan Punsajärveen ja edelleen Hankakosken kautta Hankajärven Jokapaikan lahteen, missä puut nostettiin maalle ja kuljetettiin Kuninkaanjoelle edelleen kuljetettavaksi Tukkisaaren sahalle. Käytössä oli 12 vaunua, joista neljää lastattiin, neljää purettiin Limajärvellä ja neljä odotti lastausvuoroaan Kortejärven toisella rataosuudella. Työtä tehtiin seitsemästä iltakuuteen ja sulan kauden aikana myös yövuorossa.
Valkaman talolla puutien päässä oli uloslämpiävä pieni kämppä, ”Paapeli”, ajomiehille sekä korjauspaja vaunuille. Puutie oli käytössä aina vuoteen 1884 saakka. Lakkauttamisen eräänä syynä oli vuonna 1873 Kotkaan perustettu Gutzeitin saha, joka ulotti lonkeronsa vuosikymmenen aikana myös Malmin kauppahuoneen alueelle. Lisäksi hidas vastavirtauitto ei kyennyt kilpailemaan myötävirtareittien kanssa.

Hautamäki (1000036547) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hautamäen talo on perustettu vuonna 1761 (Piiskoomännyn juurelta - Kuortaneen Salmen kyläkirja, s. 48). Paikalla sijaitsee nykyisin omakotitalo ja sen pohjoispuolella kaksi isoa talousrakennusta. Hautamäen itäpuolella on laajat peltoalueet ja myös maantien länsipuoli on rakennettua.

Hiironniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hiironniemen ensimmäinen talo on perustettu 1559 ja jaettu ensimmäisen kerran 1770 (Piiskoomännyn juurelta. Kuortaneen Salmen kyläkirja, s. 48). Hiironniemen mäellä sijaitsee nykyään neljä tilakeskusta, ympäröivät alueet ovat peltoa. Hiironniemi on Kuortaneen vanhimpia asutusalueita.

Honkola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Honkola on perustettu 1635. Vanhin tiedossa oleva Honkola sijaitsi 100 m järven rannasta, perinmätiedon mukaan hiukan Keski-Honkolasta Ala-Honkolaan päin olevalla kumpareella. Honkola jaettiin Yli- ja Ala-Honkolaksi Suomen sodan aikoihin (Pihasta pihaan. Kuortaneen Länsirannan kyläkirja, s. 49).

Kontteli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kontteli on perustettu 1686. Kontteli jaettiin 1915, jolloin Konttelin pohjoispuolelle syntyi Ala-Konttelin talo (Pihasta pihaan, Kuortaneen Länsirannan kyläkirja, s. 34). Paikalla sijaitsee 1800-luvulta peräisin oleva päärakennus sekä uudempia talousrakennuksia. Paikalla mainitaan valmistetun rautaa, mutta merkkejä tästä ei havaittu. Noin 30 talosta pohjoiseen ja luoteeseen on jäänteitä purettujen rakennusten perustuksista.

Kurssi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kurssin talo on perustettu vuonna 1684. Tila autioitui mahdollisesti 1700-luvun alussa, mutta asutettiin jo vuosisadan puolivälissä. Kurssin vanha päärakennus on siirretty Seurasaaren ulkoilmamuseoon (Piiskoomännyn juurelta. Kuortaneen Salmen kyläkirja, s. 45). Nykyisin paikalla on talo pihapiireineen

Lepistö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lepistön torppa on erotettu vuonna 1792 Petäjäniemestä (Piiskoomännyn juurelta. Kuortaneen Salmen kyläkirja, s. 42). Paikalla on nykyisin kaksi tilaa ja talousrakennuksia. Ympäristön pellot ovat viljelyksessä ja länsipuolella järvenrannalla sijaitsee tiiviisti vapaa-ajan asutusta.

Maunus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maunus (Maunuksela l. Maanus) on merkitty vuoden 1549 veroluetteloon. Tila jaettiin 1774 Yli- ja Ala-Maunukselaksi (Ruona – kylä historian laineilla, 48). Paikalla on vanha päärakennus ja useita muita tilarakennuksia, ympäröivät alueet ovat peltoa. Maunus on Kuortaneen vanhimpia asuinpaikkoja.

Piiskoomänty (1000036556) (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Vanha raipparangaistusten toimeenpanopaikka. Paikalla on esitetaulu, jonka tekstissä kerrotaan mm.: ”Ruotsi-Suomessa raipparangaistus tuli yhä yleisemmäksi 1700-luvulla. Piiskoomännyn vieressä on Salmen vanha käräjätupa, jossa pidettiin ainakin kihlakunnan käräjiä. Yleensä raippatuomio annettiin välittömästi käräjillä tapahtuneen tuomioluvun jälkeen". Puu on merkitty nykyiselle peruskartalle tekstillä ”Piiskoomänty”.

Nurminiemi (1000036557) (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Ruonan kylässä käytiin Suomen sodan aikana taistelu, jota on pidetty yhtenä ratkaisevimmista sodan taisteluista. Nurminiemessä sijaitsi suomalaisten tykkipatteri taistelun syttyessä. Ruotsalais-suomalaisjoukoilla oli 3200 miestä ja venäläisillä 2500 miestä. Suomalais-ruotsalaiset joukot olivat asemissa Alajärventien länsipuolella ja Porraslammentien tuntumassa Takalaan ja Porraslammen lounaispuolelle asti. Ruotsin armeija onnistui pitämään asemansa, jonka jälkeen joukot vetäytyivät Salmelle. Salmella käytiin 2.9.1808 taistelu Kuopiontien risteyksessä ja metsäalueilla Salmen pohjois- ja itäpuolella. Nurminiemessä sijaitsee Ruonan taistelun muistomerkki. Muistomerkki on kookas kivipaasi. Kivipaasi pystytettiin, kun taistelusta oli kulunut 100 vuotta (Ruona – kylä historian laineilla, s. 22 ja 65 ja Piiskoomännyn juurelta. Kuortaneen Salmen kyläkirja, s. 90-104). Ruonan kylällä sijaitsee myös Suomen sodan opastuskeskus.

Lill Kaartunen/Järvenpää (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on melko tiiviisti rakennettu tilan pihapiiri, missä on uuden päärakennuksen lisäksi useita tilarakennuksia sekä muutamia peltoja, pohjoispuolella kulkee kylätie. Lill Kaartunen eli Järvenpää on Kaartusjärven toiseksi vanhin talo ja vuoden 1800 isonjaon selitelmässä nro 27. Talo on perustettu 1700-luvun loppupuolella (Alajärven historia, s. 75 ja 81).

Jussinkuja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 30 metriä pitkä kylmämuuratun kiviaidan jäännös. Kiviaidan leveys on noin 2.5 metriä ja korkeus noin 1 metri. Aidan ulkoseinämät on ladottu lohkareista, aidan keskus on täytetty pienemmillä täytekivillä. Paikalla on kulkenut 1800-luvulla Jurvan kirkolle johtanut tie, jota aita on todennäköisesti reunustanut. Nykyisin kiviaita sijaitsee keskellä pihamaata, eikä vanhaa tietä enää ole.

Ranta-aho (1000037085) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla, pienen tien koillislaidalla, on tervahauta, joka on alkuperäiseltä läpimitaltaan noin 15 m. Kohteen länsiosasta (mm. halssi) on maaotossa tuhoutunut noin kolmasosa.

Passi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vaurioitunut tervahauta sijaitsee Passin läntisemmästä talosta noin 500 m länsiluoteeseen. Tervahaudan halkaisija on noin 10 m ja halssi suuntautuu koilliseen. Maasto on koilliseen viettävää kallioista ja kivikkoista hiekkamoreenimaata.

Passi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikka sijaitsee Harjuntiestä noin 170 m luoteeseen, Passin talosta noin 390 m länsiluoteeseen ja Viertolan talosta noin 270 m pohjoiseen. Noin 75 x 30 m:n laajuisella alueella havaittiin 5 kpl raivausröykkiöitä, kooltaan 2,5 x 2,5 – 5 x 4 m, korkeudeltaan 40–60 cm. Lisäksi alueen länsi-luoteis-osassa on noin 17 metrin pituinen suunnilleen pohjois-etelä-suuntainen raivauskivivalli, leveydeltään 2,5 – 5 m ja korkeudeltaan puolisen metriä. Tätä – varsinkin sen pohjoisosaa – on jäljistä päätellen kaiveltu viimeisten vuosikymmenten aikana. Kyseiset kivikasat ovat ilmeisesti kaskeamiseen ja/tai varhaiseen pellonraivaukseen liittyviä. Alue on koilliseen, itään ja kaakkoon viettävää kivikkoista hiekkamoreenirinnettä.

Kortesmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alavuden ja Ähtärin kuntien rajalla, Kortesmäen vanhan talotontin kaakkoiskulmalla, on noin 60 cm korkea pystykivi. Kiven juurella on muutamia kiviä, jotka saattavat olla rajamerkin rakennekiviä. Vieressä vuoden 1817 kartalta paikannettu Kortesmäen talotontti. Paikalla on talo myös 1840-luvun pitäjänkartassa. Vuoden 1961 peruskartalla paikka on autio. Paikalta ei havaittu mitään vanhaan talotonttiin viittaavia jälkiä.

Tuuri Soldat Torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1761 kartalta paikannettu sotilastorpan paikka (kartalla Soldat Torp) sijoittuu nykyiseen peltoon Töysänjoen länsirannalla. Torpan alue on peltoa sekä 1840-luvun pitäjänkartassa että vuoden 1961 peruskartassa.

Mantere (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on rajamerkki, jonka muodostaa noin 2 x 2 m kokoinen suorakaiteen muotoinen ja noin 60 cm korkea kivistä ladottu rajakiven alusta, jonka päällä sijainnut rajakivi on kaatunut.

Akkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2018 inventointi:
Ackalan vanha talotontti paikannettiin vuoden 1763 kartalta (A7). Paikalle on merkitty talo myös 1840-luvun pitäjänkartalla. Vuoden 1962 peruskartalla paikka on autio. Inventoinnin aikana paikalla kasvoi hyvin tiheää ja parimetriä korkeaa vadelmaa, horsmaa ja jättipalsamia. Aluetta pyrittiin kulkemaa ristiin rastiin, mutta havaintojen tekeminen tiheän kasvillisuuden seassa oli likimain mahdotonta. Maaperä paikalla on savipitoista peltomultaa. On mahdollista, että paikalla on säilynyt jäänteitä vanhasta talonpaikasta.

Kirvesluoma/Liesmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha talotontti paikannettiin vuoden 1817 kartalta . Paikalla on talo myös 1840-luvun pitäjänkartalla sekä vuoden 1962 peruskartalla. Nykyisin paikka kasvaa arviolta parikymmenvuotiasta kuusikkoa sekä hyvin tiheää horsmikkoa ja vatukkoa. Konkreettisia merkkejä vanhasta talonpaikasta ei saatu. On mahdollista, että jossain kasvillisuuden seassa on jäljellä merkkejä vanhasta talonpaikasta.

Mäkelä (1000037132) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäkelän vanha talonpaikka paikannettiin vuoden 1817 kartasta. Paikalle on merkitty teksti Mäkelä myös 1840-luvun pitäjänkartalla, mutta varsinainen karttamerkintä talonpaikasta puuttuu. Vuoden 1962 peruskartalla Mäkelän talo siirtynyt nykyiselle paikalleen ja vuoden 1817 kartan mukainen talon kohta on autio. Autioitunut talon kohta sijaitsee kallioisella Mäkelänmäellä. Mäellä kasvaa avarapohjaista havumetsää, missä näkyvyys on hyvä. Ainoa havainto, mi-kä voisi viitata vanhaan talonpaikkaan, oli noin 20 x 30 metrin kokoinen tasattu alue. Tasattu alue vaikuttaa vanhalta pellolta.

Tohni (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1817 kartalta paikannettu vanha Tohnin talon paikka sijoittuu nykyisen tien pohjoispuolelle, osin peltoon ja osin pellon ja tien väliselle viljelemättömälle alueelle, nyk. Uuden-Tohnin talon itäpuolelle. Paikalle on merkitty talo myös 1840-luvun pitäjänkartassa. Vuoden 1962 peruskartoilla paikka on autio. Viljelemättömällä kaistalla tien ja pellon välissä kasvaa lehtipuita. Niiden juurelle tehdyitä muutamasta koekuopasta löytyi hiilen paloja ja tiilen tai palaneen saven paloja. Paikalta ei siis tehty suoria havaintoja vanhasta talon paikasta. On mahdollista, että jäänteitä vanhasta talonpaikasta voisi olla säilyneenä pellon kyntökerroksen alla tai mainitun viljelemättömän kaistaleen kohdalla.

Tuuri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1761 kartalta paikannettu vanha Tuurin talo (kartalla nimellä Turi) sijoittuu nykyiseen peltoon, Töysänjoen ylittävän tien luoteispuolelle. Paikalle on merkitty talo myös 1840-luvun pitäjänkartassa. Vuoden 1961 peruskartassa talo paikalta on hävinnyt ja sillä kohtaa on peltoa.
Samalla pellolla sijaitsee myös kivikautinen löytöpaikka (Koski-Tuuri), joka todettiin vuoden 1992 inventoinnissa. Tuossa yhteydessä inventoija havaitsi pellolta myös historiallisen ajan esineitä, jotka voivat hyvinkin liittyä paikalla sijainneeseen taloon. Paikalta ei inventoinnin yhteydessä saatu suoria havaintoja vanhasta talonpaikasta.

Laurila (1000037137) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1817 kartalta paikannettu Laurilan talo sijoittuu nykyiselle metsittyvälle pellolle. Paikalle on merkitty talo 1840-luvun pitäjänkartassa. Vuoden 1961 peruskartalla paikka on peltoa. Nykyisin paikka on siis metsittyvää vanhaa peltoa. Paikalle tehtiin muutama koekuoppa, joista ei havaittu jälkiä vanhasta asutuksesta. On mahdollista, että jossain vanhan pellon muokkauskerroksen alla voi olla jäänteitä vanhasta talosta tai sen pihapiiristä.

Sutala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1817 kartalta paikannettu Sutalan talo sijaitsee nykyisen pellon kohdalla. Samalla paikalla on talo myös 1840-luvun pitäjänkartalla. Vuoden 1962 peruskartalla paikka on peltoa. Inventoinnin aikana pelto oli kyntämättä, eikä havaintoja vanhasta talonpaikasta tehty. Pellon muokkauskerroksen alla voi kuitenkin olla jäänteitä vanhasta asutuksesta.

Mutka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1817 kartalta paikannettu talon paikka sijaitsee nykyisen pellon kohdalla. Kohta on peltoa myös 1840-luvun pitäjänkar-tassa sekä vuoden 1962 peruskartassa. Inventoinnin aikaan vanhan talon kohdalla oleva pelto oli kyntämättä. On mahdollista, että pellon muokkauskerroksen alla on jäänteitä vanhasta asutuksesta.

Mähönen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1762 kartalta paikannettu Mähösen talo sijoittuu nykyisen Mähösen talon kaakkoispuolelle, ja Ähtärintien (vt 18) pohjoispuoliseen peltoon. Pitäjänkartalla (1840-luku) talo on samalla paikalla. Vuoden 1961 peruskartalla paikka on peltoa.
Pelto oli kyntämättä inventoinnin aikana, eikä havaintoja vanhasta talon paikasta saatu.

Tervatalli 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vaurioitunut tervahauta sijaitsee keskellä motocross-reittiä. Tervahaudan halkaisija on noin 12 m.

Marjasaarenharju (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Paikalla on jokseenkin suorakaiteen muotoinen kivilouhos. Sen
laajuus on n. 8 x 4 m ja syvyys n. 1 m. Seinämät ovat suorat, osin porrasmaiset.
Pohjalla on kaksi suorakaiteen muotoista, paasimaista kiveä ja jokunen epämääräisen
muotoinen kivi. Kivissä ja kalliossa ei havaittu poran jälkiä. Louhos sijaitsee tasaisella
maastonkohdalla, jossa kallio on hyvin pinnassa, osin suoraan sammalen
alla.

Vesijärvi Hautamäki SE (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on multa- ja kiviperustaisen talon perustukset, joiden laajuus on n. 5 x 7 m.
Uunin jäännökset ovat kaakkoiskulmauksessa.
Vanhoilla peruskartoilla kohdalla ei ole taloa, mutta sen länsi- ja lounaispuolella
on pieniä peltoja. Pitäjänkartalla paikka on tyhjillään.

Piilomäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Piilomäen korkeimmassa kohdassa sijaitsee suiponmuotoinen röykkiö, jonka halkaisija on
noin 3 m ja korkeus noin 1,7 m. Röykkiö on käsin ladottu. Jäkäläkasvun perusteella vuosikymmeniä vanha. Röykkiön tarkoitus on epäselvä; perimätiedossa piilopirtistä
on maininta ’vartiokivestä’ mäen korkeimmassa kohdassa.

Piilomäki 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Piilomäellä on perimätiedon mukaan ollut piilopirtti isonvihan aikaan. Lähelle piilopirtin paikkaa on 1999-2000 tehty uusi "piilopirtti" talkootyönä.
Lähde: Mäyryn kyläkirja

Haapaniemi (1000037517) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haapalan vanhasta talosta on maininta jo 1500-luvulta. Haapaniemi on Kuortaneen vanhimpia asuinpaikkoja. Pappila Haapaniemessä on toiminut vuodesta 1663 vuoteen 1939. Nykyinen päärakennus on rakennettu 1809. Pappilarakennus on peräisin vuodelta 1779. Pihapiirissä sijaitsee mm. aittoja sekä kivinavetta. Paikka on Lapuan hiippakunnan kurssi- ja leirikeskuksena. Haapaniemen pappila ympäristöineen on osa valtakunnallisesti arvokasta Kuortaneenjärven maisema-aluetta.
Luoteispuolelta pellolta havaittiin v. 2017 inventoinnissa muutamia kvartseja, joita ei otettu talteen.

Mäki-Ruona (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty torppa vuosina 1757-1759 mitatulle isonjaon kartalle. Alue on peltoa ja tien pohjoispuolella sijaitsee tiiviisti tiloja.

Petäjäniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Petäjäniemi on perustettu viimeistään 1675. Paikalla oli mahdollisesti vuonna 1567 perustettu Puntaisen tila, joka autioitui vuosisadan lopulla (lähde:Piiskoomännyn juurelta. Kuortaneen Salmen kyläkirja, s. 42).
Paikalla on tiivisti rakennettu tilakeskus, jonka ympärillä on viljelyksessä olevia peltoja.

Ruona (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ruona on merkitty vuoden 1549 veroluetteloon. Talo jaetaan ensimmäisen kerran 1723 (Piiskoomännyn juurelta. Kuortaneen Salmen kyläkirja, s. 49). Nykyisin mäellä sijaitsee useita tiloja ja niihin kuuluvia talousrakennuksia. Isonjaon kartalle merkitty kantatalon paikka sijaitsee mäen eteläreunalla peltoalueella. Ruonanmäki on Kuortaneen vanhimpia asuinpaikkoja.

Salmi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Salmi on merkitty vuoden 1549 veroluetteloon. Talo on toiminut kestikievarina 1700-luvulla. Tila jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1760. Salmen alue on Kuortaneen vanhimpia yhtäjaksoisesti asuttuja asuinpaikkoja.

Seppälä (1000037523) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seppälä mainitaan verotiedoissa ensimmäisen kerran vuonna 1592. Seppälän ensimmäinen jako oli vuonna 1736, jolloin syntyi Ala- ja Yli-Seppälä (Pihasta pihaan, Kuortaneen Länsirannan kyläkirja, s. 13).

Vasumäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vasumäki on perustettu 1781. Tila oli jonkin aikaa kruununtilana 1800-luvulla, ja vuonna 1876-1877 se lunastettiin perintötilaksi (Pihasta pihaan. Kuortaneen Länsirannan kyläkirja. s. 52). Kantatalon paikka sijaitsee pitkän koivukujan päässä matalalla mäellä. Länsipuolella on peltoja ja itäpuolella metsää. Vasumäen talon vanhan paikan sanotaan sijainneen nykyisestä päärakennuksesta kaakkoon. Vuonna 1766 päivätylle ja vuonna 1844 täydennetylle isonjaon kartalle Vasumäen talo on merkitty nykyisen päärakennuksen kohdalle.

Yli-Salmi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Salmen kylässä Salmentien varrella tiiviisti rakennetulla mäellä.
Salmi on merkitty vuoden 1549 veroluetteloon. Tila jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1760, jolloin syntyivät Yli- ja Ala-Salmi. Salmenmäki on Kuortaneen vanhimpia yhtäjaksoisesti asuttuja asuinpaikkoja.

Vasumäki 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vasumäki on perustettu 1781. (Pihasta pihaan. Kuortaneen Länsirannan kyläkirja. s. 52). Vasumäen talon vanhan paikan sanotaan sijainneen nykyisestä päärakennuksesta kaakkoon (Piiskoomännyn juurelta. Kuortaneen Salmen kyläkirja, s. 57). Alue on rakentamatonta. Rantatörmän päällä on tasainen alue, joka sopisi talon paikaksi, sen pohjoispuolella metsä on muokattua ja aurattua.
Talon perustuksiin viittaavia havaintoja ei tehty. Muutamissa kohdissa havaittiin rivimäisesti olevia tai keskittymänä kiviä ja maakasa, jotka voivat liittyä paikan viljelyyn ja peltoon, joka on merkitty vuoden 1962 peruskartalle.

Kuortaneen kirkonkellot (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Tarinan mukaan Isonvihan aikana venäläiset veivät kaikista Lapuan kappeleista kirkonkellot. Kuortaneen kirkonkellot pelastettiin upottamalla ne järveen Konttelinkarille (Heikki Klemetti, Kuortaneen vaiheita sanoin ja kuvin. 1932). Kelloja on 1990-luvun lopulla etsittykin. Etsinnöt kustansi Kuortaneen kunta (Kuortaneenjärvi Lapuanjoen helmi, s. 11). Kohteen sijainti on arvio (Piiskoomännyn juurelta. Kuortaneen Salmen kyläkirja, s. 29, kartta s. 57).

Länsiranta (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kuortaneenjärven länsirannalla Länsirannan kylässä Länsirannantien varrella. Alueella kulkee sähkölinja, itäpuolella järvenrannassa on tiheää huvila-asutusta.
Tarinan mukaan paikalle on haudattu venäläinen sotilas Suomen sodan aikana (Piiskoomännyn juurelta. Kuortaneen Salmen kyläkirja, s. 57).
Vuoden 2017 inventoinnissa paikalla ei havaittu maanpinnalla näkyviä rakenteita, jotka voisivat viitata hautapaikkaan.

Seppälä 2 (1000037529) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Heti maantien itäpuolella luonnonkivistä holvattu maakellari. Kellari on hyväkuntoinen, mutta ei enää käytössä. Läheisyydessä sijaitsee vanhoja hirsiaittoja ja tuulimyllyn jäännös

Seppälä 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Seppälän tilan itäpuolella Länsirannantiestä n. 50 itään on tuulimyllyn jäänteet. Kyseessä on ollut harakkamylly. Kohde on merkitty peruskartalle.

Keski-Suni (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keski-Sunin piha-piiri on maakunnallisesti merkittävä rakennetun kulttuuriympäristön kohde. Pihapiirissä on navetta, kaksi riviaittaa ja asuinrakennus. Sunin tila mainitaan vuoden 1600 verokirjassa. Vuoden 1785 maakirjan mukaan talo jakautui kahtia Suniin ja Keski-Suniin. Sunista käytettiin myös nimeä Myllymäki ja Hauta-aho (tiedot: Länsi-Suomen ympäristökeskuksen inventointiprojekti 2007 ja Mustaniemen – Suninniemen alueen osa-yleiskaava ja Lehtimäen rantayleiskaavan muutos/kaavaselostus 2017).
Pohjoispuolella on muita tiloja, muualla tilaa ympäröivät pellot.
Vuoden 1834 isonjaon kartalle Suninniemeen on merkitty kaksi taloa, joista eteläisempi on Keski-Suni ja pohjoisempi Suni eli Kaihoranta.

Suni/Kaihoranta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ähtärinjärven itärannalla Suninsalmen eteläpuolella, etelään pistävän Suninniemen tiiviisti rakennetulla korkeimmalla kohdalla. Suni eli Kaihoranta on yksi neljästä Suninniemellä sijaitsevasta tilasta. Sunin tila mainitaan vuoden 1600 verokirjassa. Vuoden 1785 maakirjan mukaan talo jakautui kahtia Suniin ja Keski-Suniin (tiedot Länsi-Suomen ympäristökeskuksen inventointiprojekti 2007 ja Mustaniemen – Suninniemen alueen osa-yleiskaava ja Lehtimäen rantayleiskaavan muutos/kaavaselostus 2017.
Vuoden 1834 isonjaon kartalle Suninniemeen on merkitty kaksi taloa, joista pohjoisempi oli Suni eli myöhempi Kaihoranta.

Selkänevansaari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Isojakokartalle (B20) vuodelta 1817 alueelle on merkitty rajamerkki, joka on nimetty ”Sälkä Näfvan Saari”. Rajapiste on pieni kulma Alavuden ja Ähtärin rajalla. Kyseinen ”saari” on Selkäneva-nimisellä suoalueella oleva, noin 70 x 60 m laaja ja matala moreenisärkkä. Särkän ympäristö on ojitettua – jäljistä päätellen ojia on paranneltu muutaman edeltäneen vuoden kuluessa.
Moreenisärkän keskiosan tienoilla, nykyisellä rajalla, on noin 80 cm korkea, 50 cm leveä ja 40 cm paksu lohkokivi. Kiven tasaiselle pystypinnalle on hakattu numero ”32” noin 12 cm korkuisin numeroin. Kiven reunassa on ainakin kaksi runsaat 10 cm pitkää ja pari cm leveää porausjälkeä. Alus- tai tukikiviä rajakivellä ei ole. On hyvin mahdollista, että inventoinnissa havaittu rajamerkki ei ole alkuperäinen, vuoden 1817 karttaan merkitty. Mahdollisesti varhaisemmassa vaiheessa on ollut puuhun tehty rajamerkki. Etsinnöistä huolimatta vanhaa puunkantoa ei todetun rajamerkin lähistöltä löytynyt.

Juppo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1762 kartalta (A5) paikannettu talo sijoittuu nykyisten Juppon talojen väliseen peltoon. Pitäjänkartalla (1840-luku) ja vuoden 1961 peruskartalla alueen tilanne on nykyisen kaltainen: paikalla on kaksi Juppon taloa ja vanhimmalta kartalta paikannetun Juppon talon kohta on peltoa. Inventoinnin aikana kyntämättä olleelta pellolta ei saatu havaintoja vanhasta talon paikasta.

Laakakallio (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Laakakallio -nimisen laakean kalliomäen korkeimmalla kohdalla on lohkottu kalliosta kiviä. Lohkopinnoissa on poranreikiä. Louhoksen pienen koon ja sijainnin perusteella kyseessä on talonpoikainen omatarvelouhos. Louhoksesta noin 15 metriä pohjoiseen on kalliopinnalle ladottu kivikehä kooltaan noin 3 x 2 metriä. Kivikehä on vaurioitunut sitä sivuavan metsäkoneen ajouran vuoksi. Kivikehä liittyy todennäköisesti historialliseen louhostoimintaan.

Haukkasaaret (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteelta on löytynyt rautainen lapionterä vuonna 2018, löytöä ei ole tallennettu kokoelmiin. Löytäjän ilmoituksen mukaan lähiseudulla muistellaan alueella sijainneen piilopirtin.
Vuoden 2018 arkeologisen tarkastuksen johtopäätöksenä kyseessä on tavanomainen tilapäisasumuksen pohja, metsäsauna. Kivistä rinteeseen kallion alle on kasattu perusta, kiviaines luonnonpyöreää ja todennäköisesti kalliosta itse lohjennutta laakakiveä. Rakenne on jäänyt uuden metsätien varteen ja on sen verran etäällä tieojasta, ettei siihen ole kajottu. Kiukaan pohjarakenne on kiinni länteen aukeavassa oviaukossa.

Laukkupalo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on n. 3,5 halkaisijaltaan ja n. 2 m syvä maakellarin pohja, oviaukko järven suuntaan Pohjalta leikkauksessa hiilen kappaleita ja hiiltä. Kaakkoispuolella on pienempi moderni maanottokuoppa. Kysymys on lähihistoriaan ajoittuvasta kohteesta.

Turja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta on merkitty peruskartalle ja erottuu hyvin Maanmittauslaitoksen kahden metrin korkeusmallin vinovalovarjosteessa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Ellanvainio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on neliönmuotoinen pääasiassa kivistä, jossain määrin maasta, tehty rakennuksen perustus. Perustus on kooltaan noin 5,5 x 5,5 metriä. Yläosasta perustusten leveys on noin metri. Perustuksen korkeus ulkopuolelta katsottuna on 60–80 cm. Perustuksen sisäpuolella on kuopanne, jonka syvyys on noin 1,5 metriä. Selvää uuninsijaa ei paikalta erotu. Kaakkoisnurkalla on paksu mänty, arviolta satavuotias. Rakennuksenperustus vaikuttaa melko hyvin säilyneeltä, mutta viitisen metriä sen länsipuolella on uimaranta-alueen itälaita. Uimaranta on koneellisesti raivattu ja tasoitettu entiselle peltoalueelle.
Kyseessä on mitä ilmeisimmin v. 1845 pitäjänkartalle merkityn torpan jäännös. Kohde on Härmän kylän kantatalon 8 maalla. Vuoden 1950 peruskartalla kohta on merkitty pelto- ja niittyalueen keskellä olevaksi saarekkeeksi, missä on hieman epäselvä karttamerkintä kylmänä olevasta rakennuksesta. Vuoden 1972 peruskartalla kohta on pellon keskellä olevalla saarekkeella, mutta rakennuksia ei paikalle ole merkitty.

Lukkarinkytö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on noin 30 metrin pituinen, kaakko-luodesuuntainen kiviaita. Aidan leveys on runsas 1 m ja korkeus noin 1 m. Se on koottu 20 -50 cm läpimittaisista moreenikivistä. Sen luoteispuolella on epämääräistä raivauskivivallia noin 10 metrin pätkä ja tämän eteläpuolella yksittäinen raivausröykkiö, kooltaan n. 2,5 x 1,5 x 0,5 m.

Hankajärvi Lapinsaari (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Hankajärven Lapinsaaressa on perimätiedon mukaan asunut lappalaisia, ja saaressa pitäisi olla näkyvissä kiukaanraunioita (Kotuksen nimiarkisto: Lapinsaari). Paikalta kerrotaan myös löytyneen kivitaltan (Väinö Tuomaala: Lappalaismuistoja Pohjanmaan Järviseudulta).
Lapinsaari on metsäinen ja maaperältään melko kivinen saari, nykyisin oikeastaan niemi. Lyhyessä ja pintapuolisessa tarkastelussa ei tehty havaintoa kiukaanraunioista tai muusta arkeologian kannalta kiinnostavasta rakenteesta. Paikallisten informanttien mukaan saaressa on ollut mm. tanssilava 1930-luvulla ja metsäpalo on polttanut saaren 1900-luvulla. Nykyään saaren eteläkärjessä on mökki.

Matinneva Ruumissaari (Hautapaikat)
Historiallinen; Kotimaisten kielten keskuksen (Kotus) Nimiarkistoon on talletettu seuraava Kauhavan Matinnevan Ruumissaarta koskeva perimätieto: "Viinikasta ei ollu enne tiätä kirkollen, rumhitkin kannethiv vittaasta teheryllä paariilla este tähä saarhej ja siitä vasta ajethih hevoosilla ethem päi." Nimiarkisto: Ruumissaari (Kotus, 1952). Palos, Irma. Kotimaisten kielten keskus. https://nimiarkisto.fi/wiki/Q5969325. Viitattu 17.7.2020.
Nimiarkiston karttapiste on sijoitettu nykyisen peruskartan Ruumissaaresta noin 200 metriä koilliseen, pienempään saareen. Kyseessä saattaa olla historiallisen ajan väliaikainen hautapaikka, josta vainajat on pyritty siirtämään kirkkomaahan.
Toukokuun 2021 maastotarkastuksessa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Yösterpakanneva Ruumissaari (Hautapaikat)
Historiallinen; Kotimaisten kielten keskuksen (Kotus) nimiarkistoon on talletettu seuraava Evijärven Jokikylän Hanhikosken Ruumissaarta koskeva perimätieto: Hyvin pieni suonsaari Yösterpakannevalla. […]saareen on haudattu väliaikaisesti ruumiita, kun niitä on tuotu Ylimaista ja kuljetettu vesiä pitkin Pietarsaareen (Ruumissaari on runs. 1/2 km:n päässä Välijoesta). […]"vanhain mukaan" saareen on haudattu ruumiita, jotka ovat ruvenneet märkänemään. Saarta ei ole tutkittu. (Nimiarkisto: Ruumissaari (Kotus, 1981). Korhonen, Ritva. Kotimaisten kielten keskus. https://nimiarkisto.fi/wiki/Q5237536. Viitattu 17.7.2020.)
Kohde paikannettu Kotuksen nimiarkiston keruukorttiin liitetyn paikkatiedon perusteella. Saarta ei ole nimetty kartoilla. Perimätiedon välittäneet informantit ovat syntyneet 1900-luvun alussa, ja kuulleet perimätiedon vanhemmalta polvelta.
Kohde on tarkastettu maastossa vuonna 2020. Pieni saari kohoaa suon keskeltä, sillä kasvaa havumetsää, varvikkoa ja suopursua. Saaren keskellä havaittiin vanha, kivistä ladottu rajapyykki ja välittömästi sen koillispuolella noin 30 cm syvä, kangasturpeen peittämä kuoppa, joka on 1,7 m pitkä ja 0,7 m leveä. Kuoppa muistuttaa muodoltaan ja kooltaan hautapainannetta tai auki kaivettua ruumishautaa. Sen pituusakseli kulkee lounaasta koilliseen, mikä on vanhalle ruumishaudalle tyypillistä. Kuopan keskelle kaivettiin 40 cm x 40 cm kokoinen koekuoppa, jossa ei havaittu mitään ruumishautaan viittaavaa. Maaperä hiekan ja kivenmukuloiden sekaista moreenia. Kyse voi olla perimätiedon mukaisesta väliaikaisesta ruumishaudasta, josta ruumis on viety pois. Paikalla oleva rajamerkki on pystytetty oletettavasti 1800-luvulla isojaon yhteydessä. Sen perusta on lohkareista ladottu, reilun neliömetrin pohja-alaltaan. Perustuksen keskelle on pystytetty suuri lohkokivi, jossa ei kuitenkaan erotu hakattuja numeroita.

Kuninkaansuo Ruumissaari (Hautapaikat)
Historiallinen; Ruumissaari on metsäinen saareke Soinin Kuninkaansuolla. Kuninkaansuolla on turvetuotantoalue.
Kotimaisten kielten keskuksen (Kotus) nimiarkistoon on talletettu seuraava Soinin Kuninkaansuon Ruumissaarta koskeva perimätieto: Ruumissaareen ovat parviaisperäset tuoneet kuolleensa talvihautaan silloin kun Soini oli Pietarsaaren ja Lappajärven kappeli. (Nimiarkisto: Ruumissaari (Kotus, 1946). Kauraniemi, Varpu. Kotimaisten kielten keskus. https://nimiarkisto.fi/wiki/Q7992186. Viitattu 20.7.2020.)
Soinin kirkko on perustettu 1790-luvulla, joten mikäli perimätieto pitää paikkansa, on Kuninkaansuon Ruumissaareen tuotu vainajia ennen 1790-lukua. Järvien hautasaariin (esim. Evijärven Ruumissaari) tiedetään haudatun myös pysyvästi, mutta soiden keskellä olevat hautasaaret saattavat olla vain väliaikaisia ruumissaaria, joista vainajat on myöhemmin siirretty kirkkomaalle haudattavaksi.
Ruumissaari tarkastettiin maastossa vuonna 2020, jolloin todettiin, että suuri osa saaresta, ilmeisesti hiekkaisin ja siten hautojen kaivamiselle soveliain osa, on kaivettu pois hiekanotossa. Säilynyt osa saaresta on maaperältään moreenia. Ei havaintoja hautapainanteista tai muista edes väliaikaiseen hautaamiseen liittyvistä rakenteista.

Kakkurinneva Hautapakka (Hautapaikat)
Historiallinen; Kotimaisten kielten keskuksen nimiarkistoon on talletettu seuraavat Alahärmän Kakkurinnevan Hautapakkaa koskevat perimätiedot:
Paikalle kerrotaan haudatun ihmisiä. Ruumiit on kuljetettu nk. Kalmookankaan läpi. (Nimiarkisto: Hautapakka (Kotus, 1954). Pitkänen, Hillevi. Kotimaisten kielten keskus. https://nimiarkisto.fi/wiki/Q5013941. Viitattu 21.7.2020.)
Kalmookankaan kerrotaan kuljetetun ruumiita suosaarekkeelle Hautapakalle, joka on Kakkurinevalla. (Nimiarkisto: Kalmokangas (Kotus, 1954). Pitkänen, Hillevi. Kotimaisten kielten keskus. https://nimiarkisto.fi/wiki/Q5014532. Viitattu 21.7.2020.)
Ei ole tiedossa, mikä Kakkurinnevan saarista on kyseessä, joten paikannus on epävarma. Kyseessä saattaa olla vanha kesäkalmisto tai erämaakalmisto, hautasaari.
Koordinaattien p 7019660 i 297718 osoittama metsäinen suosaari tarkastettiin elokuussa 2020. Se on maaperältään hyvin kivikkoista, eikä ole sovelias paikka ainakaan maahan kaivettujen hautojen kannalta. Kakkurinnevan ympäristö on muuten maaperältään hiekkaista, joten alueella voi sen kannalta hyvinkin sijaita perimätiedon mukainen hautapaikka.

Miilukangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin 7 metriä leveä kuoppa, jota ympäröi noin 3 metriä leveä maavalli. Kyseessä lienee rännitön tervahauta. Lidar-korkeusmallin perusteella Miilukankaalla on muitakin mahdollisia hiili- tai tervahautoja.
Kohdetta ei ole tarkastettu kattavasti.

Kotakallio 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kookas, ympärysvallillinen tervahauta mäntykankaalla. Halssi laskee kohti lounasta.

Kotakallio 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kotakallion eteläpuolella, mäntykankaalla, on metsätien ja siitä haarautuvan metsäkoneen uran leikkaama mahdollinen hiilimiilun pohja. Matalan kummun koko on noin 5 x 5 metriä. Leikatuissa reunoissa runsaasti sysiä eli hiiliä.

Mäntyaho (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty 1846 pitäjänkarttaan talo. Kohdalla on nyt talousrakennus. Noin 10 m maantieltä itään pihatien eteläpuolella on melko kokonaan täytetty kaivo. Sen halkaisija on 1,3 m ja se on kylmämuurattu.

Timmerpakanmäki 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen torpan jäännös. Torppa on merkitty 1840-luvun pitäjänkarttaan, jossa näkyy myös torpan pellot. Torpan uunin jäännökset löydettiin kuusien ja katajien välistä. Turpeen alta paljastui palaneiden kivien muodostama lähes suorakaiteen muotoinen uunirakennelma. Sen pohjois- ja länsireuna rajautuvat selvästi seinärakenteisiin, muut reunat ovat vaikeasti hahmoteltavissa. Uunin koko on noin 2 x 2 m ja korkeus noin 40 cm. Torpan eteläpuoli on osittain tuhoutunut pellonlaajennuksessa. Torpan länsipuolella on kaksi halkaisijaltaan metrin suuruista kiveä, jotka saattavat olla rakennuksen nurkkakiviä.

Mattisen kivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lehtimäen kirkonkylässä, Kirkonkyläntien ja Keisasentien risteyksen kaakkoispuolella, Keisasentien reunassa, sijaitsee Mattisen kivi. Mattisen talon kautta on kulkenut Kyrön ja Pietarsaaren raja viimeistään 1700-luvulla, mahdollisesti jo 1500-luvulla, jolloin alue on ollut Pohjanmaan (Kyrö, Pietarsaari), Satakunnan (Pirkkala) ja Hämeen (Rautalampi) erämaiden raja-aluetta. Mattisen kivi on perimätiedon mukaan ollut varsinainen rajapiste. Kivi on siirretty pois alkuperäiseltä paikaltaan 1900-luvulla tienparannuksen yhteydessä, jolloin siitä on myös lohjennut paloja irti. Sittemmin kivi on tuotu takaisin alkuperäisen paikkansa tienoille, ja siihen on kiinnitetty metallinen muistolaatta. Nykymuodossaan kivi on noin kuutiometrin kokoinen siirtolohkare.

Kokko (1000039884) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kokon eli Kokkokankaan uudistalon merkintä maakirjassa vuonna 1784 (Järviseudun historia 1, s. 599). Talo on merkitty 1800-luvun puolivälissä laaditulle pitäjänkartalle. Tilan rakennukset on merkitty myös vanhoille peruskartoille, vielä vuoden 1986 kartalle on merkitty kolme rakennusta. Alueella on säilynyt eri asteisesti asutus- ja viljelyyn liittyviä rakenteita metsätien molemmilla puolilla. Tien pohjoispuolella on romahtaneen hirsisen asuinrakennuksen jäännökset (rakenne 1), jonka hirsikertoja on säilynyt pystyssä katonrajaan saakka, katto on romahtanut, sisällä on ison uunin jäännös ja runsaasti tiiltä. Lisäksi tien pohjoispuolella on mm. n. 7 x 5 metrin kokoinen tulisijallinen rakennuksen perustus (rakenne 9), kivikeskittymä (rakenne 8), jossa esiintyy palaneita kiviä, n. 50 m pitkä kiviaita (rakenne 2), nykyisellä rajalla vanha rajamerkki (rakenne 7), osa lyhyempää kiviaitaa (rakenne 10) ja sen eteläpuolella rakennuksen perustusta (rakenne 6).
Pitkän kiviaidan päälle (rakenne 2) on lisätty koneellisesti kiviä ihan viime aikoina. Tien eteläpuolella on romahtaneet navetan ja ladon jäännökset sekä pyöreä peltoröykkiö. Tien eteläpuolella on runsaasti eri kokoisia maantotossa syntyneitä kuoppia.
Asko Vilkunan mukaan (ks. Lisätiedot -välilehti) paikalla on pidetty Lappajärven Ollilan talojen kesätupaa eli karjamajaa vielä 1900-luvun alkupuolella. Kokkokangas on jäänyt vakituisesta asutuksesta 1800-luvun nälkävuosien aikaan.

Ristiharjunkalliot (Kivirakenteet)
Äystön ja Luovan kylien välillä kulkevasta Äystö-Luovankylän tiestä n. 700 itään kallioisen ja kivisen mäen sekä Ristiharjunkallioiden korkeimmalla kohdalla avorakassa. Rakan halki kulkee kuntopolku, jonka rakentamisessa rakkaa on raivattu ja tasoitettu. Havaitut kohteet sijaitsevat kuntopolun pohjoispuolella. Rakkaalueen keskivaiheilla on selvästi erottuva n. 1,5 m halkaisijaltaan oleva ja yli 50 cm syvä rakkakuoppa (rakenne 1), jonka reunoilla on vallia. Eräät vallin kivistä näyttävät lähihistoriassa kuopan reunoille nostetuilta. Muut havaitut kohteet ovat epämääräisempiä (ks. alakohteet). Kuopat eivät vaikuta selkeästi esihistoriallisilta ja kysymyksessä voivat olla ennemmin lähihistoriaan ajoittuvat linnustajien suojat. Kivien pinta on kuitenkin jäkälän ja sammaleen peitossa, joten ikää kohteella voi olla lähemmäs 100 vuottakin. Rakan länsiosassa on lisäksi joitakin viime aikoina koottuja kivirakennelmia.

Hämeenniemi (1000040631) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hämeenniemen talon varhaisimmaksi perustamisajankohdaksi mainitaan 1720-luvun alkupuoli. (Sukujuuret Alajärven rannalla, s. 19). Aiemmin on tulkittu, että Hämeenniemi erotettiin Kyröläisesta 1770-luvulla. 1740-1770 tila oli jakamaton (Junnila, Alajärven historia s. 75). Isojako tehtiin Hämeenniemssä 1796-1800 (Sukujuuret Alajärven rannalla, s. 19). Kantatilan alue ylsi koko mäen korkeimmalle alueelle. Paikalla on nykyään uusi omakoti ja siihen liittyviä rakennuksia.

Kiviaho (Asuinpaikat)
Historiallinen; Christopher Mörtin vuoden 1709 pitäjänkartan mukaan järven etelärannalla oli nykyisen Mäntyniemen talon paikkeilla Kiviaho-niminen autio. Vuoden 1773 Johan Ahlbäckin laatimalle Pietarsaaren pitäjänkartalla talo on merkitty torpaksi ja lännemmäs alavalle paikalle, ja voi olettaa, että tämän kartan merkintä ei pidä paikkaansa. 1800-luvun taitteessa laaditulle isonjaon kartalle sekä vuosisadan puolivälissä laadituille kartoille on merkitty torppa Mäntyniemen kohdalle. Nykyisin paikalla on omakotitalo ja siihen liittyviä rakennuksia, pohjoispuolella järven rannalla on useita vapaa-ajan asuntoja.

Kyröläinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Talonhaltijaluetteloiden mukaan on esitetty, että Kyröläinen perustettiin 1500-luvulla. Ensimmäisenä isäntänä mainitaan Antti Heikinpoika 1548-1556. Kyröläisestä erotetaan Hoisko 1705 ja Hämeenniemi (Alajärven ranta-asutus ja asukkaita 1500-luvulta 1900-luvulle, s. 78). Alajärven historian mukaan talo perustettiin 1620-luvulla ja verotaloksi se kirjattiin 1650-luvulla. Isonvihan jälkeen Kyrönlahti oli kameraalisesti autio (Alajärven historia, Junnila s. 41 ja 72). Yhden tiedon mukaan Kyröläisen uudistilan haltijana mainitaan vuodesta 1635 Lauri Kyröläinen. Kyröläinen jaettiin isossajaossa kolmeen osaan. (Sukujuuret Alajärven rannalla, s. 10-11). Talon varhaisvaiheista on esitetty erilaisia tulkintoja, mutta joka tapauksessa talo on ollut olemassa viimeistään 1600-luvulla. Paikalla on yhä maatila useine tilarakennuksineen.

Nelimarkka/Puumala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alajärven kylässä oli verotietojen mukaan 1600-luvulla viisi taloa, joista kaksi olivat vierekkäin sijaitsevat Puumala ja Nelimarkka. Nelimarkan ensimmäinen isäntä oli Pietari Laurinpoika Nelimarkka ja Puumalan Reko Laurinpoika (Nelimarkka sukua, s. 9). Maarekisterissä Nelimarkka ja Puumala esiintyvät molemmat yhtenä talona, mutta molemmat talot oli jaettu kolmeen osaan jo vuonna 1800 (Alajärven ranta-asutus ja asukkaita 1500-luvulta 1900-luvulle, s. 24). Kansanperinteen mukaan Pirkan- eli Pekkolanniemi oli eräalueena keskiajalta lähtien (Alajärven historia, Junnila, s. 31). Kantatalon paikan ympäristö on tiiviisti rakennettua, alueella on useita tiloja ja niihin liittyviä rakennuksia. Ympäröivät alueet ovat peltoa.

Paavola/Lill-Pynttäri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paavola eli Lill-Pynttäri on erotettu Stor-Pynttäristä, jonka ensimmäinen talonhaltija mainitaan vuoden 1557 voudintileissä (Alajärven ranta-asutus ja asukkaita 1500-luvulta 1900-luvulle, s. 111) Paavola sai Alajärvestä laskevan Kurejoen suualueen rantamaita 1670-luvulla. Lill-Pynttäri merkittiin veroluetteloihin 1700-luvun alussa (Junnila, s. 43 ja 85). Paikalla on omakotitalo ja useita tilarakennuksia, mm. vanha kivinavetta. Inventoinnin aikana talo oli asumaton. Paavola/Lill-Pynttäri on merkitty vuoden 1738 maakirjakartalle.

Pynttäri/Stor-Pynttäri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pynttärinniemi on Alajärven vanhimpia asutusalueita. Ensimmäinen Pynttärin talonhaltija mainitaan vuoden 1557 voudintileissä. Tarinan mukaan nautinnan haltijaksi Pynttäriin tuli Juho Olavinpoika Hämeestä vuonna 1532 (Alajärven ranta-asutus ja asukkaita 1500-luvulta 1900-luvulle, s. 111). Pynttäriin taloon kuului Matti Heikinpoika Suutarin uudisasutus. 1740-1770 Pynttärin numerossa oli neljä taloa (Junnila, Alajärven historia, s. 35, 37 ja 75). Stor-Pynttäriin kuuluva Rintalan talo sijaitsi 1900-luvun alkupuolella Pynttärin kantatilan eteläpuolella. Niemi-Pynttärin jatkettu asuinrakennus sijaitsi kantatilan pohjoispuolella 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa (Junnila, Alajärven historia, s. 35).
Pynttäristä etelään sijaitsevan Timmerbackan talojen pihassa on pystytetty suuri kivipaasi muistoksi Pynttärin asutushistoriasta.

Skrabb/Tallbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhimpien lähdetietojen mukaan Skrabb olisi perustettu 1500-luvulla, vanhin lähdetieto on vuoden 1549 voudintili. Talon nimenä on esiintynyt myös Gammelgård ja Tallbacka. Gammelgård-nimi on myöhempää perua. Nykyinen tilan nimi on Tallbacka. Vuonna 1739 talo oli kahtena savuna ja toisesta alettiin käyttää Gammelgård-nimeä 1763. Myöhemmin talon jakaantuessa useampiin osiin jäi Gammelgård-nimi pois käytöstä. Vuonna 1835 Skrabb oli jakaantunut jo yhteentoista osaan ja lisäksi oli useita torppia. Gammelgårdin tilan arvellaan sijainneen Talpakanniemen kärjessä (Alajärven ranta-asutus ja asukkaita 1500-luvulta 1900-luvulle, s. 90-92). Vuonna 1709 nykyistä Talpakanniemeä kutsuttiin myös Skrabilanniemeksi. Tallbackan talo sijaitsi Alitalon ja Niemelän tontilla. Viimeistään talon osittamisen jälkeen Gammelgård rakennettiin Tallbackanmäelle, virallinen jakaminen siirtyi vuoteen 1871 (Junnila, s. 37 ja 57).
Paikallisen tiedon mukaan ensimmäinen Skrabbin/Tallbackan talo on sijainnut Niemelän tilan länsipuolella peltoalueella. Vanhojen karttojen perusteella tätä tietoa ei voitu varmentaa. Vanhin tarkempi kartta on vuoden 1800 isonjaon kartta, johon on merkitty Niemelä, Ylitalo, Niemitalo ja Alitalo, joiden kohdalla on nykyisin tilarakennuksia ja peltoa.

Skrabb/Jukanniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1774 Johan Ahlbäckin laatimalle Pietarsaaren pitäjänkartalla on merkitty Alajärven vanhimmat talot, kartalle on merkitty myös Skrabb-niminen talo nykyiselle Jukanniemelle. Talo oli erotettu Talpakanniemellä sijainneesta kantatalosta. Paikalla sijaitsee tila useine rakennuksineen, eteläpuolella on peltoja.

Suutari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suutarin uudistila on sijainnut n. 560 kyynärän etäisyydellä Pynttärin eli Stor-Pynttärin talosta (Alajärven ranta-asutus ja asukkaita 1500-luvulta 1900-luvulle, s. 111). Matti Heikinpoika Suutarin uudisasutus perustettiin 1690-luvun lopulla ja se kuului Pynttäriin taloon (Junnila, Alajärven historia, s. 34-35). Paikalla on kesämökin ja rantatien välissä rakennuksen perustuksen jäänteitä ja uunin jäännös. Uunin jäännös on n. 2 x 1,5 m ja vajaa 1m korkea, se koostuu myös laattamaisista porakivistä. Uuni ajoittuu lähihistoriaan. Rakennuksen perustus koostuu isoistakin kivistä. Perustuksen kivien pinnalla kasvaa sammalta. Rakennuksen ja uunin jäännökset sijaitsevat vuoden 1967 peruskartalle peltoalueen keskelle merkityn rakennuksen kohdalla. Kohta erottuu myös lidar-kuvassa ja sen lounaispuolella häiriöitä, jotka ovat syntyneet mahdollisesti rakennuksen purkamisen yhteydessä. Vuoden 1728 maakirjakartalle merkitty Suutarin uudistalo voidaan asemoida jotakuinkin tälle kohdalle, isonjaon tai pitäjänkartalla ei ole merkintää talosta. Havaitut asutuksen jäänteet liittyvät kuitenkin paikan lähihistorian asutukseen.

Sääksjärvi Lehtimäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lehtimäen talo mainitaan maakirjassa vuonna 1770. Se on merkitty vuoden 1820 isojakokarttaan Sääksjärven kylän kantatalona nro. 2 ja 1800-luvun puolivälin pitäjänkarttaan nimellä Lehtimäki.
Historiallisen talotontin paikalla on modernia rakennuskantaa ja se on yhä asuttu.

Sääksjärvi Södervik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Södervikin talo on merkitty maakirjaan vuonna 1785, vuoden 1820 isojakokarttaan Sääksjärven kantatalona nro 1 ja 1800-luvun puolivälin pitäjänkarttaan nimillä Södervik ja Ylinen.
Samalle kohtaa on merkitty talo jo 1770-luvun Pietarsaaren pitäjänkartassa. Järviseudun historian (Vaasa 1983, s. 1016) mukaan Södervikin talo on perustettu vuonna 1739.
Historiallisen talotontin paikalla on modernia rakennuskantaa ja alue on yhä asuttu.

Sääksjärvi Lassila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lassilan talo on merkitty maakirjaan vuonna 1757, vuoden 1820 isojakokarttaan Sääksjärven kantatalona nro 4 ja 1800-luvun puolivälin pitäjänkarttaan nimellä Lassila.
Samalle paikalle on merkitty talo jo Pietarsaaren pitäjänkartassa vuodelta 1709. Kyseessä lienee yksi viimeistään 1500-luvun puolivälissä perustetuista Sääksjärven kahdesta talosta, Lill-Sääksjärvi tai Stor-Sääksjärvi. Toinen talo on sijainnut järven länsirannalla, nykyisen Puunapan kohdalla niemessä (ks. kohde Vimpeli Sääksjärvi Puunappa).
Historiallisen talotontin paikalla on modernia rakennuskantaa ja alue on yhä asuttu.

Sääksjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sääksjärven talo on merkitty vuoden 1820 isojakokarttaan Sääksjärven kylän kantatalona nro 5 ja 1800-luvun puolivälin pitäjänkarttaan nimellä Säxjärvi.
Isojakokartalta ja pitäjänkartalta paikannetun historiallisen talotontin paikalla on modernia rakennuskantaa ja alue on yhä asuttu.

Sääksjärvi Tuomala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuomalan talo mainitaan maakirjassa vuonna 1785, vuoden 1820 isojakokartassa Sääksjärven kantatalona nro 7 ja 1800-luvun puolivälin pitäjänkartassa nimellä Tuomala ja Lillsäxjärvi.
Historiallisen talotontin paikalla on modernia rakennuskantaa ja alue on yhä asuttu.

Ristinpykälä (Kulkuväylät)
Historiallinen; Hans Löfvendahlin 1750-luvulla laatimaan Lapuan pitäjän karttaan on merkitty tälle kohtaa virstanpylvään paikka. Se on sijainnut Lapualta Kyrön kirkolle johtaneen kirkkotien varrella kohdassa, josta on Lapuan kirkolle matkaa yksi peninkulma (noin 6 km). Nykyisellä peruskartallakin oleva nimi Ristinpykälä viitannee virstanpylvääseen tai tienvarsiristiin. Kotuksen Nimiarkiston mukaan kansa on sittemmin selittänyt paikannimen siten, että paikalla olisi kastettu lapsia (kastevesi saatu paikalta), tai vaihtoehtoisesti paikkana, johon Kyrön kirkon papit tulivat ruumissaattueita vastaan.
Karhunmäentie on leikattu Ristinpykälän kumpareen läpi, ja tien pohjoispuolella on kaiveltu ja läjitetty maata. Paikalla ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa tarkastuksessa 2021.

Susikorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pieni tervahauta tai hiilimiilu, kummun halkaisija noin 10 m. Keskelle kaivettu jälkikäteen muutaman neliön kokoinen kuoppa. Vaikuttaa suhteellisen nuorelta, ehkä 1900-lukuinen.

Kauhajoen kirkkopiha (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuonna 2019 tehdyn arkeologisen valvonnan yhteydessä tehtiin havaintoja mahdollisesti 1700-luvun lopulla rakennetun kirkkomaan aidan maanalaisesta kiviperustuksesta nykyisen kirkon pohjoispuolella, kiinteistönrajalla. "Kirkonpalkki" eli puuaita on kiertänyt Kauhajoen kirkkomaata viimeistään 1700-luvun alusta alkaen. Kirkkomaan aita on purettu 1900-luvulla.
Edellisen lisäksi tehtiin havaintoja myös kirkon pohjois- ja eteläpuolilla vanhemman ristikirkon perustuksista. Perustusten jäännökset liittyvät joko vuonna 1783 rakennettuun ja 1808 poltettuun, tai vuonna 1820 rakennettuun ja 1956 palaneeseen puukirkkoon, tai molempiin.

Jyläskosken ja Paston myllyt (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ahvenjoen koskessa, linnuntietä noin 400 metriä ylävirtaan kohdasta, jossa Ahvenjoki yhtyy Nurmonjokeen, ovat sijainneet Jyläskosken (Jylhän) ja Paston myllyt. Joen molemmin puolin on kaivettu uomat vesivoimaa varten. Uomista pohjoisempi on umpeutunut kosken yli rakennetun sillan teossa. Etelärannalla on Paston 1900-luvun alussa rakennettu myllyrakennus. Jyläskosken saman ikäinen myllyrakennus on purettu.
Etelä-Pohjanmaa -sanomalehdessä (27.5.1964) julkaistun jutun mukaan Paston mylly on perustettu vuonna 1918. 1960-luvulla mylly on jo toiminut pääosin sähkövoimalla.

Mäiskälän vanha louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Mäiskälän vanha louhos Ähtäri-Tampere -radan itäpuolella on ollut käytössä 1900-luvun alkupuolella, mahdollisesti jo rautatietä rakennettaessa (rata valmistunut 1882). Louhokseen on kulkenut pistoraide, jonka penkka erottuu Maanmittauslaitoksen 2 m korkeusmallissa. Samalla kohtaa radan länsipuolella on ollut puutavaran lastauspaikka, johon on myös johtanut pistoraide. Paikalla on ollut 1900-luvulla myös Mäiskälän rautatieseisake.
Ähtärin Myllymäen rautatieaseman pajarakennus on alun perin ollut Mäiskälän louhoksella (ks. Museoviraston rakennusperintörekisteri: Myllymäen rautatieasema, alakohde Paja).
Kohdetta ei ole inventoitu.

Hoikkaneva 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on noin 35 x 20 cm kokoinen ja noin 35 cm korkea viisarikivi, josta erottuu epämääräinen hakkaus ”475”. Sammalen seassa viisarikiven ympärillä ei tunnu olevan muita rajapyykkiin kuuluvia kiviä. Maasto paikalla on luonnostaan kivistä ja kosteapohjaista.
Vuoden 1954 peruskartalla tällä kohdalla on Sääksjärven ja Korpilahden kylien välinen rajapiste, samoin kuin vuoden 1845 pitäjänkartalla.

Hoikkaneva 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on noin 1,4 x 1,4 m kokoinen ja noin 90 cm korkea neliömäinen kivilatomus, rajamerkki. Rajamerkin päällä on noin 45 cm korkea viisarikivi, josta erottuu epäselvästi hakkaus ”419”. Rajamerkki on osin paksun sammaleen peitossa ja sijoittuu hakkuuaukealle.
Vuoden 1954 peruskartalla kohdalla on Sääksjärven ja Korpilahden kylien välinen rajapiste, samoin kuin vuoden 1845 pitäjänkartalla.

Hoikkaneva 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on yksittäinen viisarikivi (noin 40 * 10 cm, korkeus 35 cm), jossa on epäselvästi erottuva hakkaus ”411”. Rajamerkki sijoittuu hakkuuaukean kulmaan. Vuoden 1954 peruskartalla kohdalla on Sääksjärven ja Korpilahden kylien välinen rajapiste, samoin kuin vuoden 1845 pitäjänkartalla.

Hongistonharju 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 1,2 x 1,2 m kokoinen ja 90 cm korkuinen rajamerkki sijoittuu nykyiselle kiinteistörajalle. Rajamerkki on koottu useista kivistä, jotka ovat muhkean sammalpatjan alla. Merkin päällä on noin 40 x 15 cm ja 45 cm korkea viisarikivi, jonka toiselta puolen erottuu hakkaus ”482” ja toiselta puolelta hakkaus ”50”. Vuoden 1954 peruskartalla kohdalla on Sääksjärven ja Korpilahden kylien välinen rajapiste, samoin kuin vuoden 1845 pitäjänkartalla.

Leppäkankaan uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suurempi Leppäkankaalla olevista uuneista sijaitsee Poikkijoen talolta noin 400 metriä lounaaseen, suon ja metsän (inventoitaessa hakkuuaukeana) rajalla. Uunin lähistöllä ei ole tietä ja maastosta puuttuvat kiinnekohdat uunin tarkemman sijainnin kuvailemiseksi.
Kooltaan kohtalaisen suuri uuni vastaa rakenteeltaan muita vimpeliläisiä uuneja eli sen sisäseinät on ladottu kivistä ja ulkoseinät kasattu maasta. Poikkeuksellisesti uuni on rakennettu tasaiselle maalle ja sen seinämät on jouduttu kasaamaan maasta ja kivistä koko pesän korkeudelta (n. 2 m). Mahdollisten hirsitukien jäänteitä uunin ympärillä ei ole näkyvissä. Uunin rakennustarpeet on todennäköisesti tuotu muualta, sillä uunin välittömässä ympäristössä ei näy kaivantoja.
Uuni on huonokuntoinen. Uunin valleihin on kasvanut suuria puita, joiden juuret ovat rikkoneet sisäosien rakenteita. Uunin peräseinä ja eteläinen sivuseinä ovatkin sortuneet sisäpuolelta lähes kokonaan. Mahdolliset arinarakenteet ovat siten peittyneet seinistä valuneiden kivien ja hiekan sekä kasvijäänteiden alle.
Uunin edustalla on näkyvissä vain vähän jätekalkkia. Oppaana toimineen Taimi Koskelan mukaan uunia ei ole poltettukaan kuin kymmenkunta kertaa. Koskelan mukaan uuni on rakennettu vuonna 1947, ja rakennuttajina sekä polttajina ovat toimineet Koskelan veljet Onni ja Pauli Koskela. Kalkki uunille on saatu lähistöltä.
V. 2021 inventointi: kohde on ennallaan. Noin 30 m uunista etelälounaaseen havaittiin epämääräisen muotoinen (noin 18 x 7 m, syvyys alle 1 m) kaivanto, joka mahdollisesti on uuniin tarvittujen kivien louhimispaikka.

Uusipellon uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteesta 39 hieman länteen oleva uuni. Uuni on tiheässä kuusikossa Uusipellon talon kaakkoispuolella, lähellä pellon rajaa. Uunille pääsee parhaiten ajamalla Uusipellon talon pihan läpi metsään vievää kärrytietä. Uuni muodostaa pari metriä korkean, jyrkähkön kummun. Uunin sisäosat on ladottu kivistä ja ulkoseinät kasattu maasta, puurakenteista uunin ulkopuolella ei ole merkkejä. Uuni on rakennettu loivaan rinteeseen, mutta sen suuaukon edustalta ja sivuilta on kaivettu maata ja louhittu kalkkia minkä vuoksi uuni näyttää seisovan ympäristöään korkeammalla. Uunin edustalla on näkyvissä vähän jätekalkkia.
Uunin pesä on suorakulmainen ja pohjakaavaltaan lähes neliömäinen. Pesän seinämät kapenevat hieman alaspäin. Uunin pohja on lehtien ja sekalaisten roskien peitossa, mutta pohjalla näyttäisi olevan jäänteet arinasta. Runsaasta metsittymisestä huolimatta uuni on hyväkuntoinen. Sen seinämät ovat rapautuneet hieman, mutta ovat muuten ehjät. Pesän seinämissä ei myöskään ole tapahtunut lasittumista.
Taimi Koskelan mukaan uuni on rakennettu ennen talvisotaa ja viimeksi siinä on kalkkia poltettu joskus sodan jälkeisellä ajalla.
V. 2021 inventointi: kohde on ennallaan.

Peltoniemi (1000043833) (Kivirakenteet)
Kohde sijaitsee Peltoniemen itärinteellä, Vesijärventien länsipuolella. Paikalla on vanhaa kiviaitaa edelleen käytössä olevan pellon etelälaidalla. Kiviaita on osin hajonnut ja sen päälle on paikoin kasattu pellolta suuria kiviä. Lounaaseen mentäessä aita muuttuu epämääräisemmäksi kiveykseksi. Paremmin säilynyt kiviaita todettiin noin 60 m edellisestä kaakkoon. Se on samansuuntainen edellisen kanssa ja rajaa aidasta kaakkoon jatkuvaa vanhaa, nyt koivua kasvavaa, peltoaluetta. Aita on huolellisesti ladottu. Sen tasainen laki on noin 150 cm leveä ja korkeudeltaan noin metrin. Vanhan peltoalueen lounaisreunalla aitalatomus jatkuu hyvin matalana. Laserkeilausaineiston perusteella kiviaitoja näyttää olevan myös molempien peltojen muilla laidoilla, mutta niitä ei tarkastettu. Alueelle ei ole merkitty peltoa isojakokartassa eikä pitäjänkartassa, joten aidat ovat todennäköisesti varsin myöhäisiä: 1800-luvun lopulla tai 1900-luvun alussa rakennettuja.

Lapuan pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lapuan (Virranniemen) pappila on inventoitu vuonna 2015 Etelä-Pohjanmaan keskiaikaisten pappiloiden arkeologisessa inventoinnissa. Tällöin pappilan tontille on kaivettu koekuoppia.
Virranniemen pappila sijaitsee noin 100 metriä Lapuan kirkosta itään, Lapuanjoen etelärannalla. Pappila on nähtävästi ollut suunnilleen samalla paikalla koko historiansa ajan. Pappilan kooksi on merkitty 3 ½ verotilaa, joiden maaluku oli 4 puntaa ja 8 pannia. Pappila kylvi v. 1708 noin 8 tynnyrinalaa. Vuonna 1709 suoritetun pappilan maiden kartoituksen mukaan pappilalla oli 40 niittypalasta, humalisto ja ryytimaa. Peltoala pysyi suurena, vuoden 1820 paikkeilla sitä oli 20,5 hehtaaria viljavaa savimultaa, niittyä 80 hehtaaria.
Lapuan pappilan tiedetään palaneen vuoden 1620 aikana tai seuraavan vuoden alussa. Vuoden 1701 jakoluettelosta selviävät vihdoin pappilan kaikki rakennukset: Oli kellari eteisineen, porvaristupa (7 ikkunaa ja savupiippu) ja sen viereinen kamari sekä eteinen, edustupa (12 ikkunaa), sen viereinen kamari, makuutupa (4 ikkunaa), sitä vastapäätä oleva herra Martin tupa, ko. tuvan takainen kamari eteiskäytävineen, kellaritupa, porttiaitta ja sen kaksi luhtia, leivintupa, panimohuone savupiippuineen ja vielä mallassauna eteisineen. Ulkorakennuksiin kuuluivat riihi, luuva, lato, sauna, toinen riihi ja luuva ja sen takainen lato sekä vesimylly. Eläimiä varten oli talli ylisineen, vieraiden hevosille varattu talli ja sikolätti, ilmeisesti karjapihaan kuuluva jalka-aitta ja suurempi jalka-aitta ylisineen ja vielä suurempi karjalato, navetta latoineen sekä suuri navetta. 1700-luvun alussa useita näistä korjattiin. Vuoden 1740 tulokatselmuksessa pappilan rakennukset olivat samat kuin vuonna 1701. Uusi päärakennus tehtiin vuonna 1793 julkisivu kirkkoa kohti ja poikittain jokeen nähden. Uusi tuparakennus pystytettiin vuonna 1840 ja uusi riihirivi 1872.
Lapuan pappilan pihalle ja ympäristöön tehtiin neljä noin 50x50 cm kokoista koekuoppaa. Pihapiirissä kuoppien paikka valittiin sen mukaan, missä ei ainakaan tiedetty olleen uu-dempia kaivantoja. Virranniemen pappilan pihapiirin löydöissä oli jonkin verran rakentamiseen liittynyttä löytömateriaalia, pääasiassa tiiltä ja palanutta savea. Tyypillistä talousjätettä edustivat punasavikeramiikan ja fajanssin palat, astialasi sekä eläinten luut. Lisäksi löytyi paloja sekä tummasta että vaaleista liitupiipun varren paloista. Nyt havaitut löydöt keskittyivät pohjoissivun aittarakennuksen länsireunalle. Lapuan pappilan pihapiiri on sekä etelä- että keskiosistaan ja pihapiirin ulkopuolelta – myös vanhan karjapihan osalta – hyvin sekoittunut toisaalta koneellisten kaivantojen jäljiltä, pihan ulkopuolella, asfaltoinnin ja siihen liittyvän pohjustuksen ja uuden rakentamisen seurauksena. Miespihan pohjoispuolella on paikoin säilynyttä stratigrafiaa, mahdollisesti jopa perustamisaikaan asti, jona pidetään vuotta 1588.

Kusikivi (Tapahtumapaikat)
Tuntematon ajoitus; Kurikan Jyllintaipaleella (osoite Jyllintaival 120) on Kusikivi, jonka takana Ruotsin kuningas Adolf Fredrikin kerrotaan käyneen asiallaan ollessaan matkalla Turusta Vaasaan vuonna 1752. Toisen tarinan mukaan morsian on pudottanut vihkisormuksensa sen taakse, miksi sitä myös Sormuskiveksi mainitaan Jyllilän isojaon kartassa vuodelta 1769. Kivi on vanha kylien rajapiste, jollaiseksi se on merkitty jo mainittuun isojaon karttaan. Peruskartan mukaan kivessä on myös korkeuskiintopiste.
Alkuaan kivi on ollut paikallisten mukaan ainakin 2 metriä korkea, mutta nykyisellään kivi on huomaamaton ja kohoaa vain noin 60-70 cm maanpinnan yläpuolelle. Kivessä on 1990-luvulla kiinnitetty muistolaatta.

Lintala (Kivirakenteet)
Maaperä on hyvin kivikkoista, rakan kaltaista kivikkomoreenia. Kivikossa on kaksi ihmisen tekemää kuoppaa noin 10 metrin etäisyydellä toisistaan. Kuoppa 1 on neliömäinen kuoppa, joka on kooltaan n. 3 x 3 m. Noin 1–1,5 m leveä, max. 50 cm kehävalli kuopan ympärillä sekä maakasa kuopan etelälaidalla. Syvyys n. 180 cm. Kuopan sisäpinnan pohjoisosassa tuore maansortuma.
Kuoppa 2 on halkaisijaltaan noin 1 m, ja sen ympärillä on runsaan metrin levyiset reunavallit. Syvyys n. 80 cm.
Kuopat tulkittiin inventoinnissa historiallisen ajan kellarikuopiksi, joskin pienempi ja maatuneempi (kuoppa 2) muistuttaa ajoittamattomia/esihistoriallisen ajan rakkakuoppia.
Vuoden 1954 peruskartalla (2222 06) kohde sijoittuu Peltomäen kylän ulkopalstalle. Kyseisellä palstalla ei tuolloin ole asutusta, mutta kylläkin peltoalueita ja ulkorakennuksia. Läheisimmät kyseisen vuoden sekä myöhemmillä kartoilla esiintyvät talot ovat muiden kylien/tilusten aluetta.

Jylhän Alakoski (Työ- ja valmistuspaikat)
1800-luvun loppupuolella perustettiin Jylhänkoskeen ainakin neljä myllyä. 1920-luvun alussa perustettiin suuritehoinen sähkömyllyt ja saha Jylhään (Jylhän sähköosuuskunta). Tässä yhteydessä louhittiin kallioon kosken uoman pohjoispuolelle 160 m pitkä ja 6-8 m leveän kanava, jonka keski- ja alaosa toimii edelleen nykyisen voimalaitoksen laskukanavana. Kotoluhdan mylly sijaitsi aivan kanavan alapäässä, muut myllyt on 1930-luvulla purettu.

Eskola (1000044430) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Eskolan kantatalon paikka.

Näykki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Näykin kantatalon paikka.

Pollari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Pollarin kantatalon paikka.

Kalliokoski (1000044434) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Kalliokosken kantatalon paikka.

Kosola 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Kosolan kantatalon paikka.

Kosola 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Kosolan kantatalon paikka.

Somppi (Matsomppi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Matsompin kantatalon paikka.

Renko (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Rengon kantatalon paikka.

Lauttamus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Lauttamuksen kantatalon paikka.

Vähäpassi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Vähäpassin kantatalon paikka.

Fränttilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Fräntilän kantatalon paikka.

Passi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Passin kantatalon paikka.

Pukkinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kauhavan keskustan osayleiskaava, muinaisjäännösinventointi 2018. Kantatalojen koordinaattiluettelo.

Hannuksela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Hannukselan kantatalon paikka.

Autio (1000044445) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Aution kantatalon paikka.

Koppala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Koppalan kantatalon paikka.

Ruotsala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Ruotsalan kantatalon paikka.

Nahkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Nahkalan kantatalon paikka.

Juusola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Juusolan kantatalon paikka.

Isosomppi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Isosompin kantatalon paikka.

Toppari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Topparin kantatalon paikka.

Kamppila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Kamppilan kantatalon paikka.

Skuggila (Kapellansbo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu kappalaisen/kirkkoherran virkatalon paikka.
Kauhavan kulttuuriympäristöselvitys 2018 (Sweco):
Tila on erotettu kappalaisen virkataloksi vuonna 1654 autiosta kruununtilasta ja on yksi Kauhavan vanhimmista taloista. 1750-luvulla tila oli 697 ha ja siihen kuului viisi torppaa. Talo rakennettiin vuonna 1790 kappalaispuustelliksi. Kappalainen rakensi uuden talon lähemmäksi kirkkoa Jokiniemeen 1850-luvun alkupuolella ja silloin Skuggila toimi virkatalona. Kauhavasta tuli itsenäinen seurakunta 1859, jolloin paikalle rakennettiin uusi virkatalo kirkkoherralle ja se valmistui 1870.

Pelkola (1000044455) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Pelkolan kantatalon paikka.

Jussila (1000044456) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Jussilan kantatalon paikka.

Yläautio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Yläaution kantatalon paikka.

Ylipelkola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisilta kartoilta paikannettu Ylipelkolan kantatalon paikka.

Tuohisaari 1 (Asuinpaikat)
Pelkkalantien pohjoispuolella Saarenmäellä (ent. Tuohisaari) on vanhan asuinpaikan jäännöksiä. Paikalla on pieni pelto, jonka itäreunassa on kookas luonnonlohkareista ladottu kiukaanraunio (n. 3 x 3 x 0.8 m) ja heikosti maanpinnalle hahmottuvaa kivijalkaa. Niiden pohjoispuolella on pellon suuntainen raivausröykkiö, kooltaan noin 13 x 3 m. Paikalle ei ole merkitty taloa vuoden 1845 Alahärmän pitäjänkartassa, 1950-luvun taloudellisessa kartassa eikä vuoden 1972 peruskartassa. Taloa ei näy myöskään vuoden 1945 ilmakuvassa, mutta talonpaikan vieressä oleva pelto näkyy. Kotuksen Nimiarkiston keruukorttiin (Tuohisaari, Kotus 1961) kirjatun tiedon mukaan paikalla ollut talo on saanut nimensä saaren mukaan. Asuinpaikan jäännös on vaurioitunut avohakkuiden jälkeen tehdyssä maanmuokkauksessa (kääntömätästys). Maaperä on louhikkoista moreenia.

Koskelan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Mylly sijaitsee Vimpelin kirkolta Paalijärvelle ja Koivunevalie vievän tien varressa, Savonjoen ylittävän sillan kupeessa. Myllystä on jäljellä osittain romahtanut hirsistä salvottu, joentörmään rakennettu myllyrakennus ja myllyn alle vettä johtanut ränni. Ränni on osittain peittynyt kasveihin ja joen tuomaan hiekkaan. Rännin seinämät on ladottu kivistä ja sen yläjuoksun puoleista suuta on vahvistettu betonista tehdyllä valulla. Tarkastushetkellä 21.9.1995 vesi oli joessa matalalla ja joen pohjassa näkyi mahdollisen patolaitteen jäänteenä joen poikki kulkeva hirsiarkkurakenne. Arpalan talosta (myllyä vastapäätä, joen toisella puolella) tiedettiin kertoa myllyä viimeksi kunnostetun ja käytetyn 1930-luvulla. Kerrotun mukaan myllyyn oli hankittu liian suuri ratas jonka pyörittämiseen ei joessa ollut vesi riittänytkään. Mylly lienee jäänyt tyhjilleen vuonna 1936 tai 1937, tulvan vaurioitettua ratasta. Myllyn paikka on ikimuistoinen, eikä myllytoiminnan alkamisesta osattu kertoa tarkemmin.

Vesterpakan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Vanha Vesterpakan myllyn paikka on Poikkijoessa, Vesterpakan tilan kohdalla. Paikallisen informantin mukaan mylly on aikanaan hävinnyt kevättulvien mukana. Paikalla on näkyvissä enää joen viereen kaivettu vesiränni.

Myllykoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Mäkisen talon kohdalla näyttää olevan jäänteitä myllyn juoksutusojasta. Paikka sijaitsee Savonjoen varressa satakunta metriä yläjuoksulle Koskelasta tulevan maantien sillalta. Kohdetta ei tarkastettu maastossa.

Juha-Erkin kalkkiuuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Juha-Erkin uuni on rakennettu Alajärven uunikohteista pisimmälle emäkallioista, Alajärven Luoma-Ahoon. Uuni sijaitsee n. 6 km pohjoiseen Hoiskon risteyksestä, 100 m Vimpeli-Soini -maantieltä itään. Uunin pohjoispuolella on pienteollisuusalue ja lähistöllä jätteenkäsittelylaitos. Uunille on periaatteessa viitta maantieltä, mutta ainakin tarkastusajankohtana viitta makasi maassa.
Uuni on suurikokoinen ja rakennettu mäntykankaan jyrkkään, kaakkoon viettävään rinteeseen. Uuni on louhittu osittain peruskallioon, minkä jälkeen sen seinämiä on korotettu kivistä latomalla. Seinämiä on tuettu lisäksi vielä kasaamalla niiden ulkopuolelle hiekkaa valleiksi. Varsinaista harjaa uunilla ei ole, vaan sivuseinämät on ladottu uunin takana olevan maan korkeudelle. Uunin takaa maastoa on tasoitettu siten, että on saatu aikaiseksi ramppi, jota pitkin uunin täyttö ja purku ovat voineet tapahtua.
Uuni on erittäin hyväkuntoinen ja se on 80-luvulla kunnostettu Alajärven kaupungin toimesta nähtävyydeksi. Kunnostuksen yhteydessä uuni on varustettu suojakaitein ja opastuskyltein. Lisäksi uunin pesään on ladottu näytteeksi kalkkikivestä yksi uuni eli tulipesä.
Uunilla olleen opasteen mukaan uunin ovat rakentaneet Matti Peltola ja Juha-Erkki Kemi vuonna 1949. Viimeksi kalkkia on uunilla poltettu vuonna 1950. Polttoon käytetyn kiven alkuperästä ei ole tietoa, mutta poltettua kalkkia kyltti kertoo kaupatun aina Lappia myöten. Uuni sijaitsee Alajärven kaupungin kaava-alueella, ja on suojeltu kaavassa.

Metsäsianpesä 2 (Kivirakenteet)
Paikalla on laonnut rajamerkki ojitetulla suolla. Viisarikivi on hieman kallellaan ja sen ympärillä on kasassa kiviä maata vasten noin 1 x 1 metrin kokoisella alueella. Viisarikiven koko on noin 60 x 30 cm. Se on muodoltaan melkein suorakulmio. Viisarikivessä ei erotu hakkauksia tai merkintöjä. Rajamerkki sijaitsee vuoden 1954 peruskartalla Sääksjärven ja Vimpelin kylien välisen rajan taitepisteessä, joka on samalla kohtaa myös vuoden 1844/45 pitäjänkartalla.

Lyhesneva (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee vuoden 1954 peruskartalla Sääksjärven ja Vimpelin kylien välisen rajan taitepisteessä, joka on samalla kohtaa myös vuoden 1844/45 pitäjänkartalla. Rajamerkki on lähes kokonaan sammaleen peittämä kivilatomus, jonka keskiosassa näkyy pystyssä olevan viisarikiven kärki. Osittain rajamerkin päällä kasvaa myös katajaa. Latomuksen reunoja on vaikea hahmottaa, mutta koko rajamerkin mitat ovat arviolta 1,5 x 1,5 metriä. Rajamerkki sijaitsee Vimpelin ja Lappajärven kunnanrajalle tehdyn metsäkoneenjäljen länsipuolella.

Isokangas (1000046963) (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee ojan penkan länsipuolella. Oja on tehty rajan mukaan. Paikalla on viisarikivi, jonka koko on noin 50 x 30 cm. Kiven yhdellä sivulla on ilmeisesti maalilla tms. tehty jokin numero, josta ei saa selvää. Rajamerkki sijaitsee nykyisellä sekä vanhalla, vuoden 1966 peruskartalla Vimpelin ja Alajärven kuntien rajan taitekohdassa. Vimpelin ja Alajärven pitäjien raja on mennyt samalla kohtaa myös vuoden 1846 pitäjänkartalla.

Mulhonkallio (Kivirakenteet)
Rajamerkki koostuu neliskulmaisesta kivilatomuksesta, joka on mitoiltaan 1,5 x 1,5 metriä. Isoimmat kivet ovat halkaisijaltaan noin 80 senttimetriä ja pienimmät noin 20 senttimetriä. Latomuksen keskiosassa erottuu teräväkärkinen viisarikivi, joka on pituudeltaan myös noin 80 senttimetriä. Kivet ovat ohuelti sammaleen ja jäkälän peitossa, ja kohteen päälle on tippunut myös viereisten mäntyjen oksia. Rajamerkki sijaitsee aukealla kohdalla nykyisellä kunnanrajalla. Rajamerkki sijaitsee nykyisellä sekä vanhalla, vuoden 1966 peruskartalla Vimpelin ja Alajärven kuntien rajan taitekohdassa. Vimpelin ja Alajärven pitäjien raja on mennyt samalla kohtaa myös vuoden 1846 pitäjänkartalla.

Raittoomäki (Asuinpaikat)
Melko alavassa ja tasaisessa metsämaastossa havaittiin viljelysmaan raivauksesta syntyneitä kivivalleja muutaman kymmenen metrin läpimittaisella alueella. Paikalla on vuoden 1903 pitäjänkartassa pieni pelto ja nimeämätön asuintontti, luultavasti torppa. Vuoden 1969 peruskartassa paikalla on vielä metsän keskellä pieni niitty, jolle ei tule tietä tai polkua. 1840-luvun pitäjänkartassa paikalla tai lähiympäristössä on vain metsää.
Kotuksen nimiarkiston keruukorttiin (Raittoomäki, Kotus 1971) on kirjattu perimätieto, jonka mukaan tällä kohtaa Raittoomäessä on ollut "noin 50 vuotta sitten kadonnut torppa Tuurin kantatilan mailla. Siinä oli asunut Raittoo-Kustaaksi kutsuttu mies".

Madesluoma (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kihniöntien ja Myllyvuoren välissä, n. 60 m tiestä länteen. Alueella kasvaa varttunutta metsää ja myös vanhoja puita. Madesluoman sivuhaarassa, pääuoman länsipuolella on tammen jäännös. Jäljellä on vain alimmainen hirsikerta, joka on päistään jo pitkälle lahonnut. Uoma on tammen kohdalla n. 4 m leveä, virtaussuunta on pohjoinen. Inventoinnin aikana vesi oli matalalla ja kohde erottui hyvin. Alueella oli myös kuivunut uoma. Kohde liittynee uittoihin. Pori-Haapamäki-radan valmistuttua 1933-38 loppuivat uitot (Kihniön Ratikylän kyläkirja, s. 207). Puutavaraa on ilmeisesti uitettu vielä sotien jälkeen nevojen takana olevilta hakkuutyömailta. Puutavaran siirtäminen edellytti riittävän korkeaa vedenpinnan tasoa, jonka aikaansaamiseksi voitiin käyttää apuna myös patoamista.

Särkikangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on vanha peltoraivio, joka on merkitty jo vuoden 1891 karttaan. Sitä ympäröi kolmessa kohdassa kylmämuurattu, sammalen peittämä kiviaita.

Färspakka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kortesjärven Ylikylän Färspakan mäellä on autioitunut 1800-luvun torpanpaikka. Paikalla on metsänrajassa asuinrakennuksen, karjasuojan, maakellarin ja kahden ulkorakennuksen jäännökset. Kohteen poikki kulkee metsätie, joka johtaa kohteen itäpuolella pienelle hiekkakuopalle.
Asuinrakennuksen jäännös on kohteen eteläisin rakennusjäännös, ja sijaitsee etelärinteen partaalla, pellon reunassa. Asuinrakennuksesta erottuu neliskanttinen, luonnonlohkareista tehty kivijalka (koko n. 5 x 5 m) ja rakennuksen itäkulmassa olleen uunin kumpu. Mahdollisesti paikalla on ollut vain yksihuoneinen hirsitupa. Muiden jäännösten kuvaus Alakohteet-välilehdellä.

Jalasjärven vanha kirkko ja kirkkomaa (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Jalasjärven kappeliseurakunnan ensimmäinen kirkko on vihitty käyttöön talvella 1725. Puukirkko on ollut kooltaan 14 metriä pitkä, 9 metriä leveä ja 6 metriä korkea. Kirkon vieressä on ollut kalmisto. Kirkko on jäänyt pois käytöstä 1800-luvun alussa uuden kirkon valmistuttua nykyiselle paikalleen. Vanhankirkonmäellä on yhä käytössä oleva hautausmaa.

Ourankalliot (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Ourankallioiden pohjoispään itäreunassa on hyvin matala kallioseinämä, jonka edessä on seinämän myötäisessä rivissä neljä lohkokivistä kasattua röykkiötä, kooltaan noin 2-3 x 2 x 0.5 m. Röykkiöt ovat sammalen peittämiä, mutta kivien lohkopinnat ovat varsin puhtaita jäkälästä. Paikalta on todennäköisesti haettu kivimateriaalia rakennustarpeeksi, ja lohkottuja kiviä on kasattu kuormiksi odottamaan talvisaikaan tehtävää kuljetusta. Iältään ilmeisen nuori kohde, joka voi liittyä yksityisten rakennushankkeiden lisäksi lähistön suuriin tie- ja rautatiehankkeisiin (Alavus-Peräseinäjoki -tie eli Tokerotie 1860-luvulla ja Alavus-Ähtäri -rautatie 1880-luvulla).

Myllysaari, kalliohakkaus (Taide)
Historiallinen; Paikalla on puistopolun varrella olevaan kallionpaljastumaan tehtyjä kaiverruksia. Kallioon on kaiverrettu mahdollinen vuosiluku 1867, roomalaiset numerot IX VII, sekä ympyrä-kuvio.

Mäki-Vennan uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Mäki-Vennan kalkkiuuni sijaitsee tilan päärakennuksesta noin 200 metriä kaakkoon, pienen peltolohkon laidalla olevan metsäsaarekkeen reunassa. Uuni on pahoin kasvillisuuden peitossa, minkä lisäksi rapautuminen ja pesään heitetyt roskat sekä rakenteen päälle kertynyt humus ovat pyöristäneet sitä niin, että vain päämitoista on mahdollisuus saada käsitys. Uunista on jäjellä matala kumpu, jonka keskellä näkyy pesän pitkänomainen painauma. Uunin leveys on noin kuusi metriä ja pituus hieman alle kahdeksan metriä. Uunin pesä on ollut pienempi, noin 4 x 3 x 2m eli tilavuudeltaan noin 24 m3. Paikallisen informantin (s. 1921) mukaan uunin sisäpuoli on ollut tiilestä muurattu. Tämä tiesi myös kertoa, että uunissa on raaka-aineena käytetty Sikamäen louhoksilta saatua kiveä, jota kerralla tarvittiin noin 20 mottia. Valmis kalkki myytiin pääasiassa nahkureille. Valmiin kalkin varastointia varten uunin takana oli lato, joka kuitenkin on tuhoutunut. Samoin poltossa tarvittu puu varastoitiin uunin läheisyydessä. Uunin rakentamisajankohtaa ei tiedetty, mutta sen on kuitenkin rakentanut Salomon Mäkinen (k. 1927). Viimeisen kerran uunia on poltettu vuonna 1931. Koskisen talossa on kerrottu harjoitetun kalkinpolttoa jo varhemmin. Koskisen talolla on ollut samanlainen uuni, mutta se on tuhoutunut 1960-luvun lopulla koskenperkauksessa.

Valkiavuori (Kivirakenteet)
Paikalla on luonnonlohkareista koottu, mahdollisesti tilusrajaa osoittava rajamerkki. Rajamerkki on rakennustavan perusteella vanha, eikä se ole millään nykyisellä tai vanhoista kartoista löytyneellä isojakoa uudemmalla rajalla. Merkki sijaitsee likimain vaakasuoralla, jäkälä- ja sammalpeitteisellä silokalliolla kalliokumpareen korkeimmalla kohdalla. Keskellä on noin 40 cm korkea pystykivi. Se on muodoltaan litteä, leveys noin 25 cm, ja paksuus noin 10 cm. Kivi on asetettu pystyyn siten, että kivi osoittaa likimain suuntaa länsiluoteesta itäkaakkoon. Pystykiven tueksi on aseteltu noin kymmenen kappaletta matalampia kiviä. Rajamerkin kokonaishalkaisija on noin 90 cm. Pystykivessä ei havaittu merkintöjä, eikä pyykin rakentamiseen käytettyjä kiviä ole muutenkaan muotoiltu.

Korpelan pato (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Topeen eli Korpelan pato sijaitsee Jalasjoen Pitkäkosken alueella. Juho Korpela aloitti paikalla suuren paperimassatehtaan rakennushankkeen 1920-luvulla. Tehdasta varten valettiin mm. suuri pato teräsbetonista ja kaivettiin satoja metrejä pitkä, keskeneräiseksi jäänyt vesikanava, jokaa viimeisteltiin muutamaa vuosikymmentä myöhemmin Pitkämön voimalaitoksen kanavaksi. Massatehdashanke raukesi vuonna 1931 Korpelan kuolemaan. Pato, joka on merkitty vuoden 1936 pitäjänkarttaan, on yhä olemassa.
Vuoden 2023 maastoinventoinnissa kartoitettiin massatehdashankkeen betonipato maavalleineen ja sen länsipuolella jokiuomassa oleva kiveys, jossa on lohkokiviä, poranjälkiä ja rautavartaita. Inventoijien arvion mukaan kiveys voisi liittyä koskessa olleisiin vanhempiin myllyihin, mutta todennäköisemmin se liittyy jotenkin 1920-luvun rakennushankkeeseen. Vanhempien myllyjen (Borgemanin 1820-30-luvuilla toiminut sahamylly, Grönbergin 1850-luvulla suunnittelemat mutta toteuttamatta jääneet myllyt ja 1890-1920-luvuilla toiminut Tuimalan jauhomylly) paikat ovat ilmeisesti sijainneet Korpelan betonipadon itäpuolella, kuten Sundstedtin kartta (1856), Kurikan historia II.1 (2003, s. 400) ja Kurikan kulttuuriympäristöohjelma (2015, s. 175) osoittavat. Kurikan kulttuuriympäristöohjelmassa olevan tiedon mukaan Tuimalan mylly on sijainnut betonipadosta n. 100 m yläjuoksulle päin.

Mustaisnevan kapulasilta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kotuksen nimiarkiston keruukorttiin (Kotus 1957: Kapulasilta) kirjatun tiedon mukaan Kapulasilta "on tehty vuoren 1870 vaiheilla niin jotta om pantu hirsi hirren vierehen, kariankulukutieksi meinattu, mutta karia om puronnu nevahan, jotta se silta ei oo toiminu". Vanhoissa ilmakuvissa näkyy mahdollinen kapulatien jälki Nimiarkiston paikkatiedon osoittamassa paikassa.

Porre Saarenmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alahärmän Porren Saarenmäki on Vuosnevaan raivatun peltoaukean keskellä kohoava mäki, jolla on ryhmäkylämäistä mäkiasutusta. Mäen asukkaan mukaan Saarenmäessä olisi ollut asutusta jo 1700-luvulla. Kalmbergin karttaan vuodelta 1856 paikalle on merkitty kaksi torppaa. Torpat on lohkottu Porren kantatalosta itsenäisiksi 1920-luvulla. Mäellä kerrotaan olleen mm. käsityöläisten (suutari, räätäli, seppä) mäkitupia. Yhä käytössä olevan rakennuskannan lomassa on useita rakennusten jäännöksiä (ks. alakohteet) ja mäen poikki johtavaa raittia reunustaa huolellisesti ladottu kiviaita.

Tönijärvenhauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on halkaisijaltaan kahdeksanmetrinen tervahauta, jonka vallit molemmilla puolilla kuoppaa ovat noin 2 metriä leveät. Haudan syvyys on 0,7 metriä. Halssi on haudan länsipuolella. Halssin puoleinen reuna on ladottu kivistä. Halssin leveys on noin 1,5–2 metriä ja pituus noin 2 metriä. Kohteen päällä kasvaa sekametsää, mutta ympäristö on mäntymetsää. Kohteen itäpuolella maasto on kallioinen.
Seinäjoen museoiden huomioita:
Kotuksen Nimiarkiston keruukorttiin (Kotus 1980: Tönijärvenhauta) merkityn tiedon mukaan tervahaudan nimi on Tönijärvenhauta, ja se on sijainnut Tervahaudanmäellä Tönijärven talon eteläpuolella. Tönijärvenhaudassa on kerrottu poltetun tervaa vielä 1900-luvun alkupuolella. Nimiarkiston pistemäinen sijainti on n. 100 m liian pohjoisessa, mutta kyseessä lienee sama tervahauta. Tervahauta erottuu metsän keskellä puuttomana aukeana vuoden 1957 ilmakuvassa, minkä perusteella Nimiarkiston tieto 1900-luvun alkupuolen tervanpoltosta pitää paikkansa. Tervahaudan alkuperäinen rakentamisaika ei ole tiedossa. On mahdollista, että tervaa on poltettu samassa haudassa useita kertoja pitkänkin ajan kuluessa.

Tierunneva 2 (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee harvaan kasvavalla mäntykankaalla. Rajamerkki koostuu sammaloituneesta kivijalustasta ja sen päälle asetetusta viisarikivestä. Jalusta on neliskulmaisen muotoinen ja mitoiltaan noin 1,5 x 1,5 metriä. Viisarikiven mitat ovat arviolta 0,5 x 0,8 metriä. Lisäksi rajamerkki on merkitty kepillä. Rajamerkki paikannettiin vuonna 1845 laaditulta pitäjänkartalta, jolloin paikalta on kulkenut Hårå byn ja Kronobyn eli kruununmaan välinen raja. Raja on merkitty myös vuoden 1971 peruskarttaan. Raja on nykyään kiinteistöraja.

Pihlajaperkkiö (Kivirakenteet)
Paikalla on rajapyykki, laonnut viisarikivi, jonka koko on noin 35 x 20 cm. Viisarikivi on kaatuneena maassa eikä sen ympärillä ole enempää kiviä. Viisarikivi on osaksi sammaleen peitossa. Rajamerkki paikannettiin vuonna 1845 laaditulta pitäjänkartalta, jolloin paikalla on ollut Lammin ja Hanhikankaan kylien välinen raja. Raja on merkitty myös vuoden 1954 peruskartalle. Nykyään kohdalla on kiinteistörajojen taitekohta.

Pukkilanmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuivatun Tainusjärven pohjoispuolella olevasta Pukkilan talosta n. 100 metriä koilliseen on vanha tervahauta, jonka halssiin on tehty jatkosodan aikana korsu kolmen rintamakarkurin toimesta. Miehet ovat majailleet korsussa maaliskuuhun 1943 asti, jolloin viranomaiset ovat tehneet korsuun ratsian. Paikalla käydyn tulitaistelun aikana kaksi kolmesta metsäkaartilaisesta menetti henkensä. Puretun korsun paikalle on rakennettu alkuperäiselle varsin uskollinen korsuennallistus. Paikalle johtaa merkitty polku. Tervahauta on osittain säilynyt korsun vieressä, suohon laskevassa mäentörmässä. Tervahaudan vieressä, haudan kaakkoispuolella, on n. 2 x 4 m kokoinen, kangasturpeen peittämä kuoppa, joka on paikallisen informantin mukaan ollut sysivarasto.

Tuohisaari 2 (Asuinpaikat)
Vanhassa kuusimetsässä on noin 30 x 20 m kokoinen kivistä raivattu tasanne. Maanäytekairassa todettiin turpeen alla kymmenen sentin paksuinen muokkauskerros. Raivion keskellä on kaksi maakiven ympärille tehtyä raivausröykkiötä ja raivion itäpäässä olevan siirtolohkareen takana sammalen peittämä nelikivinen kivirivi, joka muistuttaa jonkinlaista peruskiveystä. Raivion kaakkoiskulmassa on kangasturpeen peittämä uuninraunio, jonka kivien välistä kairattu maanäyte oli hiilestä musta.

Lauttajärvi (Asuinpaikat)
Lasketun Lauttajärven pohjoispuolelle on merkitty tila ja kuivatun järven ympärille useita peltoja vielä vuoden 1970 peruskartalle. Entisessä pihapiirissä on kaksi pystyssä olevaa rakennusta, jotka on merkitty nykyiselle maastokartalle. Pihan luoteiskulmassa on luonnonkivistä ja osin betonista muurattu korkea navetan kivijalka. 1840-luvun ja vuoden 1904 pitäjänkarttojen mukaan järven ranta oli tuolloin asumaton. Lauttajärven asutus on merkitty vuoden 1925 Vaasan läänin kartalle (ks. sivu 18). Järveä ei ehkä oltu tuolloin vielä laskettu.
Kotuksen Nimiarkiston keruukorttiin (Kotus 1954: Lauttajärvi) merkityn tiedon mukaan Lauttajärvi oli Lemposen talolle kuulunut torppa. Sittemmin talon nimenä oli Mannila.

Valentin Mannilan kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kekälesnevan ja Lauttajärven välisessä kallioisessa metsämaastossa on vanha kaivoskuoppa, joka on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan kaksimetrinen ja puuseipäällä tehdyn luotauksen perusteella vähintään 2,5 m syvä. Paljaaseen kallioon tehdyn kuopan suorissa seinämissä on poranreikiä, joiden leveys on noin 3 cm. Kuoppa näytti paikalla käydessä vain noin puoli metriä syvältä, sillä se on täyttynyt vedellä, jonka pinnalle on kasvanut sammalpatja. Ympäristössä kasvaa nuorta metsää. Kuopan ympärillä tai lähimaastossa ei ole juurikaan jätekivikasoja, mikä viittaa siihen, että kuopasta kaivettu kiviaines on viety muualle. Kuoppa liittyy luultavasti vuonna 1909 perustetun Lauttajärven kaivososakeyhtiön harjoittamaan malminetsintään ja kaivostoimintaan. Kaivosyhtiössä on ollut puuhamiehenä saarnaaja Jaakko Tuori, mutta käytännön kaivamisesta on vastannut alueella asunut vanha Amerikan mainari Valentin Mannila. Kaivostoiminta osoittautui kuitenkin kannattamattomaksi. Aiheesta kerrotaan mm. sanomalehti Vaasan numerossa 28.1.1909 ja sanomalehti Ilkan numeroissa 4.11.1938 ja 15.11.1938.

Lauttajärven kalliohakkaus (Taide)
Kuivatun ja soistuneen Lauttajärven pohjoisreunalla on suon ympäröimä kalliosaareke, jonka korkeimmalla kohdalla olevaan avokallioon on hakattu merkkejä n. 10 x 35 senttimetrin alalle. Merkit vaikuttavat hakatun terävällä rautatyökalulla noin sentin leveiksi ja syviksi, ja ne vaikuttavat melko nuorilta, sillä merkkien päällä ei ole juurikaan jäkälää. Luultavasti merkkejä on käyty myös aika ajoin putsaamassa näkyviin, äskettäinkin. Muutaman metrin päässä on pidetty nuotiota. Merkkien tulkinta: IM19?10, mahdollisesti IM 19 1/7 10, jossa nimikirjaimet IM ja päivämäärä 1.7.1910. Kalliohakkauksen tarkoitus ei ole tiedossa.

Mäkelä 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Metsittyneen maanottoalueen pohjoispuolella, loivasti pohjoiseen laskevassa rinteessä, on sammalen peittämä rakennuksen kivijalka. Muutaman kymmenen sentin korkuinen kivijalka on kylmämuurattu luonnonlohkareista, ja sen leveys on noin 70 cm. Kivijalan sisään jää noin 4 x 4 metrin kokoinen huonetila, joka on kangasturpeen peittämä. Säilyneitä puurakenteita ei erotu maan pinnalle. Oviaukko on länsipuolella. Huonetilan keskellä kasvaa noin satavuotias mänty. Kivijalkaan ei pintapuolisen tarkastelun perusteella liity mitään lämmitysrakennetta, joten se vaikuttaa kylmän ulkorakennuksen jäännökseltä, tai sitten rakennuksessa on ollut kamiinan kaltainen purettava lämmityslaite. Muut torpan rakennukset ovat luultavasti sijainneet nykyisen maanottoalueen kohdalla, sillä niistä ei saatu mitään havaintoa maastokäynnin yhteydessä. Kivijalasta noin 80 metriä etelään, maanottoalueen sisällä, on lähes täysin tuhoutunut tervahauta (ks. kohde 1000052297, Mäkelä 3).
Kotuksen nimiarkiston keruukorttiin (Kotus 1973: Mäkelä) tallennetun tiedon mukaan paikannimi Mäkelä juontuu paikalla olleesta torpasta, joka on autioitunut 1900-luvun alussa.

Hannulankallio (Asuinpaikat)
Paikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 21,8 km etelään, Valkiamäessä, Valkiajärven
koillispuolella olevan Hannulankallion länsipuolella, rautatiestä noin 350 itään ja maantiestä noin 50 m länteen, metsässä, pellon reunasta noin 20 m. Paikalla on komea ja hyvin säilynyt kivirakenne - mahdollisesti kuoppa-asumuksen pohja tai kivetty kellarikuoppa. Kuopan koko on noin 10 x 6 m. Sen seinämät on ladottu luonnonkivistä. Pohjoispuolella on siististi ladottu kiviraunio. Kyseessä on ilmeisesti historiallisen ajan "vähäisen väen" asuinpaikka, nyt täysin metsittynyt ja arkeologisoitunut. Isojakokartoilla ei ole vihjettä paikasta. Sen ajoitus on epäselvä, ehkä 1600-1800 -luvuilta.
Kohde vaikuttaa karjasuojan, ns. maanavetan, jäännökseltä. Paikalla on ollut Kivelän talo, joka on merkitty vielä vuoden 1961 peruskarttaan. Kiinteistörekisterin mukaan Kivelän talo on lohkottu Männikön tilasta vuonna 1908. Kotuksen nimiarkistoon (Kotus 1962: Kivelä) tallennetun perimätiedon mukaan Kivelä on ollut alun perin Viitalan talon torppa, joka on itsenäistynyt 1900-luvun alussa. Talon rakennukset näkyvät vuoden 1947 ilmakuvassa, jossa näkyy myös kyseinen rakennus, katottomana rauniona jo tuolloin. Rakennusjäännös liittynee Kivelän talon vanhempaan torppavaiheeseen ja sen rakennusaika ajoittuu karkeasti 1700-1800-luvuille.

Tuomarniemen miilumaja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilukankaalla Hauinlahdentien varressa on 1900-luvun alun miilumaja, joka on osa Tuomarniemen metsäopiston valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä (RKY2009). Miilumajan vieressä tien länsipuolella on ainakin kaksi miilunpohjaa, joista yksi on suorakaiteen muotoinen (lamamiilu) ja yksi pyöreä (pystymiilu). Tien itäpuolella on tervahauta, jonka itään laskevassa halssissa näkyy luonnonlohkareista kylmämuurattua rakennetta. Miilujen ja tervahaudan päällä kasvaa kasvatusmetsikköä.

Somerokallion kalkkikivikaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Somerokalliolla kalkkikiveä on louhittu 1940-luvulla. Alueella on muutamia kapeita, noin 20 metriä pitkiä pohjois-eteläsuuntaisia louhittuja monttuja, joiden pohjalla on vaaleaa kalkkikiveä. (Lähde: Etelä-Pohjanmaan liuskealueen kallioperä. Geologian tutkimuskeskus. Tutkimusraportti 158, s. 20.)
Lauhanvuoren Geoparkin geologilta 2024 saadun tiedonannon mukaan louhosten yhteydessä on havaittavissa vanhan rakennuksen jäänteitä.

Peltokankaan kalkkiuuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peltokankaan uuni sijaitsee Teerinevan kylällä Peltokankaan talolta pari sataa metriä etelään. Uuni on rakennettu Paalijärvi-Vimpeli -maantien ja pellon väliin jäävän, länteen avautuvan avokallion reunalle.
Uuni on muodoltaan selkeä ja huolellisesti rakennettu. Uunin harja muodostaa n. 1,5 m korkean lierin. Pesä on ladottu kivistä, mutta poikkeuksellisesti pesän perustana on käytetty kallioon erityisesti uunia varten louhittua kuoppaa. Uunia peittää tiheä vesakko, jonka lisäksi pesään on heitetty erilaista roskaa. Pesän rakenteita ei siten ole voitu havainnoida.
Uuni on rakennettu sodan jälkeen, jolloin siinä ovat kalkkia polttaneet Antti Peltokankaan isä ja veljet Matti, Yrjö ja Jaakko Peltokangas. Uunin erikoinen perustamistapa erikseen louhittuun kuoppaan, selittyy sillä, että Matti Peltokangas oli ammatiltaan kivimies.

Perkiönmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Perkiönmäen laella todettiin kalliopohjalle tehtyjä matalia röykkiöitä tai kivilatomuksia viisi kappaletta kehässä noin 25 m leveällä alueella. Ne on koottu noin 20–60 cm läpimittaisista kivistä ja niiden halkaisija on noin 2-5 m. Yksi latomus oli rakenteensa puolesta muista poikkeava (kiviä nostettu pystyyn). Muut olivat matalia röykkiöitä tai kivilatomuksia. Latomusten kiviä tutkittiin tarkoin siltä varalta olisiko niissä poraus- tai lohkomisjälkiä eli voisivatko kyseessä siis olla kivenlouhintaan liittyvät varastokivikasat. Kiviporan jälkiä tai muita merkkejä kivenkäsittelystä ei todettu. Kyseessä ovat siis ajoitukseltaan ja tarkoitukseltaan määrittämättömät kivilatomukset.
Alueellisen vastuumuseon huomautus 2025: Vuoden 1935 pitäjänkartassa ja vuoden 1971 peruskartassa on tälle kohdalle merkitty kolmiomittauspiste. Ainakin osa röykkiöistä lienee kallion päälle rakennetun puisen kolmiomittaustornin jalkojen tukirakenteita. Ajoitus 1800-1900-luvut.

Halkosaari 3 (Kivirakenteet)
Halkosaaren lakialueella, iäkkäässä metsässä, havaittiin vanha maakellarin tai muun ulkorakennuksen (eläinsuojan?) kylmämuurattu kivijalka, joka on koottu suurista luonnonlohkareista. Kivijalan rajaaman sisätilan ala on silmämääräisesti arvioiden noin 5 x 5 m. Kivijalka on yhden lohkareen syvyinen. Lohkareita on myös kivijalan sisällä, ehkä sisätilan kohdalla olleen kuopan täytöksi myöhemmin tuotuina. Kivet ovat sammalen ja jäkälän peitossa, ja rakennusjäännöksen kohdalla kasvaa myös harvaa vesakkoa. Jäännöksen päällä ei kasva vanhoja puita, mutta aivan sen vieressä on pari noin satavuotiasta puuta, jotka saattavat olla rakennusta nuorempia. Rakennus ei erotu vuoden 1947 ilmakuvassa, jolloin sen paikka on ollut pohjoisen puolella olleen pellon äärellä puiden katveessa, eikä sitä ole merkitty 1800- ja 1900-luvun karttoihin. Todennäköisimmin paikalla ollut rakennus on rakennettu 1800-luvulla tai myöhäisintään 1900-luvun alussa, ja liittyy Halkosaaressa olleeseen Nisulan torppaan. Halkosaaren 1800-lukua vanhemmasta käytöstä ei ole tarkempaa tutkimustietoa. Saaren nimi on iäkäs, sillä se on merkitty jo Pietarsaaren pitäjänkarttaan vuodelta 1709. Alue on ollut kyröläisten kausiluonteisen majakalastuksen piirissä keskiajalta 1600-luvulle.

Poutunmäki (Kivirakenteet)
Kohde sijaitsee Lapuan ja Seinäjoen Ylistaron rajalla, Kyrönjoen itäpuolella Poutunmäki-nimisen rinteen länsiosassa. Kyseessä on pitäjien välinen rajamerkki. Rajamerkki koostuu pystykivestä sekä sen ympärille luonnonkivistä kootusta pyöreähköstä kivilatomuksesta. Pystykivi on leveydeltään enimmillään 80 cm, korkeudeltaan noin 85 cm ja paksuudeltaan enimmillään 20 cm. Kiveä ympäröivä latomus koostuu kahdesta tai kolmesta kivikerrasta ja sen korkeus on enintään 50 cm. Kaikkinensa rajamerkin halkaisija on noin kaksi metriä.
Litteämallisessa pystykivessä on hakkaus, josta pystyttiin tunnistamaan vain osa merkeistä: ”xx776x” (x symboloi tunnistamattomaksi jäänyttä merkkiä). Maanmittauslaitoksen kiinteistörekisterikartan mukaan rajamerkin numero on 70. 1700-luvun puolivälin kartoilla (Brander 1758; Foswendabh 1751–1757) sekä vuoden 1847 pitäjänkartalla (karttalehti 2311 04 + 07 Ylistaro) kyseisessä kohdassa pitäjien välillä ei ole rajaa. Myöskään vuosien 1863–1950 välisillä kartoilla raja ei tee mutkaa tällä kohdalla. Ensimmäisen kerran rajan muuttuminen on näkyvissä vuoden 1958 pienimittakaavaisella kartalla ja tarkemmin vuoden 1969 peruskartalla (karttalehti 2311 07 Lapua).

Kuivinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on autioitunut Kuivisen torpan paikka ja siihen liittyviä rakennusjäännöksiä, joita ei ole kartoitettu tarkemmin.
Paikallisen tiedonannon mukaan asuinrakennus on palanut talvisodan aikana.

Haanpää (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inventointi 2023-24:
Paikalla on rakennuksen perustukset, jonka koko on noin 7 x 4 metriä. Maaperusta erottuu noin 0,8 metriä leveänä ja noin 0,2 metriä korkeana vallina. Perustuksen molemmissa päissä on noin 1,2 metriä syvät kuopat, jotka ovat ilmeisesti maakellarikuoppia. Perustan koillisreunalla on laakakivistä ladotun uunin/kiukaan jäännös, joka on halkaisijaltaan noin 1,2 metriä ja noin 0,7 metriä korkea. Perustuksen päällä kasvaa tiheää kuusi/koivumetsää. Vuoden 1846 pitäjänkartalle ja vanhoille peruskartoille kohdalle ei ole merkitty rakennusta. Vanhoilla peruskartoilla ja nykyiselle peruskartalle paikan pohjois- ja eteläpuolella on merkitty viljelysalueita.
Paikalle on merkitty talo vuoden 1941 taloudellisessa kartassa. Vuoden 1957 ilmakuvassa paikalla erottuu autio pihapiiri, mutta ei pystyssä olevia rakennuksia.

Lassinkeidas (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2023-24:
Alueelle kaivetun ojan eteläreunalla on rajamerkki. Rajamerkin koko on noin 1 x 1 metriä ja sillä on korkeutta noin 0,5 metriä. Sen kivet ovat suurimmaksi osaksi sammaleen peitossa. Rajamerkin keskellä on pystyssä kaksi kiveä, joista suurempi on kooltaan noin 0,5 x 0,3 metriä ja pienempi 0,2 x 0,15 metriä. Kivistä ei havaittu merkintöjä. Rajamerkki paikannettiin vuoden 1846 pitäjänkartalta, jolloin kohdalla on ollut Kärjenkosken, Willamon ja Wanhakylä -nimisten kylien rajan taitekohta. Raja on merkitty myös vuoden 1972 peruskartalle ja nykyään kohdalla on kiinteistörajojen taitekohta.

Eteläjärvenmaa (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee välittömästi Eteläjärven metsätien koillispuolella, tiestä noin 20 metriä koilliseen. Rajamerkki koostuu sammaleen peittämästä kivijalustasta, sekä sen päällä erottuvasta viisarikivestä. Jalustan koko on noin 1,2 x 1,2 metriä ja rajamerkin korkeus on 0,5 metriä. Rajamerkin päällä kasvaa tiheää pajukkoa. Rajamerkki paikannettiin vuoden 1846 pitäjänkartalta, jolloin kohdalla on ollut Willamon ja Wanhakylä -nimisten kylien rajan taitekohta. Raja on merkitty myös vuoden 1972 peruskartalle ja nykyään kohdalla on kiinteistörajojen taitekohta.

Roukus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Vuoden 1753 isojakokartalla (Wislander 1953a; 1953b) esiintyvät talot ja torpat on esitetty asemoituihin isojakokarttoihin perustuvana pistetietona. Ne ovat joko täysin hävinneet maisemasta, tai talotontit ovat edelleen asuttuja, joten niiden sijaintia ei ole pystytty tarkkaan määrittelemään, eikä niillä ole jäljellä maan pinnalle näkyviä jäännöksiä.
Kohde Roukus on hävinnyt, asuttu talo vieressä. Tunnus M isojakokartalla ja/tai jakokirjoissa (Wislander 1753a; 1753b; 1774).

Hurttakangas hautausmaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Isojoen uoman lounaispuolella, joesta noin 340 metriä, luoteeseen viettävällä Hurttakankaalla, hautausmaan kaakkoispuolella. Paikalta on löydetty yksi yksittäinen kvartsi-iskos, joten kohteen asuinpaikkaluonne on epävarma. Löytökohdan koillispuolella kankaan alareunaa noudattelee selvä muinainen rantaterassi.
Sijaintinsa puolesta kohde soveltuu asuinpaikaksi.

Lehtola (175010045) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kuivatun Jurvanjärven itärannalla, Lehtolan talosta noin 300 metriä lounaaseen, tilan Rn:o 8:16 maalla, pellolla. Paikalla on havaittu kvartsia (Aarre Äystön havainto), jota ei kuitenkaan ole otettu talteen. 1800-luvun loppupuolella jostain Lehtolan maalta on syvältä ojasta löytynyt reikäkivi KM 2305:8. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Pynttärinniemi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Pynttärinniemelle kerrotaan soinilaisten ja lehtimäkeläisten talvella kuljettaneen ruumiita. Niitä säilytettiin kivikuopassa kevääseen, jolloin ne kuljetettiin vettä pitkin Lappajärvelle.
Perimätiedon mukaista kesähautaa ei pystytty paikantamaan vuoden 2018 inventoinnissa.

Kätkänjoki Ylinen (Taide)
Historiallinen; Ylisen talon pihamaalla on kivi, jossa on hakkauksia: risti, kirjaimia tai numeroita(?).
Epävarma lähdetieto (ks. lisätiedot).

Ranta-Töysän järvi Kalmoniemi (Hautapaikat)
Historiallinen; Saarella on perimätiedon mukaan vanha hautausmaa. Paikalta on löydetty ihmisen luita ja pääkalloja (sanomalehti Ilkka v. 1916). Kalmoniemi on saaren eteläisin kärki; saaren pohjoisosa on nimeltään Hautavainio.

Ollila Riihimäki (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohteella kerrotaan olevan hautoja Suomen sodan (1808-09) ajoilta.

Rantatöysä Penttilänkangas (Maarakenteet)
Historiallinen; Penttilän talon länsipuolella, Lapuanjoen länsirannalla lähellä Alavuden rautatieasemaa, n. 0,5 km Tampereelle päin rautatien eteläpuolella on:
1. Tervahauta: laajan hiekkakuopan SE-laidalle A. Europaeus on v. 1916 piirtänyt karttaan osaksi hiekkakuopan tuhoaman tervahaudan.
2. "Patteri": hiekkakuopan luoteispäähän hän on piirtänyt kuopanteen, jota kutsuu "patteriksi".
3. "Savihautoja": samoin hiekkakuopan luoteispäässä.
Alue on nykyisin tiheästi rakennettu, joten jäännökset ovat todennäköisesti tuhoutuneet.

Kellokorvenmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kellokorvenmäessä on 3-4 tiilellä vuorattua kuoppaa, joiden halkaisija on sylen verran. Kuopissa on poltettu ankaraa tulta, niin että tiilet ovat osin sulaneet. Kerrotaan parisataa vuotta sitten Lagus-nimisen papin Alavudelta valmistaneen rautaa ja syyttäneen käräjillä erästä talollista, joka oli ottanut rautamultaa (?) hänen kuopastaan.
Vuonna 2016 tehdyssä inventoinnissa ei havaittu jälkiä raudanvalmistusuuneista.

Ollila Ollinojan penkka (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikalla kerrotaan olevan hautoja Suomen sodan (1808-09) ajoilta (Ollinen 1896:77). Alavudella on nykyisin kaksi Ollila-nimistä taloa.

Piiskausmänty (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Kirsilän kohdalla. Maasto on loiva jokirantapelto, joka on uoman oikaisussa rikkoutunut. Niemessä on paikallisten kertoman mukaan suuri, vanha mänty - ns piiskausmänty, jossa rikollisia on rangaistu piiskaamalla.

Lahti Hankkilanpää (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hankkilanpäässä on kerrottu olevan vanhoja talojen jäännöksiä.

Lahti Kotikangas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kotikankaalla on kerrottu olevan vanhoja talojen jäännöksiä.

Ina Latoniemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Evijärveen pohjoisesta pistävässä Latoniemessä, V. Joutsenon maalla rantapellon yläreunassa on ollut kivikasoja, joita kaivettaessa (Fellman 1800-l ?) on löydetty luita. Niemen länsilaidalla on kivikautinen asuinpaikka (Kaski 52 010 037).
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Röykkiöitä ei alueelta löydetty, mutta sijaintitiedot ovat epämääräiset ja ne voivat olla muuallakin laajassa niemessä. Koordinaattipiste on edelleen vuoden 1971 inventointikertomuksen mukainen.

Kerttua Pakokangas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kerttuan kylästä Kankkosen (?) talosta on paettu isonvihan aikaan piilopirttiin Pakokankaalle.
Kotuksen Nimiarkistoon talletetun perimätiedon (ks. Lisätiedot -välilehti) mukaan alueella on ollut pakosaunoja. Mahdollisesti perimätieto koskee tervasaunoja, alueella on näet useita tervahautoja.

Lahti Römpsi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ähtävänjoen länsirannalla Timonkosken yli johtavasta sillasta n. 70 m länteen, n. 10 m tiestä pohjoiseen on kalliopaljastuma, jonka pohjoispuolella on pelto ja eteläpuolella suo. Pellon reunassa on luode-kaakko -suuntainen, soikeahko, pienehköistä kivistä kasattu röykkiö. Röykkiön koko on noin 3 x 2 x 1 m, ja sen ympärillä on epämääräisenä muodostelmana suurempia kiviä. Kalliopaljastumalla n. 20 m röykkiöstä lounaaseen on lapinraunio 52010074.

Evijärvi Kettusaari (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kettusaaressa on "lapinhauta", jonka koko on 2 x 1 x 0,5 m ja sivut haudan tapaisesti kivistä ladotut nurmikkotantereelle. Samassa saaressa kerrotaan olevan useampiakin saman tyyppisiä hautoja (Koski 1894:37).

Jokela Lassilankangas (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Paikalla on 5 "lappalaisten kuoppaa" eli lapinkirkko, jonka halkaisija on 2 m ja syvyys 0,7 m. Kaivaja kertoi löytäneensä hiiltä ja mustaa maata n. parin lapionpiston syvyydestä (1894).

Sikavuori/Tuomimaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian ja ILmajoen rajasta noin 2,2 km kaakkoon, Sikavuoren pohjoisrinteellä, valtatie 3:lta noin 850 metriä lounaaseen, molemmin puolin Havin metsätietä.
Paikalla on Esko Luoma vuonna 1991 kartoittanut yhteensä 14 pyyntikuopaksi tulkittua painannetta. Isoimmat kuopat ovat kooltaan noin 4 x 4 x 1 metriä. Kairauksessa kuopista ei löytynyt nokea tai kulttuurikerrosta. Kuoppien suhde toisiinsa ja siihen rinnemaastoon, johon ne on kaivettu kertoo siitä, että paikalla on mahdollisesti ollut ns. hangasaita ja hangaskuopat.
Lisäksi paikalla on suuren miiluhaudan pohja ja siitä 15 metriä koilliseen miilunpolttajan majan eli saunan kiuas. Kiukaassa ei ollut tiiltä näkyvissä, mistä syystä Luoma arvioi sysiä poltetun paikalla 1600-luvulla. Mitä ilmeisimmin sysimiilu ja hangaspyydys eivät ole samanaikaisia.
Ilmajokilaisen Olavi Yli-Vainion ilmoituksen (26.11.2009, ks. Tutkimukset -välilehti) mukaan paikalla on tehty hakkuut ja kohde on suurelta osin tuhoutunut.

Renko Soukajoki Ruissaari (Hautapaikat)
Historiallinen; Ruissaari on pieni jokisaari, joka sijaitsee Seinäjoen Soukajoelta n. 4 km etelään. Ruissaaren nimi tulisi Ruumissaaresta, joka oli kesähautapaikka. Vainajat kuljetettiin Ilmajoelle syksyllä maatöiden jälkeen jokea pitkin. Nykyisin Ruissaari on huvipaikkana, eikä siellä kuulemma ole jälkiä haudoista.
Paikka sijaitsee Rengonkylässä, kohde on saari Seinäjoessa lentokentän itä-koillispuolella. Paikallisten kertoman mukaan Ruissaaren alkuperäinen nimi on ollut Ruumissaari. Nimi on muutettu kun paikalle tehtiin "huvikeskus" eli tanssilava (sotien jälkeen?), jotta paikka olisi houkuttelevampi. Paikalliset kertoivat myös, että saareen olisi haudattu ihmisiä. Kyseessä lienee ns. kelirikkoajan tilapäishautausmaa - ehkä 1500-1700 luvuilta. Mitään merkkejä haudoista saaressa ei enää ole.

Santavuori (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; 24.2.1597 Fleming saavutti toisen ja lopullisen voittonsa talonpojista Nuijasodassa Santavuorella.

Kirkonmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ala- ja Ylikauppilan rajalla Kirkonmäessä, Kirkonrämäkän ja Varsarämäkän välillä on v. 1922 ollut entinen tervahauta. Paikka sijaitsee 3-4 km joesta länsipohjaan päin, 200 m Kauppilan kujasta pohjoiseen. Tervahauta on ollut Yli- ja -Alakauppilan yhteinen, ja haudan silmä on ollut mainittujen talojen rajalla. Paikalta löytyi myös tervakuppi (puusta tehty kouru, jota myöten terva juoksee pois). Kirkonmäen nimi johtuu siitä, että sieltä on otettu Ilmajoen kirkon rakennuspuut.

Jouppila Piirtola Kapalan maa (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kaunis etelään viettävä harjun rinne Santavuoresta länteen, lähellä Piirtolan taloja tunnetaan paikkakunnalla nuijamiesten hautuupaikan seutuna. Alueelta on löydettty reikäkiviä, joihin liittyen J. Ailio viittaa kertomukseen reikäkivien linkoamisesta Nuijasodan aikana ja niiden vetämisestä nuoralla takaisin.

Huisti Tervahamina (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi kiven- ja maansekaista röykkiötä ja yksi pelkistä kivistä rakennettu röykkiö, joka ilmeisesti on rajamerkki. Muut soranseulontakasoja.

Laakavuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Laakavuorella kerrotaan olevan n. 1 m halkaisijaltaan oleva, renkaan muotoon pyöreistä potkupallon kokoisista kivistä ladottu latomus.

Jouppila Ala-Piirto (Hautapaikat)
Historiallinen; Ala-Piirron mailla, suuren hiekkakuopan reunalta hiekkaa ottaessa vierähti n. metrin syvyydestä esiin ihmisen pääkallo ja kaulanikamia ja toisesta luurangosta hartiain luita ja pääkallo. Pääkallossa oli jälkiä teräaseen iskuista. Löytöpaikka on muutaman sadan metrin päässä Santavuoren taistelukentästä. Kirjoittaja arvelee paikalle haudatun taistelussa 1597 kaatuneita. (S.G. Koskimiehen kirje Ilmajoella 10.6.1036 Ilmajoen piirin nimismiehelle)

Jouppila Piirtolankangas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jaakko Iisakinpoika teki tiilihautaa 1898 Piirtolankankaalle (löytyi saviastiankappaleita, Piirtolankangas/Vanhatalo). Tiilihaudan sija neliömuotoinen 5 x 5 m, kauttaaltaan sen pinta oli tiilihaudan tulen vaikutuksesta läpeensä palanutta, hiilen ja tuhan peittämää.

Polvenkylän virstanpylväs (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pylväässä on nro 36 ja sen alapuolella vuosiluku 1849.

Vanhakylä kalanviljelylaitos (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanhakylän nykyisen kalanviljelylaitoksen alueella (ent. Filppulan vesimyllyn tammesta n. 100 m alaspäin) on hakkauksia ja rautarengas kivessä sekä pyyntipaikka.

Kortteenkylä Kortessalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kortteenkylän takaosassa, Isojoen uoman ja Isojoelta Honkajoelle johtavan maantien välissä. Mv. Artturi Kortesalo oli löytänyt v. 1937 kotitalonsa kotopellosta tasataltan, jonka löytöpaikan lähellä on ilmoituksen mukaan myös uhrilähde, rakennuksenpaikka ja tarkemmin määrittelemätön löytöpaikka.

Vanhakylä Mäntymäki Saarikko (Hautapaikat)
Historiallinen; Mäntymäen tilalla Saarikon peltoaukealla olevalla metsäsaarelleella (talosta n. 220 m SE) on mahdollisesti isonvihan aikainen venäläisten hautapaikka, joka oppaan P. Kankaan mukaan on merkitty vanhoille kartoille rauhoitetuksi alueeksi. Alueella on vielä viime vuosikymmeniin asti havaittu pitkänomaisia kuopanteita, joista lienee löydetty luita.
Koordinaatit metsäsaarekkeen keskipisteestä.
Metsäsaarekkeen pohjoispuolelta irtolöytönä kivikautinen tasataltta (Mäntymäki Saarikko).

Vanhakylä Tapaninsilta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kivessä on vuosiluku 1839.

Kodesjärvi Heikkilä Paattikangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paattikankaan suuremman hiekkakuopan SE-puolella pieni tervahauta pienen hiekkakuopan lähellä.
Koordinaatit pienestä hiekkakuopasta.
HUOM.sijaintitietoja tarkastetaan.

Niemistö (175000002) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löydöt kuivatun Jurvanjärven niemestä, Niemenvainio-nimisen tilan (1:17 ja 1:229) maalta, päärakennuksesta noin 120-180 metriä etelään. Löydöt ovat pellon pinnalta, "muinaisen rannan läheisyydestä", noin 100 metrin matkalta. Maa on savipitoista moreenia.
Löydöt (kvartseja) paikalla käyneen jurvalaisen huippuharrastajan Aarre Äystön lähettämiä ja Jyri Saukkosen diaroimia ja luettelemia. Muita asuinpaikkamerkkejä ei tarkastuksessa vuonna 1989 havaittu.

Rauhankangas 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kirkonkylän kaakkoispuolelta, Rauhankankaalta seurakunnan metsästä on v. 1999 löydetty mahdollinen rajamerkki harvennushakkuualueelta: kaksi pitkänomaista pystyyn nostettua kiveä, jotka on tuettu viidellä ympärillä olevalla kivellä. Varsinaiset, olemassaolevat rajalinjat kulkevat muutaman kymmenen metrin päässä. Löytäjän mukaan ne voisivat olla esim. ennen isojakoa pystytetyt kolotun tervasmetsän merkit.

Korkiakangas (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Korkiakankaan rämeiden saartamassa metsämaastossa kerrotaan olevan röykkiöhautoja. Lähellä sileän laakion päällä on arvelujen mukaan rakennuksen jäänteitä (kiviä).
Paikka sijaitsee Mustaisnevan turvetuotantoalueen kaakkoispuolella Kyrönkorventien ja Mustaisnevan välisen metsätien länsipuolella. Paikka on n. 800 m pitkä ja enimmillään n. 400 m leveä moreeniharjanne, jonka korkeimman kohdan lounaispuolella on lohkareikkoa. Kankaan rinne laskee suhteellisen jyrkästi itään.
Vuoden 2012 inventoinnin mukaan mahdollisen muinaisjäännöskohteen arvioitu sijainti on kankaan korkeimmasta kohdasta noin 200 m lounaaseen. Tältä kohdalta ei löydetty merkkejä röykkiöistä tai rakennuksen jäänteistä. Eteläpuolinen
kangas on metsäaurattua hakkuualuetta, joka kasvoi tarkastushetkellä nuorta mäntytaimikkoa.
Tämä alue ja Korkiakankaan pohjoisosa inventoitiin kokonaan tarkasti, mutta minkäänlaisia ihmisen aikaansaamia rakenteita ei löytynyt.
Toinen Kauhajoella sijaitseva Korkiakangas-niminen mäki sijaitsee Kauhajoelta noin 20 km kaakkoon Säkkijärven luoteispuolella. Mahdollisesti aikaisempi tieto viittaakin siihen alueeseen.

Hatunmäki/Hattu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hatunluoman kivikautinen asuinalue sijaitsee Lapuan ja Kauhavan rajalla, noin kilometrin mittaisena, pohjois-eteläsuuntaisena alueena Kauhavanjokeen laskevan Hatunluoman länsipuolella. Suurin osa löytöalueesta kuuluu Lapuan kuntaan, Kauhavan puolella on kaksi löytöpaikkaa, joista useita kiviesineitä. Tarkemmin paikallistettua asuinpaikkaa ei Kauhavan puolelta todettu. Löydöt pelloilta.

Salonmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Miedon kylässä, Kyrönjoen pohjoispuolella, Salonmäen itärinteeltä. Löytöalue on noin 300 m mittainen pohjois-eteläsuunnassa, radasta pohjoiseen, pellon reunassa ja metsätien suunnassa. Vuoden 2002 inventoinnissa käytiin läpi tien seutu ja ojaleikkaukset 200 metrin säteellä koordinaattipisteestä, mutta löytöjä eikä muuta muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Mahdollisen asuinpaikan sijainti ja laajuus jäi määrittämättä.

Rinta-Paavola Kenraalikivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen länsipuolella Kurikantieltä länteen johtavan Paavolantien varrella sijaitsevan Rinta-Paavolan talon pihassa.
Kiveä ei tarkastettu paikanpäällä inventoinnissa 2010. Talon isäntä kertoi, että talon lounaispuolisella peltoalueella on sijainnut paja. Alueen pikaisessa tarkastuksessa ei havaittu merkkejä pajasta.
Historiallinen tausta: Paavolan Rinta-Paavolan pihassa on kivi, jonka juureen on perimätiedon mukaan haudattu sotapäällikkö M. Karppalainen nuijasodan aikaan. Kivi on ollut välillä talon perustuskivenä. Kurikan historiasta löytyy tarina, jonka mukaan kiven alle oli haudattu Paavolan mailla Nuijasodan taisteluissa menehtynyt puolalainen kenraali.

Mieto Paloluoma (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Kurikka-Kauhajoki tien varrella, Paloluoma-joen pohjoistöyräällä kulkevan tien vieressä, "kolmannella pellolla" on mestauspaikka, jossa viimeinen mestaus on tapahtunut v. 1785. Kertoja viittaa Paulaharjun Kurikka-kirjaan ja väittää siinä olevan tiedon mestauspaikasta Kusikiven luona olevan väärä.

Kuparikallio (Kulkuväylät)
Historiallinen; Isonkyrön-Kurikan-Karkun vanhan kirkkotien paikka on Kurikan Kuparikalliolla n. 3 km kirkosta itään. Tien linjaus kulkee suunnilleen seuraavasti: Isokyrö-Koskenkorva (harjuja pitkin)-Pukarankoski-Piirtolankangas-Kuparikallio-Jalasjoen Pitkäkoski-Solanharju-Ahvenlampi- jne. kohti Karkkua.
Tien varrella jää Kurikassa Ahvenlammen pronnsikautisia ja Tuiskulan kylän rautakautisia löytöjä. Tie on suorin tie Ylistaron Kaukolasta Pansiojärven (?) seuduille, jossa Luukko mainitsee olevan Kaukolan erämaita. Tien varressa on myös kalkkikivialue (Halumanmäki ?). Ilmajoella tie on kulkenut Huissin Lampiskylän laitaa.
Kurikan-Karkun kirkkotien varrella on ns. Pirttikivi, jossa jalkamatkasta rasittunut äiti joutui perimätiedon mukaan synnyttämään, kun lähimpään pirttiin oli matkaa.

Käräjävuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Jalasjoen itä-pohjoispuolella ja Käräjävuorentien itäpuolella. Paikka on laajahko kallioalue, jonka korkein kohta on 117 m mpy.
Tiedon mukaan paikalla on ollut käräjäkiviä, jotka on kuljetettu pois. Vuoren juurella
mainitaan olevan myös kiviröykkiöitä.
Inventoinnissa 2010 mäen alue tarkastettiin niiltä osin kuin se sijoittuu kaavan suunnittelualueelle. Tarkastuksessa havaittiin, että mäellä on suoritettu kivien louhintaa laajalla alueella eri puolella mäkeä. Mäen korkeimmilla alueilla havaittiin useita louhintapaikkoja ja louhinnassa syntyneitä kivenlohkareita. Mäen pohjoisrinteellä mäelle johtavan tien varrella havaittiin myös louhinnassa syntyneitä kiviröykkiöitä. Muinaisjäännöksiä alueelta ei löytynyt.

Länsikylä Pinniäinen (Hautapaikat)
Historiallinen; Urho Karin tilalla on kerrottu olleen ennen kesähautapaikkoja. Kyseessä on korkea paikka pienen joen rannalla.

Kilpakangas (Hautapaikat)
Historiallinen; Tarinan mukaan Kilpakankaalla olisi ollut kesähautapaikka, jossa pitäisi olla painaumia. Alueelle olisi haudattu 200-400 vuotta sitten. Kertoja ei ole käynyt paikalla. Peruskartan mukaan alueella on isoja hiekkakuoppia, joten mahdollinen kohde on saattanut tuhoutua hiekanotossa.

Riuttonen Ruumisniemi (Hautapaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan niemessä on ollut kesäkalmisto, joka oli käytössä silloin, kun Soini kuului Lappajärveen.

Poikkijoen uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Uuninpaikka Ryytimaan louhokselta noin kilometrin lounaaseen, Poikkijoen varressa. Uuni on kerrotun mukaan sijainnut joenvarteen rakennetun mökin paikalla. Etsiskelyistä huolimatta paikalta ei löytynyt palanutta kalkkia tms. merkkejä uunista. Uuni on mahdollisesti ollut rakennettuna Poikkijoen matalaan rantatörmään. Ohessa esitetyt koordinaatit on otettu paikalla olevan mökin mukaan. Taimi Koskelan mukaan uuni on kuulunut Poikkijoen tilalle.

Ampumarata (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lappajärven luoteisosassa, Kortesjärventien eteläpuolella, n. 2,2 km Kurejoentien risteyksestä luoteeseen. Paikalla sijaitsevan ampumaradan savikiekkoalueen kaakkoiskulmassa on tasainen, soistuva kangas. Maaperä alueella on hiekkaa, mikä on värjäytynyt ruskeaksi ilmeisesti soistumisen vaikutuksesta. Mäntykankaan aluskasvillisuutena on suopursua, kanervaa ja puolukkaa. Löytöpaikasta n. 150 m kaakkoon, tien vieressä, sijaitsee laaja hiekkakuoppa.
Löytöpaikka tarkastettiin 2006 inventoinnin yhteydessä lappajärveläisen Matti Kalliokankaan ilmoituksen perusteella. Savikiekkoalueen kaakkoiskulmasta, ojaleikkauksesta on löytynyt kvartsia ja löytäjän mukaan myös palaneita kiviä. Inventoinnin yhteydessä paikalta löytyi kvartsia. Palaset olivat melko teräväsärmäisiä ja vaikuttivat luontaisilta. Joukossa ei ollut yhtään selkeätä kvartsiesinettä eikä paikalla havaittu palaneita kiviä. Osa kivistä oli luontaisesti rapautuneita. On kuitenkin otettava huomioon, että läheiseltä Saarenahonkankaalta, ampumaradalta n. 300 m pohjoiskoilliseen, löytyi inventoinin yhteydessä uusi kivikautinen asuinpaikka. Kohteet sijaitsevat samalla korkeudella.

Kaksoisvisenkorpi 1 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Inventoinnissa 2002 löytyi Kuninkaanjoen itäpuolelta tasaiselta hiekkapohjaiselta kankaalta etelä-pohjois -suuntaisessa rivissä seitsemän soikeaa, pohjaan kapenevaa kuoppaa. Eteläisin ja pohjoisin kuoppa näkyvät selvimmin maanpinnalle, kummankin koko on noin 4,8 x 2 x 0,40 m. Kuopat näkyvät melko heikosti maanpinnalle, niiden päällä on paksu turve ja varpukasvillisuus. Kuoppien kohdalta maasto laskee loivasti lounaaseen kohti Kuninkaanjokea. Kuoppien eteläpuolella on jyrkkä törmä puroon.
Kuoppien luoteispuolelta ojaleikkauksetsa löytyi kolme kvartsia (ks. kohde 1000 00 8079). Kvartsien yhetys kuoppiin on epäselvä.

Rantala (1000008082) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Maasto on Kuninkaanjoen itäpuolella peltojen keskellä oleva metsäniemeke, joka laskee terasseina länteen Kuninkaanjokeen. Kuoppien kohdalla maasto on tasaista ja hiekkapohjaista. Paikalla on 11 kuoppaa, joista kaakkoisin on suurin (läpimitta 10 m) ja joka vaikutti melko tuoreelta (hiekanottoa tms.). Muut kymmenen havaittua kuoppaa ovat soikeita, suppilomaisia, pituudeltaan noin 3,5 m syvyyden ollessa noin 1 m. Kuopat ovat melko lähellä toisiaan, jopa 1-2 m, itäisimmät kahdessa vierekkäisessä rivissä. Kuopparivi alkaa suurimmasta kuopasta seuraten itäistä metsänreunaa ja kaartaa niemekkeen reunaa myötäillen länteen niin, että viimeiset kuopat ovat lähes niemekkeen kärjessä.
Mahdollisesti kysymyksessä ovat pyyntikuopat. Lisäksi Rantalan talon ja kuoppien väliseltä pellolta on toimitettu Kansallismuseoon 13-14 kivikirvestä ja talttaa, jotka olisivat löytyneet mahdollisesti 1940-luvulla. Esineiden olinpaikasta ei tällä hetkellä ole tietoa.

Leipäjoki (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kuninkaanjoen länsipuolella on 8-10 kuoppaa, jotka sijaitsevat metsänreunassa, metsän ja pellon rajalla, 440 metrin matkalla pohjois-eteläsuunnassa. Kuopat ovat lähes poikkeuksetta itä-länsi -suuntaisia, soikeita tai suorakulmaisia, osa on tasapohjaisia, kaksi pohjoisinta pohjaan kapenevia.

Haarakangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Koko: halkaisija noin 20 m. Tervahauta on puoliksi hiekanoton tuhoama. Haudan profiili tulee hyvin esiin, koska haudasta noin puolet on kaivettu hiekanotossa. Hiekkakuoppaan on sortunut tervan- ja kivensekaisia hiekkakovettumia. Kuopan länsiosa on säilynyt ja sen päällä kasvaa haapaa ja pajua. Törmän päällä, tervahaudan länsipuolella on muutama pieni kuopanne, jotka liittyvät tervahaudan rakenteeseen.

Ekokorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Kohde sijaitsee Alahärmässä, Ylihärmän pohjoisimmasta kulmasta 250-300 metriä länteen. Alue on männyn taikimmoa kasvavaa hiekkakangasta, joka laskeutuu etelässä ja idässä ekokorven peltoaukeaksi. Alueella on neljä tervahautaa, joista kahden sijainti on merkitty peruskarttaan.
Tervahauta 1: Gps paikannus: p: 7018659, i: 3282835. Tervahauta on matala painanne, jonka muoto on hämärtynyt. Halkaisija n. 6 m.
Tervahauta 2: Halkaisija 20 m, syvyys 2 m. gps paikannus: p: 7018660, i: 3282860. Peruskartalle merkitystä tervahaudasta läntisempi. Selvästi erottuvassa vallissa on 5 m aukko kaakkoisreunassa. Haudassa kasvaa männyntaimia ja haapa, aluskasvillisuutena on puolukan varvikkoa.
Tervahauta 3: Halkaisija 15 m, syvyys 1,5 m. Gps paikannus p: 7018671, i: 3282925. Peruskartalle merkityistä itäisempi. Haudan ympärillä on selvästi erottuva yhtenäinen vallis, jonka kaakkoispuolella on laskuoja. Tämän ja haudan 2 välillä on lisäksi pienempiä epämääräisiä kuoppia, jotka ilmeisesti myös liittyvät tervahautoihin.
Tervahauta 4: Halkaisija 10 m, syvyys 1,5 m. Gps paikannus: p: 7018689, i: 3282942. Haudassa on selvästi erottuva valli, jonka ulkopuolella, länsireunassa on 1,5 m halkaisijaltaa oleva kuoppa. Valli madaltuu itäreunaa kohden.

Runkkuhiittenkytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Tervahauta on hyvin säilynyt pyöreä rakenne, jonka laskuoja on koillisessa reunassa. Kohde on merkitty peruskarttaan. Tervahaudan mitat; pituus 15 m, leveys 15 m, syvyys 1 m.

Vuorijärvenkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee valtatie 16 (Vaasa-Alajärvi) pohjoispuolella, Kauhajärvestä noin 5,3 km pohjoiseen, Nokuan kylässä, lähellä Lappajärven ja Lapuan rajaa. Ympäristö on jäkälää ja mäntyä kasvavaaa kalliomaastoa.
Paikalla on mitä ilmeisemmin luontainen kivikko, joka pituussuunnassa on laajuudeltaan noin 8 metriä. Kivikon keskellä on halkaisijaltaan noin 2,5 metrin suuruinen kivistä tyhjä kuopanne, joka näyttäisi ihmisen tekemältä. Rakenteen funktio on epäselvä. Kivet ovat jäkälän peittämiä, joten aivan uusi rakennelma ei ole.
Kohteesta noin 120 metriä länsiluoteeseen (p=7002586, i=3319108) on kalliossa näkyvissä kvartsisuonia, josta on irronnut kvartsimurua.

Kettuvuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Huhtimäestä Pojanluomalle kulkevan metsäautotien (Keskinentie) varrella, Kettuvuoren laella. Kalliomaastossa, vanhan kolmiomittaustornin jäännösten eteläpuolella, noin 100 metriä etelään kolmiopisteestä, muutaman kymmenen neliömetrin alueella on kuusi pientä röykkiötä, suunnilleen koillinen-lounainen suuntaisessa muodostelmassa. Röykkiöiden koko vaihtelee noin 2,5 x 1,5 metrin ja 2,5 x 2,5 metrin välillä, korkeus noin 50-80 cm välillä. Röykkiöt erottuvat niukkakasvustoisessa kalliomaastossa hyvin; niiden muoto on kekomainen. Mahdollisesti kysymyksessä ovat raja- tai muut merkkiröykkiöt.
Ilmajokelaisen Olavi Yli-Vainion 7.12.2009 ilmoittamat huomiot:
Paikalla on selvästi havaittavissa kuusi kiviröykkiötä, jotka ovat ryhmittyneet hieman tähtimäisesti pyöreän, matalan kivistä rakentuneen kumpareen ympärille. Kumpare on rakenteeltaan selvästi poikkeava ympäristön lakikivikosta, jonka eteläpäässä röykkiökokonaisuus on.
Keskeltä kumpare on epäsäännöllisesti kovera eli keskeltä hieman reunoja matalampi. Melko keskellä on yksi kookkaampi kivi, joka näyttää siirtyneen sivuun alkuperäiseltä paikaltaan, koska sen pinta on niukkajäkäläinen verrattuna muihin kiviin ja vieressä on sopiva tila kivelle. Kumpareen halkaisija on lakiosaltaan 12 metriä ja aivan kivikon juuresta (sammalpeitteen alta) 13 - 14 metriä. Kivikko on pääosin tasakokoisista kivistä koostuva ja kivien koko on selvästi lakikivikon kivikokoa pienempi. Lakikivikossa kivikoko vaihtelee. Ympyräkivikon pintaa ovat metsäkoneet saattaneet hieman muotoilla. Lisäksi paikasta noin 30 metriä kaakkoon on omituinen, kivikkopohjainen kuoppa.
huom. kohde tulee tarkastaa maastossa (24.9.2019 muutettu mj-status).

Inhan (Gustafsforsin) ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Inhan eli Gustafsforsin ruukki on yksi maan sisäosiin 1800-luvun puolivälissä perustetuista järvimalmia hyödyntäneistä rautaruukeista. Laamanni Erik Gustaf Roschier sai vuonna 1841 privilegion harkkohytin perustamiseen Hankaveteen laskevan Inhanjoen rannalle. Koskia on ruukin kohdalla kaksi. Ylemmän kosken varrella sijaitsi saha ja mylly sekä maantiesilta, joista on jäljellä kivisiä perustuksia. Alemman kosken varrella sijaitsi tehdaslaitokset.
Harkkohytti paikalle rakennettiin vasta vuonna 1851. Inhassa sulatettiin pääasiassa järvimalmia, myös suomalmia käytettiin. Ruotsalaisen insinööri August Nilsson Keirknerin aikana, vuodesta 1884 alkoi Inhan kukoistuskausi. Raaka-aineissa siirryttiin käyttämään Ruotsista tuotavaa rautamalmia ja kotimaista romurautaa. Ruukin ympärille kasvoi ruukkiyhdyskunta kouluineen ja kauppoineen. Vuonna 1917 Keirkner myi Inhan vuorineuvos Lindsay von Julinille osaksi Fiskars-yhtiötä. Uusien tuotteiden tuotantoa varten rakennettiin Inhaan 1970-luvulla uusia tuotantotiloja.
Kohteen sijaintitieto on esitetty pistemäisenä. Inhan ruukki on harvoja järvimalmiruukkejamme, joissa teollinen toiminta on jatkunut keskeytymättä perustamisesta saakka. Todennäköisesti jatkuva teollinen toiminta paikalla on tuhonnut ruukin varhaisvaiheen rakenteita. Mahdollisia rakenteiden jäänteitä on karttatarkastelun perusteella voinut säilyä ylemmän kosken kohdalla (koordinaatit arvioitu tästä paikasta), sekä pohjoisemmassa Hankajärven rannassa, ruukinkartanon ”Pytingin” kohdalla (vuoden 1883 kartan mukaan tällä paikalla on sijainnut rakennuksia). Alue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Isosalo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on merkitty maastokartalle, mutta paikalla ei käyty inventoinnissa 2010.

Keski-Kapela (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahautaa ei tarkastettu vuoden 2010 inventoinnissa, mutta se on merkitty maastokartalle.

Kaatajaneva 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Haapakonto (Työ- ja valmistuspaikat)

Teponsaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahautaa ei tarkastettu inventoinnissa 2010, merkitty maastokartalle..

Viitalankylä Myllyniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Koordinaatteja tarkennettiin lidarin avulla. Kohdetta ei tarkastettu maastossa.

Korpelansaari (Maarakenteet)
Historiallinen; Saaressa Jalasjoessa Pitkämön tekoaltaasta noin 350 metriä itään. Maaperä on kivikkoista ja myös jokiuoma on tällä kohtaa kivikkoinen. Paikalla kasvaa rehevä nuori, paikoin lävitse pääsemätön puusto. Saaren eteläpäässä on vielä pystyssä oleva ränsistynyt mökki.
Saaren halki, sen korkeimman kohdan yli on kaivettu noin 1-1,5 metriä leveä oja, jolla on pituutta noin 50 metriä. Ojan keskivaiheilla on nostettu pystyyn noin 1,5 metrinen kivi ojan reunalle. Saaren kohdalla joen itärannalla havaittiin myös ladotun näköistä kiveystä kohdalla, josta isojakokartan mukaan on johtanut saareen silta.
Historiallinen tausta: Saareen on joskus ollut suunnitteilla varhaista tehdastoimintaa.
Mahdollisesti paikalla sijaitseva ojakaivanto voisi liittyä tuohon hankkeeseen. Tietoa ei onnistuttu varmentamaan kirjallisuudesta.

Paavola (1000018030) (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen länsipuolella, Kurikasta Ilmajoelle johtavan Kurikantien itäpuolisella kumpuilevalla peltoalueella.
Tarkastushetkellä 2010 alueen pellot olivat muokattuina ja peltoaluetta käytiin läpi.
Historiallinen tausta: Paikkaan liittyy runsaasti perimätietoa. Varhaisten kirjattujen kansantarinoiden mukaan Nuijamiesten etuvartio oli helmikuussa 1597 asettunut Paavolan pelloille. Tiedossa on mm. Gabriel J. Peldanin vuonna 1674 antikviteettikollegiolle antama ilmoitus Paavolan ja Plosilan välillä olevasta hautapaikasta (ks. muinaisjäännösrekisterin kohde Paavola 3, 1000038016). Santavuoren taistelun aikainen leiri- ja taistelupaikka on mahdollisesti sijainnut nykyisen jätevedenpuhdistamon pohjoispuolisella, alavalla pellolla.
Vuonna 2014 paikalta on löytynyt metallinetsinnän yhteydessä raha (Kustaa III, 1/24 riikintaaleria, 1778) sekä kehäsolki (KM 40581: 1-2). Vuonna 2015 samalta paikalta on löytynyt metallinetsinnässä kaksi rahaa: 1/4 äyri 1636 ja 5 äyriä 1694 (KM 40926: 1-2). Paikalta on löytynyt useita metallinilmaisinlöytöjä, joita ei ole talletettu kokoelmiin (ks. tiedot verifikaateissa). Esineiden löytöpaikka sijaitsee noin 170 metriä luoteeseen Paavolan muinaisjäännöspisteestä.

Panttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen länsirannalla Koivistonkyläntien itäpuolella, Kuutiloisenkujasta jokirantaan johtavan tien päässä, Nenättömänluoman ja Kyrönjoen hangassa.
Kohdetta ei ehditty tarkastaa maastossa. Peruskartan mukaan alueella sijaitsee joen rannassa yksi rakennus. On hyvinkin mahdollista, että alueella olisi säilynyt merkkejä Kurikan vanhimmasta historiallisen ajan asutuksesta.
Historiallinen tausta: Paikalla ovat sijainneet Hirvelän, Pantin ja Äijälän kantatalot. Hirvelä oli taloista vanhin ja syntynyt mahdollisesti jo 1400-luvun puolella ollen myös Kurikan vanhimpia taloja. Äijälä asetettiin verolle ensimmäisen kerran vuonna 1556. Vuonna 1549 oli Nenättömän kylään merkitty uutena tulokkaana Matti Ollinpoika, hänen perustamansa talo on myöhempi Panti. Talot sijaitsivat vierekkäisillä tonteilla järjestyksessä Äijälä, Pantti ja Hirvelä.
Lokakuussa vuonna 2014 paikalta on löytynyt metallinetsinnän yhteydessä raha (Kristiina 1/4 äyri, 1633-1644) (KM 40539). Paikalta on löytynyt samanaikaisesti myös useita 1700-1800-luvun löytöjä, joiden tiedot on dokumentoitu arkistoon ja palautettu löytäjälle.

Hiipankanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kauhajoen keskustasta kaakkoon ja Kauhajoesta noin 2 km koilliseen, Sotkankallion ja Kirkkokallion eteläpuolella Hiipakanmäen länsirinteellä. Hauta on merkitty peruskartalle. Ei tarkastettu maastossa.

Ikkelänjoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sahankylään johtavan Sahankyläntien pohjoispuolella ja Ikkelänjoen pohjoisrannalla, joesta noin 25 metriä. Hauta on merkitty peruskartalle. Ei tarkastettu maastossa.

Keevelinluoma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sahankylän lounaispuolella Keevelinluomasta noin 560 m länteen kallioisten kohoumien välisellä alueella. Hauta on merkitty peruskartalle. Ei tarkastettu maastossa.

Muorinmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen länsipuolella ja Harjankylän pohjoispuolella, Seinäjoki-Kaskinen rautatieradasta noin 360 metriä länteen. Tervahauta on merkitty peruskartalle. Ei tarkastettu maastossa.

Ojennuskangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kauhajoen keskustasta etelään Parjakassa, Päntäneen tien (tie no. 663) ja Parjakannevan välissä sijaitsevan Ojennuskankaan länsirinteellä. Hauta on merkitty peruskartalle. Ei tarkastettu maastossa.

Sotkanluoma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kauhajoen keskustasta itään Kirkkokallion pohjoispuolella Sahankyläntien ja Sotkanluoman eteläpuolella. Tervahauta on merkitty peruskartalle. Ei tarkastettu maastossa.

Juurakkoneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee noin 300 m Teuvan ja Kauhajoen rajasta itään, Lutakkonevan ja Juurakkonevan pohjoispuolella matalalla kankaalla.
Kohdetta ei ehditty tarkastaa. Tervahauta on merkitty peruskartalle.

Hautasaari 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maastokartalle merkitty tervahauta. Paikkaa ei tarkastettu inventoinnissa 2013.

Hyvölänniemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiöt sijaitsee Hyvölänniemessä Ouluvedessä. Sen itärannalta pistää särkkämäinen kapea niemi koilliseen. Niementyvessä on kaksi uudehkoa saunarakennusta ja niemellä on vanha sauna tai vaja sekä avonuotiopaikka. Niemi on kivinen. Nuotiopaikkarakennelman koillispuolella on halkaisijaltaan noin 3-4 metriä oleva kumpare, jossa tuntuu kairatessa kiviä. Kumpareen päällä kasvaa koivu. Kumpareen lähellä, mutta rannalla ja kivet hyvin näkyvissä on toinen, halkaisijaltaan noin 4-metrinen kivien ”kasauma". Näistä kiveyksistä 60 metriä lounaaseen, saunamökkien välissä on selvästi suurempi ja selvempi kiviröykkiö, halkaisijaltaan noin viisi metriä. Röykkiö koostuu hyvin erikokoisista kivistä.
Ouluvettä on laskettu noin 1,5 metriä historiallisella ajalla, joten rannan kaksi kumparetta eivät voine matalan korkeussijaintinsa puolesta olla kovin vanhoja mikäli järvi ei sitten ole muuten ollut transgressiivinen historiansa aikana. Muutenkaan nämä kumpareet eivät poikkea kovin paljoa niemen muusta kivikosta, joten niitä on ehkä syytä pitää todennäköisinä luonnonmuodostumina. Saunamökkien välissä oleva röykkiö voisi puolestaan hyvin olla viljelysraunio, sillä se sijaitsee sopivasti pellon kulmassa

Lapinnenä (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lapinniemi on niemi Hankavedellä. Nykyinen nimi on Lapinnenä (!)1. Lappi-alkuinen nimi mainitaan täältä jo vuonna 1777. Lapinnenä täytynee johtua kartanlaatijan virheellisesti lukemasta Lapinniemi-nimestä (Hämäläinen 2010).
Vuoden 2014 inventoinnin yhteydessä paikalla käytiin. Paikka on maastoltaan suhteellisen tasainen ja korkeimmalla kohdalla hieman kivinen niemi, jolla kasvaa mäntyä ja koivua. Maaperä on hiekkaa. Niemellä ei havaittu viitteitä lapinraunioista.

Lapinniemi, Ähtärinjärvi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Niemi Ähtärinjärven itärannalla suunnilleen Ollikkalansaaren kohdalla. Nimi tunnetaan jo vuodelta 1916 (Hämäläinen 2010).
Vuoden 2014 inventoinnin mukaan Ähtärinjärven Lapinniemi on korkea rantakallio, jonka laelle on rakennettu uusi kesähuvila. Rantakallioilta ei löydetty merkkejä mahdollisista lapinrauniosta. Kohde tarkastettiin nimensä perusteella.

Raunio, Oulavesi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ouluveden kylän Pöyhösen verotalon karttaan vuodelta 1895 on piirretty kaksi rauniota tiluskuvion n:o 236 sisäpuolelle. Paikan nimi näyttäisi olleen alunperin Rauniomäki, jonka täytynee johtua edellämainituista raunioista. Sinne perustettiin ainakin jo vuonna 1832 Pöyhösen verotalon samanniminen torppa, jonka nimi lyheni sitten nykyiseen muotoonsa Raunioksi. (Hämäläinen 2010).
Vuoden 2014 inventoinnin mukaan vanhan kartan merkintä raunioiden sijainnista osuu nykyisen omakotiasutuksen alle. Talojen pihoille ei menty raunioita etsimään, mutta tieltä tähystämällä niitä ei ainakaan havaittu. Sijainti ei ole lapinraunioille tyypillinen, mutta karttaan merkityt rauniot ovat saattaneet hyvin olla viljelysraunioita.

Sarkolansaari (Maarakenteet)
Historiallinen; Skogman kertoi vuonna 1864 lapinrauniosta Sarkolan saarella Jussilan talon maalla.1 Ollinen kävi tarkastamassa paikan ja kertoi 1896, että ”luoteisessa päässä” noin 4,40 metriä rannasta oli lapinraunio, joka oli ”ihan sammaltunut ja mullittunut (Hämäläinen 2010).
Vuoden 2014 inventoinnin mukaan saaren keskikohdan tienoilla havaittiin kaksi kuopannetta, joista ensimmäinen oli kooltaan noin 2 x 0,7 m ja sen ympärillä olevissa valleissa oli jonkin verran kiviä. Toinen kuoppa on tästä viitisen metriä luoteeseen oleva epämääräinen, ehkä viereiseen hiekkakuoppaan liittyvä pieni kuoppa.
Saaren pohjoisosassa kohdassa tuntui kairatessa hieman enemmän kiviä turpeen alla kuin muualla saarella. Näillä tienoin saattaisi olla 1800-luvulla havaittu kiveys, ”lapinraunio”, mutta mitään röykkiön hahmoa ei maastossa havaittu.
Kohde jää hieman epävarmaksi, mutta mahdolliseksi muinaisjäännökseksi, jota kannattaa vielä selvittää tarkemmin mahdollisuuksien mukaan.

Joupinneva N (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Maastokartalle on suosaaren pohjoispäähän merkitty tervahauta. Laserkeilausaineistossa ei karttaan merkityllä kohdalla erotu tervahautaa, mutta sen sijaan siitä 50 m kaakkoon vaikuttaisi olevan selvä tervahauta. Sen pohjoispuolella noin 34 m etäisyydellä on pyöreä kuoppa. Tervahauta on pienessä suon keskellä olevassa saarekkeessa, sen pohjoisosassa. Paikalle ei inventoinnin aikana päästy märän ja tulvivan suomaaston yli. Ilmoitettu koordinaatti osoittaa laserkeilausaineiston perusteella paikannettuun tervahautaan.

Ressulanmaa 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka on merkitty peruskarttaan. Lidarin mukaan paikalla on kaksi tervahautaa.

Rengonkylän saha (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Rengonkylässä, Seinäjoen itärannalla, joessa olevan saaren kohdalla, Honkakyläntien varrella, Seinäjoen lentokentän itäpuolella.
Seinäjokelaiset perustivat vuonna 1867 sahalaitoksen 1,5 km Rengon talon yläpuolelle. Saha oli käynnissä kymmenkunta vuotta. Saha myytiin ruotsalaiselle sahayhtiölle (Hurrinyhtiölle), joka muutaman vuoden kuluttua siirsi koneet muualle. Sahan rauniot olivat näkyvissä vuonna 1912.
Muinaisjäännösalue, jota ei ole tarkemmin tutkittu, sijaitsee Rengonkosken kapeikossa, kohdalla missä tekojärveen laskeva uusi uoma erkanee vanhasta, Seinäjoen lentokentän pohjoispuolella. Rajaus on epäselvä, syytä rauhoittaa osin kuivahtaneen koskikapeikon alue molemmilta rannoilta, kunnes tarkemmissa tutkimuksissa voidaan alue yksityiskohtaisemmin kartoittaa.
Keväällä 2015 tehdyn tarkastuksen perusteella vuonna 1867 perustettu Rengonkylän saha on sijainnut noin kilometrin ylempänä vuoden 2008 inventointikertomuksessa esitetystä. Paikalla ei ollut havaittavissa enää mitään rakenteita.

Perkiösaari (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Levinnevan peltoalueen ja Nenättömänluoman koillispuolella oleva metsäsaarekkeen länsireunalla. Maaperä on pinnalta hietaa ja pohjalta savea.
Pellon ja metsäisen mäen rajalla on ihmisen kaivama 350 m pitkä kuopparivistö. Muodoltaan soikeat/pyöreät kuopat ovat miltei vierivieressä. Ne ovat halkaisijaltaan 10-20 m ja yli metrin syviä. Kuoppien ympärillä ei ole reunavallia.
Kuoppien alkuperäinen funktio on epävarma. On esitetty mm. että ne voisivat liittyä historialliseen suokuivausjärjestelmään, tai ne ovat kellari- tai nauriskuoppia, pyyntikuoppia, maa-aineskuoppia jne.

Rinta-Tassi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Kurikan kirkosta 4,2 km lounaaseen, Kyrönjoen Mietaankosken luoteispuolisella peltoniemellä. Pellosta on löytynyt noin 170 kpl historiallisen ajan metalliesineitä toukokuussa 2015 metallinetsinnässä. Esineitä ei talletettu Kansallismuseon kokoelmiin (verifikaatti ja valokuvat arkistossa). Löytöinä on rautaesineitä, nappeja, solkia, lusikka, kirjansolki, veitsen pää, luoteja ja pieniä metallin paloja. Rahoja on yhteensä 53 kpl, joista kolme hopeaa, loput kuparia. Ruotsin rahoja on 25 kpl, vanhin ¼ äyriä Kristiinan ajalta. Kaarle XI:n 1/6 äyriä (1666-1686) on 7 kpl, suurimman ryhmän muodostavat 1700-luvun lopun kupariäyrit, joita on 10 kappaletta. Tämän lisäksi joukossa on yksi hätäraha vuodelta 1718, Fredrik I:n äyri 1746, Adolf Fredrikin 2 äyriä ja Kustaa IV:n ½ shillinkiä. Nuorin Ruotsin raha on Kaarle XIV Juhanan ¼ killinkiä vuodelta 1829. Venäläisiä rahoja on 8 kappaletta. Näistä vanhin on Aleksanteri I:n hopeinen 10 kopeekkaa vuodelta 1804. Toinen hopearaha on 20 kopeekkaa 1870-luvulta. Lisäksi on 6 kuparirahaa 1800-luvulta. Suomen rahoja on 8 kappaletta. Hopeinen 25 penniä 1866, kuparinen 10 penniä 1880-luvulta sekä 6 kpl 1 pennistä 1800-luvun lopulta tai 1900-luvun alusta. Tunnistamattomia rahoja 1700- ja 1800-luvulta on yhteensä 12 kpl.
Löytöalueen laajuus tai löytöjen levintä ei ole tiedossa, koska löydöille on ilmoitettu vain yksi koordinaatti (keskikoordinaatti?). Pellossa on ollut kumpuja, jotka on tasattu ja ojitettu. Alueen läpi on kulkenut tie. Tarkastamaton löytöpaikka, mahdollinen asuinpaikka.

Vanhanhaudanmaa 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahautaa ei ole tarkastettu. Merkitty maastokartalle ja erottuu selvästi laserkeilaus-aineistossa.

Kullasvistbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Kullasvistbackenin lounaisreunalla. Alue on aika kivistä, mutta LiDAR-kuvissa kohdalla näkyy painanteen tapainen ilmiö. Paikan päällä painanne ei erotu kuin raiviona, paitsi yhdeltä sivultaan, jossa on vähän vallia. Kohdetta ei lapion puuttuessa ole voitu varmistaa asuinpaikaksi.

Mustasaari (1000030078) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, pienellä Mustasaari-nimisellä kumpareella, joen ja pellon välissä. Paikalla havaittiin LiDAR-kuvien perusteella halkaisijaltaan kuusi metriä oleva mahdollinen kivikautinen asumuspainanne. Saarella on kuitenkin useita resenteiltä vaikuttavia hiekkakuoppia, joten on mahdollista että painannekin olisi tällainen. Topografialtaan saari on erittäin sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi, siinä on hyvä tasanne juuri joenpuoleisella sivulla.

Moskuanniemi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Moskuanniemen länsikärjessä jätealtaiden länsipuolella. Paikalla on havaittu LiDAR-karttojen perusteella halkaisijaltaan 10 m oleva mahdollinen asumuspainanne. Maasto on joskus aiemmin äestetty kivinen mäki, jossa on vaikea tehdä havaintoja ja kohteen varmistaminen kivikautiseksi asuinpaikaksi vaatisi koekaivauksen.

Koirakallio (Hautapaikat)
Historiallinen; Useiden kansantarinoiden mukaan Koira(n)kalliolla on ollut kalmisto tai väliaikainen hautausmaa ”Kyrön kirkon aikoona”. Paikalle kerrotaan myös haudatun venäläisiä Suomen sodan aikana. Edelleen kerrotaan paikalla olleen myös ”pieni kappelinmoinen, siihen ruumiita koottu”. ”Isonkyrön pappi” olisi käynyt muutaman kerran vuodessa siunaamassa kappelin luona ruumiita ja kastanut samalla lapsia. Koirakallioon liittyy myös kummitus- ym. tarinoita.
Vuoden 2016 inventoinnissa alue ehdittiin tutkia vain osittain. Tällöin paikalta löytyi kaksi painannetta, joista toinen on pyöreä ja halkaisijaltaan 4 metriä. Sen syvyys on 0,7 m. Toinen painanne sijaitsee edellisestä noin 30 metriä kaakkoon. Se on itä-länsi-suuntainen,
suorakaiteen muotoinen, kooltaan 1,3 × 0,9 × 0,4 metriä. Kyseessä on mahdollisesti hautakuopat.

Akkosaari 2 (Hautapaikat)
Historiallinen; Kivijärven Akkosaareen kerrotaan haudatun Kivijärven länsirannalla olleen Ähtärin vanhimmaksi asuinpaikaksi kerrotun Autio-nimisen paikan asukkaat. Edelleen Aution länsipuolella on Sikahuuva-niminen paikka. Paikalla on kerrottu olevan korkea kumpu, johon on haudattu "useita ruumiita".
Vuoden 2016 inventoinnissa Akkosaaren eteläpäästä havaittiin kolme soikeaa kuoppaa, jotka sijaitsivat rantaterassilla peräkkäisessä jonossa. Painanteet voivat olla tilapäishautoja. Ne ovat muodoltaan soikeita ja kooltaan noin 1,5 metrin pituisia. Painanteiden leveys vaihtelee 0,7-1,2 metrin ja syvyys 0,4-1 metrin välillä.
Muiden painanteiden koordinaatit ovat: P: 6948938 I: 364704 ja P: 6948930 I: 364715.

Niemisvesi Hokkanen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Hokkasenpuron lounaispuolella vanhan niityn kohdalla. Alue oli vuoden 2016 inventoinnin aikana hakkuualuetta. Paikalla sijaitsee soikea, noin 7 metriä pitkä ja 5 metriä leveä, 0,6 m korkea, erikokoisista kivistä koostuva selkeä kiviröykkiö. Se voi liittyä kaskeamiseen tai se voi sijaintinsa puolesta olla myös esihistoriallinen hautaröykkiö.
Huom. raportissa I-koordinaatissa virhe.

Pitkänsalonmaa (Kivirakenteet)
Moderni; Maakuntarajapyykki - Kohteen kuvaus täydentyy syyskuussa.

Nummikangas (Kivirakenteet)
Moderni; Merkkikivi/rajakivi - kuvaus täydentyy syyskuussa 2017.

Sotkankallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Alueella sijaitsee kaksi kiviröykkiötä. Kohteelle tehdään maastotarkastus syksyllä 2018.

Myllymäen talo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seinäjoen keskustan tuntumassa kirkosta noin 1 km lounaaseen Myllysaaren itäosassa ja Myllykosken länsirannalla.
Vuoden 1695 ja 1755 kartoille on merkitty Myllymäen talo. Paikalle on merkitty rakennus vielä 1840-luvun pitäjänkartalle. 1800-luvun lopun yleiskartalla talo vaikuttaa olevan kauempana luoteessa, mutta kartan mittakaava on suuri ja siten paikannus epäselvä. 1912 kartalla taloa ei näy, joten talonpaikka lienee autioitunut 1800-luvun loppupuoliskolla. Vuosien 1948 ja 1964 ilmakuvissa alue on rakentamatonta maastoa. Talonpaikkaa ei ole maastotarkastettu.

Hallilan talo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seinäjoen keskustan tuntumassa Seinäjoki-uoman itärannalla Kruutikosken (Björkenheimintien) sillasta noin 420 metriä pohjoiseen.
Paikalle on merkitty Hallilan talo vuosien 1695, 1712 ja 1755 kartoille. 1840-luvun pitäjänkartalla taloa ei näy. Myöhemmillä kartoilla paikka on peltoa tai niittyä ja 1948 ilmakuvassa ja vanhoissa peruskartoissa paikka on peltoa. Nyt (2018) paikka sijaitseen omakotialueella talon pihamaalla.

Miilukangas (1000036830) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ilmoitus Metsähallitukselta tervahaudasta - maastotarkastus tehtävä. Puut poistettu päältä ja merkitty maastoon.

Järvikangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mahdollinen tervahauta? Kohde näkyy LIDAR-aineistossa ja tervahauta mainitaan kohteen Kauhajärvi yhteydessä (vuoden 1991 inventointi).
-tarvitsee maastotarkastuksen -

Iloranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hakkuukuvion äestysvaoista noin 20 metrin matkalla havaittiin kaksi palaneiden kivien keskittymää ja näiden väliin jäävällä alueella havaittiin palaneen luun siruja. Havainnot viittaavat pienialaiseen asuin- tai leiripaikkaan.
Esineellisen löytöaineiston puuttuessa kohteen ajoitus on epävarma.
KOHTEEN LUOKITTELU EDELLYTTÄÄ LISÄSELVITYKSIÄ

Lieskangas 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Alueella sijaitsee kolme ajoittamatonta, kangasturpeen peittämää kuoppajäännöstä. Alueelle tehdyistä koekuopista ei saatu selviä havaintoja esihistoriallisesta toiminnasta. Kuoppien halkaisijat vaihtelevat välillä 6-8 m ja syvyys välillä 60-80 cm. Yhdessä kuopista havaittiin kaksoismaannos, toisessa rikkonainen reunavalli.
Kuoppien ikä ja funktio eivät ole tiedossa.

Paavola 3 (Hautapaikat)
Historiallinen; Paavolan (Rinta-Kurikan) talon pohjoispuoliselle, kahden purouoman väliselle niemekkeelle on perimätiedon mukaan haudattu nuijasotaan liittyvän Santavuoren taistelun aikana kaatuneita nuijamiehiä. Perimätieto kertoo myös Paavolan talon lähelle haudatun taivassalolaisen huovin. (Rinta-Tassi 1980: 95-96. Kurikan historia 1.)

Kiltilänkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kansalaisen ilmoituksen ja Maanmittauslaitoksen 2m korkeusmallin mukaan paikalla on tervahauta.

Pikku Pantinsaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on kansalaisen ilmoituksen mukaan tervahauta.

Torstinkytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on kansalaisen ilmoituksen ja Maanmittauslaitoksen 2 m korkeusmallin mukaan tervahauta.

Sahankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on kansalaisen ilmoituksen ja Maanmittauslaitoksen 2 m korkeusmallin mukaan tervahauta.

Kytöneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on kansalaisen ilmoituksen ja Maanmittauslaitoksen 2 m korkeusmallin mukaan tervahauta.

Hautamäki (1000038978) (Työ- ja valmistuspaikat)

Lintukangas (Työ- ja valmistuspaikat)

Haudanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)

Hautarämäkkä (Työ- ja valmistuspaikat)

Hautamäenloukko (Työ- ja valmistuspaikat)

Rasaharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on kansalaisen ilmoituksen ja Maanmittauslaitoksen 2 m korkeusmallin mukaan kaksi tervahautaa.

Rannankylä Hautarämäkkä 1 (Työ- ja valmistuspaikat)

Rannankylä Hautarämäkkä 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Kuorasjärvi Rumissaari (Hautapaikat)
Historiallinen; Nykykartoilla saari tunnetaan nimellä Ollinsaari, mutta saaren vanhoja rinnakkaisnimiä ovat Rumasaari ja Rumissaari.
Kotimaisten kielten keskuksen (Kotus) nimiarkistoon on talletettu seuraava Alavuden Kuorasjärven Ollinsaarta koskeva perimätieto: Saari Kuorasjärvessä. Saaressa on tarinan mukaan majaillut kasakka, joka sittemmin tapettiin Rumassasaaressa. Harv. Rumissaari, ks. tätä. "Ser ryssän nimi oli Olli." Nimiarkisto: Ollinsaari (Kotus, 1959). Koivusalo, Esko. Kotimaisten kielten keskus. https://nimiarkisto.fi/wiki/Q5065347. Viitattu 17.7.2020.
Kotimaisten kielten keskuksen (Kotus) nimiarkistoon on talletettu seuraava Alavuden Kuorasjärven Rumissaarta koskeva perimätieto: Saari Kuorasjärvessä, tavallisemmalta nimeltään Ollinsaari (ks. tätä); vanhat ovat muistelleet, että "Olli-niminen kasakka olis haurattuna saarehen." Nimiarkisto: Rumissaari (Kotus, 1959). Koivusalo, Esko. Kotimaisten kielten keskus. https://nimiarkisto.fi/wiki/Q5067885. Viitattu 17.7.2020.
Kyseessä saattaa olla kesähautapaikkana käytetty saari, ruumissaari (vrt. muinaisjäännösrekisterin kohteisiin Alavus Kuotesjärvi Rumissaari ja Alavus Jääskänjärvi Rumissaari). Tarina saareen haudatusta kasakasta on luultavasti nuorempi, peräisin ajalta jolloin saareen hautaaminen oli jo lakannut.

Vähä Vehkajärvi Ruumissaari (Hautapaikat)
Historiallinen; Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen (Kotus) nimiarkistoon on talletettu seuraava Vähä Vehkajärven Ruumissaarta koskeva perimätieto: "Sinne on väliaikaasestih haurattu vainajia, kun on ollun niin huono keli, jottei oop päässyk kirkolle, sittek kun on tullum maharollisuus on ne siirretty kirkkomaahan." Nimiarkisto: Ruumissaari (Kotus, 1965). Simonen, Kaija. Kotimaisten kielten keskus. https://nimiarkisto.fi/wiki/Q5068006. Viitattu 17.7.2020.
Kohde paikannettu Nimiarkiston karkean paikkatiedon perusteella. Ruumissaari -nimeä ei ole merkitty nykyisille kartoille eikä 1800-luvun pitäjänkartalle. Ei ole varmaa tietoa siitä, mitä Vähä Vehkajärven saarta perimätieto koskee. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Ollikainen Ruumissaari (Hautapaikat)
Historiallinen; Vanhoissa kartoissa mainitaan jo vuonna 1777 Särkänsaaret. Nimi Rumin Särkä
mainitaan kartoissa jo vuonna 1827. Lähellä Ollikaisen taloa olevalla
Särkkä-nimisellä saarella pitäisi perimätiedon mukaan olla useita kuopalle painuneita
hautakumpuja.
Pienessä saaressa on nykyään kesämökki, joten mahdollinen hautapaikka on saattanut tuhoutua rakentamisen yhteydessä. Saaren länsipuolella oleva Ollikainen on Ähtärin vanhimpia taloja. Perimätiedon mukaan saaren koillispuolella olevalla Teivaanmäellä ovat pirkkalaiset päällikkönsä Teivaan johdolla muinoin leiriytyneet ollessaan lappalaisia verottamassa.

Lautakangas (1000040430) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla erottuu lidar-aineistossa todennäköinen tervahauta.

Sääksjärvi Puunappa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suunnilleen tälle kohtaa sijoittuvaan niemeen on merkitty yksi kahdesta Sääksjärven talosta vuoden 1709 Pietarsaaren pitäjänkartassa. Kyseessä lienee yksi viimeistään 1500-luvun puolivälissä perustetuista Sääksjärven kahdesta talosta, Lill-Sääksjärvi tai Stor-Sääksjärvi. Toinen talo on kartan mukaan sijainnut järven itärannalla, Porasenjoen suun pohjoispuolella (ks. kohde Vimpeli Sääksjärvi Lassila).
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Karttojen perusteella alueeseen on kohdistunut intensiivistä maankäyttöä.

Turjan töyräs (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Turjan töyräällä on tiettävästi sijainnut Lapuan ensimmäinen kirkko. Paikalle on pystytetty siitä kertova muistokivi.

Tuurlanti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tuurlannin kankaan etelärinteessä, Lappajärven ja Evijärven rajan tuntumassa, on kaukokartoituksessa havaittu tervahauta. Paikalle johtaa Kirsinpäkiltä peruskarttaan merkitty metsäpolku. Kotuksen Nimiarkistoon tallennetun perimätiedon mukaan Tuurlannissa on ollut Evijärven Haapajärven kylän pakosaunoja isonvihan aikana.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa

Hautakallio (1000042349) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jalasjärven kirkosta linnuntietä n. 9700 m NNW Luopajärven paikallistien luoteispuolella n. 200 m kohoavan kallioisen Hautakallion etelärinteellä.
Korkeahkolla mäellä, Hautakalliolla, havaittiin laajalla, n. 1/2 ha:n alueelle suuria kaivantoja, "rakkakuoppia". Kuoppien itäpuolella on kalliopaljastumaa. Kaivannot ovat laajoja ja erikokoisia, aina useamman 10 m2 laajuisia, ja aina pari-kolme m syviä. Niiden välit
muodostavat vallimaisia harjanteita. Mahdollisesti ne liittyvät johonkin suurempaan suuria kiviä vaatineeseen rakennushankkeeseen historiallisella ajalla. Toisaalta
niiden reunojan harjanteet vaikuttivat myös tarkoituksellisesti muodostetuilta, ehkä jotakin muuta tarkoitusta varten. Paikallisen informantin mukaan niiden synnystä ei olisi enää ainakaan paikallista muistitietoa. Kaivannot ovat osin umpeenkasvaneita ja niissä kasvaa isompia puitakin.

Maunustorppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalta on 12.1.2022 tehty ILPPARI-ilmoitus (ILM21372) syksyllä 2021 havaitusta romahtaneesta kaivon kiveyksestä. Vanhoilla peruskartoilla ja 1800-luvun pitäjänkartalla tälle kohtaa ei ole merkitty asutusta, mutta Kotuksen Nimiarkistoon kerätyn perimätiedon mukaan paikalla on ollut torppa tai sotamiehen torppa, joka on tunnettu nimillä Maunustupa, Maunustorppa ja Ilvestorppa. Mikäli kyseessä on ruotusotamiehen torppa, ajoittuu kohde 1600-luvun lopulta 1800-luvun alkuun.

Kiuaskoski (Kivirakenteet)
Mahdollinen lapinraunio Alasen Kolunlammen (nykyään Alanen) ja
Huikurinlammen välisen joen rannalla Kiuaskosken kohdalla.
Vanhimmat maininnat paikan Kiuas-nimistä löytyvät Kolunsaran jakokunnan kartasta
vuodelta 1828 ja jakokirjasta vuodelta 1832, jolloin mainitaan Kiuaskosken tienoilta
Kiuvaskoski-nimiset niityt. Lisäksi pyykkiselityksessä 1835 mainitaan rajapisteet n:o d
Kiuvaskoski, n:o e Kiuvaskosken rämäkkö, n:o 24 Kiuvaskosken Kangas ja n:o 25
Kiuvaskoskenmurto. N:o d on viiden kiven pyykki (Röse), sydänkivellä varustettu ja
"med en mängd andra stenar stadig gjord". Lisäksi pyykki n:o 24 on kivistä kasattu
neliömäinen sydänkivellä varustettu kiviraunio (Stenröse), jossa on "en mängd andra
stenar". Sekä d että 24 ovat joen itärannalla. Kiuaskosken mahdollisen lapinraunion kohdalla näyttää siltä, että se on otettu rajapaikaksi. Kiuaskosken nimi johtunee sen lähellä joen rannalla olevasta "kiuaskasasta".
KOHDETTA EI OLE TARKASTETTU MAASTOSSA.

Iso-Manalainen (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Mahdollinen erämajan paikka Kivijärven kylän Kasakan talon maalla Manalaisen
lammen rannalla. Perimätiedon mukaan siellä on "muinoin ollut sauna, joka on ollut "pirkkalaisten majapaikkana". Yksi pirkkalainen kuoli saunaan, jonka johdosta paikka manattiin. Nimi johtuisi siitä. Saunan kiukaan paikka oli tiedossa vielä vuonna 1949. Paikka lienee Iso-Manalaisen jossain niemessä.

Ala-Vainio (Asuinpaikat)
Vuosina 1753 laaditulle isojakokartalle paikalle on merkitty talo. Vuoden 1847 pitäjänkartalla paikalla ei ole enää merkintää talosta. Vuosien 1955-1997 välissä laadituilla peruskartoilla alue on peltoa, kuten nykyäänkin. Tutkimusajankohtana pelto oli viljelyksessä, eikä paikalla siten voitu tehdä koekuoppia tai edes tarkastella pellon pintaa mahdollisten löytöjen havaitsemiseksi eli tehdä ns. pintapoimintaa tai koekuoppia. Paikalla voi olla kyntökerroksen alla säilyneenä paikalla olleeseen asutukseen liittyviä jäännöksiä.

Esalanmiilu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kotuksen nimiarkiston keruukortin (Esalanmiilupohja, Kotus 1954) mukaan Esalanmiilupohja on miiluhaudan paikka, jossa Ylistaron Esalan talo poltti Orisbergin ruukille sysiä. Keruukortin mukaan nimen on arveltu olleen noin 50 vuotta vanha. Ylistaron pitäjänkarttaan vuodelta 1904 on merkitty alueelle laaja Orisbergin ruukin metsäpalsta.

Kivijärvi Hämeenniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hämeenniemessä kerrotaan olleen kalasaunan, jonka kivijalka on yhä jäljellä (Kotus, Nimiarkisto 1983: Hämeenniemi). Paikannimen perusteella niemessä voisi olla jopa keskiaikaisen eräpirtin sija.

Snodlandet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuonna 2022 tehty lidarhavainto mahdollisesta tervahaudasta.

Kannanmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maanmittari Gyrus Flarström ilmoitti kirjeitse Närpiöstä 9.8.1912 havainneensa kesällä 1910 Teuvan Äystön kylässä Äystön tilan maalla "Loukajan kannalla" (= Kannanmäki?), vierinkiviharjun laella kaksinkertaisen kivivallin. Latomus on piirroksesta päättäen U:n muotoinen toisen kulman muodostaessa suoran kulman, seikka, johon ilmoittajan huomio kiintyi, ja jolla perusteella latomus ei hänen käsityksensä mukaan voi olla luonnon muovaama.

Kivilehto (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maaston korkeusmallissa erottuu tervahauta Kivilehdon länsipuolella, Kivilehdonnevan reunasta kohoavassa rinteessä. Korkeusmallin perusteella tervahaudan halkaisija on valli mukaan lukien noin 20 m.

Tahvanuskangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maaston digitaalisessa korkeusmallissa erottuu Tahvanuskankaan länsiosassa tervahauta, jonka halkaisija on valli mukaan lukien noin 25 m.

Kirkkokallio (1000047145) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kotuksen nimiarkiston (Kirkkokallio, Kotus 1993) mukaan Kirkkokalliolta on johtanut kapulasilta suon yli kovalle maalle. Kulkureittiä olisi käytetty kirkkomatkoilla ennen teiden rakentamista.

Heikkola Louko (Asuinpaikat)
Historiallinen; Heikkolan kylän isojakokartan perusteella paikannettu Loukon talon paikka. Vuoden 1998 ilmakuvassa tällä kohtaa näkyy pellossa tumma maaperäjälki. Tästä noin 30-40 m luoteeseen on Heikkolan Hirven talon autioitunut paikka (ks. muinaisjäännösrekisterin kohde 1000012292).

Pitkärämäkönpää (Kivirakenteet)
Historiallinen; Fredrik Rönnholmin vuosina 1746-47 laatimaan Ilmajoen pitäjän sekä vähä- ja isokyröläisten riidanalaisen yhteismaan rajakarttaan (KA e29:19/1) merkitty rajapiste nro. 34, nimeltään "Pitkärämäkönpä", sijaitsee kartta-asemoinnin mukaan tällä paikalla. Tällä kohtaa on maaston korkeusmallin perusteella mahdollisesti myös Kyrönkankaantien vanha tieura, joka poikkeaa hieman nykyisen Könnintien linjasta.

Laineskangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ilmoituksen mukaan paikalla on pieni ja söpö tervahauta.

Tohninportaat (Nurmo - Kuorasjärvi -tie) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kotuksen nimiarkiston keruukorttiin (Kotus 1957: Tohninportaat) on talletettu seuraava perimätieto: Siitä meni sellaset porraspuut ennenkö piirisairaala rupes siihen raivaamahan; kauheeta hirsiä nostettihin siältä maasta. Siiton sellanen iso tohoni kulukenu.
Kotuksen nimiarkiston keruukorttiin (Kotus 1973: Tohninportaat) on talletettu seuraava selitys: [Tohninportaat ovat] Suossa olevat portaat, jotka johtivat Latosalosta Mäkelään, yli km:n pituiset (notta pääsi ylitte). Portaat on tehty kirveellä vahvasta puusta. Rakentaja oli suurikokoinen töysäläinen mies, joka on kuuleman mukaan kantanut suuren kiven Lapuan Simsiöstä Isonkyrön vanhaan kirkkoon. Miehen nimi oli Tohni tai sinne päin.
Perimätieto liittynee vanhaan Nurmon ja Alavuden Kuorasjärven väliseen kesätiehen, joka on 1750-luvulla laaditun Lapuan pitäjänkartan mukaan ylittänyt Kurjennevan (kartalla Iso Curjen Neva) juuri tällä kohtaa. Asutushistorian perusteella kulkureitti voi olla huomattavasti 1700-lukua vanhempikin. Kurjennevan kohdalla kapulatie lienee suurelta osin tuhoutunut pellonraivauksen, ojittamisen ja turvetuotannon vuoksi.

Uittu (Työ- ja valmistuspaikat)
Honkisaarenevan turvetuotantoalueen länsipuolisella metsäalueella, Kalliomäen sekä nykyisen voimalinjakäytävän eteläpuolella erottuu lidar-korkeusmallissa todennäköinen tervahauta. Kohteella ei käyty.

Raattankorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Arkistoinventointi 2023:
Tervahauta näkyy vinovalovarjosteessa ja nykyisellä maastokartalla. Kohdetta ei tarkastettu maastossa.
Huom.: Arkistoinventoinnin raportissa (s. 10) mainittu, isojakokartalle merkitty tervahauta on ilmeisesti tästä tervahaudasta n. 280 m kaakkoon oleva tervahauta, joka on tuhoutunut pellonraivauksessa mutta erottuu Maanmittauslaitoksen 0,5 p lidarissa (ks. kohde 1000050070, Polvenoja).

Suuluhta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Arkistoinventointi 2023:
Maastokartalle merkitty ja vinovalovarjosteessa erottuva tervahauta. Tervahautaa ei tarkastettu maastossa.

Santeri-torpan korpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kotuksen nimiarkiston keruukorttiin (Kotus 2002: Santeri-torpan korpi) tallennetun tiedon mukaan Santeri-torpan korveksi kutsutulla metsäalueella on ollut Santeri-nimisen miehen mökki ja pieni peltoalue vielä 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Keruukortin mukaan Santeri-torpan korpi sijaitsee Rajanevan pohjoispuolella lähellä Kauhajoen, Karijoen ja Teuvan välistä rajaa. Paikannimi on merkitty keruukartalla lähelle korkeusmallissa erottuvaa tervahautaa. Vuoden 1933 Kauhajoen pitäjänkartassa tervahaudan kohdalla on niitty ja sille johtaa metsätie.
Tarkastamaton kohde.

Tupasaari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tupasaari on metsäinen kaksoissaareke suomaaston keskellä Ylistaron Kaukolan kylässä. Paikalla on joitakin asumuksen pohjia muistuttavia, sammaloituneita painaumia. Paikallisten asukkaiden mukaan mäellä on ollut asumus myöhemminkin (isonvihan jälkeen). Kerrotaan myös, että Tupasaaressa olevaan lähteeseen olisi joskus hukkunut kasakka. (Lähde: Kalervo Mielty. Kovien kokemusten kansaa. Elämää Kyrönmaalla isonvihan aikaan)

Purmoniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Purmoniemessä kerrotaan olevan "muinaisen tuvan tila". Väinö Tuomaalan mukaan niemi on kuulunut Purmon pitäjäläisille. Vielä 1860-luvulta on tieto Purmoniemen asukkaasta. (Kotus, nimiarkisto 1951: Purmoniemi). Purmoniemessä on "joskus ollu kalaäijä, Purmolta kotoisin" (Kotus, nimiarkisto 1983: Purmoniemi).
Tarkastamaton kohde.

Hytty (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Isojakokartan (Brander 1751-54 ja Salmen 1785-1786) mukaan tällä kohtaa Jääskänjoessa on ollut mylly. Vesimyllyä osoittavan symbolin viereen on kirjoitettu ödeqvarn eli autiomylly. Karttaan on merkitty myös myllyn luoteispuolisen (Hytty) ja kaakkoispuolisen (Myllyluhta) niityn nimet.
Kohdetta ei ole inventoitu maastossa.

Murto (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tälle kohtaa on merkitty tervahauta 1700-luvun isojakokartassa. Pohjoispuolisen niityn (nyk. peltoa) nimi on ollut Murto.

Korteslakso (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Isojakokartalle merkitty tervahauta. Viereisen niityn (nyk. peltoa) nimi on ollut Korteslakso.

Saunaluhta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Isojakokarttaan merkitty tervahauta. Viereisen pellon nimi on nykyään Saunaluhta, mutta isojakokartassa samalla kohdalla olleen niityn nimeksi on merkitty Alhojoki.

Kivimäentie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen;

Iso Tiiliharju (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikalla on kansalaisilmoituksen (Ilppari, ILM32277) mukaan selkeästi erottuva soikion muotoinen n. 3m x 6m, noin puoli metriä korkea kiviröykkiö, jonka molemmissa päissä pystykivet itä-länsisuunnassa. Keskellä myös litteistä hiekkakivistä ladottu pino. Sijainti samansuuntaisen muinaisrannan välittömässä läheisyydessä. Erottuu selkeästi avoimessa mäntykangasmaastossa.

Toivola (1000055878) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maanomistajan ilmoituksen mukaan paikalla on hyväkuntoinen vanha tervahauta. Tervahauta erottuu maaston korkeusmallissa.

Ylijoki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee viljelysmaalla, Kurejokilaakson itäpuolella, länsirinteen yläosassa. Pellon muokatusta pinnasta on löytynyt kvartsi-iskoksia 1960-luvulla.

Iiruunranta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Iiruunjärven länsirannan törmästä on saatu löytöjä (mm. kaksi pronssista ristipäistä neulaa, pronssinen rannerengas, vyönsolki ja pieni kivitaltta), jotka ovat mahdollisesti rautakautisesta polttohaudasta. Tarkka löytöpaikka ei ole enää tiedossa. Alue kuuluu leirikeskukselle; ranta on osaksi pengerretty.

Sapsalammin kansakoulu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sampsalammen koulun tontin pohjoisosassa, ulkorakennuksen luoteispuolella. Paikka on hiekkaista, kohti Sapsalampea viettävää itärinnettä. Alue on aikaisemmin ollut viljelysmaata. Aluetta 1960-luvulla koulun pallokentäksi tasoitettaessa on ilmeisesti koko asuinpaikka tuhoutunut; asuinpaikkamerkkejä ei löytynyt inventoinnissa 1976.

Paavonniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Evijärven pohjoispäässä, Inanlahden länsirannalla, Paavonniemen itärannalla. Paavonniemen rakennusten itä- ja alapuolella peltorinteellä 100 x 60 m alalla on löytynyt perunamaasta kvartseja vuoden 1971 inventoinnissa. Niemessä koekuopitettiin vuonna 2001, jolloin paikalle suunniteltiin kesämökkien rakentamista. Löydöt olivat vähäisiä ja eikä rakentamiselle todettu esteitä.

Ilomäki (145010023) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vaasa-Tampere -tien eteläpuolella, Ilomäen kansakoulusta noin 240 metriä länsiluoteeseen. Alue on loivasti kaakkoon viettävää rinnettä. Maaperä on alempana savikkoa ja ylempänä hiekkaa ja soraa.
Tilan päärakennuksen itäpuoliselta pellolta on eri aikoina löytynyt kiviesineitä (kourutaltta, tasataltan katkelma, Ilmajoen museo). Inventoinnissa 1972 ei havaittu mitään asuinpaikkaan viittaavaa.

Huhtamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ilmajoen luoteisosassa, Vaasa-Tampere -tieltä erkaantuvan Orismalaan vievän tien luoteispuolella. Alue on viljeltyä peltoa, josta on löydetty kivikautisia esineitä (mm. poikkikirves ja tuuran katkelma). Isäntä on kertonut löytäneensä pellolta myös lieden. Inventoinnissa 1972 paikalta ei löytynyt asuinpaikkaan viittaavia merkkejä - löytöpaikka.

Peltosaari (151010005) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Siiroonjoen itäpuolella, Siiroon kylänosassa viljelysmaalla. Paikalta on 1900-luvun alussa löytynyt muutamia kivikautisia kiviesineitä, joiden löytöpaikkaa Julius Ailio on pitänyt asuinpaikkana. Vuonna 1969 paikalta on löytynyt kvartsiesine ja -iskoksia, mutta tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Inventoinneissa 1991 ei tehty asuinpaikkahavaintoja. Kohteen luonne on epävarma.
Paikasta on käytetty myös nimiä Peltomäki/Korkeamäki.

Kirpelä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Isojoen uoman lounaispuolella ja Rimpikankaan koillispuoella.
Inventoinnissa 1991 löytyi Rimpikankaan itäreunaa kulkevan tien koillispuolelta, hiekkakankaan tieuralta yksittäinen kvartsi-iskos. Muuta asuinpaikkaan viittaavaa ei löydetty, mutta kohteen sijainti soveltuu kivikautiselle asuinpaikalle.
Läheisyydessä Rimpikankaan koillis-/itäreunalla sijaitsevat kivikautiset asuinpaikat: Rimpikangas E, Rimpikangas SE ja Ahola N.
Vuoden 2019 inventoinnissa ei tehty havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Rapakeidas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee noin 15 metriä Sarvikankaalta Kangasjärvelle kohti pohjoista kulkevan paikallistien itäkoillispuolella, Hautakankaan itäreunalla.
Inventoinnissa 1991 löytyi Rapakeidas-nimisen suon länsireunasta yksi kvartsi-iskos. Löytöpaikka kohoaa noin 7,5 metriä suota ylemmäksi ja muodostaa kankaan itälaitaan niemekkeen. Muuta asuinpaikkaan viittaavaa ei löydetty; epävarma asuinpaikka.
Löytökohdan pohjoispuolella noin 15 metrin etäisyydellä, rinteen törmän päällä on tervahauta.

Tuominiemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee kuivatun Luopajärven etelärannalla, Jalasjärvi-Seinäjoki -tien länsipuolella, noin 100 m tieltä. Kvartseja löytyi vuoden 1996 inventoinnissa Tuominiemen uuden päärakennuksen pohjoispuolelta noin 100 m päästä, Mäkiranta -nimisen peltoalueen luoteiskulmasta, kiviaidan vierestä, noin 10 x 25 m alalta. Paikka on loivasti luoteeseen viettävää peltoa. Löytökohta on vanhan Pentinmäen talon paikalla, joten varhaisemmat löydöt, joiden löytöpaikan nimenä on Pentinmäki (KM 933, Satakunnan museo 10437) saattavat olla tältä tai lähialueelta. Inventointilöydöt vähäisiä, paikka epävarma toistaiseksi.
Alueellinen vastuumuseo tarkasti kohteen toukokuussa 2023. Vuoden 1996 inventoinnissa todettu kvartsi-iskosten löytökohta oli mulloksella, mikä mahdollisti pintapoiminnan. Pintapoiminnassa sateen kastelemasta mulloksesta löytyi vain kolme kvartsi-iskoksta, joiden kohdille kaivettiin kolme neljännesneliön kokoista koekuoppaa. Koekuopissa todettiin noin 25 cm paksu kyntökerros, jonka alla koskematon harmaa hiesusavi. Tarkastushavaintojen perusteella paikalla ei kiinteää muinaisjäännöstä, kohteen laji muutetaan kiinteästä muinaisjäännöksestä löytöpaikaksi.

Järviniemi (175010009) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kuivatun Jurvanjärven itärannalla, viljelysaukealla, järvenpohjan yli kulkevan tien pohjoispuolella, noin 70 metriä tieltä. Inventoinnissa 1981 löytyi paikalta kvartsi-iskoksia entiseltä rantatasanteelta kärrytieltä. Maaperä on soraa ja hiekkaa.
Paikalta on 1900-luvun alkupuolella löytynyt myös reikäkivi KM 5906, jonka löytöpaikka on pappilan Järvenpää-nimisen torpan pelto.

Harju (175010019) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Harjunkylän eli Harjunloukon/Tratinloukon läpi kulkevan maantien ojaleikkauksista on löytynyt kvartsi-iskoksia noin 350 m matkalta vuoden 1981 inventoinnissa. Paikka on hienohiekkaista harjurinnettä, mäen juurella myös soraa. Harjun länsirinteellä on mahdollisesti sijainnut rantasidonnainen neoliittinen asuinpaikka.
Vuonna 2016 paikalla on tehty tarkkuusinventointi maakaapeloinnin vuoksi. Tarkkuusinventoinnissa ei tehty havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Hannula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kuivatun Jurvanjärven länsi-lounaisrannalla, Hannulan tilan pellolla, viljelyslakean länsireunalla, talosta noin 200 m kaakkoon. Löytöinä kvartseja hiekkamullasta.

Peltokoski (Peltomaa) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Jurvan Tainusjärven koillispäästä, Peräkylästä, kuivattuun Tainusjärveen laskevan Sikaluoman pohjoispuolella, peltomaalla.
Paikalta on löytynyt tasataltta sekä hiotun kiviesineen pala. Lisäksi on havaittu myös kvartsia. Mahdollisen asuinpaikan laajuus ei ole tiedossa (ehkä 82,5 käyrällä?), kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Pukkila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kuortaneenjärven pohjoispuolella Kuortaneenkylässä Isoluhta-nimisen viljelysaukean koillisreunassa ja Lappakankaan lounaisreunassa. Ruonan koulu on 2700 m pohjoiskoilliseen Nisosjärven pohjoispuolella.
Kyntöpellosta löytyi inventoinnissa vuonna 1982 kvartsi-iskos ja Maijalan tilan perunamaasta vuonna 1972 kourutaltta.
Maaston perusteella kysymyksessä on mahdollisesti asuinpaikka, vaikka havainnot siitä ovat vähäisiä.

Niileskallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 400 m Jalasjoesta etelään ja Pitkämön tekojärvestä 600 m
itään Niileskallion länsipuolella länteen viettävällä rinteellä sekametsässä. Kohteen pohjoispuolitse kulkee Syvänojankylästä Myllykylään johtava Syvänojan ja Myllykyläntie. Maalaji on hiekkaa ja moreenia.
Paikka tarkastettiin maastossa vuonna 2012 suunniteltujen metsätaloustoimien vuoksi. Alueelle kaivetuista koekuopista ei löydetty irtaimia muinaisesineitä tai merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kohdetta pidetään kvartsien löytöpaikkana.
Löytöpaikka sijaitsee kaava-alueen rajalla. Inventoinnissa 2010 varmistettiin, jatkuuko löytöalue Syvänojan ja Myllykyläntien pohjoispuolelle kaavan alueella. Syvänojantien ja Myllykyläntien risteyksen länsipuolelle luoteeseen viettävään rinteeseen kaivettiin kaksi koekuoppaa ja risteyksen koillispuolelle luoteeseen ja pohjoiseen viettävään rinteeseen kaksi koekuoppaa. Koekuoppien 1-2 alueella maa on kivikkoista. Kokeissa todettiin huuhtoutumiskerroksen alla ruosteenruskea puhdas hiekka ja sen alla tumma kellertävä puhdas hienompijakoinen hiekkakerros. Koekuopissa 3-4 huuhtoutumiskerroksen alla esiintyi tummanruskea puhdas hiekka. Koekuopista saatujen havaintojen ja paikan topografian perusteella löytöalue ei jatku kaavan alueelle Syvänojantien ja Myllykyläntien pohjoispuolelle.

Haudanmäki (408010017) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoen pohjoispuolella, Lapua-Kuortane maantien luoteispuolella, tien varressa. Paikka on etelään pistävä metsäinen niemeke, viljelys- ja laidunmaata. Paikalta on löytynyt muutamia kivikautisia esineitä. Epävarma asuinpaikka.

Pouhula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoen pohjoispuolella, Lapua-Kuortane maantien vieressä, tien pohjoispuolella. Alue on loivasti itään, kaakkoon ja etelään viettävää viljelysaluetta. Paikalta kerrotaan löytyneen muutamia kivikautisia esineitä, jotka on toimitettu kokoelmiin. Epävarma asuinpaikka.

Lippo/Uusimäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on vuonna 1957 löytynyt Uudenmäen tilan puutarhasta omenapuuta istutettaessa kaksiteräinen reikäkirves (KM 14212). Löytökohta on 250 m Ähtärinjärven pohjoispäästä ja 150 m Autionsalmesta lounaaseen. Löytötietojen mukaan noin 25 m löytöpaikan pohjoispuolelta olisi löytynyt palaneita luita ja mustaa multaa 80 cm:n syvyydestä. Inventoinnissa 1992 paikkaa tarkastettaessa ei havaittu mitään asuinpaikkaan viittaavaa.

Saukkosenkangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa 1992 löytyi Kätkänjoesta noin 60 m länteen ja Lehtimäki-Kuortane -paikallistien pohjoispuolelta muutamia kvartseja. Kvartsit löytyivät Saukkosenkankaan eteläosassa olevasta peltokynnöksestä. Löytökohta on pellonreunassa aivan maantien pohjoispuolella. Muuta esihistorialliseen muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Mahdollinen asuinpaikka.

Vuorenmaa/Vuorela (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Ponnenjärven kaakkoisrannalla, kirkolta Niemenkylään vievän tien luoteispuolella.
Vuorenmaan talon maalta on löytynyt kivikirves (KM 975) ja lattea reikäkivi (Töysän kirkonkylän kansakoulun kokoelmat). Inventoinnissa vuonna 1992 löytyi muinaiselta rantaterassilta yksi käyttöjälkinen kvartsi-iskos (KM 27449).
Kohteen muinaisjäännösluonne on epävarma, sijainniltaan paikka on asuinpaikaksi sopiva.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa vuonna 2018. Entinen peltoalue kasvoi tarkastushetkellä tiheää koivikkoa, eikä uusia havaintoja muinaisjäännöksestä tehty.

Koski-Tuuri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Töysänjoen Tuurinkosken koillisrannalla, rautatien lounaispuolella noin 200m. Tuurinkoskesta on koskea perattaessa löydetty 1940- ja -50-luvuilla kolme kivikautista esinettä (2 pohjalaista tasatalttaa, poikkikirves; Töysäseuran ja kansakoulun kokoelmat).
Inventoinnissa 1992 löytyi kosken koillispuoleiselta rantapellolta kvartsia, tuluspiitä ja rautaveitsi sekä myöhäistä historiallisen ajan aineistoa. Löydöt ovat hietaperäiseltä pellolta kosken yli vievän tien luoteispuolelta, noin 40 x 20 m alalta, joesta arviolta noin 50 m ja Koski-Tuurin talosta noin 40 m. Löytöpaikka on loivasti lounaaseen ja jokea kohti viettävää peltoa. Toinen löytökohta, josta löytyi ainoastaan yksittäinen kvartsi-iskos, sijaitsee tästä noin 160 m kaakkoon peltorinteessä.
Kohteen asuinpaikkaluonne on epävarma.

Kaunisto (934010009) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven länsipuolella, Vinni-Veteli maantien luoteispuolella, Kauniston päärakennuksesta noin 60 m etelään. Paikalta on löytynyt kourutaltta (Vimpeli-seuran kokoelmat), jonka löytöpaikalta ei kuitenkaan ole asuinpaikkaan viittaavia merkkejä. Löytöpaikalta noin 60 m pohjoiseen on saatu kvartsi-iskos hiekkaperäisestä pienestä pellosta. Mahdollinen asuinpaikka voi jatkua piha-alueille ja rakennusten paikalle sekä tien alle.
Muinaisjäännöskoordinaatti (p 7014477 i 346217) osoittaa ilmeisesti kvartsi-iskoksen löytöpaikkaa, kourutaltta on paikalta runsaat 60 m eteläkaakkoon. Löytöalueet ympäristöineen ovat rakennettuja talojen pihapiirejä, lähiympäristössä on myös teitä ja peltoja – pellot olivat tarkastusajankohtana kasvulla. Pihapiirejä ja kasvulla olevia peltoja ei koekuopitettu, joten uusia havaintoja ei saatu. Löytöalue on itään pistävän niemimäisen hiekkamuodostuman itäosassa. Löytöjen, maaperän, korkeussuhteiden ja topografian perusteella alueella voi olla kivikautinen asuinpaikka.

Pusaanlahti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on Pusaanjärven ja Pusaanlahden välisellä kannaksella, hiekkatörmällä maantien pohjoispuolella. Inventoinnissa 1981 löytyi hiekkamaasta kvartsia.
Kysymyksessä on mahdollinen, osaksi tuhoutunut asuinpaikka.
Vuonna 2021 tehdyssä tarkastuksessa löytöpaikan ympäristössä ei havaittu muutosta. Itä-Peränteentien eteläpuolelta löytyi yksi kvartsi-iskos avohakatun etelään viettävän rinteen laikutusjäljestä sijainnissa p 6927912 i 345288 (ETRS-TM35FIN).

Yli-Kätkä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kätkänjoen länsirannalla, Yli-Kätkän päärakennuksesta noin 100 - 140 m etelään ja itään. Paikalta on aikaisemmin tilan vanhaisäntä löytänyt kaksi tasatalttaa (KM 3814:6 ja 7). Vuonna 2004 paikalta löytyi hioimen katkelma jokirannasta ruoppaustöiden yhteydessä. Hioimen löytöpaikka on tilan uudesta päärakennuksesta suoraan itään.
Markku Torvinen on tarkastanut tasatalttojen arvioidun löytöpaikan vuoden 1976 inventoinnissa. Pelto on ollut vasta kynnetty, mutta paikalta ei ole kertynyt muinaisjäännökseen viittaavia havaintoja. Maaperä on hiekkaa ja mäkimoreenia.

Kyrönlahti Heinikankaan metsä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kyrönlahdesta Heinikankaan metsästä kiven juurelta on löydetty joutsentukin (P. Sihvo: jalkajousen tukki) kirjaillut kylkiluut.
Löytöpaikkaa ei pystytty paikantamaan vuoden 2018 inventoinnissa.

Kuorasjärvi/Niininiemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kuorasjärven Niininiemeltä, mökkitontilta kasvimaasta löytynyt asbestikeraaminen Pöljän-tyypin saviastian reunapala KM 30389. Esine tullut Rovaniemen museon kautta.

Lahdenkylä Iso-Härkölä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Iso-Härkölän pellosta, vanhalta tappelupaikalta on löytynyt rautainen tykinhauli sekä
painetin (pajunetti=pistin) kulunut yksiteräinen lapa.

Sapsalampi Seppälä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sapsalammen saaresta, Seppälän talon rannasta on löydetty 1892 rautaveitsi (KM 2821:20).

Rantatöysä Sepänmaa (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Haapakangas-Sepän maalta on salaojaa kaivettaessa 1925 löytynyt luontaisesta kuoppapaikasta, n. 1,5 m syvyydestä multamaasta rautainen keihäänkärki (KM 9029: 2. Rk-kortistossa: "tuskin esihistoriallinen"). Löytöpaikka Sepän talosta n. 250 m itään. Saman talon maalta löydetty myös hevosenkengänmuotoinen solki (ks. kohde Alavus Valkama).

Kontiainen Halmesaari (Löytöpaikat)
Historiallinen; Talon mailta on löytynyt rautakirves (KM 2442:174), jossa oli "sapsa pitkä, terä lyhyt, alisyrjä toista lyhyempi".

Jokela Åby (Löytöpaikat)
Historiallinen; Åbyn talon pellolta, kivirauniosta on löydetty v. 1895 viikatelasta, jonka varsipäässä oli 2 uurrosta nauhaan sitomista (?) varten.

Haapajärvi Kautiainen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Aleksi Kautiainen on löytänyt 1920-luvulla ojan kaivuussa 30 cm syvyydestä "rester av en värja" (=lyömämiekan osia). Miekka oli kahdessa osassa, joiden pituudet olivat 66 cm ja 26 cm. Kyseessä on luultavasti yksinkertainen sotilasmiekka 1700-luvulta.

Jokikylä Hanhikoski (Löytöpaikat)
Historiallinen; Hanhikosken rannan pellosta on löydetty rautainen kuula v. 1922.

Särkijärvi Pykäri (Löytöpaikat)
Historiallinen; Keunhaasta Pykärin talon maalta on löytynyt valinkivi, jota sen jälkeen käytettiin viikatteen sierana. Kiven toinen puoli oli sileä, toisella puolella oli 2 valinmuottia, joista toinen oli tähden muotoista korvarengasta (aseen osaa?), toinen kahta pyssynkuulaa varten. Kylän ensimmäisen asukkaan kerrotaan asuneen löytöpaikalla.

Jokela Varispuro (Löytöpaikat)
Historiallinen; Suksi (KM 17072) löytyi perattaessa vanhaa luonnonuomaa, Varispuroa puron reunan alta hyvin syvältä. Suksi oli katkennut 4 osaan. Pohjassa kulkee leveähkö ura (olas), kärjessä saataisi olla eläimen pää. Kärjestä lähtevät suksen pituussuuntaisesti nauhamaiset viivakoristeet, jotka suksen kärkipäässä leikkaavat toisiaan. Yhteenliitettyjen osien pituus on n. 2,45 m, suurin leveys n. 108 mm.

Varvenkylä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves on löytynyt vuonna 1967 salaojaa tehtäessä pellosta, joka on raivattu 1940-luvun puolivälissä. Esine on noussut maanpinnalle ojituksessa. Paikka on kartalla näkyvän metsäsaarekkeen eteläpuolella (ks. verifikaatti).

Nikkola Viertomaa (Löytöpaikat)
Historiallinen; Ilmeisesti kertoja oli tehnyt pihapiiriinsä (?) talvisodan jälkeen eläinten juomapaikaksi kaivon. Maasta tuli esiin pellavaliko ja savikaivo, josta oli otettu tiilisavea. Paikalta löytyi myös karkeatekoinen puuhevonen ja vielä alempaa vanhaa kuidun jätettä. Alimpana oli näkinkenkiä. Lähellä oli vielä paikka mistä hän löysi verkonpainoiksi arvelemiaan kiviä.

Kirkonkylä Yli-Laurosela (Löytöpaikat)
Historiallinen; Ilmajoen museon läheltä, Yli-Lauroselan pellolta n. 50-100 m joen rannasta löytyi v. 1937 nelikulmainen plooturaha.

Jouppila Mäkirahkola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Mäkirahkolan torpan mäestä on v. 1883 löytynyt sammalten seasta lävellä varustettu ja koverrettu luupalanen, jonka arveltiin kuuluneen "joutsipyssyyn". "Sillä paikalla on jättiläinen asunut".

Huissi Haimäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Puutarhasta löytyi kivikautisten esineiden lisäksi v. 1710, 1711, 1740, 1800 ja 1801 ruotsalaiset äyrien ja killinkien rahat sekä amulettina käytetty vaskinen riippuraha, jonka läpimitta oli n. 4 cm, kannalla varustettu vaskinappi sekä kuviokuparista tehty kantasormus, jossa oli suuret kirjaimet. Paikka sijaitsee muinaisen kangastien varrella, joka kulki Hämeestä harjuja pitkin Vaasaan.

Kokkola Ilkkala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Ilkkalan torppari Jaakko Rintamäki löysi pellosta v.1898, samasta paikasta putkellisen rautaisen nuolenkärjen leveällä lehdellä sekä samanlaisen kapeampilehtisen nuolenkärjen.

Kirkonkylä Seppälä Saunamäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Ilmajoen emäkirkolta, Seppälän Saunamäki-torpan mäkipellosta on löytynyt sila(?)solki v. 1885.

Kokkola Yli-Ilkkala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Yli-Ilkkalan taloa purettaessa löytyi v. 1885 kyynärän syvältä sapeli, josta oli kärki taittunut sekä sapeliin kuuluva nuppi.

Piirtola Kappalanmäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kappalanmäestä, vanhasta "sotaplasista" on löydetty pieni luulusikka v. 1883.

Peurala Hoppala (145500031) (Löytöpaikat)
Historiallinen; M. Hirvisalo löysi v. 1902 Hoppalan talon mailta kolmiosaisen, messingistä valmistetun kreikkalais-venäläisen pyhäinkuvan (ns. plakett-triptyk). Kuvien ympärillä olevissa syvennyksissä on sinistä ja valkoista emalia. Siivet liikkuvat saranoilla, keskiosan päällä on 2 pienempää kuvaryhmää päällitysten ja kummallakin sivulla on 6-siipinen kerubin pää.

Yli-Anttila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee kuivatun Luopajärven luoteisrannalla, loivallla etelärinteellä, viljelysmaalla. Löytöpaikka on noin 110-130 m Yli-Anttilan päärakennuksen eteläpuolella, matalalla peltokumpareella. Löytöinä kvartsia. Mahdollinen asuinpaikka, joka voi sijaita ylempänä mäellä. Asuinpaikan toteamiseksi tarvitaan koekaivaus.
Lähimmät kohteet Anttila (kohde 34) noin 600-700 m etelälounaaseen ja Kuusiniemen kvartsilöytöpaikka (kohde 38) noin 1250 m itäkaakkoon.

Valkamanmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee valtatie 3:n itäpuolella, Luopajärven kylän länsiosassa. Löydöt (kvartsi-iskokset) ovat peltorinteeltä noin 20 leveältä, korkeuskäyrien suuntaiselta alueelta, heikosti terassimaiselta kohdalta. Muualta pellosta ei löytöjä.
Mahdollinen asuinpaikka?

Majamäki/Sikaniemi 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee kuivatun Luopajärven keskellä olevan Majamäen/Sikaniemen saarekkeen pohjoisrinteessä pellolla. Löydöt (kvartsi-iskokset) ovat saaren ja Hakkolasta järven pohjoisrannalle vievän tien väliltä kynnöspellosta. Muuta mahdolliseen asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu.
Majamäen myöhäisrautakautinen kalmisto ja mahdollinen asuinpaikka sijaitsee löytöpaikasta noin 300 m etelälounaaseen, saman saarekkeen eteläpäässä.
Pronssikautisen keihäänkärjen (KM 29466) löytöpaikka on noin 400 m kaakkoon, tilustien ja pellon reunassa, ojassa (kohde 50).

Majamäki/Sikaniemi 3 (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Paikka sijaitsee Matoluomasta itään ja löytöpaikan ohi kulkevan tilustien Matoluoman ylittävästä sillasta noin 480 m eteläkaakkoon. Löytöpaikka on pellon ja tilustien ojassa. Paikalta on löytynyt pronssinen keihäänkärki (KM 29466) vuonna 1965 ojankaivuussa, tien mutkasta noin 300 m Majamäen/Sikaniemen saarekkeen itäkaakkoispuolelta. Esine oli ollut noin 50 cm syvyydellä muta/multamaassa saven(savikerroksen) päällä.
Esine on mitä ilmeisemmin joutunut/pantu rantaveteen ja hautautunut pohjaliejuun. Muinainen rantalinja on ollut arviolta noin 50-60 m paikalta kaakkoon. Samaan suuntaan noin 360-400 m sijaitsee Mäki-Hakkolan kivikautinen asuinpaikka (kohde 42).

Haapala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jurvan kirkolla, Haapalankankaan pohjoispäässä. Jurvan Museon tontilta löytyi kvartsi-iskos KM 21854. Löytöpaikalla Nikkarintuvan edustalla tehdyssä koekaivauksessa ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä. Mäki on jyrkähkö ja kivistä soraa.
Jurvan kirkolta on joitain irtolöytöjä, mm. saman harjun länsirinteeltä, nykyisen ampumahiihtostadionin kohdalta, museon tontilta noin 200 m lounaaseen.

Salmela (218040012) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kullanmäen luoteispuolella olevan viljelysmaalta löytyi 1950-luvulla ojitustöissä keramiikkaa ja eläinten luita lähteen silmästä. Inventoinnissa v. 2006 alueella ei havaittu merkkejä asuinpaikasta.

Vuorenmaa-Norrbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kauhavan ja Kortesjärven rajan lähellä, Vuorenmaan Rintalan maalta, tilan Norrbacka 1:1 päärakennuksesta noin 80 m lounaaseen löytynyt vasarakirves savipellosta kaivinkoneella ojia kaivettaessa. Huomattu perunannostossa syksyllä 1990.

Saukkoniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kyrönjoen ja Jalasjoen yhtymäkohdasta noin 500 m kaakkoon, Jalasjoen itärannalla, noin 300 metriä kantatie 67:stä länteen Saukkotien varrella. Maasto laskeutuu kohdealueelta jyrkkinä terasseina länteen joelle päin. Saukonniemi muodostaa nykyiseen Jalasjokeen pistävän kapean niemekkeen. Löydöt ovat pellosta, joka on ollut toistakymmentä vuotta viljelemättä.
Vuoden 2001 inventoinnin tarkastushetkellä kohteen peltoalue oli ollut viljelemätön ja tiheän kasvillisuuden peitossa, joten tarkempien havaintojen teko ei ollut tuolloin mahdollista. KM 12188 veneenmuotoinen kirves on löytynyt noin 300 metriä etelään sijaitsevan entisen Hautaniemen nykyisen Siltakorven talon perustuksia Saukkoniemi-nimiselle palstalle v. 1949 kaivettaessa.
Vuonna 2010 suoritetun inventoinnin tarkastushetkellä todettiin, että kohteen alueelle sijainneet pellot olivat täysin pusikoituneet ja kasvoivat nuorta mäntyä. Paikalla tehtiin vain yleispiirteisiä havaintoja alueen topografiasta.

Pitkämö/Hirsimäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kyrönjoen ja Pitkämön tekoaltaan välisellä kannaksella, noin 500 m itään Kauhajoki-Kurikka kantatieltä. Kohteen läpi kulkee metsätie Hirsimäen tilalle. Rinta-Paavolan kartan ja tietojen mukaan Hirsimäen tilalle johtavan tien ojasta olisi löytynyt kiviesineitä. Esineet ovat kadonneet. Inventoinnissa asuinpaikan olemassaolo ja laajuus jäivät vahvistamatta ja kohteessa ei voitu todeta kiinteää muinaisjäännöstä.
Rinta-Paavolan luettelossa no 54.

Käkelä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin kilometrin Jalasjoen koillispuolella länteen viettävällä rinteellä Osmo Kakkurin talon kasvimaalla. Paikalle oli ajettu hiekkaa Ilmajoen Koskenkorvasta ja löydöt olivat tulleet kuorman mukana. Inventoinnissakaan ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa eikä löydetty esineitä.

Klasila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos, löytynyt itäkaakkoon viettävältä pellolta Kurikan ja Ilmajoen rajalta.

Paloluoma (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen katkelma ja kvartsiydin, löytyivät Paloluoman itäpuolelta länteen viettävältä pellolta.

Jyränpää (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsit ovat löytyneet Jyränpään kohdalla sijaitsevan tien ojanleikkauksesta, maasto hiekka/moreenipitoista mäntykangasta, joka viettää länteen.

Paloniemen tienhaara (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Jalasjoesta noin 300 metriä pohjoisluoteeseen, Paloniemen tilalle kääntyvän risteyksen tuntumassa hieman ympäristöstään kohoavan mäen länsilaidalla. Maasto viettää kohteesta lounaaseen. Maaperä on hiekkaa ja moreenia.
Vuoden 2001 inventoinnissa löytyi kvartsiydin ja -iskoksia Paloniemen tilalle kääntyvän risteyksen tuntumasta metsäautotien varresta ja ojan leikkauksesta. Tuolloin tehtiin muutama koepisto risteyksen tuntumaan, mutta niistä ei tavattu löytöjä eikä havaittu likamaata. Vuonna 2010 suoritetussa tarkastuksessa ei havaittu merkkejä asuinpaikasta tai muusta esihistoriallisesta toiminnasta.

Suolakallio S (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Koskiloukossa, ns. Rääsyntien varressa, tieltä 75 m koilliseen. Inventointikertomuksen mukaan paikalla kasvaa metsää ja siellä erottuu vanhoja metsittyneitä sorakuoppia. Paikalta on vuonna 1924 löytynyt veneenmuotoinen vasarakirves (KM 8238). Äyräpää on tarkastanut löytöpaikan vuonna 1924. Hänen mukaansa paikalla on ollut "keinotekoinen" sorakumpu, läpimitaltaan 5-6 metriä ja korkeudeltaan 0,5 metriä. Vasarakirves oli löytynyt kummun keskeltä lapionpiston syvyydestä.
Paikalle tehtiin maastotarkastus toukokuussa 2007, koska aluetta oltiin äestämässä metsänuudistamista varten. Puut oli alueelta kaadettu pois ja oletetun löytöpaikan pohjoispuolista aluetta oltiin jo muokattu. Alue oli hyvin tasaista metsämaata; maaperä alueella oli paksun turpeen alla varsin savista, joitakin hiekka-alueita voitiin havaita jo äestetyllä alueella. Lisäksi paikalla oli useita pieniä, ympäristöstään erottuvia turpeen ja sammaleen/kasvillisuuden peittämiä kallionnyppylöitä. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei voitu havaita, eikä myöskään merkkejä sorakuopista.

Viitaniemi (934040012) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Lappajärveen pistävällä niemellä, Viitaniemen kylänosassa.
Paikalta on 1800-luvulla löytynyt reikäkivi KM 2442:166 Viitaniemen talon läheisyydestä. Tarkemmat löytötiedot puuttuvat. Myös tasataltta KM 11075 on mahdollisesti Vimpelin Viitaniemestä.

Sikosaari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lakaniemeen vievän maantien länsipuolella on Sikosaaren vanha hiekkakuoppa, jonka reunalta on 1920-luvulla löytynyt pohjalainen tasataltta (KM 8233). Inventoinnissa 1989 kuoppa oli lähes kokonaan umpeen kasvanut. Kuopan reunoista tai kuopan länsipuoliselle kankaalle tehdyissä koekuopissa ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Muonapan saari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Lappajärven Muonapanlahden eteläpuolella olevassa Muonapansaaressa, joka nykyisin on mantereen osa. Vuonna 1947 paikalta on rannan läheltä löytynyt hiekkakuopasta kiviesineen teräkatkelma KM 16424. Paikalla on kerrottu olleen "tuhka- ja hiekkahauta", hiekkakumpu, jota kuopan kaivamisen vuoksi ei inventoinnin yhteydessä 1989 enää todettu. Kuoppa oli jo umpeen kasvanut. Inventoinnissa niemen rantoja tarkastettaessa ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Tietoja myös toisesta esineestä Muonapanniemeltä sekä hiilistä.

Linna (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Lappajärven Pyhälahden kaakkoisrannalla, Vimpeli-Alajärvi maantien itäpuolella. Paikalta on löytynyt kaksi esinettä vuonna 1909 tai sitä ennen Linnan talon pellosta. Tarkemmat löytötiedot puuttuvat.
Noin 400-700 metrin säteellä Linnan talosta on löydetty kaikkiaan kolme kivikautista asuinpaikkaa (Vimpeli Rintamäki, Lahti ja Metsäpelto).

Pokela Riihelä 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Rautainen, putkellinen keihäänkärki (KM 11806) on löytynyt Vimpelin Pyhävuoren reunamilta, Lappajärven rannalta. Löytöpaikka on ns. "Murros". Paikkaan liittyy tarina pirkkalaisten ja lappalaisten taistelusta. Vuoden 1989 inventoinnissa on arveltu, että löytöpaikka olisikin Pokelan talon lähellä olevan Pirkkalankiven/Pirkkalaiskiven luona.
Huomautus 2023:
Löytäjä muusikko Eeli Kivinen (1900-1990), joka tunnettiin myöhemmin myös Vimpelin Väinämöisenä. Tarkempi löytöpaikka saattaa selvitä verifikaatista.

Vesimäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ylihärmän kunnan puolella noin 400 metriä Vöyrin rajasta itään.
(Vöyrin koillisosassa, Härmän rajan lähellä, Petterinmäeltä koilliseen, Haapojan maalla:)
vasarakirveen puolikas KM 9383 löytynyt vuonna 1929 heinänteossa. Läheltä löytynyt noin 40 vuotta aikaisemmin (1800-luvun lopulla) yksinkertainen varsireikäkirves (missä?).

Haudanmäki (1000000286) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka on hyvin loivasti länteen viettävä entinen pellon reuna, jonka itäpuolella kasvaa metsää ja maasto on kivikkoista.
Vuonna 1892 toimitettu Hermani Vesiluoman talon Haudanmäestä löytynyt, keskentekoisesta reiästä katkennut, vasarakirveen teräpuoli (KM2814:6).
Maanomistaja Raimo Keskisen arvioimalla löytöpaikalla on nykyisin lomakylän rakennuksia ja maata on muokattu. Löytöpaikkaa ei osattu määrittää maastossa tarkasti. Jos löytöpaikalla on ollut muinaisjäännös, se on melko varmasti tuhoutunut.

Saunakangas (1000000287) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rannanjärvi on nykyisin kasvanut miltei kokonaan umpeen. Kosteikkoa ympäröi peltoaukea ja idän puolella kallioinen mäki.
Vuonna 1884 toimitetun kivikirveen (KM 2239:878), jonka reikä on puolitekoinen, löysi Juhani Kustaa Vainionpää Rannanjärvestä Saunakankaasta.

Kuppeloneva (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kuppeloneva on peltojen ympäröimä metsää kasvava suoalue Ylihärmän eteläosassa.
Valkoisenharmaasta kivestä tehty soikea tuluskivi (KM 2239:901) on löytynyt vuonna 1884. Esine on tullut esille 3 kyynärän syvyydestä. Löytösyvyys ja -alue viittaavat vahvasti veteen pudonneeseen tai pudotettuun esineeseen. Löytöpaikalla on tuskin ollut kiinteää muinaisjäännöstä.

Pakka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pakan kylä sijaitsee Vöyrin rajan tuntumassa. Kylän keskellä on pieni harjanne, jonka molemmin puolin laskevat pellot. Sekä etelä- että pohjoispuolella on laajempi metsäalue.
Löytöpaikkojen tarkka sijainti ei ole tiedossa. Kiviesine (KM 1099) on löytynyt niityltä Pakan talon alapuolelta ja luetteloitu vuonna 1870. Kivikirves (KM 3220) on puolestaan lähetetty Pakan kylästä vuonna 1896.

Haapoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Haapojan kylän läpi virtaa Haapojanluoma luoteesta kaakkoon. Sen molemmin puolin kohoavat loivat peltorinteet. Peltojen takana on metsä ja kallioalueita, jotka kohoavat paikoin yli 40 m mpy. Kylän pelloista suurin osa lienee ollut vielä kivikauden lopulla veden alla.
Talttan (KM 2239:879) on löytänyt Antti Haapoja ojaa kaivaessaan kahden kyynärän syvyydestä. Löytö on toimitettu 1884. Kaksi muuta talttaa (KM 3814:1-2) on löytänyt Juho Ahomäki talonsa uutispeltoa kyntäessään. Löydöt on toimitettu vuonna 1900.

Sittalan mäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sittalan mäki on nykyään pienehkö kallioinen mäki Alahärmän puolella noin 150 metriä kuntien rajasta itään.
Kustaa Kangaskurki löysi esineet noin vuonna 1920 Liinamaan kylän Anna Kallionpään tilan maalta Sittalan mäestä noin 400 metriä Lapuanjoesta. Paikalla oli löytöhetkellä soraista maata. Arkistotietojen mukaan mäki kaivettiin ja louhittiin 1920-luvun alussa tientekomateriaaliksi. Jos paikalla on ollut muinaisjäännös se lienee täysin tuhoutunut.

Patala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Sysilammen koillispuolella, lammen rannasta noin 120 metriä, Kuortaneenjärven itäpuolella. Sysilammen tilan maalta, Patalan torpan pellosta on löydetty tasataltta (KM 983). Patalan torppa on sijainnut Sysilammen talosta noin 200 m luoteeseen. Vuoden 1983 inventoinnissa paikalta ei löydetty mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Vastakkaisella puolella Lapuantietä inventoinnissa löytyi Lamminahon tilaan kuuluvan viljelysmaan pohjoisreunasta Mäntysen asuinrakennuksesta noin 60 m koilliseen pari palaa palanutta (?) luuta sekä iskujälkinen kvartsikappale.
Mahdollisesti kysymyksessä on kivikautinen asuinpaikka.

Purola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Itäkylässä, Kuoppalantien koillispuolella sijaitsevilla peltorinteillä. Alueelta on löytynyt eri aikoina yhteensä kolme kiviesinettä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Perälä (1000006225) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Lamminkylässä, Välijoen lounaispuolella sijaitsevan joenlaajentuman rannalla. Paikalla sijaitsee loivasti Välijokeen laskeva peltorinne, mistä on löytynyt kaksi kiviesinettä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Övermark I (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Itäkylässä, Kuoppalantien lounaispuolella sijaitsevilla peltorinteillä. Paikalta on löytynyt kourutaltta. Löytöpaikan läheisyydestä kerrotaan löydetyn yhteensä ainakin kolme kiviesinettä, jotka ovat kadonneet. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Övermark II (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Itäkylässä, Kuoppalantien varrella, Övermarkin taloista n. 500 m kaakkoon. Alueelta on löytynyt kvartsiitti-iskoksia. Samoilta pelloilta tiedetään löytyneen aiemmin myös kivikirves ja -taltta, jotka ovat kuitenkin kadonneet. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Härkäniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Kärnänsaaressa, saaren luoteisimmalla niemellä. Alueelta on löytynyt eri aikoina kaksi kiviesinettä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Hautala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven luoteisrannalla, Hautalan- eli Ruuhilahden pohjukassa. Paikalta on löytynyt yhteensä kolme kiviesinettä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Lammi (1000006230) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Lamminkylässä, Välijoen lounaispuolella. Paikalta on löytynyt kehdonjalaksen muotoinen hakku. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. 2006 kesäkuussa saatiin ilmoitus Lammin kesäasukkaalta, että joskus puutarhatöissä alueelta olisi löytynyt kvartsi-iskoksia.

Halkosaari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven luoteispäässä sijaitsevalla saarella. Saari on aiemmin kuulunut Nykälän tilaan. Paikalta on löytynyt peltotöissä taltta. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Alalantela (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven länsirannalla, Mukilanniemen pohjoispuolella. Paikalta on löytynyt kaksi kiviesinettä. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Ahde (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kärnänsaaren itäreunalla sijaitsevalta peltorinteeltä löytynyt ainakin yksi, mahdollisesti useampikin kiviesine. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Ahvenniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kärnänsaaren läntisimmällä niemellä, loivasti järveen laskevalla peltorinteellä. Paikalta on löytynyt kaksi kiviesinettä. KM 9300 reikäkivi on löytynyt Lappajärvestä, Ahvenniemen edustalta uintiretkellä ja löytyessä sen reiässä on ollut pala lahoa puuta. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Vartianiemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kärnänsaaren koillisrannalla, Vartianiemestä länteen. Paikalta on löytynyt peltotöissä kaksoistaltta. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Tervaskangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kärnänsaaren Keskikankaan vanhan kansakoulun läheisyydessä, löytynyt peltotöissä kivitaltta. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Juuriaisaho (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kärnänsaaren itäosassa, Juuriaisahon ja Rauhalan tilan läheisyydessä. Paikalta on löytynyt peltotöissä kourutaltta. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Kärnänsaari eteläranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kärnänsaaren etelärannalta on löytynyt kourutaltta. Tarkempien löytötietojen puuttuessa kohdetta ei ole voitu tarkastaa.

Viinamäki (1000006239) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven koillisrannalla, Viinamäki -nimisessä kylänosassa. Paikalta on löytynyt "osa tuuranmuotoisesta aseesta" peltotöissä. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Kanttorila (1000006240) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Kirkonkylässä, Käpykankaan luoteislaidalla. Paikalta on löytynyt kourutaltta peltotöissä. Löytöpaikka sijaitsee nykyisen Lappajärven keskusta-alueella.

Repulinneva (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven itärannalla, Alajärven kunnan rajan läheisyydessä. Alueelta on löytynyt ainakin kaksi kiviesinettä pelto- ja ojitustöissä. Löytötiedot ovat niin epämääräiset, ettei löytöpaikkaa ole kyetty tarkemmin paikantamaan.

Ammesmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Itäkylässä, järven rannasta n. 1 km koilliseen. Paikalta on löytynyt "keihäänterä" peltotöissä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Särkiniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven koillisrannalla, Särkiniemen tilan läheisyydessä. Paikalta on löytynyt kiviesineen kappale peltotöissä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Piihamina (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piihamina-niminen lahti sijaitsee Lappajärven luoteispäässä, järven koillisrannalla. Paikalta on löytynyt kourutaltta. Paikalla kerrotaan sijainneen joskus "lappalaisten raunioita". Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Rullikallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven koillisrannalla, Särkiniemen talosta n. 500 m kaakkoon. Vimpelintien tietyömaalta, siltarumpua kaivettaessa on löytynyt kourutaltta. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Timo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Kirkonkylässä, Timon tilan läheisyydessä, loivasti kohti Lappajärven rantaan viettävällä peltorinteellä. Paikalta on löytynyt "keihään tai nuolenkärki" peltotöissä. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Hernesniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Lamminkylässä, Nykälänniemen tyvessä. Paikalta on löytynyt ainakin neljä kiviesinettä peltotöissä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Mustikkamaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kärnänsaaren lounaisosassa, Mustikkamaanlahden rannassa. Paikalta on löytynyt tasataltta peltotöissä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Kumpusaari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Lamminkylässä, Välijoen suussa sijaitsevan Niskan alueella. Kumpusaaren edustalta, Välijoen perkauksen yhteydessä löydetty vasarakirves. Saaren rannasta on löytynyt kaksi soikeaa tuluskiveä, jotka ovat kuitenkin kadonneet. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Vastarannalle rakennetun perunajauhotehtaan läheisyydestä on löytynyt kaksi hevosenkenkäsolkea (kts. Lappajärvi Myllyniemi).

Luomala (1000006250) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven länsirannalla, Tarvolan kylässä, Sepän kylänosassa. Paikalta on löytynyt tasataltta peltotöissä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Korri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Kirkonkylässä, järven länsirannalla. Paikalta on löytynyt ainakin kaksi kiviesinettä. Löytöpaikka sijaitsee nykyisen Lappajärven keskustan läheisyydessä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Ollila (1000006252) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Kirkonkylässä, Evijärventien länsipuolella. Paikalta on lötynyt "isonpuoleinen epätietoinen ase" peltotöissä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Ahonen (1000006253) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Kirkonkylässä, nykyisen kunnanviraston naapuritontilla. Paikalta on löytynyt tasataltta peltotöissä. Löytöpaikka sijaitsee nykyisen keskustan alueella ja sen kohdalla on parkkipaikka.

Savola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Kirkonkylässä, nykyisen keskustan alueella. Paikalta on löytynyt poikkikirves peltotöissä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn ja asutuksen vaikutuksesta.

Ojala (1000006255) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Savonkylässä, järven etelärannalla. Paikalta on löytynyt poikkikirves hiekkarannasta. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Peräjärvi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Savonkylässä, järven etelarannassa. Paikalta on löytynyt taltta rantapellosta. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Hiekanvainio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Savonkylässä, järven länsirannalla. Paikalta on löytynyt reikäkivi. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Jäniniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Savonkylässä, järven länsirannalla. Paikalta on löytynyt poikkikirves peltotöissä. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Keskikangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Savonkylässä, järven länsirannalta. Paikalta on löytynyt taltan katkelma maantiehiekasta, jota oli ajettu Keskikankaan hiekkamaasta. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Olli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Savonkylässä, järven lounaisrannalla. Paikalta on löytynyt taltan teräkatkelma peltotöissä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Orava (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Kirkonkylässä, järven länsirannalla. Paikalta on löytynyt kaksi kiviesinettä peltotöissä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Ahvenniemen ranta (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kärnänsaaren luoteisosassa, Ahvenniemen kärjessä. Paikalta on löytynyt rantavedestä, n. 25 m rannasta keskikuurnallisen reenjalaksen katkelmia. Pohjasavessa havaittiin myös osia hirsirakennelmasta. Vesi oli tuolloin poikkeuksellisen matalalla. Löytöpaikalla ei ole sukellettu inventoinnin yhteydessä...

Toivola (1000006268) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Itäkylässä, Toivolan tilan läheisyydessä. Paikalta on löytynyt tuura peltotöissä. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Vieresjoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Itäkylässä, Vieresjoen varressa. Paikalta on löytynyt pohjalaisen kirveen katkelma tienoikaisun yhteydessä. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Murtoniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Itäkylässä, järven koillisrannalla. Paikalta on löytynyt tasataltta peltotöissä. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Uusimäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Itäkylässä, järven koillisrannalla. Paikalta on löytynyt tasataltta. Inventoinnin yhteydessä paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Yli-Kivioja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Kirkonkylässä, Helkanmäen eteläreunalla. Paikalta on lötynyt kaksoistaltta peltotöissä. Inventoinneissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta. Nykyään löytöpaikka sijaitsee Lappajärven keskustan tuntumassa.

Ylipää (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärven Savonkylässä, Ylipään kansakoulun läheisyydessä. Paikalta on löytynyt reiällinen kiviase. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut peltoviljelyn vaikutuksesta.

Pappila (1000006285) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Lappajärven Kirkonkylässä, Mustikkamaanlahden pohjoisrannalla. Paikalta on löytynyt "nuolenkärki" ja taltta peltotöissä. Inventoinnissa paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kohde lienee tuhoutunut peltoviljelyn ja asutuksen vaikutuksesta. Löytöpaikka sijaitsee kaupungin kaava-alueella.
Vuonna 2020 samalta pellolta on löytynyt metallinetsinnässä historiallisen ajan esinelöytöjä, mm. kolikoita 1500-luvun lopulta 1800-luvulle. Löytöpaikka sijaitsee 1500-luvulla perustetun Pietilän talotontin läheisyydessä.

Haaponiemi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lappajärven Tarvolassa, Söyringinlahden ja Rapalahden välisellä niemellä. Paikalta on löytynyt soikea tuluskivi aivan vesirajasta. Löytöpaikkaa ei ole voitu tarkemmin paikantaa.

Myllyniemi (1000006290) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lappajärven Lamminkylässä, Välijoen suussa Niskan alueella. Paikalle 1960-luvulla rakennetun perunatehtaan läheisyydestä löytynyt kaksi hevosenkenkäsolkea. Inventoinnissa paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ilmeisesti kohde on tuhoutunut tehtaan rakentamisen vaikutuksesta.

Nykälä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lappajärven Lamminkylästä, Lappajärveen pistävän Nykälänniemen keskiosasta. Paikalta on löytynyt soikea tuluskivi peltotöissä. Alueelta tunnetaan myös runsaasti kivikautisia löytöjä. Löytöpaikka sijaitsee nykyään kylpylähotelli Kivitipun pihapiirissä ja Nykälän tilan vanhassa päärakennuksessa toimii matkamuistomyymälä. Tilan vanhat pellot ovat nykyään golfviheriöinä. Suurin osa Nykälänniemen kohteista on tuhoutunut kylpylähotellin ja golfkentän rakentamisen vaikutuksesta.

Ahonen 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hirviluoman joen itärannalla, Hirvijärvestä noin 2,1 km pohjoiseen, Ahosen talosta länteen, vastapäätä joen toisella puolella olevaa Honkaniemen asuinpaikkaa.
Paikalla on yläosastaan loivemmin ja alaosasta jyrkemmin, mutta välillä loiventuen,
länteen jokeen laskeva hiekkainen rinne. Kynnöspellosta löytyi muutama kvartsi
hajallaan pellossa, etäällä toisistaan. Selvää keskittymää ei havaittu, vaikka havainto-
olosuhteet olivat kohtuulliset, joskin hämärä vallitsi. Alueella saattaa olla kivikautinen
asuinpaikka, jota ei nyt voitu tarkemmin paikallistaa.
Paikka liittynee Perkon v. 1979 tien läheisyydestä havaitsemiin kvartseihin.

Hovila (1000008086) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keihään terä (KM 3791:8) on löytynyt Laasasen kylästä, Kuninkaanjoelta, Hovilan torpan uudispellosta, peltoa kynnettäessä. Inventoinnissa 2002 ei löydetty mainittua peltoa, eikä myöskään Hovilan talon ympäristöstä löytynyt uusia esineitä.

Lassila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alueelta on löytynyt kaksi kivitalttaa (KM 12119:1-2). Toinen on löytynyt Kuninkaanjoen kylästä Lassilan talon Pajapellosta Kuninkaanjoen törmältä peltoa muokattaessa ja toinen Matilan talon Riihipellosta. Inventoinnin aikana pelto oli oraalla, joten havainnointi oli erittäin hankalaa. KM 12119:2 löytöpaikka jäi selvittämättä.

Viilumäenniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jokivarren kylästä Hautalan talon Korpela -nimiseltä pellolta on vuonna 1953 löytynyt auratessa reikäkivi. Inventoinnissa 2002 ei havaintoja muinaisjäännöksestä.

Jokiaho (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jokikylästä Jokiahon maalta on peltotöissä löytynyt reikäkiven teelmä. Inventoinnissa 2002 löytökohtaa ei voitu tarkentaa. Jokiahon taloa ympäröiviltä pelloilta ei löytynyt uusia esineitä.

Hoikanlampi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Laasasenkylän Leppälän talon pellolta on Hoikanlammin rannalta löytynyt noin vuonna 1938 alkeellinen poikkiteräinen kirves (Soini-seura). Löydettäessä paikalla on mainittu olleen nuotionsijoja. Kohteessa ei käyty inventoinnin yhteydessä 2002, koska oikea löytöpaikka selvisi vasta inventoinnin päätyttyä.

Vuorenaluspelto B (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt reikäkivi (KM 22903). Löytöpaikka on pellon ja metsän rajalla. Inventoinnissa 2002 todettiin, että pelto on ollut pitkään viljelemättömänä ja pellolla oli monivuotinen vesaikko. Uusia löytöjä ei tullut.

Saarenpää (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolunkylän Saarenpään palstan maalta on vuonna 1957 löytynyt tasataltta (KM 15230). Esine löytyi Kolun joen rantatöyräältä sijaitsevalta pellolta kynnettäessä, noin 15 cm:n syvyydeltä suomudan ja pohjasaven rajasta. Löytötiedoissa mainitaan myös neljä tulisijan paikkaa.
Löytöpaikka on ollut Syväjoen ja Alajoen yhtymäkohdan pohjoispuolella, loivasti Syväjokeen laskevalla pellolla. Alueen pellot olivat inventointihetkellä pitkällä oraalla, joten niitä ei voitu tarkastaa.

Papinniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa 2002 löytyi Kuninkaanjoessa olevan kosken partaalta asuinpaikkaan viittaavia merkkejä (KM 33570). Löytöpaikka oli pienen sorakuopan reunassa sellaisessa kohdassa, missä maasto on alkanut viettää koskea kohti. Nyt sorakuopan reuna yltää tilustiehen. Muita löytöjä tai muuta esihistorialliseen muinaisjäännökseen viittaavaa ei löytynyt.

Kuusamuksenkyntö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsiesineet ja -iskokset löytyivät Soini-Alajärvi -tien eteläpuolelta, edellä mainitulta tieltä Kuninkaanjoen rantaan vievän tien eteläpuolelta. Suurin osa kvartseista löytyi tien penkalta, osa tien vierestä pellolta. Mahdollisesti kvartsit ovat kulkeutuneet paikalle muualta tulleen hiekan mukana.

Mursumäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsit löytyivät Lehtimäeltä Alajärvelle vievän tien kaakkoispuolelta lähes etelään laskevalta kuivalta kankaalta. Maasto on hiekkapohjaista kuivaa kangasta. Löytökohdat ovat tilustien ojanleikkauksen ylöosa ja edellä mainitun tien lounaispuolella olevan matalan hiekanottopaikan reuna. Löytöpaikan eteläosassa alkaa tasianen kosteikko.
Löytöpaikan pohjoispuolella rinteessä on kaksi kuoppaa, jotka vaikuttavat äskettäin kaivetuilta.

Totonkallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsit löytyivät Soini-Alajärvi -tien pohjoispuolelta kivilouhoksen edustalta. Mahdollisesti sekundäärisestä paikasta löydetty.

Mustalamminkangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rikkoutuneesta maastokohdasta löytyi inventoinnissa 2002 kvartsia ja liuskeenpala. Löydöt tulivat suhteellisen korkealta eikä kohteessa ollut näkyvissä likamaata tai muita löytöjä.

Uurinmäenkallio 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsit löytyivät inventoinnissa 2002 sorakuopan reunalta kalliopohjaiselta mäeltä.

Jokivarren koulu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsiesine löytyi Jokivarren koulun pihamaan reunasta. On epäselvää liittyykö kvartsi Luomalan asuinpaikkaan (759 01 0001).

Saunalahdenkangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Evijärven itäpuolella, Pohjasvesi nimisen lahden itärannalla. Paikalla on sorapohjainen rantapelto mäntykankaalla. Löydöt ovat peräisin pellon läpi vievältä tietä, pellossa on luontaisesti kvartsia. Epävarma kohde, mahdollinen asuinpaikka.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Paikalla on nyt kesämökki ja alue on tasoitettu nurmikoksi. Alunperinkin epävarma kohde lienee nyt tuhoutunut.

Hallapuro (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuoden 2002 inventoinnissa löytyi paikalta hiekkatörmän yläreunasta kvartseja. Maasto laskee länteen kohti Kuninkaanjokea ja erittäin jyrkästi etelään, Kuninkaanjoen mutkaan. Törmän päällys on tasainen. Löytökohta on otollinen asuinpaikaksi niin maaperänsä, korkeutensa kuin sijaintinsa puolesta. Törmän ympärillä hiekkapohjainen pelto kasvoi heinää, eikä inventoinnin yhteydessä pystytty tekemään havaintoja tällä alueella.

Kaksoisvisenkorpi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalta löytyi vuoden 2002 inventoinnissa ojaleikkauksesta kolme kvartsia. Kohta on potentiaalinen muinaisjäännöskohteeksi; maaperä on hiekkaa ja paikka on tasaista kuivaa kangasta etelärinteellä.
Löytöpaikan kaakkoispuolelta löytyi 7 kuopannetta (ks. kohde 1000 00 8080). Kuoppien ja kvartsien yhteys on epäselvä.

Mäki-Saari 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella luoteeseen ja pohjoiseen viettävän peltoalueen keskiosassa, Mäki-Saaren taloryhmän luoteispuolella, valtatie 3:n länsipuolella, kantatie 67:stä 100 m itään ja Mäki-Saarentien pohjoispuolella. Maalaji on hiesua.
Paikalta löytyi inventoinnissa 2009 kvartsikaavin (KM 38066). Löytöpaikan alue oli tarkastushetkellä elonkorjuun jäljiltä ja maanpintaa näkyvissä. Kvartsin löytöpaikan ympäristöstä ei kuitenkaan tehty enempää havaintoja.

Pappilankangas (1000015890) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Pappilankankaan länsireunassa, viljelysmaan ja metsän rajalla. Maaperä on hienoa hiekkaa. Maasto viettää loivasti länteen. Johanna Raunio (os. Kuttusaarentie 16, 37470 Vesilahti) on löytänyt paikalta reikäkiven vuonna 2008 metsäpalstalla kävellessään kaivinkoneen nostamasta maakasasta. Metsän ja pellon rajalla olevaa ojaa oli kaivettu koneella ja maa nostettu metsän puolelle. Löytöpaikka on rajapyykistä noin 20 metriä pohjoiseen. Löytöpaikasta noin 300 metriä luoteeseen sijaitsee Rantalan kivikautinen asuinpaikka (846010009). Tila 846-403-29-63 Välimaa.

Kirsinpäkki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee lähellä Evijärven ja Lappajärven rajaa, rajasta noin 1,8 km kaakkoon sekä Lappajärven pohjoispäästä noin 6,5 km luoteeseen. Ympäristö on laajaa talousmetsäaluetta, jota hiekkaiset metsäautotiet puhkovat. Löydöt eli kvartsit, oli poimittavissa metsäautotien molemmin puolin ojan penkoista. Lisäksi kvartsia löytyi koordinaattipisteen luoteispuolella olevalta hakkuuaukealta, joka oli tarkastushetkellä äestetty.
Kvartsia oli havaittavissa todella paljon ja ensimmäinen mielikuva olikin, että kvartsia on pirstoutunut esim. metsäautotietä rakennettaessa tai metsämaata äestettäessä. Paikalta löytyi kuitenkin myös savukvartsia ja kvartsia löytyi myös metsän puolelle, koskemattomaan maahan kaivetusta koekuopasta, kannon alta. Lisäksi kohteen ilmoittanut lappajärveläinen Matti Kalliokangas oli vuonna 2008 löytänyt paikalta kvartsin palan, jossa saattaa olla työstön jälkiä, mahdollisesti kysymyksessä on kvartsikaavin. Vain pieni osa havaituista kvartseista otettiin talteen. Palanutta luuta ei etsinnöistä huolimatta löydetty. Maaperä paikalla on hiekkaa, väriltään osin hyvin punertavaa tai punaruskeaa, mutta punainen väri lienee paikkakunnan maaperässä muutoinkin tavallinen(?).
Paikalla on mahdollinen kivikautinen asuinpaikka. Aivan löytöpaikan välittömässä läheisyydessä, sen kaakkoispuolella on jonkinlainen maa-aineksenotto tai -säilytysalue.
Maanottoalueen kohdalla on ilmeisesti sijainnut Kirsinpäkin karjamajakeskus ja vanhoja tervahautoja 1800-1900-luvuilla (ks. Lisätiedot -välilehti).

Ylijoki Lapuanjoki (Alusten hylyt)
Historiallinen; Vene löytyi Lapuanjoesta Kuortaneen Ylijoella, Kärpän (Ylinen Rno 12/47) tilasta 50 metriä alaspäin keskeltä jokea. Vene oli noin kahden metrin syvyydessä.
Kyseessä on yhdestä puusta koverrettu ruuhi tai haapio, jota Kuortaneella kutsutaan kuurnaksi. Haapion pituus on 420 cm, leveys leveämmästä päästä 64 cm, kapeammasta päästä 56 cm. Leveämmästä päästä puuttuu osa, samoin laidoista. Kapeamman pään pohjassa on n. 20 cm pituinen kapea reikä. Laidan korkeus on noin 44 cm ja paksuus 3-4 cm. Toisen laidan yläosassa on kaksi 2-3 cm halkaisijaltaan olevaa reikää. Materiaali on todennäköisesti lehtipuuta.
Ruuhen löytäjä havaitsi ruuhen jo 1960-luvulla Lapuanjoessa luullen sitä uppotukiksi. 2000-luvun alussa ruuhen päällä ollut muta ja hiekka oli kulkeutunut virran mukana pois ja esine oli tullut esiin. Löytäjä nosti ruuhen. Hän teetti löydöstä radiohiiliajoituksen, mikä ajoitti esineen 1400-1500 -luvuille.
Ruuhi on sijoitettuna Kuortaneen museoon (huom. 2023: esillä Kuortaneen urheiluopiston päärakennuksen aulassa).

Antila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kaskinen-Seinäjoki -radan länsipuolella Kyrönjoesta noin kilometri länteen, Antilantien ja Kiviniementien risteyksen kaakkoispuolella. Löytöpaikka on ympäristöstään kohoava pieni mäki, jolla sijaitsee kaksi vanhaa tilaa. Kohteen itäpuolella maasto laskee loivasti rautatieradasta itään. Maalaji on hienoa hiesua.
Tarkastushetkellä 2010 tilojen itäpuolinen peltoalue oli oraalla ja havaintomahdollisuudet olivat hyvät. Kvartsi (bipolaarinen ydin) löytyi pellon yläosasta, heti päärakennuksen itäpuolelta. Peltoalue käytiin läpi, mutta muuta esihistorialliseen toimintaan viittaavaa ei havaittu. Talon isäntä kertoi, että hänen tietämänsä mukaan pelloilta ei ole koskaan löytynyt esihistoriallisia esineitä.

Kuivamäki 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on Kyrönjoesta noin 2 km itään ja valtatie 3:lta itään johtavan Postitien varrella, Tervainojan eteläpuolella. Kohde sijaitsee luoteeseen laskevan peltopalstan pohjoislaidalla metsän, talojen tonttien ja viljelemättömien peltojen ympäröimällä mäennyppylällä. Maalaji on hiesua, löytökohdalla myös hiekkaa.
Tarkastushetkellä 2010 alueen pelto oli vasta hieman oraalla ja havaintomahdollisuudet olivat hyvät. Löydöt tulivat suppealta alueelta, joka on hieman korkeampi kohta pellon pohjoisosassa. Kvartsiiskokset löytyivät pellon reunasta, missä maalaji on pienellä alueella hiekkaa. Pii-iskos löytyi tästä kohdasta noin 20 metriä länteen. Kaakkoon päin jatkuvalla peltoalueella on matala notkelma ja maasto kosteampaa.

Latva-Koivisto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kyrönjoesta noin 500 m luoteeseen, Kyrönjokeen laskevasta Nenättömänluomasta noin 200 m pohjoiseen Koivistonkyläntien varrella. Löytöalue sijaitsee Latva-Koiviston tilan itään Kyrönjoelle päin laskevalla peltoalueella. Maalaji on hiesua ja aivan pellon yläosassa lähellä tilarakennuksia paikoin myös hiekkaa.
Tarkastushetkellä 2010 pelto orasti vain hieman ja havaintomahdollisuudet olivat hyvät. Muutamat kvartsilöydöt tulivat korkeuksilta noin 50-60 m mpy laajalta alueelta pellon yläosasta läheltä tilarakennuksia ja alempaa pellolta.
Talon isäntä kertoi, että hänellä ei ole tietoa, että pelloilta olisi löytynyt esihistoriallisia esineitä, mutta tilan alueelta on löytynyt Ruotsin vallan aikaisia rahoja. Isäntä kertoi myös, että pellon keskiosassa etelään pistävän erillisen peltolohkon päässä tasanteenomaisella kohdalla on sijainnut Liuhtarin talo, joka on Kurikan vanhimpia taloja. Alueen tarkastuksessa kohdalla havaittiin palaneita kiviä ja likamaata suppealla alueella (ks. kohde Koivisto).

Lähdesmäki (1000018037) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kyrönjoesta noin 1,8 km ja valtatie 3:lta noin 1,1 km itään, Postitien pohjoispuolisen ja Lipastintien itäpuolisen loivasti luoteeseen viettävän peltoalueen yläosassa. Kohteen eteläpuolisella rinteellä sijaitsee omakotitaloja, löytökohdan kohdalla on myös rakentamaton tontti. Löytökohdalla pellon yläreunassa on matala töyräs ja kohdalla kapea hiekkavyöhyke, muualla pellolla maalaji on hienoa hiesua. Peltomaassa esiintyy jonkin verran kiviä. Kohteesta etelään nousevalla rinteellä maasto muuttuu kivikkoiseksi.
Tarkastushetkellä 2010 alueen pelto oli muokattuna ja havaintomahdollisuudet olivat hyvät. Kohteesta löytyi neljä kvartsia pellon yläosasta kohdilta, missä esiintyi myös hiekkaa. Kvartsit tulivat eri kohdista, enimmillään noin 50 metrin säteellä toisistaan. Kohteesta koilliseen jatkuva peltoalue oli myös muokattuna ja aluetta tarkastettiin 200-300 m Tervainojalle saakka. Myös lounaaseen päin jatkuva peltoalue omakotitalojen ja tilojen pohjoispuolella oli miltei kokonaan muokattuna ja myös siellä peltojen yläosat käytiin läpi noin 1 kilometrin matkalla valtatie 3:n varrella sijaitsevalle Mäkisaari 5:n asuinpaikalle saakka. Ainoiksi havainnoiksi koko tarkastetulla alueella jäivät kuitenkin Lähdesmäen neljä kvartsia.

Palonmaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kurikan keskustan länsipuolella noin 2,6 km Kyrönjoesta länsiluoteeseen, Kurikan keskustan eteläpuolelta Kaistilan suuntaan johtavan Jyräntien varrella, loivasti etelään viettävän peltoalueen yläosassa. Pellon yläosassa ja keskiosassa maalaji on hiekkaa ja hiesua.
Tarkastushetkellä 2010 alueen pelto oli oraalla. Kohteen kvartsi löytyi peltoalueen reunalla sijaitsevan talon eteläpuolelta kohdalta, missä maalaji on hiekkaa. Löytöpaikan itäpuolinen peltoalueen ylä- ja keskiosa tarkastettiin, mutta näiltä alueilta ei löytynyt mitään esihistorialliseen toimintaan viittaavaa. Löytöpaikan länsipuolella pellot olivat heinällä, joten pintahavainnointi ei ollut mahdollista. Paikan omistaja ei tiennyt pelloilta koskaan löytyneen esihistoriallisia esineitä.

Valkamankylä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta on löytynyt Valkamankylän rinteestä, perunapellosta, vuonna 1974. Esine on ollut Kauhajoen Suomankylän koulun kokoelmissa.

Kohuluhta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta on löytynyt Luomankylästä, pellosta vuonna 1974. Esine on ollut Suomankylän kokoelmissa.

Jäkkiniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen tasataltta on löydetty vuonna 1976 Koskenvarren kylästä, Kurejoesta, joen pohjasta.

Kivimäki (1000022128) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kortesjärven Kivimäen tilan itäpuolelta, mäntykankaalta on löydetty koekuopasta kvartsi-iskos. Paikalle ja lähistölle tehdyissä muissa koekuopissa ei havaittu mitään merkkejä esihistoriasta. Löytöpaikalla maasto on hiekkaa ja jonkun verran kivikkoista (moreenia). Löytöpaikan kaakkoispuolella noin 10 m etäisyydellä on matala muinainen rantatörmä. Löytöpaikan lounaispuolella maasto ja maaperä olisi ”sopivampaa” esihistorialliselle asuinpaikalle, mutta lukuisista alueelle tehdystä koekuopasta ei merkkejä esihistoriasta saatu. Paikka jää siten löytöpaikaksi. Paikalla ei nyt havaittu kiinteää muinaisjäännöstä.

Hakkolanmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Hakkolantien vieressä, sen ja Hakkolan talon länsipuolella. Paikalta löytyi inventoinnissa vuonna 1996 muutamia kvartsi-iskoksia pienestä hiekkaperäisestä peltolohkosta terassimaisen talonpihan ja tien alapuolelta. Mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu.
Lisäksi Hakkolan tilalta tai Hakkolasta tunnetaan aiempina löytöinä ainakin oikoteräinen taltta (KM 935:1) ja reikäkivi (KM 3567:8) talon pellosta sekä Jalasjärven museossa säilytettävä eteläsuomalainen tasataltta.

Pitkäranta (1000024150) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jouko Pitkäranta on löytänyt kourutaltan KM 40145 syksyllä 2012 peltotyössä. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Kivi nousi perunankaivun yhteydessä koneen päälle ja löytyi vasta illalla tyhjättäessä kivisäiliötä. Löytöalue on noin 300 metriä Pitkärannan talon länsipuolella. Verifikaatin kartassa on merkitty mahdolliset löytöpaikat. Lähin tunnettu kivikautinen asuinpaikka on Porraslakso 151010015 noin 1 km pohjoiseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Koskimaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Leena Tuulikangas on löytänyt oikokirveen teräkatkelman KM 40184 toukokuussa 2014 peltotyössä Kurikan Järvenpään kylästä Koskimaa 1 -nimisen tilan pellosta, pellon pinnalta. Löytöpaikka sijaitsee noin 10 km Jurvan kirkosta etelälounaaseen, Närvijokeen laskevan Wacklininojan länsipuolella, Järvenpääntien ja Rannankyläntien risteyksestä 320 metriä itään. Paikalle on ajettu Jurvanjärven kuivatuskanavasta nostettua maata vuosina 1964-1965. Järvivaiheen aikana paikalla on ollut Saralakso -niminen tulvaniitty. Wacklininoja on 1755-56 järvenlaskua varten kaivettu viemäri. Järvimäen kivikautinen asuinpaikka 175010032 sijaitsee löytöpaikasta 750 metriä lounaaseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Viertola (1000024414) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tapio Lintulahti on löytänyt painokiven teelmän KM 40197 peltotyötä tehdessään toukokuussa 2014 Kauhajoen Viertolan tilalta. Löytöpaikka sijaitsee Kauhajoen kunnan etelärajalla Vakkurinkylässä, noin 35 km Kauhajoen kirkosta etelään, Paholuoma –nimisen joen itärannalla. Paholuoma laskee Karvianjokeen noin 3 km löytöpaikasta etelään. Paulakorven laaja kivikautinen asuinpaikka 232010006 sijaitsee löytöpaikasta noin 300 metriä etelään. Tarkastamaton löytöpaikka.

Tiiliniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sampo Suokas on löytänyt retusoidun kiviesineen (keihäänkärjen?) teelmän KM 40196 Alajärven Tiiliniemestä 31.7.2014 kahlatessaan hiekkarannan vedessä leipäkiviä etsimässä. Esine on paikallista kivilajia kärnäiittiä. Löytöpaikka sijaitsee Alajärven Tiiliniemessä, Lappajärven kaakkoisrannalla, Kurejoen suusta noin 1,2 km koilliseen. Paikka on Tiiliniemen tilan kesämökkiranta, jossa metsäpuro laskee hiekkarannan viereen. Löytökohta oli järven pohjassa, noin 40-50 cm syvyisessä vedessä. Lähin tunnettu kivikautinen asuinpaikka on Joensuu/Vieruaho 5010001 noin 870 metriä etelälounaaseen. Tarkastamaton löytöpaikka. Paikalta ilmoitetaan löydetyn myös muita mahdollisia kivi- ja puuesineitä (löytäjän hallussa).

Kolikkoinmäki (1000025690) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen puolikas (KM 12834) on löydetty ojan pohjalta Voltin Kolikkomäessä vuonna 1950. Löytäjä oli työmies Aarne Syrjänen. Löytöpaikka on paikallistettu Ari Siiriäisen inventointikertomuksessa vuodelta 1969. Kolikkoinmäellä tarkoitetaan Linnanmäen aluetta. Esine on löydetty savesta, noin 20-30 cm syvältä mäen länsopuolelta työmies Syrjäsen asuinrakennuksesta noin 20 metriä lounaaseen hyvin loivalta länsirinteeltä pellosta.

Hilli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen (PHM 3674) on löytänyt maanviljelijä Juho Onnela vuonna 1915 Hillistä (”Koskiby”). Tarkempaa tietoa löytöpaikasta ei ole.

Kunnarinluoma (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kovasin (KM 3854:2) on löydetty Kunnarinluoman siltaa tehdessä vuonna 1882. Mikäli silta on vanhalla paikallaan, löytöpaikka on suhteellisen tarkasti paikannettavissa. Alue on tasaisesti Kunnarinluomaan laskevaa peltoa.

Neulaniemi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikea tuluskivi KM 8832 on maisteri E. Odenvallin lahja vuolta 1927,
joka on löytynyt muutama vuosi aikaisemmin Neulaniemestä, saman nimisen torpan pellosta. Paikkaa tarkastettaessa olivat alueen pellot kyntämättä, joten havaintomahdollisuudet olivat vähäiset.

Autio (1000027108) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esine (KM 2917 : 4 (kaksoistaltta) lienee peräisin jostakin Aution tilan läheisistä nykyisistä pelloista. Paikka on Lappajärveen rannasta n. 140 m. Esine on muinaismuistoyhdistyksen stipendiaatin Sam. Kosken keräysmatkaltaan tuoma vuonna 1900. Esine on löydetty ojaa kaivettaessa nevasta ja saatu Isoniemen Aution torpasta . Tarkemmat löytötiedot puuttuvat.
Aution tilalta noin 260-300 länsi-luoteeseen talon päärakennuksesta, tunnetaan
mahdollinen kivikautinen asuinpaikka, AUTIONNIEMI.

Pitkäneva (Hannulabacka) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskekeihäänkärki (KM 20138) Esineen on löytänyt mv. Kalle Kyrönlahti lokakuussa 1977 Käpyahon tilan maalta Pitkänevalta metsää perattaessa metsäojan reunalta mäenrinteestä pohjahiekasta. Esineen lähettäjän rehtori Toivo Kivipellon mukaan paikalta on aiemmin löydetty Kansallismuseossa säilytettävä reenjalas. Paikkaa ei tarkastettu vuoden 1989 inventoinnin yhteydessä.

Sänkiaho Rupakko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 22968) Esineen on löytänyt Lauri Lahdenmäki poikansa Keijo Lahdenmäen omistaman Ala-Ahon tilan pohjoisosasta, Sänkiahosta Kaartuseen vievän paikallistien länsipuolella, n. 25 askelta länteen laskevan Höykinpuron perkauksessa 25.6.1985, Rupakko-nimisestä paikasta. Maasto viettää paikalla sekä etelästä että pohjoisesta voimakkaasti kohti purouomaa. Inventoitaessa nämä pellot olivat kyntämättä, eikä tarkempi havainnointi siten ollut mahdollista. Paikalla toimi oppaana esineen löytäjä. Hänen mukaansa löytöpaikalta n. 900-1200 m kaakkoon olisi valtatien ja vanhan maanti en väliseltä alueelta Kaartusenpuron läheisyydestä löytynyt aikoinaan kivitalttoja ja mahdollisesti piitä .
Esineiden nykyinen sijainti on tuntematon. Alajärvi seuran kokoelmissa on Nikolai Santalan saman nimisen tilan maalta v. 1953 löytämä taltta, joka on ilmeisesti Sänkiahon
kyläosasta, Kaartusenpuron lähettyviltä.

Riihelä (1000027125) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Vaasantien ja Ahon siltatien risteyskohdan lounaispuolella, Jalasjoen joenmutkan pohjoisrannalla. Paikalta on löytynyt kesällä vuonna 1967 poikkiteräinen tasataltta (KM 40501).
Löytöpaikalta noin 550 metriä itään sijaitsee kivikautinen asuinpaikka Rintala (164040046).

Rinta-Kurikka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Kurikankylässä, Kurikanahteen ja Tähkätien risteyskohdan luoteispuolella olevan peltoalueen keskiosassa. Paikalta on löytynyt lokakuussa 2014 metallinetsinnän yhteydessä tipparaha (Pietari Suuri, 1711) (KM 40538).

Levula (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Kyröjoen länsirannalla, Kurikantien ja Levulantien risteyksen kaakkoispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt metallinetsinnän yhteydessä 1/2 äyrin klippinki (Kustaa II Aadolf, 1625-1627) sekä kengänsolki (KM 40570: 1-2). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 15-20 cm.

Mäki (1000027379) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ari Perälä on toimittanut Kansallismuseon kokoelmiin syksyllä 2015 hiotun kiviesineen, rombimaisen reikäkiven katkelman (KM 40851). Esine on löytynyt Haapakosken kylän Mäen tilan alueelta, pellosta perunannoston yhteydessä. Paikka on noin 350 m talosta etelään. Vierestä löytynyt vuonna 2019 alakohteeksi merkitty kivinen kourutaltta.

Levula 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kurikan kirkosta 2,9 km pohjoiseen, Kyrönjoen länsipuolella, joen ja rautatien välisessä pellossa, Levulantien ja Kurikantien risteyksen luoteispuolella. Paikalta on löytynyt reikäkiven puolikas ja mahdollinen kiviesineen katkelma (soikean kiillepitoisen kiven kappale) KM 40632:1-2. Esineet on löytänyt Martti Rinta-Hirvelä. Ei tarkempia löytötietoja, tarkastamaton löytöpaikka. Kivikautinen asuinpaikka Kurikka Sillanpää (301010020) sijaitsee löytöpaikasta 400 metriä lounaaseen ja historiallisen ajan löytöpaikka Levula (1000027353) 370 metriä kaakkoon.

Niemenoja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Kurikan kirkosta 3,7 km koilliseen, Kyrönjoen länsirannalla, Niemenojan suun eteläpuolella, Kurikantien ja Antilantien risteyksestä 130 metriä itään. Löytöpaikka on tasaista rantapeltoa. Esineet KM 40676:1-22 ovat löytyneet metallinetsinnässä (2015?), katso alakohteet. Löytöalueesta ei ole annettu tarkempia tietoja. On ilmoitettu vain kolme koordinaattia, joiden välimatka on 150 metriä. Löytöjen sijoittuminen alueelle ei ole tiedossa, löytötiedot ovat puutteelliset. Löytöinä on noin 70 kpl rahoja, nappeja 50 kpl, lyijysinettejä, solkia, ja pieniä metallinkappaleita. Suurin osa rahoista on 1700-1800-luvuilta. Löydöistä vain pieni osa talletettiin kokoelmiin, muut palautettiin löytäjälle (verifikaatti ja valokuvat arkistossa). Paikalla ei ilmoitettu olevan mitään rakenteita. Lähimmät tunnetut kohteet ovat noin kilometrin etäisyydellä, esim. Kurikka Koivisto 1000018024. Tarkastamaton löytöpaikka.
Tuiskulan kylän Antilan taloryhmä on sijainnut tällä kohtaa, Niemenojan ja Kyrönjoen välisellä töyräällä (ks. esim. isojakokartta vuodelta 1755).

Rinta-Hoiska (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Kurikan kirkosta noin 6 kilometriä pohjois-koilliseen, Kyrönjoen itärannalla, Tuiskulansuoran ja Ilmajoentien risteyskohdan länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt kesä-elokuussa 2015 metallinetsinnässä historiallisen ajan asuinpaikkalöytöjä: plombi sekä 4 rahaa 1500- ja 1600-luvuilta (KM 40894: 1-5). Paikalta tehtiin myös muita esinelöytöjä, joita ei ole talletettu kokoelmiin (ks. verif.). Esineiden löytösyvyys oli noin 5-30 cm.
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kannussaari 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt jo vuonna 1949 tuulenkaadosta kaksoistaltta (KM 40935), joka lahjoitettiin vuoden 2016 inventoinnin yhteydessä Kansallismuseon kokoelmiin. Inventoinnissa tarkastettiin todennäköinen löytöpaikka eli kelottuneen kaatuneen puun kohta. Tuulenkadossa ja sen ympärille tehdyissä muutamassa koepistoissa ei havaittu muita löytöjä.

Topeen korpi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Museovirastoon ilmoitettiin kvartsi-iskoslöytö hakkuualueen eteläosan ja Palokankaantien välissä lokakuun lopulla ja paikalle tehtiin tarkastuskäynti 30.10.2017. Lumesta ja maanmuokkauksesta johtuen havaintojen tekeminen oli vaikeaa, mutta 2 kvartsi-iskosta löytyi myös käynnin yhteydessä ko. alueelta.
Lokakuussa 2019 tarkkuusinventoinnin yhteydessä tehdyssä pintahavainnoinnissa ei kertynyt lisähavaintoja paikalta.

Niemelä (1000034315) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt pellosta kansainvaellusajan lintuneulan katkelma.
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.
Pekkolannimestä, Nelimarkan kotipellosta, noin 100 m Alajärven rannasta, on löytynyt ennen vuotta 1952 myös kivikautinen kourutaltta (KM 13168). Kourutaltan tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Isosaari (1000035289) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Alajärven Isosaaren pohjoisosassa, saaren itärannalla on yksityisiä vapaa-ajan asuntoja. Muu osa saaresta on rakentamatonta.
Saarella oli aiemmin niittyjä ja niihin liittyviä heinälatoja. Alajärven ensimmäinen huvila valmistui 1887 laavun läheisyyteen. Sen rakennutti Alajärven ensimmäinen pappi.
Paikalta on löytynyt v. 1934 18 hopeista riikintaaleria. Rahakätkön löysivät paikalliset pojat perustaessaan paikalle perunapeltoa. Rahojen kerrotaan löytyneen kiven alta. Suurin osa niistä on ajoitettu vuosille 1770-90 ja osa vuosille 1804-06. Taalerit arvellaan kätketyn paikalla mahdollisesti Suomen sodan aikana vuonna 1808. Pekkolan kylän perimätiedoissa mainitaan, että suurin osa kyläläisistä pakeni tuolloin saareen. Paikalla oli myöhemminkin peltoja ja jotakuinkin löytökohdalla myös heinälato. Löytöpaikka oli unohduksissa, kunnes se paikannettiin vuonna 2014 rahakätkön löytöhistorian tuntevien opastuksella. Paikalle on rahakätköstä kertova opastaulu. Tietoa rahalöydöstä ja saaren historiasta saatiin myös lähistöllä asuvalta paikalliselta. Löytöpaikka on paikallisesti hyvin tunnettu ja se on pyritty säilyttämään koskemattomana.
Isosaaren aikaisempi nimi oli Pappilansaari. Vuoden 1709 Cristopher Mörtin Pietarsaaren pitäjänkartassa saari on nimetty Vasikkasaareksi.

Pynttärinniemi 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lokakuussa 2019 on paikalta löytynyt metallinetsinnässä noin 30 cm syvyydestä punos-, akantus- ja köynnösaiheilla koristeltu kupariseoksinen veitsenkahva, joka ajoittuu ristiretkiajalle.
Kohde tarkastettiin marraskuussa 2020. Veitsenkahvan löytöpaikka on hiesupellolla. Löytöpaikka on ollut ennen 1930-luvulla tehtyä Alajärven pinnan laskemista rantaviivan tuntumassa. Löytöpaikalla ei tarkastuksessa havaittu esinelöytöjä eikä mitään muuta kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ylempänä mäellä, noin 107.5 metrin korkeuskäyrän yläpuolella maaperä on hiekkaa (ks. kohde Niemi-Pynttäri, kivikautinen asuinpaikka).

Mataroja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt kapeateräinen keskisen rautakauden kirves.

Ruha Vihalaisranta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt kaarevateräinen ruodollinen keihäänkärki.

Aittoniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt ojankaivuussa kivinen oikokirves (KM 21379: 1) vuonna 1972. Esine on lunastettu Kansallismuseon kokoelmiin vuonna 1982.

Välirämäkkö (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kauhavan Sippolassa säilytettävän niin sanotun ankkurikiven alkuperäinen löytöpaikka sijaitsee perimätiedon mukaan Välirämäkkönä tunnetulla paikalla Jätinkallion pohjoispuolella. Vuoden 1853 kartassa löytöpaikan ympäristö on niittyä, vuoden 1969 peruskartassa kahden peltopalstan välissä oleva viljelemätön maakaistale, jossa on ollut kaksi latoa. Nykyisin viereisiä peltoja ei enää viljellä ja ympäristö on metsittynyt.
Ankkurikivi on noin 1 x 0.7 x 0.7 m kokoinen kivi, jota kiertää leveimmillään 7 cm leveä ura, jonka päät suippenevat lomittaisiksi. Kiveä on epäilty vanhaksi ankkurikiveksi, mutta kyse on geologisen prosessin synnyttämästä jäljestä. Kivi on viety paikalta Kauhavan nuorisoseuran talolle 1930-luvulla. Seurantalon tuhouduttua tulipalossa vuonna 1947 kivi siirrettiin Sippolaan nykyisen Koivumäen talon pihaan. Ks. kohde Kauhava Ankkurikivi.

Pakanvuori (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Etelä-Pohjanmaan museoon vuonna 2020 annetun tiedon mukaan paikalta on 1980-90-lukujen taitteessa löytynyt kivikirves, joka on jätetty löytöpaikan läheisyyteen.

Ylikrekola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä runsaasti historiallisia esinelöytöjä, mm. kehäsolkia, musketinkuulia, liitupiipun kappaleita, nappeja, vyönsolkia, kolikoita (Ilppari ILM13587).
Ilmajoen pitäjänkartassa vuodelta 1709 näille main on merkitty Krikolan eli Krekolan talo, samoin kuin P. A. Gahmbergin laatimassa Ilmajoen pitäjänkartassa vuodelta 1845 (nimellä Grekola).

Pakkala (1000039368) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellosta 1900-luvulla löytyneitä kiviesineitä, kaksi kivitalttaa ja riipushioin(Ilppari ILM16460 ja ILM16305).
Kohteen eteläpuolella ollut, pelloksi kuivatettu Lapioneva on saattanut olla muinoin järvi.

Säntti (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä runsaasti historiallisia esineitä, mm. vyönsolkia, kolikoita, nappeja, neuloja (Ilppari ILM13257).
Paikalla on sijainnut 1800-luvun pitäjänkartan mukaan kaksi Säntin taloa.

Vähävuoren itärinne (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäisen Vähävuoren itärinteeltä, peruskartalle merkityn metsäpolun (vanha ratsupolku?) varrelta on löytynyt vuonna 2017 metallinetsinnässä rautainen hevosenkenkä ja pisaranmuotoinen tulusrauta (Ilppari ILM12911).
Löytöpaikka sijaitsee sammalpeitteisen metsäntien varrella. Alueen puusto on metsätien eteläpuolella kuusimetsää ja pohjoispuolella mäntykasvatusmetsää. Maaperä on kivikkoista. Ko. metsätie on merkitty aluetta esittävälle vanhimmalle vuoden 1955 peruskartalle. Vuoden 1970 peruskartalle ja nykyiselle peruskartalle on merkitty pohjoispuolelle Hirsitie-niminen metsätie ja n. 2 km luoteeseen Taffanpolku-niminen metsätie. 1840-luvun pitäjänkartalle löytöalueelle ei ole merkitty metsäreittiä. On kuitenkin hyvin mahdollista, että nykyisen metsätien vaiheilla on kulkenut jo tuolloin paikallinen vakiintunut ratsupolku.

Huutoniemi (Löytöpaikat)
Huutoniemen tilalta tunnetaan 3 kpl. 1800-luvun kivikautisia löytöjä, joiden tarkempi löytökohta on tuntematon. Nämä ovat löytötietojen mukaan Huutoniemen maalta, tilan rintapeliosta ja nuorin 1800-luvun loppupuolelta E. Huutoniemen pellosta. Vanha Huutoniemen talo on aivan Järviniemen nykyisen vuosisadan alkupuolen päärakennuksen luoteispuolella, jossa on vielä havaittavissa epämääräisiä perustanjäänteitä. Talo lienee ollut tässä 1600-luvun lopulta 1800-luvulle. Vuoden 1992 inventoinnissa tarkastettiin Huutoniemen etelä- ja itäpuolen peltokynnöksiä, mutta mitään esihistorialliseen muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Huutoniemen paja on sijainnut niemen laen ja metsikön itäreunassa pellon länsireunassa. Tämän jäljiltä on havaittu pellossa paikoin nokimaa-alueita. Myöhempi Huutoniemi (nykyään autiona mutta vielä pystyssä) sijaitsee paikallismaantien itäpuolella Pahajoen pohjoispuolella. Todennäköisesti jossakin Huutoniemen alueella on kivikautinen asuinpaikka.

Kirkkokangas (1000040570) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalla on kertoman mukaan sijainnut yksi Alavuden pappilan riihistä, jonka perustusta kaivettaessa on löytynyt kivikautinen kiviesine (Satakunnan museo 8462). Kyseessä on pohjalaisen poikkikirveen katkelma. Näiltä main on löytynyt myös kivinen keihäänkärki (KM 48). Alavuden "kirkonkylän rintapellolta" on löytynyt myös kourutaltta (KM 943).
Jos paikalla on ollut kivikautinen asuinpaikka, lienee se suurimmilta osin tuhoutunut myöhemmän rakentamisen ja maankäytön vuoksi.

Ruotsinkoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kivikautisia esineitä (KM 2343:51 ja KM 2392:94). Esineet lienevät peräisin Ruotsinkosken tilan rakennusten ja Lapuanjoen välisistä hiekkapohjaisista pelloista. Näiltä main on löytynyt myös kiilleliuskeesta valmistettu kaksoishakku (KM 438).

Kierinniemi (1000040572) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen kivikirves (KM 944) on löytynyt Kierinniemen uloimmasta kärjestä vesirajasta.

Suomulan torppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Huhtalan tilan Suomulan torpan maalta on löytynyt kivikautinen nuijakivi (KM 945). Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Salmi (1000040577) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Salmen talon pelloista on löytynyt kaksi kivikautista kourutalttaa (KM 946 ja KM 21427). Tarkat löytöpaikat eivät ole tiedossa.

Pispa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sulkavankylän Pispan talon pellosta on löytynyt kaksi liuskekärkeä (KM 963 ja 964). Tarkat löytöpaikat eivät ole tiedossa. Pispan talosta noin 500 m etelään on kivikautinen asuinpaikka Patasalmi 1 (kohde 1000006156).

Teppo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuoden 1976 inventoinnissa osoitettiin määrittämättömien kivikautisten esineiden löytöpaikaksi Vähä-Tepon talon länsipuolinen pelto. Tepon talon maalta löytyneitä, kokoelmiin päätyneitä kiviesineitä ovat kourutaltta (KM 966), kaksoistaltta (KM 2086:349), taltta (KM 2754:30) ja taltan kantakatkelma (KM 14711).

Pönkä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sulkavankylän Pönkän talon pellosta on löytynyt kivikautisia kiviesineitä (tasataltta KM 967 ja kivinen kaavin KM 2343:54). Tarkat löytökohdat eivät ole tiedossa.

Linna (1000040583) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Linnan talon pelloista on löytynyt useita kivikautisia kiviesineitä (tasataltta KM 969, reikäkivi KM 2343:61, kourutaltta KM 6505:5, kourutaltta Lahden museo, kourutaltta Alavuden museo).

Perälä (1000040584) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltta (KM 970) on löytynyt Sulkavankylän Perälän talon maalta suon ojituksen yhteydessä. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.
Näiltä main, Lamminpään torpan pellosta, on löytynyt myös kivitaltta (KM 971).

Majasaari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivinuija (KM 1951) on löytynyt Alavuden "Kuorusveden Maijansaaresta", jolla oletettavasti on tarkoitettu Kuorasjärven Etelä-Majasaarta tai Pohjois-Majasaarta. Pohjois-Majasaaressa on ollut raivattua peltoa, joten se on todennäköisempi löytöpaikka.

Koskiranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kiukaiskulttuurin aikainen poikkiteräinen taltta (KM 2112:3) ja rautakautinen tai keskiaikainen rautanuolenkärki (KM 7113:52).

Raiskila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Raiskilan talon pellosta on löytynyt kivitaltta (KM 2343:52). Tarkka löytökohta ei ole tiedossa.
Näiltä main, Raision talon pellosta, lienee peräisin myös kivikautinen tasataltta KM 21426 (aiemmin Vaasan ruotsalaisen lyseon kokoelmissa).

Nokia (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Asunmaan torppari Erkki Nokian pellosta on löytynyt kiviesineitä (tasataltta KM 2442:159, liuskekärki KM 2442:160). Mahdollisesti myös Satakunnan museoon toimitettu tasataltta (SatMus 8462) ja "Nokian pellosta" löytynyt kivitaltta KM 2754:36 ovat näiltä main. Esineiden tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Ruuhela (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ruuhelan talon pellosta on löytynyt liuskekeihäänkärki (KM 2446:207). Tarkka löytökohta ei ole tiedossa.

Saari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Saaren talon pellosta on löytynyt kivikautisia kiviesineitä, joista Alavuden museossa säilytettävä reikäkivi on löytynyt navetan takaa pellosta, tilan länsipuolelta. Muiden löytöjen (reikäkivi KM 2446:219, tasataltta ja poikkikirves KM 6505:3-4) tarkat löytökohdat eivät ole tiedossa.

Martinkoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Martinkoskelta, pellosta on löytynyt kivikautinen kivitaltta (KM 2754:34). Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Manninen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mannisen maalta "ketovältöksestä" on löytynyt kivikautinen liuskekeihäänkärki (KM 2754:37). Mahdollisesti samalta löytöpaikalta tai lähialueelta on löytynyt pallonuijakivi (Sat.museo 8474).

Hemminki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hemmingin talon pellosta on löytynyt kaksi kivikautista tasatalttaa (KM 2821:17 ja 2877:7). Hemmingin talon maalta, metsästä, on löytynyt myös tasataltta (KM 2821:19). Alavuden museossa säilytettävä poikkikirves on mahdollisesti myös näiltä main. Esineiden tarkat löytökohdat eivät ole tiedossa.
V. 1976 inventointi: Nykyisen Holman talon länsi- ja luoteispuoleisella metsä- ja viljelysmaalla saattaa olla kivikautinen asuinpaikka.

Kellosaari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sulkavan kylän torppari Juho Kellosaari on peltoa tehdessään löytänyt kuokkakerroksesta kivikautisen kourutaltan (KM 3364:24). Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Alakätkä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kivikautinen tasataltta (KM 3814:8).
Löytöpaikka on tarkastettu vuoden 1976 inventoinnissa, jolloin paikalta ei kertynyt kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia havaintoja. Pelto on ollut tarkastushetkellä nurmella. Maaperä on savimultaa.

Hiidenniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiidenniemen talon pellosta on löytynyt kyntötöiden yhteydessä kivikautinen tasataltta (KM 3840:1). Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa,.

Lehtovaara (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen poikkikirves (KM 10170:5) on löytynyt nyk. Lehtovaaran talosta n. 100 m länttä kohden, "tasasesta savimultamaasta", uutta peltoa kuokkiessa n. kuokoksen syvyydestä. Mahdollisesti samoilta paikoin on löytynyt kivikautinen tasataltta (KM 4635:3).

Paavola (1000040601) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paavolan talon maalta on vuonna 1912 löytynyt kivikautinen poikkikirves (KM 6225). Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Alanko (1000040603) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alangon torpan puretusta päärakennuksesta noin 200 m pohjoiseen, Eteläisen Edesjärven itärannasta kohoavan harjun rannanpuoleisesta rinteestä on vuonna 1913 löytynyt kivikautinen kivitaltta (KM 6371:1).
Vuoden 1976 inventoinnin mukaan löytöpaikka on hiekkapohjainen, länteen viettävä rinne, viljelysmaata.

Kellomäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1915 Alavuden Rantatöysän Kellomäen talon Levin pellosta (hietamaasta),
talon asuinrakennuksesta noin 40 syltä eli noin 80 metriä etelään on löytynyt liuskeesta valmistettu "kivisaha" (KM 7189:7).

Kangas-Ikkala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kivikautinen poikkikirves (KM 8741:1) vuonna 1926. Löytöpaikka sijaitsee pääluettelon mukaan Pahajoen rannasta noin 50 metrin päässä, Ikkalan talosta etelään. Esine löytyi vanhaan peltoon, savimaahan, ojaa tehtäessä noin 50 cm syvältä. Löytöpaikan tarkka sijainti ei ole tiedossa.

Sammatti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt vuonna 1926 savista peltoa kuokittaessa noin 20 cm syvyydestä kivikautinen reikäkirves ("reikäase", KM 8741:2). Löytöpaikka on noin 50 metriä Sammatti-lammen rannasta. Alavuden museossa säilytettävä alkeellinen poikkikirves on mahdollisesti samalta löytöpaikalta.

Ranta-Töysä Pohjola 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt reikäkiven (KM 10170:6) teelmä. Esine on löytynyt metsästä vanhan ajouran pohjoisreunasta, Pohjolan talosta noin 100 m ja järvenrannasta noin 250 m päässä.

Hauta-aho (1000040609) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hauta-ahon pellosta on löytynyt kookas kvartsikaavin ja "kvartsimuhkura" (KM 10508:26-27).

Kangas (1000040611) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kivikautinen kourutaltta (KM 10950). Esine löytyi noin 150 m Kankaan talon (nykyisin jo puretusta) päärakennuksesta länteen v. 1932, peltoa raivattaessa palaneella metsäalueella, n. 15- 20 cm syvästä. Maa on kuivaa multakangasta.

Tastula (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Tastulan talon n.s. Riihipellosta, asuinrakennuksesta n. 500 m itään ja Lapuanjoesta n. 200 m länteen (ilmansuunnat neulapohjoisen mukaan?), on vuonna 1947 löytynyt reikäkiven teelmä (KM 11829). Esine löytyi vanhaa ojaa avattaessa 80-90 cm syvästä mutamaasta.

Kangasniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kangasniemen talon maalta on löytynyt peltotöissä alkeellinen poikkikirves (KM 11830) n. 60-70 cm syvästä. Maa paikalla on hiekkaa, lähellä on muinainen ranta; suomutaa alempana. Kirveen löytöpaikasta noin 500 m lounaaseen on tiettävästi löytynyt hauras saviastia, samanlainen kuin Kansallismuseon kampakeraaminen astia, mutta se ei ole päätynyt kokoelmiin (ks. alakohteet). Vuoden 1976 inventoinnin raportissa (1977) esitetyt löytöpaikat eivät aivan vastaa pääluettelon kuvauksen mukaisia löytöpaikkoja. Pääluettelon kuvauksen mukaan kivikirves on löytynyt Kangasniemen talosta noin 50 m kaakkoon ja saviastia siitä noin 500 m lounaaseen.

Uusi-Sepponen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Puunjalostustehtaalle johtavan tien varrelta, pellosta, on löytynyt nelisivuinen lattea tasataltta (KM 12080). Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Ruhala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ruhalan talon maalta Ranta-Töysän järven itärannalta on vuonna 1935 löytynyt kannaltaan rikkonainen pohjalainen tasataltta (KM 12081). Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Hirvikangas (1000040645) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kesällä 1948 Liinamaan maalta Hirvikankaalta kesantopeltoa muokattaessa on löytynyt pohjalainen tasataltta (KM 12082). Löytöpaikka on paikannettu vuoden 1976 inventoinnissa.

Peltola (1000040648) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peltolan talon pohjoispuolelta Pyylammin rannasta noin 30 m länteen, jyrkällä töyräällä olevasta pelto-ojasta on löytynyt pyöreäteräisen kirveen teräkatkelma (KM 12083). Löytöpaikka on paikannettu vuoden 1976 inventoinnissa.

Uusiniemi (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Hautalammin "pohjoisrannalta" on löytynyt hioinkivi (KM 12085) vuonna 1948. Löytöpaikka on paikannettu vuoden 1976 inventoinnissa, jonka tietojen perusteella kyse ei ole ainakaan kivikautisesta esineestä.
Näiltä main (Takalan talon maalta, Hautalammin rannalta, tienvierestä kivikosta) on löytynyt myös kivikautinen tasataltta (KM 12089; ks. v. 1976 inventoinnin kohde 64).

Ylinen Sulkavanjärvi 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kivikautista kivitalttaa (KM 12088:1-2) ovat löytyneet noin vuonna 1929 metsäisestä hakamaasta, läheltä Ylisen Sulkavanjärven rantaa, kivikkoisesta multikosta. Järvi on sittemmin kuivatettu. Löytöpaikka on paikannettu vuoden 1976 inventoinnissa.

Lampi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lammin/Pyylammin talojen kohdalta Pyylammen rantamaalta on löytynyt kivikautinen tasataltta (KM 12090, löytynyt noin vuonna 1929) ja taltankatkelmia (KM 19965:1-2). Löytöpaikka on paikannettu vuoden 1976 inventoinnissa.
Näiltä main ovat mahdollisesti peräisin myös Pyylammin talon maalta löytyneet kiviesineet KM 960-962.

Olkkonen (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Olkkosen talon riihen luota, kivikkoisesta nurmikosta on löytynyt vuonna 1944 reikäkivi (KM 12091).
Vuonna 1945 Olkkosen talon pellosta, Sapsalammin rannasta on löytynyt liuskekivestä valmistettu värttinänpyörä eli värttinänkehrä (KM 12084).

Peltomaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peltomaan talon riihen luota on löytynyt reikäkivi (KM 12092) vuonna 1945. Löytöpaikalta on Hautalammen rantaan matkaa noin 150 metriä.
Näiltä main on löytynyt myös pohjalainen taltta (KM 19963) vuonna 1974.

Porttilan Hautavainio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen kaksoiskourutaltta (KM 12094) on löytynyt v. 1931 Porttilan maalta, Hautavainiosta uutta peltoa tehtäessä, hiekkamullasta. Löytöpaikka on paikannettu esineen löytäjän avulla v. 1976 inventoinnissa.

Perkiönmäki (1000040657) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen kaksoishakku (KM 12095) on löytynyt v. 1935 Perkiönmäen uutispeltoa kuokittaessa.

Korpi (1000040658) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen kourutaltta (KM 12099) on löytynyt v. 1937 Korven talosta n. 120 m itäkaakkoon. Löytöpaikalta oli Keski-Sulkavanjärveen n. 10 m ja on löytökohta oli n. 1,5 m järven pinnan yläpuolella. Järvi on sittemmin laskettu ja järven aaltojen paikalla lainehtii nykyisin vilja.

Ilomäen koski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen tasataltta (KM 12100) on löytynyt v. 1948 elo-syyskuun vaihteessa perattaessa Keski-Sulkavan ja Ala-Sulkavan järvien välissä olevaa Ilomäen koskea. Esine tavattiin ruop- pauskauhasta n. 30 m vanhasta sillasta ylöspäin ojan pohjasta noin metrin syvyydestä. Esineen tarkkaa löytöpaikkaa ei kyetty paikantamaan vuoden 1976 inventoinnissa.
Samana vuonna ja samaa ruoppaustyötä tehtäessä uomasta on löytynyt pienapohjainen, mahdollisesti rautakautinen suksi (KM 12214). Suksi on löytynyt noin 1.8 m syvältä liejusta.

Saarimaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suiponsoikea reikäkivi (KM 12222) on löytynyt 1938 Saarimaan talon maasta tienojasta. Löytöpaikka on talosta 200 m pohjoiseen, mäen syrjässä, suon reunassa (löytöhetken tilanne). Esine löytyi ojan pohjamudasta.

Leppälä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt (hukkaan joutunut?) ehjä, koristeellinen saviastia, poikkikirves (KM 13227) ja liuskekeihäänkärki (KM 13228). On epävarmaa, ovatko kiviesineet löytyneet juuri samalta kohtaa kuin saviastia. Kiviesineet ovat pääluettelon mukaan löytyneet "Kontuluoman itärannalta" ojaa kaivettaessa.

Ylinen Sulkavanjärvi 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta, hiekkapohjaisen viljelysmaan ja kallioisen hakamaan rajalta, on löydetty kivikautisia esineitä (kivinuija ja pahoin rapautunut kiviesineen katkelma KM 14712:1-2) aidanteossa vuonna 1959. Pääluettelon kuvauksen mukaan löytöpaikka on (kuivatetun järven) rantatörmä, jossa esineet olivat kallion kolossa. V. 1976 inventoinnin mukaan löytöpaikassa kerrotaan nähdyn nokea ja hiiltä.

Särkkä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kärppäkoskentien laidasta, tieojasta on löytynyt kivikautinen korvakenuija (KM 16985) vuonna 1965. Nuijan löytöpaikka on Särkän talosta noin 50 metrin ja joenrannasta noin 50-60 metrin päässä. Särkän talosta noin 30 metriä etelään, noin 5 metrin päässä joen rannasta, on löytynyt myös Rovaniemen tyypin tuura (KM 16986).

Tuomivaara (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta, noin 350 metriä itään Tuomivaaran talosta, on löytynyt liuskekeihäänkärki (KM 18131). löytöpaikka on hiekkaista rinnettä, jossa on harjoitettu hiekanottoa. Esine löytyi löytäjän kertoman mukaan ruskeasta hiekasta noin 30-40 cm syvyydestä hiekkaa haettaessa. Paikalla kerrotaan havaitun myös "punaisen hiekan kohtia".

Sepposenmäki 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt peltotöiden yhteydessä reikäkivi (KM 19958).

Lähteenmaa (1000040682) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta, hiekkapohjaisesta, kaakkoon viettävästä peltorinteestä, on löytynyt kivikautinen poikkikirves (Sat. mus. 8464).

Rinne (1000040683) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt suiponsoikea reikäase (Sat. Mus. 8468). Löytöpaikka on hiekkamultaista peltorinnettä, joka viettää loivasti kaakkoon.

Norrvik (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kivikautinen kaksoistaltta (Alavuden museo). Esine on löytynyt tierumpua tehtäessä hiekkapohjaisen viljelysmaan ja Seinäjärven rannan välisen tien reunassa.

Mäkinen (1000040685) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt liuskekärki (Alavuden museo). Löytöpaikka on soranottoaluetta.

Isolahti (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Alavuden Isolahden torpalta on löytynyt rakennuksen perustusta kaivettaessa multakerroksen alta reikäkivi, jossa on kiinni rautalankaa (KM 947, verkonpaino).

Teikarinniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Teikarinniemestä (Teikari udde nära Nurmi hemman) on löytynyt kourutaltta (KM 958) ja mahdollisesti myös liuskeveitsi (KM 957). Tarkat löytöpaikat eivät ole tiedossa.

Riiho (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Riihon tilalta tunnetaan 1800-luvun löytöinä 2 tasatalttaa (KM 979-980), jotka ovat tilalla olevalta kalliolta tai vuorelta (berg) sekä pellosta. Riihon tilan maat ovat olleet koko Riihenjärven eteläosan ympärillä, joten löytöpaikan määrittäminen on vaikeaa. Kynnettyjä peltoja tarkastettaessa toukokuussa 1992 talon eteläpuolella olevan terassimaisen maastokohdan päällä ja toisaalta talon koillispuolella ei löytöjä havaittu.
"Riihonjärvestä" on löytynyt 1950-luvulla myös reikäkivi (KM 37306). Sen tarkempi löytöpaikka on niin ikään tuntematon.

Puntanen (1000040707) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt suurikokoinen reikäkivi (KM 13285). Esine on löytynyt vuonna 1951 Mursulan eli Puntasen talon Riihivainiolta noin 100 m talosta joelle päin ja noin 200 m Töysänjoen ja Hakojoen yhtymäkohdasta etelään. Paikka on hiekkamaata. Vuoden 1992 inventoinnissa esineen löytäjä osoitti löytöpaikan uuden rakennuksen (merkitty peruskartalle) pohjoiskoillispuolella. Paikka oli joutomaana ja kasvoi heinää. Maasto on pohjoista ja jokea kohti viettävää eikä mitään havaintomahdollisuuksia ollut.
Tuurin Puntasen talon pellosta on löytynyt myös hiomakivenäkin käytetty tasataltta (KM 2442:161). Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Housunluoma (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytötietojen mukaan kivikirves (KM 974) on löytynyt 1800-luvun puolivälin jälkeen Housun talon maalta Housunjärvestä laskevan puron koskesta. Tarkemmin löytöpaikkaa ei määritetä. Löytöpaikka lienee todennäköisimmin Housunluoman puolivälissä metsäosuudella tai heti Housunjärven eteläpuolella Housunluoman alkupäässä.

Jokiaho (1000040711) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vanhojen 1800-luvun löytötietojen mukaan Jokiahon metsästä on hiekanotossa löydetty liusketikari (KM 973). Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Hiekanottoa kerrotaan muun muassa tapahtuneen joskus talosta n. 300 m koilliseen metsässä, jossa on tervahautoja. Talon vieressä olevaa pientä hiekkaista peltoa tarkastettaessa vuoden 1992 inventoinnissa mitään esihistoriallisia löytöjä ei havaittu. Alavuden-Ähtärin -maantien oikaistu tielinja kulkee paikassa hieman aiempaa alemmpana, ja vanhan tien pohja on raivattu pelloksi. Peltomäen kivikautinen asuinpaikka on Jokiahon talolta noin 340 m itäkoilliseen.

Heikkola (1000040716) (Löytöpaikat)
Löytötietojen mukaan kivikirveen (KM 2821:22) on löytänyt 1800-luvun loppupuolella torppari Kustaa Viitala kolmen kyynärän syvyydestä savikaivosta Heikkilän talon maalta Mähösen kylästä. Ilmeisesti tila on Heikkola, jossa arveltiin savikaivon perusteella esineen löytyneen talon maalta, n. 800 m kaakkoon päärakennuksesta. Inventoinnissa tarkastettiin mahdollista löytöaluetta, joka puron länsirannalla on peltoa, mutta siellä ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Myllykangas (1000040717) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisen kourutaltan (KM 2907:7, käytetty myöhemmin hioimena) on löytänyt Hakojärven talon torppari Erkki Mylläri pellon ojasta 1800-luvun lopulla. Mahdollisesti se on peräisin Myllykylästä, jossa mainittu torppari on asunut, nykyisen Niinistön talon isännän mukaan todennäköisimmin kosken pohjoispuolelta. Vuoden 1992 inventoinnissa tarkastettiin tällä alueella kynnettyinä olleita peltoja, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Holkko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen taltta (KM 2907:9) on löytynyt Samppa Holkon pellosta. Tarkempia löytötietoja ei ole. Esine lienee kuitenkin Holkonkylän Holkon maalta peräisin. Vuoden 1992 inventoinnissa tarkastettiin kynnöspeltoja Tuurista Peränteelle vievän paikallistien eteläpuolelta, sekä talosta koilliseen olevaa osin hiekkaperäistä rinnepeltoa ilman, että merkkejä muinaisjäännöksestä olisi havaittu.

Herrala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Näiltä main on löytynyt kivikautinen tasataltta (KM 2907:10). Taltan tiedetään löytyneen 1800-luvun loppupuolella Juho Herrasen pellosta kirkonkylästä. Herralan talo on sijainnut suunnilleen Töysän kunnantalon tai postin luona. Vuoden 1992 inventoinnissa ei tehty tarkempia selvityksiä, sillä alue on nykyään tiiviisti rakennettua taajamaa.

Ramsila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Näiltä main on löytynyt kivikautinen kaksoiskourutaltta (KM 6505:1). Taltta kuuluu asemapäällikkö Arvid Bergmanin 1900-luvun alussa kokoamiin esineihin ja sen on löytänyt torppari Isak Loukaskorpi Töysän Ramsilan talon pellosta. Ramsinkylä sijaitsee kunnan eteläosassa Ramsinlammen rannalla. Täällä on sijainnut myös Ramsilan talo, nykyisen Leinosen talon vieressä Ramsinlammen pohjoisrannan niemessä paikallistien eteläpuolella. Vuoden 1992 inventoinnin aikaan tämä oli pihamaata tai entistä hakamaata sekä nykyään nurmella olevia peltoja, joilla havaintomahdollisuudet olivat olemattomat. Välttämättä löytö ei kuitenkaan ole juuri täältä, sillä Loukaskorven talo (joka kuitenkin eri numeroa) puolestaan sijaitsee Ramsilasta edelleen etelään n. 1,5 km.

Silmäneva (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Näiltä main on löytynyt kivikautinen, primitiivinen kirves (KM 11689). Kirveen on 1920-luvun lopulla löytänyt viljelijä syyskynnössä maaltaan Viitamäen tilalta, n. 60 m Alavuden rajasta itään. Maa paikalla on hiekkarinnettä. Tarkka löytökohta ei ole tiedossa, mutta ilmeisesti se on lähellä kohtaa, jossa Kylmäpuro ylittää kunnanrajan. Alue oli vuoden 1992 inventoinnissa tarkastushetkellä muokkaamatonta, joten havainnot jäivät tekemättä.

Ylipää Lehtinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Näiltä main on löytynyt kivikautinen kourutaltta (KM 11318). Taltta on löytynyt vuonna 1939 löytötietojen mukaan Töysän Akkolan kylän Yläpäästä Lehtisen maalta pienestä metsästä "kerhopaikkaa" kaivettaessa, noin 70 cm syvyydestä. Vuoden 1992 inventoinnin aikaan paikalliset muistelivat suutari Lehtisen talon sijainneen Kytökallion lähellä. Tarkempi löytöpaikka on kuitenkin selvittämättä.

Hakojärvi Järvenpää (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt soikea reikäkivi (KM 11930). Esine on löytynyt vuonna 1947 Järvenpään torpan luota rautatien alueelta poikkeuksellisen syvältä kynnettäessä peltosavea. Vuoden 1992 inventoinnin aikaan talo on ollut vielä pystyssä mutta hylättynä, ja löytöpaikka heinittynyt.

Vehkapuro (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Töysä-seuran hallussa oleva lattea nelikulmainen kourutaltta on löytynyt vuoden 1938 vaiheilla Akkalan tilan maalta Akkojärveen laskevaa Vehkapuron ojaa kaivettaessa. Koska esineen löytöpaikka on Akkalan tilan maalla, on todennäköinen löytöpaikka kauempana Akkajärvestä Vehkapuron tai siihen laskevien ojien varressa. Paikkaa ei tarkastettu inventoinnissa keväällä 1992.

Viitamäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Viitamäen tilalta on löytynyt kaksi reikäkiveä (Töysä-seuran ja Etelä-Pohjanmaan maakuntaliiton kokoelmat). Reikäkivet ovat ilmeisesti molemmat talon läheltä. Töysä-seuran hallussa kirkonkylän entisellä kansakoululla säilytettävä esine on löydetty vuonna 1935 Viitamäen Torpanvainiosta peltotyössä. Maakuntaliitolla oleva kivi on löytötietojen mukaan 1935-36 kyntötöissä Viitamäen maalla löydetty, noin 800 m Töysänjoesta (Hoikkajoesta) ja 100 m talosta etelään pellosta mäenrinteessä. Löytökohta oli 15-20 cm syvyydessä hiekkamullasssa. Vuoden 1992 inventoinnissa Viitamäen talosta saadun tiedon mukaan myös torpanvainio lienee samoilla seuduilla Viitamäen talon eteläpuolisella alueella. Nämä pellot olivat kuitenkin muokkaamattomia, joten niitä ei tarkastettu. Sen sijaan talon itäpuolella maantien itäpuolella olleen peltoalueelle itään pistävän niemimäisen maaastekohdan hiekkaperäisetn rinnepeltojen tarkastuksessa muinaisjäännökseen viittaava ei havaittu. Paikka vaikutti sopivalta kivikautiselle asuinpaikalle.

Vienola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Näiltä main on löytynyt reikäkiven puolikas ja reikäkiven teelmä (Töysän kirkonkylän kansakoulu). Kivet ovat löytyneet Vienolan talon kartanopellolta noin 250 m Ponnenjärven rannasta ja yli 10 m järvenpintaa ylempänä. Vuoden 1992 inventoinnin aikaan paikalliset kertoivat, että pellolta olisi löytynyt myös muita reikäkiviä, joiden nykyinen sijainti on epäselvä. Talon alapuolella olevaa perunapeltoa tarkastettaessa ei esihistorialliseen muinaisjäännökseen viittaavaa havaittu toukokuussa 1992.

Järvimäki (1000040727) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kivikautisen taltan katkelma (Tuurin kansakoulu). Taltan teräkulmakatkelma on löytynyt vuonna 1949 perunamaasta Järvimäen talon kohdalta mäkirinteestä, savimullasta, Riihonjärven rannasta noin 15 m. Kaikki lähialueen pellot olivat inventoinnin aikaan toukokuussa 1992 kyntämättä, joten paikalta ei kertynyt uusia havaintoja.

Tuuri Mäkelä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kaarnakoho (KM 22109). Kaarnakoho on löytynyt salaojitettaessa Mäkelä-nimisen tilan peltoja. Löytö oli pellon alla kortekerroksessa, jonka päällä oli n. 70 cm paksuinen muta ja turvekerros. Kohosta on vuonna 1986 teetetty 14-C analyysi, jonka mukaan koho ajoittuu myöhäismesoliittisen kivikauden lopulle (Hel-2314, 6450 +/- 120 BP). Ilmeisesti se ajoittuu aikaan, jolloin Isorimmi-niminen suoalue on ollut järvenä. Koho löytyi muinaisjärven todennäköisen luoteisrannan läheisyydestä. Saman Isorimmin länsirannalla sijaitsee kivikautinenasuinpaikka Isorimmi, noin 350 m etelään kaarnakohon löytöpaikasta.

Kylmäpuro (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Näiltä main kerrotaan löytyneen kivikirveen (Töysän museo). Arvioitu löytöpaikka oli nurmella vuoden 1992 inventoinnin aikaan, joten paikkaa ei voinut pintapoimia.

Koivisto (1000040732) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Koiviston talon torppari E. Rasinperä on 1800-luvulla löytänyt pellosta kivikautisen taltan (KM 2754:29). Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, eikä myöskään onko esine löytynyt kantatalon vai torpan pellosta. Rasinperän talo sijaitsee nykyisin Koivistosta noin kilometrin pohjoisluoteeseen.

Isoaho (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Talollinen Antti Isoaho Alavuden kylästä on syksyllä 1890 löytänyt pellosta kivikautisen taltan (KM 2754:32). Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, mutta oletettavasti se on löytynyt Isoahon talon pellosta.

Hannuksela (1000040748) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sapsalammin Hannukselan talon liiverin eli liiterin alta on löytynyt kivikautinen (?) reikäkivi (KM 12087) vuonna 1929.

Pukkiniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; S. Seppälän perikunnan maalta, Pukkiniemen länsipuolelta on vuonna 1930 löytynyt kivikautinen (?) reikäkiven teelmä (KM 12093). Se on löytynyt paikalta, josta on Sapsalammen rantaan noin 30 metriä. Löytöpaikka on ollut järvenpintaa noin 5 m korkeammalla. Pukkiniemeä ei ole merkitty topografisille kartoille, mutta paikannimi on tallennettu Kotuksen nimiarkistoon sijaintitietoineen.

Harjunmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Talvella 1947 J. Harjumäen aittarakennuksen alta on löytynyt reikäkivi tai pallonuija (KM 12096). On epävarmaa, onko löytöpaikka Harjunmäen talon pihassa vai jossain muualla lähialueella, jossa Harjumäki-niminen henkilö on voinut asua.

Auraniemi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikea tuluskivi (KM 14094) on löytynyt Tuurin kylästä, Kukkorimmi -nimisen pienen järven
lähettyviltä laskuojaa kaivettaessa mutamaasta. Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Paloranta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Palorannan talosta noin 50 m pohjoiseen on löytynyt peltotöissä 1920-luvulla tummanpunainen lasimassahelmi (KM 18117), jossa on kolme keltaista, kohollaan olevaa lasimassapyörylää.
Palorannan tila sijaitsee Kuivasjärven Pikkuselän pohjoisrannalla. Toinen Palorannan tila sijaitsee siitä noin 1.6 km itään: tilat on lohkottu samasta kantatilasta 1900-luvun alussa.

Kivimäki (1000040762) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta, Kivimäen tilan pellosta, on löytynyt vuonna 1970 kvartsi-iskoksia.

Tuomela (1000040766) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt peltoa kynnettäessä vuonna 1985 kivikautinen reikäkivi. Esine löytyi peltomullasta noin 20 cm syvyydeltä.

Pahajoki Kotaniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keisarin talon Kotaniemestä on löytynyt 1920-luvulla "rapakuopasta" maata otettaessa kivikautinen tasataltta (KM 24211). Löytöpaikka on Pahajoesta noin 50 metrin päässä (pääluettelon koordinaateista ilmeisesti hieman länteen). Paikalla kerrotaan nähdyn hiiliä.

Hautalakso (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keisarin talon Hautalaksosta on löytynyt 1950-luvulla uutta peltoa tehtäessä kivikautinen (?) reikäkivi.

Haudankallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Haapa-ahonmäen Haudankalliolta (soraharju) on löytynyt vuonna 1957 kivikautinen pallonuijan kivipää (KM 27765). Löytöpaikalla on hiekkakuoppa.

Valkama (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Valkaman torpasta noin 150 metriä pohjoiseen, Sepän talon ns. Alhaisesta kydöstä, on 1900-luvun alussa löytynyt pronssinen hevosenkenkäsolki (KM 7113:51). Soljen neula puuttuu. Esine on löytynyt suomutaa nostettaessa noin 1-1.5 metrin syvyydestä, suomudan ja pohjasaven rajasta. Neulan puuttumisen ja löytöpaikan perusteella kyseessä lienee paikalle uhrattu esine.

Höri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alajärven Hörin kestikievarin läheisyydestä on 1800-luvulla löytynyt kaksi kivikautista tasatalttaa (KM 2206: 6-7). Esineiden tarkka löytöpaikka ja -aika ei ole tiedossa.

Orava (1000040890) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Menkijärven Oravan talon pellosta on löytynyt 1800-luvulla kivikautinen kourutaltta (KM 2215:778). Esineen tarkka löytöpaikka ja -aika eivät ole tiedossa.

Kotapakka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alajärven pitäjän Anttilan kylän Kivipellon talon Kotapakan torpan pellosta on löytynyt ojankaivun yhteydessä kivikautinen liusketaltta (KM 3791: 1). Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Sorila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lehtimäen kylän Hernesmäen talon maalta, "Rapakanavan" varrelta, noin 1 km Livonlähteestä pohjoiseen, puolen metrin syvyydestä kivisestä ja savensekaisesta maasta on löytynyt kivikautinen kourutaltta (KM 3923:1). Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. On epäselvää, onko Rapakanavalla tarkoitettu kuivunutta Poikkijoen uomaa, vai kenties jotain siihen laskevaa laskuojaa.

Hyöringinharju (Kultti- ja tarinapaikat)
Kivikautinen; Kurejoen kylän Sikkilän talon maalta, Hyöringinharjun takaa, on löytynyt ojankaivussa jalan syvyydestä kivikautinen pikkutaltta (KM 4167). Hyöringinharjulta on löytynyt myös katkennut tasataltta (KM 5274:3). Esineiden tarkat löytöpaikat eivät ole tiedossa.
Harjulla kerrotaan muinoin asuneen monia kymmeniä lappalaisia.

Myllykangas (1000040896) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen tasataltta (KM 4167:1) on löytynyt Myllykankaan talon pellosta, noin sadan sylen päässä talon eteläpuolelta. Löytöpaikan sijainti on arvio.

Pitkäsenkangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pitkäsen talosta noin 150 syltä pohjoiseen, Pitkäsenkankaalta, on löytynyt koskemattomasta maasta kivikautinen kirves (KM 4167:5), josta vain teränsuu on hiottu (primitiivinen kirves?).

Paalijärvi Latvala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paalijärven Latvalan talosta noin puoli kilometriä itään on löytynyt kivikautinen (liuske?)keihäänkärki (KM 4167:4). Talon isäntä on löytänyt esineen "rapaa ajaessaan" eli ilmeisesti hiekanotossa. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Koskenvarsi Latvala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alajärven Koskenvarren Latvalan talon pellosta, talosta noin 150 syltä pohjoiseen on löytynyt kivikautinen kourutaltta (KM 4334:3). Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Paalijärvi Honkaniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alajärven Paalijärven itärannalla sijaitsevasta Honkaniemen talosta noin 180 m etelään on löydetty ojankaivun yhteydessä noin jalan syvyydestä pellosta kivikautinen tasataltta (KM 4612:2). Löytöpaikan sijainti on arvio.

Hirsikangas (1000040903) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alajärven Hirsikankaalta, Hautapakan talosta noin 100 syltä pohjoiseen on löytynyt "multakuopasta" (=hiekkakuopasta) kivikautinen reikäkivi (KM 5131:1).
Alue on nykyisin rakennettua taajama-aluetta, joten mikäli paikalla on ollut kivikautinen asuinpaikka, on se luultavasti suurimmaksi osaksi tuhoutunut.

Hautapakka (1000040904) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hautapakan talon pellosta, talosta noin 10 syltä etelään, on löytynyt kivikautinen tasataltta (KM 5131:2).

Talvikinlahti 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt yksittäinen kvartsi-iskos vuoden 2020 arkeologisessa inventoinnissa. Iskos löytyi paikalla olevan pellon pohjoisnurkassa olevalta hiekkaiselta kohdalta. Inventoija on arvioinut, että topografisten seikkojen perusteella kyseinen kvartsi-iskos ei todennäköisesti liity eteläpuolella sijaitsevaan Talvikinlahden kivikautiseen asuinpaikkaan, vaan löytökohdan koillispuolisessa metsässä mahdollisesti sijaitsevaan toiseen asuinpaikkapesäkkeeseen.
Toukokuussa 2022 Talvikinlahden koetutkimuksen yhteydessä löytöpaikan alueella tehtiin pintapoimintaa kyntämättömällä pellolla ja kaivettiin kuusi koekuoppaa pellon reunan lähistölle metsän puolelle. Sen paremmin pellolta kuin koekuopistakaan ei tehty yhtään löytöä eikä havaittu mitään muutakaan asuinpaikkaan viittaavaa. Kaikki pellon pinnalta löytyneet kvartsit olivat luontaisia.

Koskenvarsi Latvala 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Koskenvarren Latvalan talon navetasta noin 50 metriä luoteeseen on löytynyt vuonna 1931 kivikautinen tasataltta (KM 9979:2). Ks. karttaluonnos pääluettelossa.

Koskenvarren voimala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Näiltä main on vuonna 1931 löytynyt kivikautinen kourutaltta (KM 9979:1). Esineen löytöpaikka on Pienimäen talosta noin 700 metriä etelään, pellossa. Ks. löytöpaikan kuvailu pääluettelossa.

Ostola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ostolan tilan navetan läheltä, uutta peltoa raivattaessa, noin 10 cm syvyydestä on löytynyt 1930-luvulla "kiviaseen katkelma" (KM 10703).

Kurejoki Hautala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kurejoen pohjoisrannalla sijaitsevan Hautalan talon itäpuolisesta pellosta on löytynyt vanhaa ojaa uusittaessa kivitaltta (KM 10943:1).

Kultavuori (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollisesti tältä kohtaa on löytynyt soikea reikäkivi (KM 11683:1, lähetetty Osakan yliopiston kokoelmiin vuonna 1950). Esine on löytynyt Alajärven Kultavuoren rinteeltä, valtion maalta vuonna 1941 sysimiilua peitettäessä. Esine löytyi hiekkamaasta noin 50 cm syvyydestä. Paikalla on ollut ukonkiveä, jolla mahdollisesti tarkoitetaan kvartsi-iskoksia. Löytöpaikalta matkaa maantielle (Soinintie) 200 m, kallioon 30 m ja jokeen (Levijoki) 800 m.
Paikalla erottuu 2 m korkeusmallin vinovalovarjosteessa mahdollisia kuoppia, jotka voivat liittyä miilunpolttoon. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kurejoki Hautala (1000040992) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lassilan talon maalta, noin puolitoista kilometriä Rasilta länteen, on löytynyt kivikautinen tasataltta (KM 11890:1).

Autionsaari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lehtimäen kirkonkylän Autionsaaren tielle ajetusta hiekasta on löytynyt 1940-luvulla kivikautinen taltta (KM 12392:1). Hiekka on tiettävästi haettu Autionsaaresta, joka on metsäinen mäki Kätkänjoen länsirannalla.

Koppelomäki (1000040996) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Alajärven Korteperän Koppelomäen talon maalta, talosta noin 300 m luoteeseen, on löytynyt pellonraivauksessa piinuolenkärki (KM 13085). Nuolenkärki on tasakantainen, ehkä pronssikaudelta.

Paalijärven eteläpää (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paalijärven etelärannasta noin 100 metrin päästä on löytynyt peltotöiden yhteydessä liuskekeihäänkärki ja pieni tasataltta (KM 13166:1-2). Löytöpaikan sijainti arvioitu peruskartalta.

Punkari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Punkarin talon kotipellosta, Kuninkaanjoen suulta läheltä Alajärven rantaa on löytynyt kivikautinen kourutaltta (KM 13170).

Nurmen Kytövainio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kurejoen kylän Nurmen talon ns. Kytövainiolta, talosta noin 200 m etelään, on vuonna 1950 löytynyt peltotyössä kivikautinen tasataltta (KM 13173).

Santaneva (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Santanevan itäosaan raivatusta pellosta on löytynyt vuonna 1978 reikäkiven puolikas (ILPPARI ILM19173, LÖY313624). Esine on löytynyt pellon pinnasta kylvötöiden jälkeen kiviä kerättäessä.
Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu.

Kuhna (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kuhnan tilan puutarhasta on löytynyt noin vuonna 1958 hiotun kiviesineen, kivikautisen taltan-/kirveenterän, katkelma (ILPPARI ILM19172, LÖY313623). Löytösyvyys noin 35 cm.
Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu.

Pihlajamäki (1000041214) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Omakotitalon pihamaalta on löytynyt maata kaivettaessa retusoitu kiviesine keväällä 2021 (ILPPARI ILM18678, LÖY312894). Esine vaikuttaa veitseltä tai keihäänkärjeltä, valmistusmateriaali on ruskeaa piikiveä.
Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu.
Jostain lähialueelta lienee löytynyt myös kivikautinen taltta (KM 3517:3).

Mäki-Ruona 2 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Paikalta on löytynyt vuoden 2017 inventoinnissa kaksi kvartsi-iskosta, joita ei otettu talteen.

Haapala (1000041267) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Haapalan talon pellosta ja Kustaa Haapalan talon pellosta on löytynyt kivitalttoja (KM 2442:156 ja KM 3177:2). Tarkempia tietoja löytöpaikoista ei ole.

Hautamäki 2 (1000041268) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hautamäen asuinrakennuksesta noin 400 m koilliseen on löytynyt kivikautinen tasataltta (ei KM-kokoelmissa).

Hiironniemi 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiiron talon pellosta ja Hiironniemen talon maalta on löytynyt kivikautisia esineitä (ainakin KM 2950:3, KM3177:1, KM3364:26, Kuortane-Seuralla kourutaltta ja tasataltan katkelma).

Keski-Seppälä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keski-Seppälän pellosta on löytynyt tasataltan katkelma (ei KM-kokoelmissa), tarkka löytöpaikka ei tiedossa.

Ketola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löytynyt Ketolan asuinrakennuksesta 30 m lounaaseen. Noin 200 pohjoiseen Ala-Ketolasta tasataltta/2 tasatalttaa. Esineet eivät ole (KM-kokoelmissa).

Maunus 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Maunuksen talon pellosta on löytynyt kivikautisia esineitä (kaksoistaltta ja tasataltta KM 2442:154-155). Maunus on jaettu useaan tilaan, eikä siis ole tarkkaa tietoa mistä esineet ovat löytyneet.

Ranta-Haapala (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Ranta-Haapalan tilan maalta, huvilarakennuksen kohdalta rantakivikosta, on löytynyt piiesine (KM 20246). Kyseessä saattaa olla tuluskivi.

Salmenmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Salmesta, Salmenmäeltä pellolta maantien varresta, Ala-Salmen rintapelloilta, pellolta Salmenmäeltä, Yli-Salmen talon rannasta on löytynyt kiviesineitä (tasataltta (ei km-numeroa), tasataltta KM 987, kivikirves KM 2101:190, hiomakivi KM 2343:50 b).

Seppälänniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Seppälänniemestä rantakivikosta on löytynyt kivikautinen tasataltta (ei KM-numeroa). Mahdollisesti paikalta on löytynyt myös hioinlaaka, joka on heitetty menemään.

Sysilampi NW (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sysilammen luoteispuolelta, Kuortaneenjärven rantahietikolta on löytynyt kvartsi-iskoksia (3 kpl, KM 21654) 1980-luvun inventoinnissa.

Yli-Kontteli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yli-Konttelin pellosta on löytynyt kivikautinen tasataltta (KM 2343:50).

Keisala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Viikinkiaikaisten esineiden (kolme hevosenkenkäsolkea ja yksi pyöreä kupurasolki, kirveenterä ja kaksi keihään- tai nuolenkärkeä) löytöpaikka sijaitsee noin 700 m itään Keisarin tilan rakennuksista. Maasto on hiekkapohjaista metsämaata, joka viettää loivasti lounaaseen. Esineet on löydetty tervaskannon alta. Vuoden 1913 tarkastuksessa löydöt on tulkittu kätköksi. Tällöin löytyi vielä yksi pyöreä kupurasolki, mutta paikalla ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Pelmaa (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on marraskuussa 2021 löytynyt metallinetsinnässä merovingiajan tasavarsisolki sekä alakohteiksi merkityt sormukset, niittikiinnitteinen vyönhela ja pöytäveitsen päätehela. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21085.
Pelto on löytöpaikkojen kohdalla ja laajalla alueella niiden ympäristössä tasaista savimaata. Pelto oli inventoinnin aikana syksyllä kasvillisuuden peitossa, joten havaintomahdollisuudet olivat heikot. Löytöpaikkaa ei tutkittu.
Paikalla on mahdollisesti ollut rautakautinen kalmisto tai talonpaikka ja keskiaikainen talonpaikka. 1700-luvun tiluskartoilla tälle kohtaa on merkitty kylätie, joka on peltotienä vielä vuoden 1969 peruskartassa. Uuden ajan kartoissa kylän talot on merkitty jokitörmälle löytöalueen pohjoispuolelle. Rautakautinen löytöpaikka osoitetaan osayleiskaavassa sm-merkinnällä.

Kaukola (1000042329) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kyrönjoen varressa olevan Rinta-Kaukolan talon vieruspellolta on toukokuussa 2020 löytynyt metallinetsinnässä mahdollinen kansainvaelluajan ns. aggrafinappi (KM 46046) ja historiallisen ajan esineistöä, mm. kolikoita ja nappeja (ILPPARI ILM14624). Kaukolan kestikievari on merkitty paikalle 1800-luvun pitäjänkartassa. Historiallinen valtaväylä, Kyrönkankaan tie (tie Vaasasta Ylä-Satakuntaan), on kulkenut muutaman sadan metrin päässä.
Löytöpaikka sijaitsee luoteeseen laskevalla peltorinteellä. Maaperä on savea, johon on sekoittunut vähän hiekkaa, soraa ja kiviä. Kyrönjoen ranta on lounaassa noin 80 m päässä ja samalla etäisyydellä koillisessa. Peltoa rajaa kaakossa noin 15 m päässä Lapuantien laidassa oleva pyörätie, joka on paikan kohdalla maaleikkauksessa. Kaukolan talon tontin laita on 40 m päässä lounaassa. Pelto oli inventoinnin aikana syksyllä kynnettynä. Kynnöksen pinta oli sadeveden pesemä, joten havaintomahdollisuudet olivat varsin hyvät. Koko peltolohko lukuun ottamatta aivan alalaitaa, joka on kosteampaa tasamaata, tarkastettiin kävelemällä kynnöksen suuntaisesti noin 5 m kaistoissa. Pintapoiminnassa havaittiin yksi melko teräväsärmäinen kvartsikappale, joka ei kuitenkaan ollut kovin iskosmainen (ei otettu talteen). Muuten pellossa havaittiin vain materiaalia, jota tyypillisesti esiintyy satoja vuosia vanhan asutuksen lähipelloissa (harvakseltaan tiilen paloja, kuonan paloja sekä punasavikeramiikan ja muun uuden keramiikan paloja). Kohteessa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Rautakautinen löytöpaikka merkitään osayleiskaavaan sm-merkinnällä.

Viitasensalmi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; V. 1981 inventointi:
Vähä- ja Iso Vehkajärvien välisen salmen "itärannalta" n. 200 m päästä rannasta, on löytynyt Alastaipaleen kansakoululla säilytettävä reikäkivi. Salmi on nimeltään Viitasensalmi, jonka on kuitenkin itä - länsi -suuntainen. Oletettavasti itäranta tarkoittaa etelärantaa. Alue on suurimmaksi osaksi salmea kohti viettävää peltoa. Tarkan löytöpaikan
määrittäminen on mahdotonta.

Alajoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; V. 1981 inventointi:
Alajoen tilan pellolta on löytynyt reikäkivi (KM 21263). Löytöpaikka on n. 120 m kaakkoon päärakennuksesta. Löytöpaikka on tasaista peltoa; Pakarinjoki on n. 200 m päässä lännessä ja pohjoisessa. Topografiansa ja sijaintinsa puolesta paikka ei vaikuta kivikautiselta asuinpaikalta. Kasvavan viljan vuoksi asiasta ei voitu tehdä havaintoja.

Pakari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Muinaiskalupäiväkirja v. 1886:
Isopakarin tilalta peltoa kuokittaessa on löydetty kivikautinen tasataltta (KM 2446: 213).
V. 1981 inventointi:
Isopakari on nykyisin Pakari ja tila sijaitsee Pakarinjoen yläjuoksun suun länsipuolella. Tarkkaa löytöpaikkaa ei voida määrittää, mutta on mahdollista, että esine on löydetty päärakennuksen ja joen väliseltä pellolta. Tässä maasto laskee loivasti kohti jokea. Viljan vuoksi ei ollut mahdollista tehdä lähempiä havaintoja.

Mäkiranta (1000043496) (Löytöpaikat)
Alastaipaleen kansakoululla säilytettävä reikäkivi on tiettävästi löydetty Mäkiranta -nimisen tilan maalta Vähä-Peränne -järven itärannalta. Aivan tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Inventoinnin yhteydessä löytöpaikkaa tarkastettaessa löytyi yksi kvartsi-iskos (KM 21264). Iskos löytyi n. 40 m päärakennuksesta luoteeseen, loivasti kohti järveä viettävältä mullospellolta. Topografiansa ja sijaintinsa puolesta paikka on sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi.

Viitala (1000043497) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Muinaiskalupäiväkirja v. 1949:
Viitalan palstan maalta Haapajärvestä Peränteeseen laskevan puron länsirannalta on vuonna 1904 löytynyt kivikautinen kourutaltta (KM 12338), joka on lahjoitettu Kansallismuseoon vuonna 1949. Taltta löytyi ojankaivuussa n. 70 cm syvyydestä. Heti tämän syvyyden alla oli peruskallio.
V. 1981 inventointi:
Löytöpaikka tarkastettiin. Alue on suurimmaksi osaksi loivasti kohti itää laskevaa peltoaluetta. Lähitienoilta kerrotaan löytyneen muitakin kiviesineitä, mutta ne eivät ole enää tallessa.

Kotaniemi 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Muinaiskalupäiväkirja v. 1948:
Vähä-Peränteen rannasta, Kotaniemi -nimisestä paikasta, on vuonna 1946 löytynyt kivikautinen poikkikirves (KM 11924:1). Paikalla havaittiin tuhkaa ja palaneita kiviä 3 x 3 m laajuiselta alueelta.
V. 1981 inventointi:
Löytöpaikka tarkastettiin. Niemi on kooltaan n. 200 x 200 m ja osittain peltoa. Aivan tarkkaa löytöpaikkaa ei voitu määrittää.
V. 2010 arkistotutkimus:
Kotaniemessä on mahdollisesti sijainnut lapinraunio. Kotaniemestä kerrottiin vuonna 1933, että "niemen kärjessä on vieläkin kivistä muodostelma, joka osoittaa aivan kuin kodan alustaa". "Luullaan lappalaisten sen tehneen." Niemen nimi tunnetaan jo vuodelta 1841. Kotaniemen vieressä sen itäpuolella oleva lahti on nykyään Niemenlahti, mutta vuonna 1777 sen nimenä oli Kotilahti (Kåti Lax), ei siis Kotalahti. Kota-alkuinen paikannimi voi myös viitata verkkojen tai nuotan säilytyspaikkaan lappalaisten sijaan.
Pellot ovat jääneet käytöstä ja niemeen on rakennettu uudisrakennus. Löytöpaikkaa/mahdollisen lapinraunion paikkaa ei voitu tarkastaa.

Rautionlampi 3 (Löytöpaikat)
Inventoinnissa paikalta löytyi kaksi kvartsi-iskosta (KM 21270). Löytöpaikka on noin 300 m pitkän ja 50 m leveän NW-SE -suuntaisen harjanteen länsireunalla kulkevalla kärrytiellä, noin 20 m päässä Rautionlammen rannasta.

Peränne Haapaniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Haapaniemen talon maalta on löytynyt kaksi kivikautista tasatalttaa (KM 2446:216-217). Yksi taltoista on löytynyt talon pellosta, toinen samalta tilalta Haapajärven rannalta, vesiheitosta.
Kummankaan esineen löytöpaikkaa ei voida määritellä kuin Haapaniemen tilalle. Maastonsa ja topografiansa perusteella paikka voisi olla sovelias kivikautiseksi asuinpaikaksi, mutta kasvavan viljan vuoksi asiasta ei ollut mahdollista tehdä havaintoja.

Lahdensuo (1000043519) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt vuonna 1927 kivikautinen kourutaltta (KM 9070). Löytökohta on noin 100 m Lahdensuon päärakennuksesta itäkaakkoon, lahden pohjukassa. Esine on löytynyt karusta rinteestä ojanpiennarta kuokittaessa. Samasta paikasta on Museoviraston esihistorian lappuluettelon mukaan löydetty ja sittemmin kadotettu myös teräväkärkinen, kapea kiviesine, joka mahdollisesti on ollut tuura.
Lahdensuon talo on Iso Haapajärven länsirannalla ja yllämainittu lahti on nimeltään Hirvilahti. Alue on valtaosiltaan viljapeltoa, minkä vuoksi ei ollut mahdollista tehdä lähempiä maastotutkimuksia. Lahdenpohjukka saattaisi olla sovelias kivikautiseksi asuinpaikaksi.

Pusaanniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pusaanniemen pellosta on löytynyt kaksi kivikautista kivikirvestä (KM 11923:1-2).
Löytöpaikkaa ei voida määritellä tarkemmin kuin Pusaniemen tilalle.

Särkänniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pusaankylän Särkänniemestä, Enonlahden tilan maalta on vuonna 1934 löytynyt peltoa raivattaessa kivikautisen kivikirveen teräkatkelma (KM 11922). Paikalta on kerrottu löytyneen myös saviastianpaloja.
Löytöpaikka on aivan Särkänniemen tyvessä, Pusaanlahden länsirannalla. Rantaan on löytöpaikasta n. 20 m. Tasainen peltomaa alkaa löytökohdalta laskea kohti rantaa. Viljan vuoksi ei ollut mahdollista etsiä merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta, mutta paikka voisi
olla sovelias tällaiseksi.

Saviniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alastaipaleen Saviniemen talon maalta on löytynyt kivikautisia esineitä: kivikautinen kourutaltta (KM 2446:214) Saviniemen tilalta Peränteen rannalta ja vuonna 1943 Saviniemen tilan peltoa äestettäessä löytynyt kivikautinen kourutaltta (KM 11921).
Kummankaan yllämainitun esineen löytöpaikkaa ei voida määritellä kuin Saviniemen tilalle.

Myllyaho (1000043529) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Saviniemen tilan Myllyahosta, perunapellosta, on vuonna 1943 löytynyt kivikautinen reikäkivi (KM 11920).
Paikalla on nykyisin Myllyahon tila. Alueen läpi virtaa puro, maasto on peltoa ja metsikköä. Löytöpaikka voidaan määritellä vain Myllyahon tilan maalle.
Huom. Myllyahon taloa ei ole merkitty enää vuoden 1983 peruskarttaan, joten se lienee purettu vuosien 1981-83 välissä.

Autio (1000043532) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peränteen Aution talon pellolta, läheltä päärakennusta, on löydetty kivikautisen tuuran (KM 2112:2) katkelma.
Löytöpaikkaa ei voi määritellä tarkemmin kuin Aution tilalle, joka on Perännejärven itärannalla.

Vääräkoski (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Vääräkosken alajuoksun suulta on löytynyt vuonna 1954 puinen reenjalas (KM 13472). Se löytyi n. 70 cm syvyydestä osittain liejuun peittyneenä. Muinaiskalupäiväkirjan mukaan se on "männynlylyä, perässä ja keskellä ketaranharja suorakaiteenmuotoisine kohoineen ja vitsasreikineen. Ketarien välissä jalaksen läpi kulkeva reikä, kärjessä 2 rinnakkaista reikää. Vitsasreiät poltettu. Jalas alta hyvin kupera. Pituus n. 204 cm, leveys 10 cm." Reenjalaksen ikää ei tunneta.

Ostola (1000043534) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Torppari Herman Junila on löytänyt Ähtärin Pappilan (Ostolan)maalta, Ouluveden ja Sappiojoen väliltä mäkimaasta, viikinkiaikaisen pyöreän kupurasoljen (KM 2446:221). Esine oli ollut kolmen kyynärän syvyydessä. Salomon Vilskman on välittänyt esineen arkeologisiin kokoelmiin vuonna 1886. Esineen löytöaika ei ole tiedossa.
Pappila on Ouluveden pohjoisosassa, järven itärannalla, aivan nykyisen Ähtärin keskustan eteläpuolella. Peruskartalle ei ole merkitty Sappijokea, eikä järven pohjoisosaan laske kuin muutama pieni puro. On mahdollista, että esine on löydetty jostain muualta kuin pappilan alue järven länsipuolella. Ostola lienee jonkin pappilan entinen torppa; tämän nimistäkään paikkaa ei ole peruskartalla.
Huomio 2022:
Vuoden 1981 inventoinnissa ei ole paikannettu Sappionjokea, joka laskee Alaisesta Sappiosta Ouluveden pohjoispohjukassa olevaan Laajalahteen. Muinaiskalupäiväkirjan kuvauksen mukainen löytöpaikka, "Ouluveden ja Sappiojoen välinen mäkimaa", sijoittunee Sappiojoen alajuoksun ja Laajalahden väliin. Sappiojoen suulla oleva joen ja järven rannasta nouseva Kytösaari sopii kuvaukseen senkin puolesta, että se on lohkottu Ostolan kantatilasta 1900-luvulla (lähde: Maanmittauslaitoksen kiinteistötietojärjestelmä). Ostola ei siis ole pappilan torppa, vaan itse pappilan virkatilan alkuperäinen nimitys. Koska esine on löytynyt kolmen kyynärän eli noin 1,5 metrin syvyydestä, on se ehkä löytynyt maanotossa tai ojankaivussa, jota torppari Junila on ollut suorittamassa Ostolan maalla taksvärkkityönä. Sappionjoen ylittävä Tampere - Vaasa -rautatie on valmistunut vuonna 1882, joten maankaivu voisi liittyä myös rautatien rakentamiseen. Tämän tarkempaa tulkintaa esineen alkuperäisestä löytöpaikasta ei voine tehdä käytössä olevilla, puutteellisilla provenienssitiedoilla.

Kuolinniemi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Ähtärin Peränteen Rantalan tilan ns. Kuolinniemestä on löytynyt viikinkiaikainen hevosenkenkäsolki (KM 14781). Esine löytyi syvältä kallionkolosta kalliota räjäytettäessä.
Rantalan taloa ja Kuolinniemeä ei ole kyetty paikantamaan vuoden 1981 Ähtärin muinaisjäännösinventoinnissa.
Rantalan talo on sijainnut Perännejärven eteläpäässä, Pusaanlahden itärannalla. Se on merkitty 1900-luvun peruskarttoihin. Kotuksen Nimiarkiston tietojen mukaan Kuolemanniemi (eli Kuolinniemi) on Rantalan talon pohjoispuolella noin sadan metrin päässä talosta (ks. Lisätiedot-välilehti).

Nousunlahti (Löytöpaikat)
Nousunlahden ja Lamminperänlammen välisen eteläpuoleisen niemen länsirannalta, niemen pohjoisosasta löytyi kuusi kvartsi-iskosta (KM 21272). Paikalla kulkee rannansuuntaisesti maantie; iskokset löytyivät tältä tieltä ja tien penkereeltä. Tien vuoksi ei alkuperäisestä topografiasta voi saada täyttä varmuutta. Jos paikalla on kivikautinen asuinpaikka, osa siitä on jo tuhoutunut tietä tehtäessä. Maaperä on paikalla hiekkaa.
Lähistöltä on saattanut löytyä myös Ähtärin museossa säilytettävä tasataltta, jonka löytötiedot ovat ristiriitaiset, mutta joka on mahdollisesti löytynyt Nousunlahteen laskevan puron (Saarijärvenpuron?) rannasta kaivettaessa lohilammikkoa kaivinkoneella vuonna 1963.

Leppälänkangas 2 (Löytöpaikat)
Paikalta löytyi viisi kvartsi-iskosta (KM 21274). Löydöt tehtiin inventoinnin yhteydessä 200m koilliseen Leppälänkangas 1:n (inventoinnin kohde 34) kvartsilöydöksestä aivan Lamminperänlammen pohjoispuolelta, Hankaveden kaakkoisosasta. Iskokset olivat alueen halki kulkevan tien ojien penkereillä n. 30m matkalla. Tie on tuhonnut osan mahdollisesta asuinpaikasta ja samoin suuri hiekkakuoppa, joka on löydösten kohdalla tien luoteispuolella. Sen sijaan on mahdollista, että asuinpaikka-aluetta on jäljellä tien ja Lamminperänlammen välillä, kohti lampea viettävällä rinteellä. Tämäkään rinne ei ole tuhoutumaton, sillä siihen on rakennettu juuri löytökohdalle huvila ja kaksi ulkorakennusta.

Hankavesi Haapaniemi (Löytöpaikat)
Hankaveden kaakkoisosasta, Haapaniemi -nimisestä paikasta, on löytynyt kivikautinen liuskerenkaan katkelma (KM 21275). Paikalla on Metsälän tila. Löytäjää ja löytöaikaa ei tiedetä. Löytöpaikka on n. 50 x 50 m laajuinen niemenkärki n. 1,5 m järven pinnan yläpuolella. Etelässä ja koillisessa kärkeä rajoittavat suot, joista osa on raivattu pelloiksi. Muilta ilmansuunnilta niemi on veden ympäröimä. Maaperästä ei ollut mahdollista tehdä havaintoja nurmikon vuoksi. Niemenkärki on saattanut olla sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi, jos veden pinta ei ole ollut kovin paljon nykyistä ylempänä.

Kotiranta (1000043541) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kivikautinen kaksoistaltta (KM 12225). Esine on löytynyt elokuussa 1949 Kotirannan tilan maalta Valkeisjärven rantatörmältä siirrettäessä multaa uudisrakennukselle. Esine oli n. 30 cm:n syvyydessä valkeassa hiekassa.
Kotirannan tilalle neuvottiin tarkka löytöpaikka, joka on 70 m päärakennuksesta länteen ja 20m itään Valkeisjärven rannasta. Paikalla on nykyisin ulkorakennus. Alue on loivasti kohti järveä alenevaa peltoa, joka sijaintinsa ja topografiansa puolesta voisi sopia kivikautiseksi asuinpaikaksi. Pellonpientareita tarkastettaessa ei kuitenkaan löydetty mitään asuinpaikkaan viittaavaa.

Puukila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ollikkalan talon torppari Kustaa Puukila on löytänyt kivikautisen tasataltan (KM 3814:3) kaivaessaan torppansa uudispellon ojaa. Esine on välitetty kokoelmiin vuonna 1900.
Puukila -nimistä paikkaa ei enää ole olemassa, mutta Ollikkalan talosta saimme tietää, että torppa on ollut 800 m Ollikkalan päärakennuksesta etelään. Paikka on n. 100 m Ähtärinjärven länsirannasta. Alueen halki kulkee maantie n. 50 m päässä rannasta. Maasto on melko tasaista, suureksi osaksi peltoa. Esineen tarkkaa löytöpaikkaa ei voida selvittää. Alueella on nykyisin kolme uudempaa rakennusta.
Huomio 2022:
Puukilan torpan sijainti on talletettu Kotuksen Nimiarkistoon (ks. Lisätiedot-välilehti). Ähtärin 1800-luvun pitäjänkarttaan samalle paikalle on merkitty Ollikkalan talon maata, mutta ei vielä torppaa.

Rokkala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ollikkalan talon Rokkala-nimisen torpan pellosta on löytynyt kivikautinen tasataltta (KM 3815:5).
Rokkalan torppa on nykyisin Rokalan tila, mikä saatiin itse paikalla varmistetuksi. Tilan päärakennus on n. 180 m Ähtärinjärvestä länteen. Esineen löytöpaikka voidaan määritellä vain tilan maalle. Talon itäpuolella, n. 140 m päässä järvestä on pohjois-etelä -suuntainen jyrkkäseinämäinen kallio; tämän kallion ja järven välinen peltoalue voisi olla hyvin esineen löytöpaikka, koska maasto laskee tässä loivahkosti kohti järveä. Kyseinen peltoalue ei ole nykyisin kokonaan Rokalan tilan omistuksessa. Kasvavan viljan vuoksi ei ollut mahdollista tehdä lähempiä havaintoja mahdollisesta asuinpaikasta.

Mytkänniemi 1-2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mytkänniemi on Ähtärinjärven itärannalla oleva niemi. Inventoinnissa 1981 löytyi viljapellosta Mytkänniemen tilan alueelta, noin 140 m luoteeseen päärakennuksesta ja noin 20 m pohjoiseen Kolunlahdesta kvartsi-iskos (KM 21277). Viljan vuoksi enempiä havaintoja ei voitu tehdä.
Mytkänniemen maalta on 1800-luvun lopulla löydetty tuura (KM 2446:212), jonka löytöpaikaksi mainitaan Mytkänniemen tila, Kolun lahden ranta. Esine on löytynyt pellonraivauksessa. Löytöpaikkaa ei ole voitu tarkkaan määritellä.
Paikka on maaston ja topografian puolesta sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi.

Mytkämäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mytkämäen ja Heikkilän talojen rajalinjalta on löytynyt (kivikautisen?) reikäkiven teelmä (KM 12490) vuonna 1936. Löytöpaikan korkeus oli 5-6 m järven pinnasta. Esine löytyi ojaa kaivettaessa sammaleen alta n. 10 cm syvyydestä.
Inventointi 1981: Esineen tarkka löytöpaikka jäi selvittämättä. Alkuperäisissä löytötiedoissa on ilmeisesti virhe: esine on löytynyt luultavasti Mytkämäen lounaispuolelta eikä kaakkoispuolelta.
Huomio 2022: Kiinteistötietojärjestelmän avulla paikannettu Mytkämäen ja Heikkilän raja on vuoden 1964 peruskarttaan merkitty kiinteistöjen 8:17 ja 10:13 raja, jota seuraa oja. Löytöpaikka paikannettu rajalinjan ja alkuperäisissä löytötiedoissa mainitun korkeuslukeman perusteella.

Mustikkakoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ähtärin Kivijärven Tuomarinniemen hoitoalueelta, Peltokankaan metsänvartijan piiristä, Maintaisenjoen Mustikkakosken yläjuoksun kohdalta on löytynyt kivikautinen poikkikirves (KM 12459) vuonna 1947. Esine löytyi tervaskantoja ammuttaessa, ampumahaudan syvyys oli n. 40 cm. Esine löytyi ruskeasta mullasta. Maasto paikalla on jokeen päin viettävää kangasmaata.
Löytöpaikan, joka ei kuitenkaan ole aivan tarkka, saimme selville Mustikkamäen tilalta, löytöpaikalta n. 600 m itään. Löytöpaikka on kangasmaata, jota rajoittavat suot pohjoisessa, lännessä ja etelässä. Puromainen Maintaisenjoki virtaa alueen halki lähes pohjois-etelä -suunnassa laskien pieneen Tyystänjärveen 1,5 km löytöpaikan eteläpuolella. Lähin suurempi vesistö on Kivijärvi, n. 4 km löytöpaikasta lounaaseen. Löydön luonne ei ole varma, sijainti ei viitanne asuinpaikkaan.

Haaroonkuja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 23.4.2019 löytynyt puukon kahva (KM 43720: 1).
Viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 10430.

Tuomaalanmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Finsiön järvikuivan koillispuolella olevalta Tuomaalanmäeltä, Förstin eli Välitalon maalta, talosta n. 600 m itäkaakkoon on löytynyt tuuramainen kivikirves, reikäkivi ja kiertäen hangattu hioinkivi (KM 9556). Löytöpaikka on Tuomaalan mäkiharjanteen itäpäässä, hiekka-/moreenimaalla, eteläisellä rinteellä lähellä rinteen alareunaa. Löytöpaikalle on kaivettu koekuoppia vuonna 1932, mutta esineitä tai kulttuurikerrosta ei ole löytynyt.

Isosaari 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen löytöpaikka sijaitsee Isosaaren asuinpaikasta noin 215 metriä etelälounaaseen, Isosaaren autioituneen talon viereisessä vihannesmaassa. Vuoden 1985 inventoinnissa paikalta löydettiin saviastianpala ja kaksi kvartsi-iskosta (KM 22978:5–6).

Niskankangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappajärveläinen arkeologian harrastaja on havainnut paikalla sorakuopan leikkauksessa kvartsikaapimen ja kvartsi-iskoksia vuonna 2008.
Vuonna 2022 tehdyssä tarkastuksessa ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Sorakuopan seinämät olivat umpeen kasvaneita. Tehdasalueen luoteispuolella koskemattomana säilynyt pintamaaperä on kivistä moreenia. Maasto ei vaikuta suotuisalta pysyvälle asuinpaikalle, mahdollisesti kyseessä ovat sesonkiluonteiseen pyyntitoimintaan liittyvät löydöt.

Simpsiö (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsässä kulkevalta luontopolulta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt tulusrauta.

Jamin koulutila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2019 pellosta 10 cm syvyydestä on löytynyt erikoinen historiallisen ajan kupariseosavain.

Kaappola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnän yhteydessä löytynyt sormus.

Ventilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnässä löytynyt sormus.

Hietoja (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Vimpelin Hietojan kylästä, Lappajärven itärannalta vedestä on löytynyt retusoitu piikärki (KM 21398). Esine on saatu Kansallismuseon kokoelmiin Pohjanmaan museon välityksellä Vasa Svenska lyceumin esinekokoelmista (ns. Ranckenin kokoelma, n:o. 4). Esine on saatu Ranckenin kokoelmaan jahtivoudin kautta vuonna 1878.
Esineen tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta.

Keski-Korpela (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vimpelin Sääksjärven Särvinmäen länsirinteestä, järveen laskevalta Keski-Korpelan talon pellolta on löytynyt 1970-luvulla kivikautinen tähtinuija. Esine on toimitettu Museovirastolle vasta vuonna 2022 (ILPPARI ILM23191).

Porasenjoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Porasenjoen pohjasta on löytynyt 4 kivikautista kiviesinettä keväällä 1939 Sääksjärven laskutöissä. Löytöpaikka on ollut Jokisillankosken alapuolella, sillasta noin 40 m alaspäin. Esineet löytyivät 2-4 m alalta ja noin 40 cm syvältä, soran ja kivensekaisen saven välimailta. Löytökohdalla mainitaan olleen "hiili- ja lastumurskaa". Sanomalehti Ilkka on julkaissut uutisen löydöstä 23.4.1939.
Löytöpaikka on paikannettu karkeasti löytöluettelon kuvauksen ja peruskartan avulla.

Rantalehto (1000046222) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnän yhteydessä löytyi punoskoristeisella kilvellä varustettu sormus (Löytöpvm. 9.7.2019).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11151.

Ruotisenpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lypsinmaan kylästä, Sivulan talon Ruotisenpellosta on vuonna 1937 löytynyt peltoa kynnettäessä kivikautinen kaksoistaltta (KM 10944). Esine löytyi 15 cm syvästä, ruokamullan ja saven rajalta. Ruokamullan alla n. 15 cm syvyydessä on n. 1-3 cm paksu musta maakerrostuma, joka sisältää palanutta puuta ja tuhkaa. Löytöpaikka on Lappajärvestä 400 m koilliseen ja Vimpelin pappilasta 200 m luoteeseen.

Perminiemenkangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vimpelin Perminiemen kankaasta, n. 265 m päästä Poikkijoesta, on löytynyt kolme kivikautista kivitalttaa (KM 10282) hiekanajossa vuonna 1935. Esineet löytyivät samasta kuopasta noin 30-40 cm syvästä. Löytökohta on sileää sorakangasta. Noin kolme vuotta aiemmin kerrotaan löytöpaikan läheltä löytyneen viemäriojaa kaivettaessa 80-100 cm syvältä tulisija, jossa oli hiiliä ja kouruinen kivi.
Epätarkka paikannus löytöluettelon kuvauksen (Poikkijoesta 265 m) ja Kotuksen nimiarkiston keruukortin (Vimpeli, Perminiemi) paikkatiedon perusteella.

Piruntakka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisen liuskekeihäänkärjen (KM 8322) löytöpaikka. Juovikkaasta Kölin punaliuskeesta valmistettu esine on löytynyt ojankaivussa "Myllynevan vainiosta" savimaasta. Löytöpaikka on kivikkoisen metsää kasvavan saarekkeen, Piruntakan, koillisreunassa. Vuosien 1924 ja 1983 tarkastusten perusteella kyseessä on irtolöytö.

Paskoonkorpi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisen liuskerenkaan (KM 13671: 86) löytöpaikka. Löytöpaikka sijaitsee Teuvan Varsalan kylänosassa Saarennevan pohjoispuolella olevassa Paskoonkorvessa. Löytökohta, n. 10 x 30 m kokoinen hiekkakuoppa, on osoitettu inventoijalle v. 1983. Tarkastuksessa kuoppa todettiin sammaloituneeksi ja sen pohjalla oli vettä. Kiinteää muinaisjäännöstä ei todettu, ehkä johtuen huonoista havaintomahdollisuuksista. Maaperä paikalla on soraa ja rinne viettää itään/kaakkoon.

Teuvan kirkko S (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reiällisen kivinuijan (KM 2620) löytöpaikka. Esineen kerrotaan löytyneen vähän etelään päin Teuvan (palaneesta) kirkosta jokitöyräästä vastapäätä Suksen taloa. Arvioitu löytöpaikka on tarkastettu v. 1983 inventoinnissa, mitään muinaisjäännökseen viittaavaa kuitenkaan löytämättä.
Löytöpaikan paikannus on suuntaa-antava.

Kankaanmäki NE (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisen kourutaltan (Satakunnan museo 8196) arvioitu löytöpaikka. Talollinen J. Frasa on löytänyt esineen Teuvan Peräkylässä sijainneen talonsa uutispeltoa muokatessaan v. 1882. Arvioitu löytöpaikka on tarkastettu inventoinnissa 1983, mutta paikalta ei löytynyt mitään muinaisjäännökseen viittaavaa, vaikka kohta maastonsa ja maaperänsä puolesta sopisikin hyvin kivikautiseksi asuinpaikaksi. Pelto oli tarkastushetkellä oraalla, josta syystä havainto mahdollisuudet olivat heikohkot. Maaperä on karkeahkoa, tasarakeista, liki kivetöntä, ruskehtavaa hiekkaa. Lounaispuolisella alueella on laaja sorakuoppa sekä TVL:n
murskeläjitysalue, joten paikalla mahdollisesti ollut asuinpaikka on näiltä osin tuhoutunut.

Peura (1000046467) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisten kiviesineiden (Teuva-seuran kokoelmat, olkapääkirves ja oikokirveen katkelma) löytöpaikka. Esineet on löydetty n. 1920-21 Pauli Peuran maalta Ruosteluoman ojaa kaivettaessa. Löytöpaikkaan on luomasta matkaa 50 m ja saman verran P. Peuran talosta. Löytöpaikka on Peuran talojen ulkosarkaa Horonkylässä.
Löytöpaikka on näytetty inventoijalle paikallisten asukkaiden toimesta v. 1983. Kohta on puron varressa viljelysmaalla, joka oli tarkastushetkellä juuri kynnetty ja täysin vailla kasvillisuutta. Rinne viettää kaakkoon. Maaperä on hienoa hiekkaa, syvemmällä savea. Huolimatta varsin hyvistä havaintomahdollisuuksista paikalla ja lähiympäristössä ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa, vaikka kohde maastonsa puolesta sopisikin varsin hyvin kivikautiseksi asuinpaikaksi.

Parkinmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisen kivinuijan (KM 8908) löytöpaikka. Esine on löydetty vuonna 1928 pellosta. Löytäjä on osoittanut löytöpaikan inventoijalle kartalta vuoden 1983 inventoinnissa. Tarkastuksessa ei kuitenkaan havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa hyvistä havaintomahdollisuuksista huolimatta. Viljelysmaa on kolmelta sivulta metsän reunustama, SW-reuna rajoittuu katuun. Maaperä on kivikkoista hiekkamultaa.
Vuoden 2005 tarkastuksessa yritettiin kaivaa koekuoppia Tuohitien varteen, mutta havainnointi oli mahdotonta alueen ollessa täytemaata, sorapihaa, kestopäällystettä ja pihanurrnea. Myös kierrätyskeskuksen pohjoispuolelle jäävä metsä tarkastettiin. Kyseessä on noin 70 m korkeuskäyrän rajaama muinaissaaren eteläkärki, josta ei tehty havaintoja
muinaisjäännöksestä.

Saarikoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Seinäjoen uoman etelärannalla, Korteskylään vievän paikallistien ja Seinäjoen ylittävän sillan länsi- ja itäpuolella.
Kynnöspellosta löytyi inventoinnissa 1987 yksittäinen kvartsi-iskos tien länsipuolelta noin 50 m ja Seinäjoen jokipenkereestä noin 10 m. Lisäksi paikalta on vuonna 1949 löytynyt pallonuija (Peräseinäjoen museon kokoelmat), joka lienee itäpuolelta olevalta perunamaalta, Saarikosken talosta noin 30-40 m itäkoilliseen. Kvartsin löytöpaikalla maaperä on hiekkaa. Maasto on loivasti joenuomaa kohti viettävää.

Ylä-Pulli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Havinmäestä on löydetty kivikautinen kivitaltta, jonka myöhempiä vaiheita ei tiedetä. Mahdollisesti esine on annettu Väinö Tuomaalalle. Löytöpaikka näytettiin inventoijalle v. 1983. Se sijaitsee Teuvan Äystönkylässä Piikkilän ky1änosassa. Löytöpaikka on Äystöstä Piikkilään vievän paikallistien S-puolella 200 m:n päässä viljelysmaalla, Ylä-Pullin tilan asuinrakennuksesta n. 40 m lounaaseen.

Ojaluhdanoja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kupariseoksinen helmi (löytöajankohta v. 2019).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 13506.

Lahdenhelmi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä keväällä 2020 löytynyt ns. sarvassormus.

Ylistaro Kirkonkoski (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Muinaiskalupäiväkirja (KM 2086:360):
Silmukalla varustettu rautainen onsikirves on löydetty yhden kyynärän syvältä perustusta pantaessa uutta siltaa varten Ylistaron kirkon vieressä v. 1881.
Tarkkaa löytöpaikkaa ei voitu määrittää. Alue on kyläkeskustaa ja niin muodoin tiheään rakennettua. Unto Salo (1968, s. 89) ajoittaa tyyppiin I:1 sijoittamansa onsikirveen esiroomalaisen rautakauden (n. 500-0 eKr.) periodiin B.
Esine on tullut museoon jo vuonna 1881 osana keräilijä Salomon Wilskmanin erästä muinaisesinelähetystä. Vaikka aivan tarkka löytöpaikka ei olekaan tiedossa, on se löytöluettelon kuvauksen perusteella kuitenkin hyvin todennäköisesti kirkkosillan päässä, ja todennäköisemmin kirkonpuoleisessa päässä, koska vastarantaa ei erityisesti ole mainittu. Kirkko tässä selvästi tarkoittaa vanhaa kirkon paikkaa, sillä uuden kirkon lähelle ei ole rakennettu siltaa. Kirkonkosken ensimmäinen silta, joka edelleen on korjattuna samalla paikalla, on rakennettu juuri 1880-luvun alkuvuosina. Koska esine on löytynyt sillan perustuksia tehtäessä, on löytöpaikka ilmeisesti aivan sillan päässä jokitörmässä, joko sillan pohjoispäässä (N 6987900 E 273415, noin 10 m tarkkuudella) tai eteläpäässä (N 6987815 E 273460 vastaavasti).

Kyyränmäki (Löytöpaikat)
Vuoden 1985 inventoinnissa on selvitetty vuonna 1951 löytyneen reikäkiven KM 12892 löytöpaikka. Paikalla ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä. Alue on jo vuonna 1985 ollut ”tiheästi rakennettua mäen reunaa”. Paikkaa ei tarkastettu syksyllä 2022.

Kirkonkylä Yli-Laurosela 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Museon piha-alueen kunnostuksen yhteydessä tehdyn metallinpaljastintutkimuksen aikana löytyi 1700-luvun kengänsolki. Lisäksi alueelta löytyi 1700- ja 1800-luvun rahoja, joita ei otettu kokoelmiin (löytöajankohta syys-marraskuu 2019). Alueen pintamaa (josta löydöt olivat ) ei välttämättä ole alkuperäistä.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 14506

Hautakangas 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tarkastus 2023:
Hautakankaan talosta noin 200 m pohjoiskoilliseen löytyi noin 50 x 100 m laajuiselta avohakkuukuviolta kaksi kvartsi-iskosta, joiden löytöpaikkojen etäisyys oli gps-mittauksen mukaan 46 m. Paikalla oli tehty tiheä mätästys, mutta muuta kivikautiseen toimintaan viittaavaa ei mätästysjäljissä erottunut. Pintamaaperä paikalla on hiekkaa, maasto Hautakankaan talolta alkavaa, noin 300 m pitkää ja loivasti länteen viettävää tasanteista rinnettä, jota halkoo pohjois-etelä -suuntaiset rantavallit. Läntisen kvartsi-iskoksen löytöpaikasta noin 10 m lounaaseen on halkaisijaltaan viisimetrinen hiekkakuoppa.

Koivusalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellosta on vuonne 2023 löytynyt kvartsiytimiä ja iskoksia. Ilppari ILM26169.
Tarkastettu keväällä 2023.

Martikkala (Löytöpaikat)
Hipinaltaaseen viettävän rinteen yläpäästä hieman ympäristöään korkeammalla olevalta harjanteelta havaittiin pintapoiminnassa kuonankappaleita laajalta alueelta. Pelto oli talven jäljiltä käännetty ja havainto-olosuhteet hyvät. Alueen pintapoiminnan perusteella kuonan levintäalue näyttää lounaassa rajoittuvan pellon halkaisevan polun paikkeille. Kaakossa alarinteen puolella löydöt näyttivät myös harventuvan. Luoteen puolella kuonaa tuli vielä varsin läheltä taloa. Kuonan kappaleet olivat täällä myös keskimäärin suurempia. Tällä suunnalla rajaus jäi vielä avoimeksi. Samoin koilliseen päin rajausta ei voitu varmentaa, sillä pelto oli täällä auraamatta. Kuona tulkittiin pajakuonaksi. Materiaali oli epätasaista ja pinnaltaan lasittunutta. Joissain paloissa oli hiilipainanteita. Palojen koko vaihteli pienistä murenista lähes nyrkin kokoisiin paloihin. Alueella lienee sijainnut paja, mutta sen tarkkaa paikkaa ei pystytty todentamaan. On mahdollista, että rakennus ei ole palanut, jolloin se ei näkyisi nokimaa-alueena. Kohdalla voisi kuitenkin olettaa olevan tiheämpi keskittymä kuonaa ja suurempia paloja. Pintapoimitulla alueella kuonanpaloja oli kuitenkin vain harvakseltaan. On mahdollista, että paja olisi sijannut esimerkiksi viereisen talon tontin kohdalla. On teoriassa mahdollista myös, että kuona olisi tuotu paikalle muualta, mutta tätä voidaan pitää epätodennäköisenä. Läheinen Martikkalan talo on alueen kantataloja. Isojakokarttaa alueelta ei löydetty inventointia varten. 1800-luvun pitäjänkartalla kuonakeskittymä osuu tällöin jokirannassa sijainneen talon peltojen päähän.

Kirvesneva (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt männystä tehty kivikautinen mela (KM 29476). Mela on kahtena kappaleena, lavan keskiosa puuttuu. Löydettäessä mela oli vaakasuorassa asennossa savimaassa n. 1,2-1,5 m maanpinnan alapuolella. Geologian tutkimuskeskuksen Radiohiililaboratoriossa tehdyn C14-ajoituksen (Su-3265) mukaan esineen kalibroitu ikä on 2620-2440 calBC (1 sigma).

Palomäenloukko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peltotöiden yhteydessä löytyi kuoppakivi tai reikäkiven teelmä.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 12953.

Kalliojärvi (1000048458) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Alajärven kirkosta noin kuusi kilometriä pohjoiseen Ojajärven länsipuolella olevan Kalliojärven pohjoisosan rantavedessä.
Rantavedessä osittain tai kokonaan upoksissa ollut monipuinen ruuhi, jonka pituus on noin kolme metriä. Ruuhen osista on 1980-luvulla on kerätty talteen kolme runkopuuta (leveydet noin 20-25 cm) ja yksi kaaripuu (105 x 15 x 5 cm). Kaarien kiinnittämistä varten puissa on kahdessa rivissä puuvaarnojen reikiä, joista osassa on vaarna paikallaan. Puut on liitetty toisiinsa myös salavaarnoin, joiden reikiä on puiden sivuissa. Kaaren pituuden ja reikien lukumäärän perusteella runkopuita on ehkä ollut alunperin viisi. Kahdessa puussa on veistetty, matala laita, joista yhdessä on hankainta muistuttava kuluma.
Ruuhen osia nostettiin löytöpaikaltaan vedestä pois 1986, jolloin ruuhen osat löydettiin. Osa ruuhesta saattaa olla edelleen lammessa (2023). Löytäjän poika muisteli Kalliojärvestä, että hänen lapsuudessaan 1980-luvulla järvi oli länsireunalta veteen kaatuneiden/kaadettujen puunrunkojen "peittämä". Runkojen välistä ongittiin ja niiden päällä käveltiin, jotta ulotuttiin onkimaan avovedestä. Runkoja poistettiin polttopuuksi ja myös helpottamaan onkimista. Löytäjän kertoman mukaan järvi on kuulemma ollut joskus kauan sitten myös hyvin kalaisa vesi pieneksi lammeksi.
Ruuhen osat ovat olleet löytäjän hallussa. Vuonna 2023 Etelä-Pohjanmaan alueellisen vastuumuseon (Seinäjoki) arkeologi Janne Rantanen kuvasi ruuhen osat.

Mattila (1000048708) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä uuden ajan vyönsolki.

Raisjoen ruuhi (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Näiltä main on Raisjokea vuonna 1931 perattaessa löytynyt yksipuinen ruuhi. Sanomalehti Vaasan (15.8.1931, nro 186) uutisen mukaan ruuhi oli löydettäessä mutaan painuneena 2 m syvyydessä ja oli vedetty keula edellä suuren puun päälle. Veneen keulapuoli oli varsin hyvin säilynyt. Vene oli pituudeltaan 318 cm, sisäpuolelta 42 cm leveä ja laidat olivat 25 cm korkeat. Ruuhi löydettiin uutisen mukaan Evijärven Särkijärven kylän puolelta, Raisjoen ylikulkupaikalta, jonka lähellä kohoaa korkeampi kangas.

Saari (1000050085) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä todennäköinen poikkiteräisen nuolenkärjen katkelma.

Jannentöyrä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Lappajärven luusuan kohdalla Välijoen itärannalla, lähellä Kumpusaareen johtavaa kannasta. Paikalla on mäntymetsässä pieni, sammalen peittämä kallionpaljastuma, jonka reunassa on noin kuution kokoinen siirtolohkare. Kallionpaljastuman pinnasta, sammalen alta, on vuonna 2022 löytynyt metallinetsinnässä rautainen, väkäsellinen ruotonuolenkärki (ILPPARI, ILM22033). Se ajoittunee rautakaudelle tai keskiajalle.
Löytöpaikan tuntumasta on löytynyt mm. hevosenkenkä ja hevosenkenkänauloja (ILPPARI, ILM22149 ja ILM26087), tunnistamattomia rautaesineitä (ILM22235 ja ILM26087), lyijyesine (ILM22236) ja kaksi veitsenterää (ILM26930 ja ILM27231). Lukuisat, pieneltä alueelta löytyneet esinelöydöt voivat viitata vanhaan asuinpaikkaan. Vanhat kartat eivät valaise asiaa. Väkänuolenkärjen löytöpaikasta n. 140 m pohjoiskoilliseen on autioitunut torpanpaikka (asuinrakennuksen ja ulkorakennuksen jäännökset).

Kumpusaari 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Lappajärven luusuassa olevan Kumpusaaren itäosasta, umpeenkasvaneen Kumpulahden pohjukan rannasta on löytynyt vuonna 2022 metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen tai keskiaikainen rautanuolenkärki, rautarengas sekä kaksi muuta rautaesineen katkelmaa (ILPPARI, ILM27231).
Tarkastamaton löytöpaikka.

Veanteensaari (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Lappajärvessä olevan Veanteensaaren itäosasta on löytynyt vuonna 2023 metallinetsinnässä rautainen, leveälehtinen ja kapearuotoinen nuolenkärki (ILPPARI, ILM26672). Löytösyvyys 10-15 cm pintaturpeen ja hiekan rajasta.
Tarkastamaton löytöpaikka.

Pikkukorpi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Evijärven kirkonkylästä, Hannulan talosta noin 300 syltä (noin 540 metriä) luoteeseen olevasta Pikkukorven pellosta on vanhaa peltoketoa aurattaessa löytynyt meripihkahelmi (KM 3922: 2). Helmi on väriltään punaisen keltainen ja kooltaan 23 x 20,5 x 9 mm. Paikalta on kerrottu aiemminkin löytyneen "paljon samanlaisia kiviä". Löytöluettelossa viitataan topografisessa arkistossa oleviin lisätietoihin ja oikaisuihin.
Kyseessä on mahdollisesti kivikautinen esine. Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa. Kotuksen Nimiarkiston (Kotus 1992: Pikkukorpi) mukaan Pikkukorpi-niminen pelto on sijainnut löytöluettelon kuvauksen mukaisessa paikassa.

Uitto (Löytöpaikat)
Nurmonjoen vesistöjärjestelyn takia tehdyssä inventoinnissa löytyi mäen Uitonmäen kaakkoisrinteeltä hiljattain kynnetyltä hiesupellolta kvartsi-iskos mäellä olleen puretun liikerakennuksen tontin kaakkoispuolelta tontin rajasta n. 10m kaakkoon. Uitonmäeltä
Nyrhilän mäelle vievältä kylätieltä on löytöpaikkaan matkaa n. 30m lounaaseen. Löytökohdassa maasto viettää kaakkoon ja etelään.

Kyläänsaari (Löytöpaikat)
Löytöpaikka sijaitsee Nurmojoen itäpuolella Huhdanneva -nimisen ojitetun korpialueen keskellä Seinäjoki - Lapua -rautatien ja maantie 67: n välisessä maastossa Lapuanjoen ylittävältä rautatiesillalta 1900 m etelä-kaakkoon. Kyläänsaari on pieni n. 80 x 200 m:n kokoinen pohjois-etelä -suuntainen paikoin kivikkoinen männikköä kasvava soramäki, jonka pohjoisosassa on sorakuoppa. Mäellä risteilee runsaasti polkuja, ja pintakasvillisuus on monin paikoin kulunutta. Em. kvartsi-iskokset löytyivät sorakuopan kaakkoisreunasta Kyläänsaaren koillispuolisesta metsätiestä n. 20m pitkin kuoppaan vievää ajotietä, vm. tien kaakkoisreunasta. Kulttuurimaata tms. asuinpaikkaan viittaavaa ei kuopan reunoilla havaittu.

Mäkynen (Löytöpaikat)
Nurmonjoen vesistöjärjestelyn takia tehdyssä inventoinnissa havaittiin kvartsi-iskos ns. Tupapellolta tilan asuinrakennuksesta n. 10 m lounaaseen. Löytökohdassa on maaperä savihiesua, ja rinne viettää kaakkoon kohti n. 850 m:n päässä virtaavaa Nurmonjokea.
Löytöalue oli tarkastushetkellä kynnöksellä, joten havaintomahdollisuudet olivat kohtalaisen hyvät. Kohde sijaitsee välittömästi Nurmo - Lapua -maantien varressa tien kaakkoispuolella. Kourutaltan KM 6045:2 löytötiedoissa mainitaan esineen löytyneen Lapuan Ruhan kylän Mäkysen pellosta kynnettäessä Antti Mäkysen löytämänä. Esine saattaa olla peräisin juuri em. Tupapellosta. Kts. kohde LAPUA 44 vuoden 1974 inventointikertomuksessa.

Mustankankaan vainio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Martikkalan talon Mustankankaan vainiosta on löytynyt 1800-luvulla peltoa tehtäessä kaksi kivikautista esinettä (KM 3517:1-2, kaapimia). Löytöpaikka on Nurmonjoen lounaispuolella viljelysalueella lähellä Kohtakangasta ja n. 20 m Nurmon ja Lapuan rajasta etelään. Maasto viettää hyvin loivasti kaakkoon kohti Nurmonjokea ja maaperä on hienoa hiekkaa. Vuoden 1978 inventoinnissa paikalla ei havaittu kivikautista asuinpaikkaa.

Mäenkylä Hautamäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nurmo-seuran kokoelmissa on tältä paikalta v. 1961 peltotöissä löytynyt kourutaltta. Löytöpaikka on viljelysmaata, rinne viettää loivasti etelään ja maaperä on hiesua. Paikalla ei havaittu kivikautista asuinpaikkaa vuoden 1978 inventoinnissa.

Yli-Jaskari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jaskarin kylän töyräspellosta on löytynyt 1800-luvulla kivikautinen tasataltta (KM 2343:26). Toinen tasataltta (KM 2981:17) on löytynyt samalla vuosisadalla Yli-Jaskarin pellosta. Talttojen löytöpaikkaa tai -paikkoja ei pystytty paikantamaan tarkasti vuoden 1978 inventoinnissa. Yli-Jaskarin päärakennuksen ja tien välillä olevassa pellossa ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. maasto on tasaista ja maaperä hienoa hiekkaa, jokirannassa savikkoa.

Saartenoja 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nurmo-seuran kokoelmissa on reikäkivi, joka on löytynyt Saartenoja tilan Latovuoren seutuvilta. Löytöpaikka on paikannettu inventoinnissa v. 1978. Löytöpaikka on hiekkamaata, inventoinnin aikaan viljelyksellä, nykyisin golf-kenttää. Löytöpaikka oli inventoijan arvion mukaan sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi, mutta paikalla ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Saartenoja 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kivikautinen kourutaltta (KM 20335) pellon äestyksessä vuonna 1970. Löytöpaikka tarkastettiin vuoden 1978 inventoinnissa. Löytöpaikka on hiekkamaata ja inventoijan arvion mukaan varsin sopivaa kivikautiselle asuinpaikalle. Paikalla ei kuitenkaan havaittu muinaisjäännöstä.

Loukko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vaasan ruotsalaisessa lyseossa (Ranckenin kokoelmat no. 58) kourutaltta, joka on löydetty pellosta Loukon talosta liki Nurmon kirkkoa. Löytöpaikka on mahdollisesti tilan rakennusten etelä- tai lounaispuolella, mutta löytöpaikan tarkka paikantaminen ei onnistunut v. 1978 inventoinnissa.

Keltamäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nurmo-seuran kokoelmissa on tuuramainen kirveenmuotoinen hioin, joka on löytynyt 1900-luvun alussa Nurmon pitäjän Mäen kylästä Keltamäen kotipellolta. Löytöpaikka saattaa olla viljelysmaassa n. 100 m tilan rakennuksista luoteeseen, mutta tarkka paikannus ei onnistunut vuoden 1978 inventoinnissa.

Hipinmäki 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hipinmäestä on löytynyt kaksi kivikautista kirvestä (KM 1012 ja 1013), joista toinen on vasarakirves. Männikköä kasvava Hipinmäki kohoaa n. 10m ympäröivää viljelysaluetta ylemmäksi. Hipin talot on rakennettu mäen etelä- ja lounaispäähän. Maanomistajan arvelun mukaan löydöt voivat olla peräisin mäen lounaisrinteestä vanhoista, myöhemmin täytetyistä
maanottokuopista. Koko alueen maaperä on hiekkaa jo hiesua. Paikka olisi varsin sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi, vaikkakaan paikalla ei todettu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa v. 1978 inventoinnissa.

Hipinmäki 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hipin tilan päärakennuksesta n. 40 metriä etelään, hiesu- ja hiekkapellosta, on löytynyt kivikautinen kivitaltta peltotöiden yhteydessä. Rinne viettää paikalla lounaaseen. Vuoden 1978 inventoinnissa ei havaittu merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta, vaikka maasto on sopivaa.

Nurmo kirkkomaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kirkkomaasta on löytynyt kivikautinen esine (KM 2814:10). Vuoden 1978 inventoinnissa on arveltu, että esine on voinut päätyä paikalle täytemaan mukana, mutta ottaen huomioon muut lähialueen löydöt, voi kirkkomaa olla primääri löytöpaikka.

Nurmon asema (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nurmon aseman läheltä, rautatien alta savesta, on löytynyt kivikautinen tasataltta (KM 2634:446). Vuoden 1978 Nurmon inventoinnissa on arveltu, että esine olisi aikoinaan voinut joutua veteen, mutta tarkkaa löytöpaikkaa ei enää pystytty määrittämään.

Teponneva (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Teponnevasta on löytynyt 1800-luvulla ojaa kaivettaessa kivikautinen kiviesine (KM 2321:968). Tarkkaa löytöpaikkaa ei pystytty enää määrittämään Nurmon inventoinnissa vuonna 1978. Löytöpaikka on luultavasti ollut jossain Teponnevan reunalla, jota on raivattu pelloksi. Suon keskusta on ojittamatonta.

Kohtamäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pappilan torppari Juha Kohtamäki on löytänyt kiviesineen (KM 2321:969, mahdollinen keihäänkärki) mäkipeltoa tehdessään 1800-luvulla. Tarkkaa löytöpaikkaa ei enää pystytty määrittämään Nurmon inventoinnissa vuonna 1978. Mahdollisesti se on kuitenkin joku Kohtamäen talon lähipelloista, jotka sijaitsevat Kotomäen länsirinteessä.

Mäki-Koskela (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nurmo-seuran kokoelmissa on pohjalainen tasataltta, joka on löytynyt vuonna 1941 Mäki-Koskelan talon maalta, Hipinmäen laidasta n. 400 m Nurmonjoesta peltoa kynnettäessä savimaasta. Vuoden 1978 inventoinnissa löytöpaikka on paikannettu Mäki-Koskelan tilan rakennuksista n. 140 m pohjoisluoteeseen. Paikka on viljelysmaata, rinne viettää loivasti pohjoiseen ja maaperä on savikkoa. Inventoinnissa paikalla ei havaittu merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta.

Huhta (1000051000) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yli-Koskelan torppari on löytänyt huhtapellosta kivikautisia esineitä (KM 2610:451-452, KM 3996:18-19) 1800-luvun lopulla. Vuoden 1978 inventoinnissa on pidetty mahdollisena, että löytöpaikka on jossain Huhdan tilan alueella Jouttiluoman koillis- ja itärannalla lähellä Nurmon ja Lapuan rajaa. Esineiden löytöaikoina Jouttiluoman varteen on kuokittu peltoja. Varmaa tietoa esineiden löytöpaikasta tai löytöpaikoista ei ole.

Yli-Kortesniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yli-Kortesniemen talon pellosta on löytynyt kivikautinen kourutaltta (KM 2610:450). Löytöpaikkaa ei pystytty paikantamaan tarkasti enää vuoden 1978 inventoinnissa.

Mäki-Latikka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mäki-Latikan talon maalta, eheästä hiekkamäestä n. 15 cm syvyydestä, on löytynyt kivikautinen tasataltta (KM 3541:1). Saman talon pellosta on löytynyt kivikautinen kirves (KM 3541:2).
Latikanmäki kohoaa ympäröivästä viljelysalueesta hiekkapohjaisena ja männikköä kasvavana Pihlajamäen jatkeena olevana harjuna, jolle asutus sijoittuu. Löytöpaikka on mahdollisesti hiekkapohjainen, loivasti luoteeseen viettävä, laitumena oleva rinne Kuja-Latikan tilan rakennuksista n. 50 m lounaaseen. Tästä kerrottiin joskus löydetyn reikäkiven, joka on sittemmin kadonnut. Paikalla ei havaittu merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta vuoden 1978 inentoinnissa, mutta pintapoimintaolosuhteet olivat heikot alueen ollessa nurmella.

Keto (1000051230) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt viikinkiaikaisen ratsastajatulusraudan pronssikahva. Ilppari ILM27440.

Kullaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Simpsiön korkeimmalta kohdalta, sammaleen alta, on löytynyt marjanpoiminnan yhteydessä 1800-luvulla kivikautinen reikäkivi (KM 1240:7). Kivi oli löydettäessä ollut sileäksi hiottu, mutta on sittemmin hakattu epätasaiseksi. Kiekonmuotoinen esine on kvartsiittia, sen keskellä on kummaltakin puolelta suppilomainen reikä (reiän poikkileikkaus siis tiimalasin muotoinen).
Löytöpaikan sijainti on tiedossa vain Simpsiön lakialueen tarkkuudella.

Mutka (1000052408) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt pellosta metallinetsinnässä runsaasti kupariseos- ja rautaesineitä (ks. ILPPARI, ILM26204, ILM26493 ja ILM26519). Joukossa on mm. rautaisia veitsenteriä, joista osa voi muotokielensä perusteella olla jopa myöhäisrautakautisia, mahdollinen puulapaisen atraimen piikki, kuparikattilan paloja ja sulanutta pronssia, joka viittaa valutöihin. Pellon pinnassa on havaittu myös hiiltä, nokea ja palaneita kiviä. Löytöaineisto viittaa sesonkiluonteiseen tai pysyvästi asutettuun ja hävinneeseen asuinpaikkaan. Vuoden 1948 ilmakuvassa erottuu mahdollinen tervahauta tällä kohtaa Löyhinginluoman törmässä. Vanhojen karttojen (pitäjänkartat ja peruskartat) perusteella löytöpaikan kohdalla ei ole ollut talonpaikkaa, mutta Löyhingin luonnonniittyjen tiedetään olleen Isonkyrön ja Ylistaron talojen tärkeitä niittymaita jo varhaiskeskiajalla (Armas Luukko 1950. Etelä-Pohjanmaan historia II, s. 129-137). Armas Luukon mukaan kaukoniityillä on saattanut olla kesäkarjamajojen kaltaisia sesonkiasuinpaikkoja, joilla on harjoitettu pyyntiä, pidetty karjaa laitumella ja kerätty heinää niityiltä. Löytöpaikalla on voinut olla 1700-1800-luvuilla myös kartoille merkitsemättä jäänyt torppa.
Löytöpaikalla on mahdollisesti muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen arvottaminen edellyttää maastokäyntiä/koetutkimusta. Kiinteistön nykyinen nimi on Mutka, mutta Kotuksen Nimiarkiston mukaan paikalla on ollut pelto nimeltä Esanmaa tai Töykkä (Kotus 1965: Esanmaa). Kiinteistörekisterin mukaan löytöpaikan kohdalla Löyhingiluoman varressa on ollut Ylistaron Töylin talon niittymaata viimeistään 1780-luvulta lähtien.

Raamatunsaari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Matti Niemi on löytänyt Lapuan Ramatren (Raamatun) saaressa ollutta kiviröykkiötä kaivellessaan rautakautisen keihäänkärjen (KM 3996:23). Löytö on luetteloitu arkeologisiin kokoelmiin vuonna 1901.
Löytöpaikka on tarkastettu inventoinnissa vuonna 1974. Löytöpaikka on ollut tasoitettuna pihamaaksi. Aivan löytöpaikan vieressä on Pakokivi, jolle pakolaisten kerrotaan unohtaneen raamatun isonvihan aikana. Pakokivellä on muistomerkki.

Aila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syyskuussa 2021 pellosta löytyi uudelle ajalle ajoittuva sinettileimasin.

Kokkokangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kokkokankaantiestä erkanevan metsätien pinnalta ja viereisestä hiekkakuopasta on löytynyt pari iskettyä kvartsia (Ilppari ILM30150).

Salmenkylä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alueelta on löytynyt vuosien 1962-64 välisenä aikana reikäkivi. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, mutta ilmoituksessa annettujen tietojen perusteella se löytyi pellon viereistä ojaa kaivettaessa.

Larvala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä kirveen teräkatkelma ja vyöllispyörä.

Larvala (1000053413) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä kirveen teräkatkelma, vyöllispyörä ja muuta historiallisen ajan esineistöä.
Viranomaiskäyttöön paperiverifikaatti.

Tynkä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt ikonografisen sormuksen talonpoikainen muunnelma.

Lauhanvuori 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt pieni kvartsi-iskos.

Rapakka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt suoraselkäinen väkipuukko.

Harjunkämppä (Löytöpaikat)
Hiekkatien pinnasta löytyi yksi selvä kvartsi-iskos. Alue on hiekkaharjannetta, maaperä löytökohdalla ja siitä itään hiekkaa, löytökohdalta parikymmentä metriä länteen maaperä harjanteen laella muuttuu soraksi. Iskoksen löytökohdalle ja siitä noin 20 m etäisyydelle tehtiin 8 koekuoppaa, joista ei saatu havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kohta on siis löytöpaikka, ei suojeltava arkeologinen jäännös. Löytökohta ja alue siitä varsinkin itään on maastoltaan ja maaperältään hyvin suotuisaa kivikautisten asuinpaikkojen kannalta. Alueen korkeuden perusteella kivikauden myöhäismesoliittisen, meren rannalla sijainneen asutuksen kannalta.

Kurpanneva (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kurpanneva sijaitsee Teuvan Norin kylän ja Jurvan Järvenpään kylän välillä. Neva rajoittuu Parkkaharjuun idässä, pohjoisessa Hautamaahan ja lännessä Kurppa-nimiseen kankaaseen. Nykyisin Kurpanneva on aarnialueella, suolla.
Kohde todettiin vuonna 1959 ja tarkastettiin 1962. Paikalla on kerrottu olevan suon sisään rakennettu, puilla tuettu käytäväsysteemi. Se on mutkitteleva, noin 0,5 km pitkä, 3-4 m leveä ja 1,7 m korkea. Systeemissä on 3 aukkoa.
Minkäänlaista perimätietoa ei rakennelmasta paikkakunnalla tunneta; myöskään rakennelman käyttötarkoitusta ei tunneta.
Vuoden 1990 dendrokronologisen näytteenoton yhteydessä todettiin, että suolla ei ole ihmistekoista käytävää, vaan kyse on todennäköisesti suoturpeen luonnollisista onkaloista, joita on kaiveltu.

Salomaa (944090002) (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Ylihärmän kunnassa. Kalliolla pienehkö luonnonkivikko, pirunpelto.
Tarkastettu täydennyskartoituksen yhteydessä; paikkaa näytetty kartoittajille muinaishautana.

Palaneetkalliot/Lammasvuori (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Heikkolan Troiharissa, runsas kilometri lounaaseen Troiharinkankaalta. Paikalla on luontaisia kivipeltoja, jääkauden jälkeen syntyneitä, huuhtoutuneita kivikoita.
Pirunpeltoihin on kaiveltu kuoppia aivan viime aikoihin asti.

Varattomanloukko-Nyrkiänkalliot (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lapuan ja Ylistaron rajan lähellä, Kyrönjoen mutkan itäpuolella, Länsikylän Varattomanloukolla, Iskalan talosta noin 500 m kaakkoon. Lähetetty 1998 ilmoitus röykkiöstä metsässä. Tarkemmat tiedot puuttuvat.
Lokakuussa 2012 tehdyn maastotarkastuksen perusteella todettiin , että kysymyksessä on luontainen rantakivikko kallioalueen reunassa. Siihen on kaivettu kolme erikokoista ja -syvyistä kuoppaa. Kuoppien tarkoituksesta tai ajoituksesta ei voi sanoa mitään varmaa.

Pyhävuorentie (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Paikka sijaitsee Alajärven Pyhävuorelta noin 750 metriä etelälounaaseen, Lappajärven etelärannalta noin 2 kilometriä etelään. Pyhävuorelle johtava hiekkatie puhkaisee muodostelman kahtia.
Purmolainen arkeologian harrastaja Hans Myhrman teki kohteesta ilmoituksen Museovirastolle kesäkuussa 2009. Hän arveli kohdetta erittäin suureksi jätinkirkoksi. Maastotarkastuksessa voitiin kuitenkin todeta, että kysymyksessä on luonnonmuodostuma. Paikka on suhteellisen tasalakinen mäennyppylä, jota ikään kuin kiertävät kivivallit. Ensivaikutelmana on, että kiviä olisi siirrelty sisäkkäisiksi valleiksi mäen reunoille, ja että lakialuetta olisi tasoitettu ja raivattu kivistä. Tarkemmin paikkaa tarkastelemalla tultiin kuitenkin siihen tulokseen, että kysymyksessä on jääkauden aikainen harjumuodostelma.
Muistuttaa Kristiinankaupungin Pyhävuorta.

Pääjärvi (1000014477) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pääjärven eli Iso Vuosjärven länsi-lounaispuolella, melko kostealla metsäalueella.
Pääjärven länsi-lounaispuolta kiertää moreenin- ja kivensekainen maavalli. Tarkastuksessa 2009 vallia käveltiin yhteensä noin 450 metrin matkalla, mutta valli jatkuu tästä vieläkin pidemmälle etelään päin. Vallin leveys ja koko vaihtelevat suuresti, leveyden ollessa keskimäärin noin 2 metriä ja korkeuden korkeimmillaan noin 1,5 metriä. Valliin kaivettiin koepistoja, joissa havaittiin turpeen alla selvä huuhtoutumiskerros, joten jonkin verran ikää vallilla on joka tapauksessa. Myös vallin ympäristöön kaivettiin koekuoppia; maalajit ja kerrostumat vallissa ja ympäristössä ovat samanlaiset.
Tarkastuksessa 2009 valli tulkittiin luonnonmuodostumaksi, mutta ympäristösihteeri Pauli Hellan sähköpostiviestin (8.9.2009) mukaan paikalla käyneen kahden geologin näkemys oli, että valli ei ole luonnon aikaansaama, vaan ihmisen tekemä. Hellan mukaan eräässä Kauhavalle sijoittuvassa romaanissa on kerrottu, että valli olisi Suomen sodan aikainen ja venäläisten tekemä. Kohteen tulkinta on toistaiseksi avoin.
Samantapaisen rakennelman on geologi Aimo Kejonen (GTK) tutkinut Korsnäsin Hinjärvellä (ks. Fasta Fornminnen i Korsnäs, Malax-Korsnäs medborgarinstitut, 1986). Kejonen on tulkinnut Hinjärven rantavallit luonnonmuodostumiksi, joita ihminen on myöhemmin parannellut.
Kejoselle 9.3.2010 lähetettyjen kuvien perusteella, Kejonen päätteli, että Pääjärven vallit ovat järven vanhalla rannalla oleva, jäitten työntämä pallevalli.

Herrala 2 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kalliolla 550 metriä Herralasta lounaaseen. Paikalla on kivirykelmä, joka vaikuttaa luonnon muodostumalta, mutta joka voi olla myös joiltakin osiltaan ihmisen muokkaama. Luonteen ja iän tarkempi tunnistaminen edellyttää arkeologin tekemää maastotarkastusta. Kivirykelmän ympäristössä kalliopinnoilla on laajemmin Suomen kallioperälle tyypillistä rakoilua.

Karhunkivet 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Laserkeilausaineistosta laaditussa viistovalovarjosteessa näyttää aivan tervahaudalta. On kuitenkin siirtolohkareryhmä josta sattunut tulemaan tervahautamainen heijastuskuva tietyillä viistovalovarjosteen parametreilla. Museoviraston laatimassa viistovalovarjosteessa kuva on toisenlainen.

Ankkurikivi (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Koivumäki-nimisen talon pihamaalla on noin 1 x 0.7 x 0.7 m kokoinen perunanmuotoinen kivi, jota kiertää ura. Ura on leveimmillään noin 7 cm, ja sen päät ovat suippoja, toisiinsa nähden lomittain asettuvia. Ura on suippenevien päiden kohdalta matala, paikoin heikosti erottuva, muuten selväpiirteinen ja melko tasasyvyinen. Uran leveimmällä kohdalla on muutaman sentin leveä pykälä.
Kivi on tuotu paikalle Kauhavan nuorisoseurantalolta vuoden 1947 tulipalon jälkeen. Nuorisoseurantalon pihaan kivi on tuotu 1930-luvulla läheisen Jätinkallion pohjoispuolella olleelta Välirämäköltä. Ks. kohde Kauhava Välirämäkkö.
Kiveä on pidetty ankkurikivenä. Sen löytöpaikka sijaitsee kuitenkin 37.5 metrin korkeuskäyrällä, jossa merenranta on ollut suunnilleen kivi- ja pronssikauden taitteessa. Nykyinen merenranta sijaitsee noin 30 kilometrin päässä löytöpaikalta.
Kyseessä on geologisen prosessin aiheuttama muodostuma, vaikka ura näyttääkin ihmistekoiselta.

Meskaisvuori (Luonnonmuodostumat)
Esihistoriallinen; Meskaisvuoren laella ja rinteissä on pirunpeltoa. Lakialueella pirunpelto on pintakasvillisuudesta paljas, minkä vuoksi se näyttää hieman hiidenkiukaalta.

Antila (1000045007) (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Paikalla on traktorin ajouran kohdalla kalliopinnassa halkaisijaltaan 8-20 cm kokoisia ja alle 10 cm syviä kuoppia, joista on ilmoitettu ILPPARISSA 25.8.2022 (ILM22955).
Tarkastus 2022: matalassa kalliopaljastumassa on laajalla alueella kuvaillun kaltaisia kuoppia ja pitkiä uurteita. Kuoppien ja uurteiden syntyperä on geologinen, eikä kohde ole muinaisjäännös.

Virpikalliot (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Paikalla on avokalliossa kvartsisuoni ja maanpinnalla kvartsilohkareita ja niistä lohjenneita kappaleita. Metsäkone on runnellut maanpintaa paikoin, ja saattanut nostaa kiviä esiin ja särkeä niitä. Lähistöllä on useita keskineoliittisia asuinpaikkoja, joten mahdollisesti paikalta on haettu raaka-ainetta kvartsiesineisiin kivikaudella. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilpparissa (ILM32043).

Heikkilänmäki (Kivirakenteet)
Moderni; Moreeni- ja kallioharjanteen luoteispäässä on soikea röykkiö, kooltaan noin 3 x 4 metriä. Röykkiö on kasattu kannettavankokoisista kivistä. Saman mäen laella on ilmeisesti luontainen pitkä kivimuodostuma.
Kohteen suojeluluokitus muutettu 2020: vuoden 2008 inventoinnin mukaan kyseessä ei ole muinaisjäännös vaan selvästi resentti kivikasa. Sammaloitunut kivikasa on matalan, vanhan maanottokuopan reunalla, osin kuopassa. Kuoppa on epämääräisen muotoinen, kooltaan noin 10 x 5 m. Kivet on kerätty kuopasta rakennuskiviksi, mutta jääneet paikalle.
Vuoden 2020 tarkastuksessa röykkiötä ei löytynyt. Se on mahdollisesti tuhoutunut valtatietä 18 suoristettaessa.

Heikinmäki (846010034) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maanomistajan ilmoituksen mukaan paikalla on mahdollisesti hautaröykkiö. Inventoinnissa 1983 koordinaattien osoittamassa paikassa ei löytynyt mitään muinaisjäännökseen tai röykkiöön viittaavaa. Alue oli tuolloin hiljattain hakattu.
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan ilmoitetussa paikassa ja sen lähiympäristössä ei havaittu mitään röykkiöön viittaavaa. Paikan eteläpuolella on kallioiden välissä louhikkoa – mitään röykkiötä siellä ei kuitenkaan ole.

Särkijärvi Nissi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Evijärven itärannalla, Nissinkankaan niemen pohjoisosassa. Mäkelän talon itäpuolella, saunan takana rannassa on kiviröykkiö, joka on ilmeisesti vanhan tuulimyllyn perusta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa, mutta kiviröykkiötä ei löydetty. Koordinaattipiste on edelleen sama, minkä Mirja Miettinen on merkinnyt vuoden 1971 inventointiin
Lähellä on myös kivikautinen asuinpaikka (Nissi 52010033).

Ina Pakkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pakkalan talon pohjoispuolelta keskeltä peltoaluetta on löydetty kivipaadella suljettu kaivo.
Pakkalasta pohjoiseen vievän entisen kylänraitin (nyk. viljelystien) varrella, rinteen yläosassa on näkyvissä Inan vanhan kylän kiviaitoja, rakennusten jäännöksiä ym.
Kohteen lähellä on myös kivikautinen asuinpaikka (Pakkala 52 010 043).
Kohde tarkastettiin vuonna 2013. Inan alue koostuu rakennetusta ympäristöstä ja pelloista. Merkkejä vanhasta historiallisesta asutuksesta voi olla löydettävissä, mutta viljelyksessä olevat pellot estivät esim. kaivon etsimisen. On vaikea arvioida, onko missään jäljellä merkkejä 1500-luvun tai varhaisemman keskiajan asutuksesta, koska aluetta on muokattu voimakkaasti satoja vuosia kestäneen asutus- ja viljelyhistorian aikana. Inventoinnissa havaittiin yksi kivijalka hieman nykyisen kylä talon pohjoispuolella. Kivijalan iästä ei ole varmaa tietoa, se on luultavasti 1800-luvulla rakennetun rakennuksen. Kohteen koordinaattipiste ei osoita varsinaista rakennetta vaan viittaa vain keskiaikaisen asutuksen summittaiseen sijaintiin. Inan kylä edustaa kokonaisuudessaan historiallista kerrostuneisuutta, mutta selkeitä arkeologisia suojelukohteita sieltä ei voitu inventoinnissa erottaa.

Juho Pullolan tiilitehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Tiilitehdas sijaitsi Pullolan talon pohjoispuolella, aivan Isojoen varressa joen etelärannalla. Tehdas on ollut toiminnassa ainakin vuonna 1948.
Alueelle tehtiin tarkastus 26.10.2009 Sorilanmäen kaavan valmistelun yhteydessä. Tarkastushetkellä kohteen tarkka sijainti ei ollut tiedossa, mutta paikkakuntalainen Antti Sorila osoitti paikan sijainnin myöhemmin kartalla. Nykyisin kohde on peltona. Sorilan mukaan tiiliä valmistettiin paikalla sotien aikana, joten kysymyksessä ei liene kiinteä muinaisjäännös.

Rauhakangas 2 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Rauhannevan länsipuolella, Rauhakankaan länsirinteellä. Sorarinteessä on kuoppa, joka muistuttaa pyyntikuoppaa. Lähistöllä ei ole muita kuoppia. Löytäjien (metsäteknikko Esko Liukku ja tarkastaja Aarre Äystö) mukaan kysymyksessä ei myöskään ole sorakuoppa.
Vuoden 2014 inventoinnin mukaan paikka on kuivaa ja kivikkoista hiekkakangasta. Kyseinen metsä oli hakattu ja äestetty sekä kasvoi noin metristä tiheää taimikkoa. Alueella ei havaittu pyyntikuopan näköistä kuoppaa.

Lehtisalo 1 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde on löydetty inventoinnissa 2010. Mäennyppylän etelärinteessä on pieni tervahauta, halkaisijaltaan noin 7 metriä. Ränni. Ehjä.

Harjankoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sorvarinkylästä Harjankylään Kyrönjoen yli johtavan tien ja sillan eteläpuolella Harjankoskessa, noin 80 metriä sillasta etelälounaaseen joen länsirannalla, joen rannalla sijaitsevan omakotitalon ja entisen myllynuoman kohdalla.
Kohteessa on hyvin säilyneitä 1900-luvun tai osin ehkä myös 1800-luvun myllytoimintaan liittyviä betoni- ja kivirakenteita. Tätä vanhempia rakenteita ei kohteesta löydetty.
Historiallinen tausta: Harjankoskessa on toiminut jauhomylly jo 1700-luvun alkupuolella. 1760-luvun verotusta varten tehdyssä arvioinnissa mainitaan Kauhajoen alajuoksulla kaksi myllyä, Ikkelänjoessa ja Sorvarinkoskessa (l. Harjankoskessa). 1894 Harjankoskessa toimi yksi seitsemästä Kauhajoella teollisuuslaitoksena verotetuista myllyistä. Kuuden muun yhteyteen oli syntynyt viereen myös saha.
Ehdotus suoja-alueeksi: 2 metriä rakenteen reunoista.

Kirkkokallio (1000018107) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kirkkokallio sijaitsee Kauhajoen keskustasta ja Sotkankallion ulkoilukeskuksesta
itään. Kohde sijaitsee Kirkkokallion luoteislaidalla rakassa, alueen korkeimmasta kohdasta noin 500 m länsiluoteeseen.
Kohteessa on noin 3 metriä halkaisijaltaan (vallin reunoista mitattuna) oleva rakkakuoppaa. Joitakin metrejä kuopasta pohjoiseen on lähihistoriassa tehty kivirakennelma. Lähiympäristön kallio- ja rakka-alueilta ei löytynyt muita rakenteita.

Laksolamminkytö (Luonnonmuodostumat)
Tuntematon ajoitus; Kiveys sijaitsee Vesijärvenkylässä, metsäautotien länsipuolella kohoavalla kalliolla. Paikalla on kiviä hajallaan noin metrin alalla. Luontainen.

Laksolamminkytö (1000022667) (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kiveys sijaitsee Vesijärvenkylässä, metsäautotien länsipuolella olevalla korkealla kalliolla. Paikalla on kiviä noin metrin alalla. Luontainen.

Peurainneva 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiveys sijaitsee Peuralankylässä Peurainnevan itälaidalla oleva kallion päällä.
Kiveys on epämäärinen, lohkokivistä kasattu, mahdollinen pengottu nuotionpaikka.

Savonjoki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Alajärvi -järvestä noin 15 kilometriä itään (itäkoilliseen) Savonjoessa.
Kivipato. Pato on tehty Savonjokeen 30-50 cm:n kokoisista kivistä. Se liittyy todennäköisesti padon itäpuolella sijaitsevaan kesämökkiin ja sen uimapaikkaan padon yläpuolella.

Lavamäki (Asuinpaikat)
Moderni; Salonnevan eteläpuolella sijaitsevan kankaan etelään ja itään laskevan kankaan alarinteessä. Itäpuolella on pieni peltoalue.
Itään pellolle johtavan metsätien varrella on noin 5 m halkaisijaltaan oleva rakennuksen perustus. Pohjan muoto on neliö. Seinät koostuvat kahdesta kivikerrasta, kivet ovat n. 0,5-1 metrin kokoisia, osin myös pienempiä kiviä, seinävallin korkeus on enimmillään n. 1 m. Rakenne on tulisijaton. Pintaa peittää sammal ja varpukasvillisuus, päällä kasvaa joitakin n. 30 cm rungon halkaisijaltaan olevia kuusia. Kohteen sijainti lähellä asutusta ja rakenne viittaavat lähinnä eläinsuojaan, esim. talliin. Kysymys on lähihistoriaan ajoittuvasta
kohteesta.

Tuurnuspakanmäki (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Mirkunmäellä Tuurnuspakanmäen eteläkärjessä on metsätien reunalla runsaasti kattotiilien palasia. Mahdollisesti paikalla on ollut metsäkämppä lähihistoriassa. Tien varrella on myös romahtaneen rakennuksen jäänteitä.
Vuoden 1972 peruskartalle paikalle ei ole merkitty rakennuksia.

Pottinen (Kivirakenteet)
Moderni; Pottisten alue, Lapuanjoen itärannalla tarkastettiin Alahärmän-Voltin kaavainventoinnin yhteydessä. Alueella on kivijalka ja kiviaidan jäännöksiä. Kivijalka on lähellä kuntorataa, se on mitoiltaan noin 6 x 4 metriä ja siinä on 2-3 kerrosta isoja harmaakiviä. Kivissä on poranjälkiä. Kivijalasta etelään on isoista kivistä koottu L:n muotoinen kiviaita, joka on leveydeltään noin 1,5 metriä. Kiviaidan sisäpuolella on tasainen aukio, jossa on nykyään kuntoradan parkkipaikka. Kiviaidan ulkopuolella on sammaleista kuusikkoa. Vaikuttaa siltä, että kiviaita rajaisi vanhaa pihapiiriä. Kuntoradan/tien pohjoispuolella vadelmapensaikossa on toinen, 15 metriä pitkä kiviaita, joka on leveydeltään 1,5 metriä leveä ja korkeudeltaan noin 80 cm. Aita on pensaikon ja metsän reunassa.
Pottisten kivijalka ja kiviaitojen muodostama todennäköinen vanha pihapiiri ei liene kovinkaan vanha. Vielä vuoden 1972 peruskartassa paikalle on merkitty kaksi rakennusta (ei asuinrakennuksia) ja niiden ympärille on rajattu pisteviivoin aukio. Pihapiirin itäpuolella on vielä vähän aikaa sitten ollut peltoa, mikä erottuu myös ilmalaserkeilauskartalla. Mahdollisesti Pottisten paikka liittyy viljelyksiin, mutta on paikalla saattanut olla asutustakin. Asiaa ei tarkemmin selvitelty inventoinnin yhteydessä, koska kohde on mitä todennäköisimmin nuori, 1900-luvulta.

Kytökangas 2 (Kivirakenteet)
Moderni; Mahdollinen rajakivi sijaitsee Mynkelinmäen alueella. Kivi on teräväkärkinen, kolmion mallinen pystykivi. Se on 80 cm korkea, siinä ei ole hakkauksia tai muita merkkejä eikä se sijaitse millään nykyisellä kiinteistörajalla. 1840-luvulla kartalla kohdalla ei ole rajaa eikä myöskään 1860-luvun kartalla, mutta pyykki sijoittuu vuoden 1954 kartan tilusrajalle. Kyseessä on ehkä 1800-luvun lopun ja/tai 1900-luvun tilaraja, joka on poistunut vuoden 1987 jälkeen.

Kytökangas 3 (Kivirakenteet)
Moderni; Kellarin jäännös sijaitsee Mynkelinmäen alueella Helkamäentien länsipuolella. Kellarin perustasta on jäljellä kolme seinälinjaa. Perustuksen koko on noin 3 x 5 m. Seinämät ovat luonnonkivistä ja niiden korkeus on ulkopuolelta suurimmillaan noin 80 cm ja sisäpuolelta noin 1,2 m.

Liikajärvenperä (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Ladon jäännös sijaitsee ojitetulla suolla. Metsä on noin 40-vuotiasta koivuvaltaista metsää.
Kohde käsittää yhden lautasrakenteisen ladon kaatuneen jäänteen. Jäljellä on kaatuneita lautaseiniä ja parruja.
Kyseessä on ladon jäännös noin 1950-luvulta.

Rustari 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kellarin jäännös sijaitsee vanhan tien varressa, vanhan pihametsikön ja avohakkuuaukean välissä. Kohde käsittää 3m x 4m x 1,2m kokoisen kellarin jonka katto on romahtanut suureksi osaksi sisään. Kellarin seinät on kylmäkuurattu kivestä ja siinä ei ole selkeää oviaukkoa, kulku on mahdollisesti tapahtunut katon kautta. Kellari on rakennettu pienen kumpareen sisään. Kellarin katto on ollut lautarakenteinen ja siitä on vielä osa ehjänä.
Kyseessä on vanha kellari 1900-luvulta joka liittyy viereiseen Rustarin purettuun tilaan

Ykskorvaasen mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Nurmojoen itärannalla. Ykskorvaasen mylly on perustettu viimeistään 1600-luvun puolivälissä. Se on ilmeisesti saanut nimensä lautamies Matti Louosta, joka oli korvapuoli ja omisti myllystä enemmän kuin muut osakkaat. Mylly oli ns. lahkon
mylly, eli sen omistivat useat talot yhdessä. Isojaon yhteydessä 1700- luvun loppupuolella ylös kirjatut myllyn omistusosuudet olivat: Louko-Rasku 3/7, Jaskari 2/7 ja Teppo 2/7. Erityistä mylläriä ei ollut, vaan jokainen talo hoiti viljanjauhamisvuoronsa itse.
Vuoden 1953 peruskartalla Ykskorvan kohdalla lukee mylly ja saha. Myllyn vesivoimaa on käytetty jauhomyllyn, sahan ja pärehöylän voimanlähteenä. Toimintaa on ollut vielä sotien jälkeen, jolloin Ykskorvaasella tehtiin päreitä ja mm. perunajauhoja.
Nykyisin paikalla on 1950-luvun lopun pientalo, pieni pihavaja ja kaksi uudempaa piharakennusta. Piha on nurmipintainen ja ulottuu aivan jokirantaan asti. Ajotie pihaan on sorapintainen. Hirsinen myllyrakennus on sijainnut suunnilleen toisen ulkorakennuksen paikalla. Alue on käytössä asuttuna pihapiirinä. Säilyneitä vesimyllyn ja -sahan jäännöksiä tai niihin liittyvät pato- ja uomarakenteita ei havaittu.
Rakenteet ja entisten rakennusten jäännökset ovat todennäköisesti tuhoutuneet pihapiirin muutosten ja käytön seurauksena tai koskenperkuussa.

Kettuneva (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Hangaskylän Kettunevalla, metsäautotiestä noin 160 m itään metsään hakatun rajalinjan vieressä. Kysymyksessä on isoista luontaisista kivistä kasattu kekonainen röykkiö, jonka halkaisija on 3-4 m ja korkeus 2 m. Kivet ovat sammaloituneita. Paikka on alavaa, soiden ympäröimää mäntymetsä, jossa maaperä on kivikkoista. Röykkiö vaikuttaa ihmisen tekemältä, mutta ei ole kiuas.
MML 2 m korkeusmallin rinnevarjosteessa erottuu paikalla maanottokuoppia, joten kyseessä lienee maa-aineksen seulonnassa syntynyt röykkiö.

Kauppistenmäki 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohteet sijaitsevat Kauppistenmäellä. Paikalla on kaksi rajakiveä, jotka ovat edelleen käytössä. Kiveysten keskellä on pystykivi. Toisen rajakiven koordinaatit ovat: P: 6935587 I: 344624.

Niemisveden koulu (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Niemisveden koulun eteläpuolella. Paikalla on hyvin säilynyt kiviaita, jonka pituus on noin 66 metriä, leveys 1,5 ja korkeus noin 0,8 metriä. Aita ajoittuu luultavasti Niemisveden koulun rakentamisen alkuvaiheisiin, noin 1800-luvun loppuun.

Herrala 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on ilmeisesti rajamerkki, joka sijaitsee kalliolla Herralasta 1 km lounaaseen. Paikalla on kivi, jossa on numerointi 26. Se ei ole kartalla olevien vuoden 2018 kiinteistörajojen kohdalla. Kyseessä on siten ilmeisesti vanhempi, käytöstä jäänyt rajamerkki. Rajamerkki on ilmeisesti 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalla näkyvien rajojen merkkejä. Mahdollisesti se on isojaon aikajakson aikainen.

Herrala kalankasvattamo (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Kohde sijatsee Paalijärven Herralan tilakeskeskuksesta noin 400 metriä länteen. Maastossa on rinnevarjostuskuvien perusteella ison kala-altaan ja kahden pienemmän altaan jäännökset säilyneenä. Vuoden 1967 peruskartassa paikalle on merkitty kalanviljelylaitos, jota vuoden 1986 peruskartalle ei ole enää merkitty. Kohde ajoittunee 1900-luvulle, todennäköisimmin ainakin 1960-luvulle, jolloin monet yksityiset perustivat kalankasvatusyrityksiä teollisen kirjolohentuotannon yleistyessä.

Latosaari 2 (Puurakenteet)
Historiallinen; Alueella sijaitsee kaksi osin jo lahonnutta rajamerkkiä. rajamerkki-kuvio muodostuu suorakaiteen muotoon asetelluista kelopuista. Eteläisemmän merkin yhdessä kelopuussa on merkintä X , jonka alla on kaksi lyhyttä vaakaviivaa. Pohjoisempi rajamerkki-kuvio on lahonnut lähes kokokaan.
Kyse on isonjaon jälkeen pystytetyistä kiinteistörajojen paaluista.

Vuorikoski 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seinäjoen Vuorikosken eteläosassa jokiuoman länsirannalla.
Rakennuksen perustus, jonka koko on noin 6 x 5 metriä ja joka on tehty lohkokivistä. Perustuksen nw-kulmassa on noin 1,5 x 2 metrin kokoinen romahtaneen uunin jäännös. Uunin kohdalla on näkyvissä betoni- ja metalliromua. Vuoden 1969 peruskartalla paikalle on merkitty ulkorakennus, mutta vanhemmilla kartoilla kohdalle ei ole merkitty mitään. Vuoden 1983 kartalla paikalle on merkitty asuinrakennus.

Vuorikoski 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seinäjoen Vuorikosken eteläosassa jokiuoman itärannalla.
Nykyisin kuivalle maalle sijoittuva patorakenteen osa. Jokiuoman kaksi etelästä laskevaa haaraa yhtyvät tällä kohtaa yhdeksi uomaksi. Patorakenne on itäisemmän haaran pohjoispäässä, joka tällä kohtaa on itä-länsi-suuntainen. Itse jokiuomassa on noin 11 metrin pituinen betonista ja raudasta tehty pato, joka vaikuttaa hyväkuntoiselta. Pato on uomassa etelälounas-pohjoiskoillissuuntaisesti. Kuivalla maalla oleva patorakenteen osa jatkuu joessa olevan padon suuntaisesti kohti pohjoiskoillista noin 18 metrin matkalla. Patorakenteen leveys on noin viisi metriä. Rakenne on tehty suurimmaksi osaksi maasta ja kivestä, mutta sen etelälaidalla on näkyvissä myös betoni- ja rautarakenteita. Vanhin kartta, jossa tähän kohtaan on merkitty patorakenne, on vuoden 1953 peruskartta. Karttaan on merkitty polku, joka kulkee padon päältä. Jokiuoma on nykyistä leveämpi ja nyt kuivalle maalle sijoittuva padon osa on ollut jokiuomassa. Tilanne on sama vuosien 1957 ja 1969 peruskartoilla, mutta vuoden 1983 peruskartalla polkua tai patoa ei ole enää merkitty ja padon pohjoisosa on kuivalla maalla.

Vuorikoski 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seinäjoen Vuorikosken eteläosassa jokiuoman itärannan lähellä.
Rakennuksen perustus, jonka koko on noin 6 x 7 metriä. Perustus on tehty lohkokivistä. Kulmissa on suuremmat kivet kuin seinälinjojen kohdalla. Perustuksen keskellä on noin 1,5 x 1 metrin kokoinen uunin perustus. Uunin kohdalla maanpinnalla on näkyvissä lohkokiviä, laastia ja muutamia tiilen kappaleita. Vanhin kartta, johon paikalle on merkitty rakennus, on vuodelta 1953. Paikalle ei ole merkitty rakennusta vuoden 1983 peruskarttaan.

Vuorikoski 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seinäjoen Vuorikosken eteläosassa jokiuoman itärannalla.
Rakennuksen perustus, jonka koko on noin 4 x 2 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Perustus on kiven ja maan sekainen tasalakinen kumpare, joka liittyy mitä ilmeisimmin paikalla sijainneeseen rakennukseen, joka on merkitty ensimmäisen kerran vuoden 1953 peruskartalle. Vuoden 1983 kartalla paikalle ei ole enää merkitty rakennusta.

Vuorikoski 5 (Maarakenteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Seinäjoen Vuorikosken keskiosan länsirannalla kapean uoman erottamalla saarella tai niemellä.
Kaksi toisistaan noin 13 metrin päässä olevaa kuoppaa. Kuopista koillisempi on kooltaan noin 3 x 3 metriä. Lounaan puoleinen kuoppa (joka on merkitty alakohteeksi) on kooltaan noin 1,5 x 2,5 metriä. Molemmat kuopat ovat varsin teräväreunaisia ja alle puoli metriä syviä. Niissä ei havaittu huuhtoutumiskerrosta. Sijaintipaikalle ei ole merkitty rakennuksia tai muutakaan maankäyttöä millekään vanhalle kartalle.

Impivaara (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Paikalla oleva rakenne osoittautui betonikellariksi tai jonkinlaiseksi varastobunkkeriksi varastoalueella.

Puustellinkangas (Asuinpaikat)
Moderni; Kurikan (ent. Jurvan) Puustellinkankaan laella ja sen kaakkoisrinteessä on kuusi säännöllisen pyöreää painannetta, joita ympäröi noin 2 metriä leveä, 0.5-1 metriä korkea siististi kasattu kulkuaukollinen maavalli. Kuoppien sisähalkaisija on 5-6 metriä, ja ne ovat tasapohjaisia. Kuopat lienevät teltanpaikkoja, ja ajoittuvat itäsuomalaisten vastineiden perusteella 1900-luvulle. Itäsuomalaiset vastineet ovat jatkosodan aikaisia.
Etelärinteesssä on näiden lisäksi kuoppia, jotka on kaivettu kolmeen länsiluode-itäkaakko -suuntaiseen riviin. Kussakin rivissä on kuusi kuoppaa noin 40 metrin välein. Riveissä olevat kuopat ovat soikeita, maakasat joko yhdellä tai kahdella reunalla. Kuoppien koko vaihtelee, ne ovat jyrkkäreunaisia, suppilomaisia, maanpinnan tasossa noin 3-5 metriä leveitä, jopa 2 metriä syviä. Kuopat rajautuvat kiinteistönrajan mukaan ja liittyvät ehkä alueella harrastettuun soranottoon.
Teltanpaikat näkyvät vuoden 1957 ilmakuvassa, mutta eivät vuoden 1952 ilmakuvassa, minkä perusteella vaikuttaa siltä, että paikalle on perustettu leiri vasta vuosien 1952 ja 1957 välissä. Puustellinkankaalla on ollut Vaasan rannikkopatteriston harjoitusalue (lähde: Ruotuväki-lehti, nro 9, 10.5.1988).

Kuljunvuoren hyppyrimäki (Kivirakenteet)
Kyseessä on hevosenkengän muotoinen kivivalli Kuljunvuoren länsirinteen reunalla. Sen sisäpuolella eli itäpuolella on tasanne. Pääosin rakennelman kivet ovat isoja (n. 50-80 cm halk.) ja vaikuttavat louhituilta, vaikka poranjälkiä niissä ei ole havaittu. Jyrkällä ja korkealla lammen puoleisella sivulla on pienempää kiveä. Koko rakennelma on suurelta osin sammalen peittämä.
Kohde ennallaan. Paikalla on ollut Kuljunvuoren hyppyrimäki, joka on rakennettu vuonna 1954. Mäki on merkitty vuoden 1962 peruskarttaan. Kivirakenne liittyy oletettavasti hyppyrimäkeen.

Myllypuro (1000039885) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pitkänsalontien varrella Myllykankaan pohjoispuolella pellolle vievän tilustien varrella.
Nykyisen pellon reunassa on noin 25 m pitkä, säännöllisesti ladottu peltoaita, jonka sivut ovat pystysuorat. Aidan länsipää on jonkin verran hajonnut/rauennut.

Övermarkintie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Övermarkintien varrella Lautakankaan ja Siponnevan välissä, tien reunassa sijaitsee
noin 3 m läpimitaltaan oleva suorakaiteinen kivilatomus, jossa keskimäärin n. 30-40 cm:n kokoiset kivet ovat särmikkäitä ja ilmeisesti koneellisesti lohkottuja. Todennäköisesti kivirakenne
liittyy tien parannustyöhön.

Lamminkangas 2 (1000040429) (Maarakenteet)
Moderni; Vuoden 2020 inventointi:
Maakellareiden pohjat sijaitsevat Pihlajalammen länsipuolella kapean moreenikankaan itäreunalla, metsäteiden risteyksessä. Alueella kasvaa varttunutta mäntyvaltaista metsää. Paikalla on kaksi vierekkäistä maakellarin perustusta n. 10 x 4 metrin suorakaiteen muotoisella alueella. Kellarit ovat reunoista mitattuna n. 4-5 m halkaisijoiltaan ja 70-100 cm syviä, molempien reunoilla on seinävalli, keskivalli kuuluu molempiin. Pintaa peittää rehevä kasvillisuus, reunoilla kasvaa isoja mäntyjä. Todennäköisimmin kellarit liittyvät paikalla olleeseen metsäkämppään, josta on jäljellä umpiruostunut pönttöuunin hormi, kämpän kohta on tasoitettu. Kämppä on merkitty vuoden 1953 ja sitä myöhemmille peruskartoille.

Suopuro (Maarakenteet)
Historiallinen; Paikalla on viisi n. 1,5-3 m halkaisijoiltaan olevaa ja vajaasta metristä n. 1,5 m syvää kellarikuoppaa. Muodoltaan ne ovat pyöreähköjä ja suorakaiteen muotoisia, osassa seinämät ovat pystysuorat. Kohde sijaitsee Suopuron talon entisen pellon reunassa.

Ylhäinen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on noin 1920-30-luvuilla puretun navettarakennuksen kivijalka. Talolle johtavan ajotien eteläpuolella, Pynttäriniemen kärkeen johtavan tien länsipuolella, on lisäksi n. 5 m halkaisijaltaan olevan kellarin pohja.

Koskenniskan pohjapato (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on koko joen leveydeltä hyvin säilynyt pohjapato, joka on rakennettu kookkaista kivistä. Pato liittyy lähihistoriassa tehtyihin Kurjejoen kunnostuksiin.

Kontteli 2 (Kivirakenteet)
Moderni; Kuortaneenjärven länsirannalla, Länsirannantien ja Konttelin talolle johtavan ajotien hangassa, on noin hieman yli 1 m korkea uunin jäännös, halkaisijaltaan noin 2,5 m. Uunin kivet ovat n. 0,3-0,5 m halkaisijoiltaan, osa on laakakiviä. Kairauksessa esiintyi hiiltä ja hiekkakerros, pinnalla ja ympärillä on lasia, rautaromua ja tiilenkappaleita. Paikalle on merkitty rakennus vuoden 1962 peruskartalle; ilmeisesti kysymys on melko lähihistoriaan ajoittuvasta kohteesta. Kohdan ylittää sähkölinja.

Kortteisen mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on käytöstä jäänyt vesimylly, jonka myllyrakennus on vielä pystyssä. Rannalla sijainnut asuinrakennus on purettu.

Kirkkoneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on kuusi vierekkäistä hiilimiilun pohjaa noin 130 x 25 m kokoisella alueella. Hiekkatie on leikannut hieman itäisimmän miilun koillisnurkkaa. Miilut ovat halkaisijaltaan noin 20 m kokoisia ja pohjaltaan tasaisia. Vallin paksuus miiluissa on noin 2-3 m, korkeutta vallilla on puolisen metriä. Kahden miilun päältä kulkee metsäkoneen ajoura.
Paikallisen informantin mukaan miiluja on poltettu vasta jatkosodan jälkeen. Vuoden 1953 ilmakuvassa miilut erottuvatkin paljaaksi hakatulla aukolla. Paikka on ollut valtion maata.

Kurunkorpi N (Maarakenteet)
Kohde sijaitsee metsässä Kurunkorpi -nimisen peltojen ympäröimän metsäalueen pohjoisreunalla lähellä pellon ja tien reunaa. Tarkastuksessa havaittiin kaksi ihmisen tekemää kuoppaa noin 30 metrin etäisyydellä toisistaan. Paikalle ei ole merkitty rakennuksia 1847 pitäjänkartalle tai vanhoille peruskartoille vv. 1953-91.
Kuoppa 1 on muodoltaan neliömäinen ja kooltaan noin 5x5 metriä. Turpeesta koostuvan reunavallin leveys on noin 2 metriä ja korkeus noin metrin. Kuoppa on teräväreunainen ja noin 1,5 metriä syvä. Kyseessä lienee nykyaikaan tai korkeintaan historialliseen aikaan ajoittuva kellarikuoppa.
Kuoppa 2 sijaitsee samaisessa metsässä noin 30 metriä edellisestä itään. Sen läpimitta on noin 5 metriä ja syvyys metrin. Kuoppa on kaivettu moreenimaahan ja se on piirteiltään hieman epäselvä. Sen lähiympäristössä näkyy maanpinnan kaivelua ja pellolta metsään siirrettyjä kiviä. Kuoppa on mahdollisesti nykyaikaan tai korkeintaan historialliseen aikaan ajoittuva kellarikuoppa.

Auneksen-Katilan metsä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Seinäjoen luoteisosassa, Kyrönjoen ja Seinäjoen yhtymäkohdasta noin 2,3 km itäkoilliseen, Vaasa-Seinäjoki rautatiestä noin 1,6 km lounaaseen, Hautalan kylänosasta noin 1 km kaakkoon ja Katilan taloista noin 1 km pohjoisluoteeseen, metsäalueella, noin 20 m läheisen kallion laelta etelään. Paikalla on soikea noin 5 x 3 m kiviröykkiö, jonka eteläpää on muuta röykkiötä matalampi. Röykkiön suurin korkeus on noin 1 m ja se on päältä sammaloitunut. Kohde sijaitsee noin 8 m sähkölinjan itäpuolella, mutta eroaa myös sijaintinsa puolesta alueella olevista vanhojen sähkötolppien tukikivikasoista. Röykkiön lähelle ovat peruskartalle merkityt siirtolohkareet, "karhunkivet".
Kyseessä on lähihistoriassa syntynyt kiviröykkiö, ei muinaisjäännös.

Ahonkallio 2 (Kivirakenteet)
Kiinteistörajojen kulmapisteessä sijaitseva osin laonnut rajamerkki. Noin 40 * 40 cm kokoinen pystykivi, josta erottuu heikosti hakkaus ”2”. Kiven ympärillä kasvaa muhkea sammal, jonka alta tuntuu useita jalan alla liikkuvia kiviä. Peitteisten kivien liittymistä rajamerkkiin ei saatu selkoa. Paikalla on sijainnut kiinteistörajojen kulmapiste myös vuoden 1967 peruskartalla. Vuoden 1846 pitäjänkartalle kohdalle kulkee suora kylien välinen raja (Alajärven ja Kurenjoen kylien välinen raja) ilman rajan kääntymis- tai kulmapistettä. Vaikka havaittu rajamerkki sijaitsee vanhalla kylien välisellä rajalla, on epätodennäköistä, että rajamerkki liittyy vanhaan kylänrajaan. Todennäköisempää on, että rajamerkki liittyy kiinteistöjen väliseen rajapisteeseen.

Ahonkallio 1 (Kivirakenteet)
Kiinteistörajojen kulmapisteessä sijaitseva osin laonnut rajamerkki. Koostuu useammasta kivestä, jotka levinneet noin 1 * 1,2 m alalle. Korkeimmassa kivessä (noin 50 cm) hakkaus ”55”. Paikalla on sijainnut kiinteistörajojen kulmapiste myös vuoden 1967 peruskartalla. Vuoden 1846 pitäjänkartalle kohdalle kulkee suora kylien välinen raja (Alajärven ja Kurenjoen kylien välinen raja) ilman rajan kääntymis- tai kulmapistettä. Vaikka havaittu rajamerkki sijaitsee vanhalla kylien välisellä rajalla, on epätodennäköistä, että rajamerkki liittyy vanhaan kylänrajaan. Todennäköisempää on, että rajamerkki liittyy kiinteistöjen väliseen rajapisteeseen.

Vertala (Asuinpaikat)
Inventoidun voimajohtolinjan itäpuolelta todettiin laonneen rakennuksen perustus sekä kaksi samaan pihapiiriin liittyvää kivettyä ja romahtanutta kellarikuoppaa. Rakennuksen perustuksesta oli näkyvissä yli kaksi metriä korkea kivistä tehty savupiippu sekä rakennuksen seinähirsiä. Vuoden 1846 pitäjänkartalle paikalle ei ole merkitty mitään. Vuoden 1967 peruskartalla paikalla on merkitty pienialainen pelto sekä kylmä rakennus kutakuinkin samalle paikalle, mistä havaittiin nyt laonneen rakennuksen perustus. Vanhojen karttojen ja paikalla nähdyn perusteella kyseessä on lyhytaikaiseksi jääneen talon (pientila?) rauniot. Talo on perustettu 1800-luvun puolivälin jälkeen.
Kiinteistötietojärjestelmän (luettu 13.6.2022) mukaan autiotontin nimi on Vertala. Kiinteistö on erotettu Puumalan kantatilasta vuonna 1905.

Nuolikosken mylly (Teollisuuskohteet)
Nuolikosken myllystä on jäljellä vain Porasenjoesta erotettu kapea juoksuränni. Mylly on sijainnut pari sataa metriä Nuolikosken talolta yläjuoksulle päin. Paikallisen informantin mukaan myllyä on käytetty tilalla olleen sahan pyörittämiseen sekä myöhemmin (lähinnä kai 1950-60-luvuilla) sähkön tuottamiseen. Naapureiden kertoman mukaan myllystä saatua virtaa käytettiin mm. talon pihaa valaisseen ulkovalon virtalähteenä, mikä tuolloin vielä sähköttömällä Hallapurolla oli suuri ihme.

Hallakosken mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Sähköä tuottanut mylly on ollut Hallapurolla, Hallakosken talon kohdalla Porasenjoessa. Paikallisen informantin mukaan mylly jäi lähinnä kokeiluasteelle. Joessa ei tällä kohtaa ole rakenteita näkyvissä.

Kaihola (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Paikallisen informantin mukaan paikalla on toistakymmentä hiilimiilua, joissa Uukuniemeltä tulleet evakot ovat tehneet sysiä jatkosodan jälkeen.
Miilut erottuvat vuoden 1953 ilmakuvassa tuoreella hakkuuaukealla. Miilut erottuvat myös maaston digitaalisessa korkeusmallissa (MML 2m korkeusmalli).

Kiima-Kärkäs 2 (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee Lehminevankallion ja Tulinevan välisellä soisella alueella, Vaasantiestä noin 3,2 km itään. Suoalue on maastokartalla nimellä Kiima-Kärkäs. Paikannimi on vanha, sillä jo alueen isojakokartalle (Forsén 1764–1803) on tälle kohdin merkitty Kima Kerkes. Paikalla kasvaa moreenipohjalla nuorta, havupuuvaltaista sekametsää. Paikalla on suo-ojan varrella pieni, neliömäinen kivilatomus, kooltaan noin 1 x 1 x 0,3 metriä. Latomus koostuu yhdestä kivikerrasta ja sen keskellä on luontainen, pyöreähkön kulmikas ja noin puolimetri-nen kivi. Isojakokarttojen (Forsén 1764–1803) perusteella rajamerkki ei ole ollut käytössä vielä 1700-luvun loppupuolella. Kartalle on merkitty lyijykynällä rajaviiva, mutta todennäköisesti kyseessä on myöhempi lisäys. Pitäjänkarttojen (1243 02 ja 1243 03) perusteella paikalla on vuonna 1845 sijainnut Riipin kylän ja Kruununmaiden välinen raja. Edelleen käytössä oleva rajamerkki on Kiinteistörekisterissä numerolla 422.

Kiima-Kärkäs 3 (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee Lehminevankallion ja Tallisaaren välisellä, ojitettujen soiden rajaamalla alueella, Vaasantiestä noin 2,5 km itään. Suoalue on maastokartalla nimellä Kiima-Kärkäs. Paikannimi on vanha, sillä jo alueen isojakokartalle (Forsén 1764–1803) on tälle kohdin merkitty Kima Kerkes. Paikalla kasvaa moreenipohjalla nuorta havumetsää. Paikalla on suo-ojan penkalla pieni rajakivi, kooltaan noin 40 x 30 x 10 senttimetriä. Isojakokarttojen (Forsén 1764–1803) perusteella rajamerkki ei ole ollut käytössä vielä 1700-luvun loppupuolella. Kartalle on merkitty lyijykynällä rajaviiva, mutta todennäköisesti kyseessä on myöhempi lisäys. Pitäjänkarttojen (1243 02 ja 1243 03) perusteella paikalla on vuonna 1845 sijainnut Kauppilan kylän ja Kruununmaiden välinen raja. Edelleen käytössä oleva rajamerkki on Kiinteistörekisterissä numerolla 409.

Siltaneva (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee Siltanevan ja Kiima-Kärkkään suoalueiden välissä, noin 20 metriä nimettömältä metsätieltä etelään ja noin 2,5 kilometriä Vaasantiestä itään. Suo-ojien risteyksessä on muutama kivi ja moderni rajapyykki. Isojakokarttojen (Forsén 1764–1803) perusteella rajamerkki on sijainnut 1700-luvun loppupuolella Riipin kylän sisäisellä tilusrajalla. Pitäjänkarttojen (1243 02 ja 1243 03) perusteella paikalla on vuonna 1845 sijainnut Riipin kylän ja Kruununmaiden välinen raja. Edelleen käytössä oleva rajamerkki on Kiinteistörekisterissä numerolla 53.

Siltaneva 2 (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee Siltanevan ja Kiima-Kärkkään suoalueiden välissä, noin 160 metriä nimettömältä metsätieltä etelään ja noin 2,5 kilometriä Vaasantien itäpuolella. Suo-ojien risteyksessä on maakivi. Sen vieressä on moderni rajapyykki. Isojakokarttojen (Forsén 1764–1803) perusteella rajamerkki ei ole ollut käytössä vielä 1700-luvun loppupuolella. Kartalle on merkitty lyijykynällä rajaviiva, mutta todennäköisesti kyseessä on myöhempi lisäys. Pitäjänkarttojen (1243 02 ja 1243 03) perusteella paikalla on vuonna 1845 sijainnut Riipin kylän ja Kruununmaiden välinen raja. Edelleen käytössä oleva rajamerkki on Kiinteistörekisterissä numerolla 421.

Hangasneva (1000054369) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2023.
Rajamerkki sijaitsee keskellä Hangasnevan suoaluetta, noin 2,4 kilometriä Vaasantiestä itään. Suo kasvaa harvakseltaan mäntyä. Kooltaan noin 100 cm korkea ja 25 x 25 cm leveä pystykivi sijaitsee suo-ojan pohjoispuolella. Kivi on noin 45 astetta kallellaan länteen ja tuettu puupaaluilla. Isojakokarttojen (Forsén 1764–1803) perusteella rajamerkki on sijainnut 1700-luvun loppupuolella Riipin kylän sisäisellä tilusrajalla. Pitäjänkarttojen (1243 02 ja 1243 03) perusteella vuonna 1845 raja on erottanut Jurvan pitäjään kuuluneen Järvenpään kylän pientä ulkomaapalstaa Kauppilan kylän maista ja Kruununmaista. Edelleen käytössä oleva rajamerkki on Kiinteistörekisterissä numerolla 1695. Kohde sijaitsee noin 150 metriä Siltanevan tuulivoimalan hankealueen ulkopuolella.

Sydänneva (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee Hangasnevan ja Sydännevan välisellä kallioisella moreenimäellä, sen lounaisreunalla, Vaasantiestä noin 1,8 kilometriä itään. Aivan merkin länsipuolelta kulkee Pihakankaan metsätie -niminen tie. Paikalla on pystykivi, kooltaan noin 50 x 25 x 20 senttimetriä. Se sijaitsee kivisessä maastossa ja on tuettu kivillä pystyasentoon.
Isojakokarttojen (Forsén 1764–1803) perusteella rajamerkki on saattanut sijaita 1700-luvun loppupuolella Riipin kylän sisäisellä tilusrajalla. Merkki osuu karttojen leikkauskohtaan, joka jää hieman epäselväksi. Suunnilleen rajamerkin kohdalta on myös karttojen perusteella kulkenut pohjois–etelä-suuntainen tie. Pitäjänkarttojen (1243 02 ja 1243 03) perusteella vuonna 1845 raja on erottanut Jurvan pitäjään kuuluneen Järvenpään kylän pientä ulkomaapalstaa Kauppilan kylän maista ja Kruununmaista. Edelleen käytössä oleva rajamerkki on Kiinteistörekisterissä numerolla 1696.

Pyykorpi (Kivirakenteet)
Kohde sijaitsee Pihakankaan alueella, Hangasnevan länsipuolella ja Vaasantiestä noin 2,1 kilometriä itään. Noin 15 metrin päässä kohteen luoteispuolella kulkee Pihakankaan metsätie -niminen tie, joka tekee mutkan rajamerkin kohdalla. Paikalla on kalliopohjalla pieni, neliömäinen kivilatomus, kooltaan noin 1 x 1 x 0,3 metriä. Latomus koostuu yhdestä kivikerrasta ja sen keskellä on pieni pystykivi, kooltaan noin 35 x 50 x 20 senttimetriä.
Isojakokarttojen (Forsén 1764–1803) perusteella rajamerkki on saattanut sijaita 1700-luvun loppupuolella Riipin kylän sisäisellä tilusrajalla. Merkki osuu karttojen leikkauskohtaan, joka jää hieman epäselväksi. Pitäjänkarttojen (1243 02 ja 1243 03) perusteella vuonna 1845 raja on erottanut Jurvan pitäjään kuuluneen Järvenpään kylän pientä ulkomaapalstaa Kauppilan kylän maista ja Kruununmaista. Edelleen käytössä oleva rajamerkki on Kiinteistörekisterissä numerolla 185.

Hangasneva 2 (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee keskellä Hangasnevan suoaluetta, turvesuon laidalla ja noin 2,4 kilometriä Vaasantiestä itään. Kooltaan noin 100 x 35 x 20 cm kivipaasi löytyi noin kaksi metriä syvän ojan pohjalta nojaamasta ojan itäpenkkaa vasten. Todennäköisesti kivi on pudonnut ojankaivuun jälkeen penkan romahdettua. Kiven kyljessä on poranjälkiä. Isojakokarttojen (Forsén 1764–1803) perusteella rajamerkki on sijainnut 1700-luvun loppupuolella Riipin kylän sisäisellä tilusrajalla. Pitäjänkarttojen (1243 02 ja 1243 03) perusteella vuonna 1845 raja on erottanut Jurvan pitäjään kuuluneen Järvenpään kylän pientä ulkomaapalstaa Kauppilan kylän maista ja Kruununmaista. Tuhoutunut rajamerkki sijaitsee nykyisellä kiinteistörajalla mutta sitä ei ole merkitty Kiinteistörekisteriin.

Tulineva (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee Tallisaaren eteläpuolella, Tulinevan suoalueen pohjoisosassa ja noin 3,3 kilometriä Vaasantiestä itään. Merkki on soisella sekametsäalueella, nimettömän metsätien mutkan kohdalla, sen lounaispuolella. Rajamerkki on noin 0,5 metriä korkea ja noin 1 x 1 metrin kokoinen kivirakenne, jonka keskellä on pystyssä metallitanko, johon on sidottu muovipussi. Kivirakenne on paksuhkon turpeen peitossa. Isojakokarttojen (Forsén 1764–1803) perusteella rajamerkki ei ole ollut käytössä vielä 1700-luvun loppupuolella. Kartalle on hahmoteltu lyijykynällä heikosti rajaviivaa, mutta todennäköisesti kyseessä on myöhempi lisäys. Pitäjänkarttojen (1243 02 ja 1243 03) perusteella paikalla on vuonna 1845 sijainnut Riipin kylän ja Kruununmaiden välinen raja. Edelleen käytössä oleva rajamerkki on Kiinteistörekisterissä numerolla 428.

Suorsalakso (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee Metolaiskankaan pohjoispuolella, Suorsalakson suoalueen eteläosassa, noin 1,5 kilometriä Vaasantiestä itään. Rajakivi on ojan länsipenkalla, mäntymetsässä, kuivatulla suoalueella. Kivipaasi on pituudeltaan ainakin 85 cm, josta näkyvissä on noin 40 cm. Leveydeltään kivi on noin 40 cm ja paksuudeltaan noin 15 cm. Isojakokarttojen (Forsén 1764–1803) perusteella rajamerkki on sijainnut 1700-luvun loppupuolella Teuvan Riipin kylän ja Jurvan pitäjään kuuluneen Järvenpään kylän pienten tilusten välisellä rajalla. Pitäjänkarttojen (1243 02 ja 1243 03) perusteella vuonna 1845 raja on erottanut Järvenpään kylän pienen ulkomaapalstan Teuvan Kauppilan kylän maista ja Kruununmaista. Paikalla sijaitsee edelleen Teuvan kunnan ja Kurikan kaupungin välinen raja. Edelleen käytössä oleva rajamerkki on Kiinteistörekisterissä numerolla 407.

Metolaiskangas (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee Suorsalakson suon eteläpuolella, Metolaiskankaan pohjoisosassa, noin 1,9 kilometriä Vaasantiestä itään. Se on Teuvan kunnan sisällä sijaitsevalla, Kurikkaan kuulu-valla maa-alueella. Rajakivi on kosteassa kuusimetsässä, ojitetun suoalueen laitamilla olevan ojanmutkan eteläpuolella. Kohde on noin 85 cm pitkä, 28 cm leveä ja 20 cm paksu pystykivi. Isojakokarttojen (Forsén 1764–1803) perusteella rajamerkki on sijainnut 1700-luvun loppupuolella Teuvan Riipin kylän ja Jurvan pitäjään kuuluneen Järvenpään kylän pienten tilusten välisellä rajalla. Pitäjänkarttojen (1243 02 ja 1243 03) perusteella vuonna 1845 raja on erottanut Järvenpään kylän pientä ulkomaapalstaa Teuvan Kauppilan kylän maista ja Kruununmaista. Paikalla sijaitsee edelleen Teuvan kunnan ja Kurikan kaupungin välinen raja. Edelleen käytössä oleva rajamerkki on Kiinteistörekisterissä numerolla 402.

Pasinarämäkkä 2 (Kivirakenteet)
Rajamerkki sijaitsee Metolaiskankaan alueella, Vaasantiestä noin 2,3 kilometriä itään. Merkki on Metolaisen metsätie -nimisen tien lounais-puolella, alle 10 metrin päässä tiestä. Paikalla on kivillä tuettu pystykivi, kooltaan noin 80 x 30 x 25 senttimetriä. Kivi sijaitsee pienen mökin takana. Isojakokarttojen (Forsén 1764–1803) perusteella rajamerkki on sijainnut 1700-luvun loppupuolella Riipin kylän sisäisellä tilusrajalla. Pitäjänkarttojen (1243 02 ja 1243 03) perusteella vuonna 1845 raja on erottanut Jurvan pitäjään kuuluneen Järvenpään kylän pientä ulkomaapalstaa Teuvan Kauppilan kylän maista ja Kruununmaista. Paikalla sijaitsee edelleen Teuvan kunnan ja Kurikan kaupungin välinen raja. Edelleen käytössä oleva rajamerkki on Kiinteistörekisterissä numerolla 1085.

Kiimakallio 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kiimakallion etelänpuolella on n. 10 x 3 m kokoinen alue, josta on louhittu kiviä lähihistoriassa. Kivien pinnassa on jälkiä louhinnasta. Heti louhintakohdan eteläpuolella kulkee ajoura.

Pesonen (Kivirakenteet)
Loivasti etelään viettävällä hiekkakankaalla, hakkuuaukealla, törmän laella, on kiviröykkiö. Se on muodoltaan soikea, kooltaan 5 x 2,5 m, korkeus 70 cm. Kivet ovat suurehkoja, suurimmat läpimitaltaan lähes metrin – eivät yhden ihmisen nostettavia. Kivet ovat suureksi osaksi pitkänomaisia ja vaikuttavat lohkokiviltä, joskaan niissä ei ole havaittavissa porausjälkiä eikä varmoja kiilauksen merkkejä. Röykkiön länsilaidalle on kasattu melko uudenaikaista metalli- ja muovijätettä – sillä ei luultavasti ole tekemistä röykkiön kanssa. Röykkiön viereen, sekä pohjois- että etelälaidalle, tehtiin koekuopat, joissa maa oli puhdasta kivetöntä hiekkaa, pintakerroksessa oli normaali podsolimaannos. Inventoijan tulkintoja röykkiöstä: Alueella on jonkin verran kiviä hiekkakankaan pinnassa, mutta ei samantyyppisiä kuin röykkiön kivet, jotka eivät ole pyöristyneet jäätikköjoessa (kuten muut kyseisen harjualueen kivet). Kivet on ihminen siis tuonut kohdalle jostain kauempaa. Kyseessä ei liene esihistoriallinen röykkiö (mm. sijainti ja kivien suuri koko olisivat epätyypillisiä sellaisille). Myöskään uuninpohjalta se ei vaikuta (esim. ryssänuunin), koska viereen tehdyissä koekuopissa ei ollut mitään viitteitä tulenpidosta. On mahdollista, että kyseessä on rakennuskivivarasto.

Erik Ståhlin muistomerkki (Taide)
Tien laidalta noin 10 m lounaaseen, tien ja hiekkakuopan välisellä mäntytaimikkoa kasvavalla alueella on muistomerkki. Se on pystytetty paikalla vuonna 1936 ryöstömurhatun Erik Ståhlin muistoksi. Maanmittauslaitoksen peruskartassa kohdalla on muistomerkin symboli.

Vanha Kuopio–Vaasa maantie (Kulkuväylät)
Kyseessä on maantien oikaisun vuoksi käytöstä jäänyt vanhan Kuopio–Vaasa -maantien osuus, jonka pituus Mastokankaan kohdalla on noin 850 m. Kohdalla on nykyisin tilusraja. Kyseinen Kuopio – Vaasa maantie säädettiin perustettavaksi v. 1775 ja se valmistui v. 1784. Karttojen perusteella alkuperäinen tielinja on kohdalla ollut käytössä vielä vuonna 1953, eli moottoroidun maantieliikenteen aikana. Vuoden 1967 peruskartalla kohdan tieosuus on jo ollut poissa käytöstä, kun tielinjan oikaisu on valmistunut joskus em. vuosien välillä. Vuoden 1994 ilmakuvassa vanhan tielinjan alue on suurimmaksi osaksi avohakkuualuetta ja tien pintakerros selvästi poistettu. Alue on nykyisin hyvin tiheää nuorehkoa metsää ja pusikkoa. Tienpohja on paikoin huonokuntoinen.

Puisaarenkytö (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Löytöpaikka sijaitsee vt:n 19 itäpuolella raviradasta 1,5 km luoteeseen ja Männikköön johtavan tien risteyksen pohjoispuolella. Maasto on kangasmetsää tien leikkauksen yläreunassa, paikassa, missä maa on loivasti laskenut kohti peltoa ennen tien tekoa.
Valtatien (ent. kt 67) leikkauksesta oli löytynyt saviastian paloja. Tuoreeltaan vuonna 1984 tehdyssä koekaivauksessa niitä löydettiin lisää pieneltä alalta (7 x 15 m) noin 5 - 10 cm syvyydeltä. Ympäristön koekuopissa ei havaittu merkkejä asuinpaikasta tai löydöistä, ei myöskään lähistön hiekkakuopan reunoilta. Hiekka paikalla oli puhdasta.
Paikalla sijainnut mahdollinen asuinpaikka on tietöissä tuhoutunut kokonaan.
Talven 2005 tarkastuksen yhteydessä ei paikalla havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Vuoden 2008 inventoinnissa tarkastettiin risteyksen pohjoispuolella Uudenkaarlepyyntien itäreunaa noin 50 metrin matkalta. Paikalta ei löytynyt mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Alueelle on hiljattain vedetty vesijohtokaivanto tien suuntaisesti, mikä on edelleen tuhonnut mahdollisia asuinpaikan rippeitä.

Timmerbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Alajärven lounaisrannalla, Pynttärinniemen eteläosassa. Viljelysmaata ja puutarhaa. Ilmeisesti pääosaksi tuhoutunut, pihamaata peittää paksu täytemaakerros.
Timmerbackan talon ympäristössä on tehty koekaivaukset 1988; ei merkkejä asuinpaikasta. Vuoden 2018 inventoinnissa ei kertynyt uusia havaintoja.

Lukkarinlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee tasaisella viljelysmaalla Alajärven lounaispäässä, Kurejoen suussa, kaava-alueella.
Paikalla tehty koekaivaus 1995; kohteesta ei jäljellä olevia merkkejä.
Osa Alajärven kirkonkylän ympäristöstä 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa löytyneistä kiviesineistä voivat olla Lukkarinlahden ympäristöstä.

Kunnan uimaranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on hiekkaranta Alajärven Pynttärinniemen itärannalla. Löydöt ovat rantatörmältä (osaksi täytettyä) ja yläpuoliselta viljelysmaalta. Kunnan uimaranta, ja sen tekemiseen on liittynyt jonkin verran maansiirtotöitä. Vaikka asuinpaikka on osittain tuhoutunut, on alkuperäistäkin maanpintaa ja asuinpaikkaa vielä jäljellä.
Saattaa liittyä pohjoisempana sijaitsevaan Rintalan asuinpaikkaan.
Vuoden 2018 inventointi: Kohde sijaitsee järven rannalla kulkevan Rantatien länsipuolella. Matala, mutta jyrkkä rantatörmä on sortunut ja sitä on muokattu paikalla olevan kesämökin sen pihan rakentamissa sekä rannan kunnostamisessa. Aiemmin asuinpaikaksi rajattu alue on kesämökin rakentamisessa kokonaan tasoitettu ja osin myös kivillä laatoitettu. Myös itäpuolinen rantatörmä on tasoitettu nurmeksi. Mökin pohjoispuolelta pellon reunasta havaittiin 5 kvartsi-iskosta, joita ei otettu talteen. Pellolle tehdyissä lapionpistoissa ei löytynyt muita merkkejä asuinpaikasta. Alkuperäistä maanpintaa ei liene jäljellä aiemmin asuinpaikaksi rajatulla alueella ja mahdolliset kulttuurikerrokset ovat todennäköisimmin tuhoutuneet. Etelämpänä olevan uimarannan alueelta ei havaittu merkkejä esihistoriasta. Ranta-aluetta tarkastettiin myös kahlaamalla, mutta esihistoriaan viittaavaa ei havaittu.

Hiekkaharju (5010038) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Alajärven pohjoisosassa, Lakeaharjun kaakkoisreunalla. Paikalla on hiekkakuoppa, metsä- ja viljelysmaan rajalla. Kuopan pohjalta, keskeltä, noin 1,8-2 m syvyydellä reunoista lukien tavattiin 1980-luvun alussa hiiliesiintymä, joka ajoitettiin mesoliittiseksi. Tarkastuksessa 1985 kuopan reunaleikkauksessa ei hiiltä tai nokimaata ollut enää näkyvissä. Mitään asuinpaikkaan viittaavaa ei paikalta hiiliesiintymän lisäksi tavattu. Mahdollinen asuinpaikka.
Toukokuussa 2019 tehdyissä tutkimuksissa ei voitu todeta mitään kiinteään muinaisjäännökseen liittyvää.

Penttilänkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Alavus-Kuortane -tien itäpuolella, tien ja Lapuanjoen välisessä maastossa. Alue on entistä soranottoaluetta.
Kohde tuhoutunut soranotossa kokonaan.

Hauta-ahonkangas I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lapuanjoen lounaispuolella, joesta noin 200 m, vastapäätä Sepposen Vasikkahaan asuinpaikkaa (ks. kohde 10 01 0002). Paikka on sorakuopan laita, loivasti koilliseen viettävää hiekkapohjaista rinnettä. Kuopan koillisreunassa on näkyvissä värjääntynyt laikku ja kvartsia. Värjäytynyt laikku näkyi noin 5-6 metrin matkalla kuopan reunassa.
Vuoden 2020 tarkastuksen perusteella kohde on tuhoutunut vuosikymmenten saatossa.

Hauta-ahonkangas II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on hiekkakuopan reunaa ja tiealuetta, melko tasaista kangasmaata, jossa kasvaa harvaa männikköä. Inventoinnissa 1976 löytyi kuopalle johtavalta tieltä ja sen molemmin puolin runsaasti kvartsia, noin 30 x 80 metrin alalta.
Vuoden 2020 tarkastuksen perusteella kohde on tuhoutunut hiekanotossa. Lähellä on hiekkakuopan reunassa myös kvartsisepeliä, jota on levitetty tienpohjaan.

Ylikydönsaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ylikydönsaari sijaitsee Kortesjärven-Evijärven tien varrella Sauna-ahossa. Sauna-ahonjärveen laskee Ylikytö-nimisen viljelyaukean läpi virtaava Norijoki. Joen itäpuolella 600 metriä maantiesillasta etelään on vajaan kahden ha:n suuruinen viljelemätön hiekkasaareke, Ylikydönsaari. Sen keskustasta on hiekka ajettu tietyömaalle. Saaressa on todettu nuotionsijoja. Inventoinnissa ei löytynyt mitään esihistoriallista saaren jäljellä olevilta reunoilta. Maasto on peitteistä metsää.

Reispakankangas (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pirunpelto sijaitsee Inanlahdesta 2 km länteen, maantien pohjoispuolella, moreenikankaan laella. Reispakankankaan -moreenidrumliinin laella on n 23 x 13 m laaja (näkyviltä osin) kivikko. Kivikossa on neljä suppilomaista kuopannetta (rakkakuoppia), niistä eteläisin on mitoiltaan 3x4 m, pohjoisin 2x1 m, keskellä on pari pienempää. Paikkakunnalla tällaisia kivikoita kutsutaan nimellä Lapinkirkko. Kuopat ovat ihmisen työtä, kivikko on luontainen, jääkauden aikana syntynyt.

Oosinkangas 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Oosinkankaan "lapinkirkko" sijaitsee Koskimäen talosta 1,2 km lounaaseen. Verrattain tasaisella Oosinkankaalla on vähäisiä luontaisia kohoumia, joista ehkä korkeimmalla on laaja, sammalen peittämä kivikko, kooltaan 30 x 40 metriä. Kivikossa on useita erikokoisia kuoppia penkomisen jäljiltä. Kivikko on luontainen, kuopat ihmisen tekemiä, jotkin niistä mahdollisesti rakkakuoppia.

Myllykangas (52010061) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Myllykangas-nimisen moreenidrumliinin itäreunalla, harjanteella, tasaisella mäntykankaalla on luontainen sammaloitunut pirunpelto, johon kaivettu kuoppia. Tällaisia kutsutaan paikkakunnalla "lapinkirkoiksi".

Kivikautinen; Asuinpaikka on sijainnut Ähtävänjoen itärannalla, Kattilakoskella. Paikkaa tutkittiin 1975-77. Nykyisin paikka sijaitsee voimalaitoksen alueella.

Fulisbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenteet sijaitsevat Evijäeven pohjoisosassa, Juurikkajärven eteläpuolella olevalla Fulisbackenilla. Vanhalta Ähtävän maantieltä 600 m länteen on itä-länsi-suuntainen moreeniharjanne, jossa on 100 m pitkä ja 50 m leveä kivikko, luontainen pirunpelto. Kivikossa on kahdeksan suppilomaista kuoppaa jotka ovat 1-1,5 m syviä.

Evijärvenkangas (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivikko sijaitsee maantien länsipuolella, Puotilahdesta n 700 m luoteeseen, kankaalla, jonka laella pitkänomainen 100 x 30 metrin luonnonkivikko. Sen kaakkoispäässä on useita kuoppia. Joissain kuopissa kasvaa puitakin. Paikka mainitaan kotiseutuneuvos Väinö Tuomaalan museovirastoon jättämässä luettelossa.

Isokangas (52010071) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lähellä Evijärven ja Ähtävän rajaa, joen itäpuolella hiekkakankaalla soraharjanteen ja suon välillä. Kankaan luoteispäässä on iso hiekanottoalue ja loppuosa on kuorittu hiekanottoa varten. Jatkuvasti laajentuvan hiekanoton takia asuinpaikalla olevia asumuspainateita kaivettiin vuosina 1977, 1979 ja 1981. Kyseessä on laaja-alainen ja rikaslöytöinen asuinpaikka, josta ilmeisesti tärkeimmät osat asuinpainanteineen on tutkittu. Löytöalueen koko on ollut noin 200 x 100 m.
Vuoden 2020 tarkastuksessa todettiin, että kyseessä on täysin hiekanotossa tuhoutunut/säiyneiltä osiltaan tutkittu muinaisjäännös.

Piirtolankangas/Vanhatalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella, Nuijamiesten muistomerkiltä noin 350 metriä koilliseen, Vanhatalon päärakennuksesta noin 90 metriä itään. Alue on ollut hiekkaharjua. Nykyisin paikka on soranottoaluetta ja asuinpaikka on ilmeisesti lähes kokonaan tuhoutunut. Kohteella on suoritettu kaivauksia vuosina 1900 ja 1913. Inventoinnissa 1972 paikalta ei löytynyt enää merkkejä asuinpaikasta. Myöskään inventoinnissa 2008 ei hiekkakuopan reunoilla havaittu mitään esihistoriaan viittaavaa.

Koskenkorvan saha (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee välittömästi Koskenkorvan sahan pohjoispuolella, Kyrönjoesta vain vajaan 100 metrin päässä, joen kaakkoispuolella. Paikalla on havaittu merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta, joka nykyisin lienee kokonaan tuhoutunut. Paikalla on suoritettu kaivauksia vuonna 1911.
Ilmajoen inventoinnin 2008 yhteydessä tarkastettiin Ilmajoen kunnan toivomuksesta hieman perusteellisemmin Koskenkorvan sahan muinaisjäännöksen aluetta, koska alueelle on suunnitteilla maankäyttöhanke. Vuoden 1758 isojakokartan (Anders Collen) mukaan samassa paikassa on sijainnut Kokkolan kylän Koskenkorvan talo (nro 3). Talon paikannus osuu noin +-15 metrin tarkkuudella Kyrönjoen rannasta (rautatiesillan kohdalta) noin 70 m ja heti rautatien eteläpuolella tai sen alla. Nykyisen jyrkän, jokeen laskevan törmän reunalta talo olisi sijainnut noin 35 metrin päässä. Talon oletettu paikka radan varressa on täysin kaivettu pois. Radan eteläpuolella on täytemaata ja vanhoja kaivantoja. Ehjältä vaikuttavaa maastoa on ainoastaan kapealla noin 10-20 metriä leveällä kaistaleella nykyisen törmän reunalla, radasta noin 30 metriä etelä-lounaaseen.
Tälle jokitörmän äärellä olevalle noin 30 x 10-20 metrin laajuiselle ehjältä vaikuttaneelle maakaistaleelle tehtiin useita koekuoppia. Paikka on ollut maaperästä päätellen vanhaa peltoa, hiesumoreenia. Mitään esihistoriaan viittaavaa tai vanhaan talotonttiin viittaavaa ei havaittu. Talotontti on ilmeisesti tuhoutunut rataa tehtäessä (kohdalla se kulkee korkean penkereen päällä) ja sen liepeetkin erilaisten kaivantojen takia. Esihistoriallista asuinpaikkaa ei alueella voi enää havaita – se on mitä todennäköisimmin täysin tuhoutunut. Alue on monin tavoin muokattu ja rakennettu.
Koskenkorvan vanhan sahan alueella ja rautatien varrella ei inventoinnin perusteella ole muinaisjäännöstä.

Urheilukenttä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Koskenkorvan urheilukentän länsiluodepäässä, Kyrönjoesta noin 750 metriä luoteeseen. Paikalta löytyi vuonna 1937-1938 urheilukenttää tasoitettaessa kiviesineitä (KM 10761:1, 3-4, kirves ja kaksi reikäkiveä). Ilmeisesti asuinpaikka on kokonaan tuhoutunut tasoitustöiden yhteydessä. Kohde on ilmeisesti osa Honkalanmäen laajaa asuinpaikkakompleksia 145010014.

Mäki-Seppilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Seppilänmäen itärinteellä, Kyrönjoesta noin 800 metriä luoteeseen. Paikka on jyrkähkö kivikkoisen soraharjun itärinne. Piha- ja viljelysmaalta on löytynyt kaksi reikäkiven puolikasta, taltta ja kvartsi-iskoksia.
Inventointi 2008: Talo on nyt asumaton ja pieni puutarha talon ympärillä on pusikoitunut. Talo sijaitsee jyrkähkössä, hyvin kivisessä rinteessä, missä ei muutaman siihen kaivetun koekuopan perusteella ole mitään esihistoriaan viittaavaa. Talon itäpuolisessa pellossa, joka tarkastettaessa oli talven jäljiltä avoimena, ei havaittu mitään esihistoriaan viittaavaa. Paikalla ei inventoijan mukaan ole muinaisjäännöstä. Talosta noin 100 metriä lounaaseen löytyi mäen etelärinteeltä kivikautinen asuinpaikka (kohde Kokko). Mahdollisesti kiviesineet voivat olla peräisin tuolta paikalta?

Tipulinlammi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Talvitien ja Rajaniemen maiden rajalla. Paikalla on kiviröykkiö, rajapyykki. Rajamerkin alaosa on pohjakaavaltaan nelikulmio, jonka sivun pituus on 1,5 metriä. Alaosalla on korkeutta vajaa metri. Se on ladottu laakeista, kulmikkaiksi lohjenneista kivistä. Päällä on pystyyn asetettu pitkänomainen kivi.
Paikalle kesällä 2013 tehdyssä tarkastuksessa ei kohdetta löydetty. Alue on voimakkaasti äestetty.
Samantapaisia "patsaita" kerrotaan olleen useita Tipulinkallion itärinteellä Laakavuoren ja Takaranteenmaan pohjoispuolella.

Köhkerönmonttu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ilmajoen luoteisosassa, Huissin kylässä, soranottoalueella. Asuinpaikka sijaitsee peltojen ympäröimällä itä-länsisuuntaisella soraharjanteella. Harjanteen itäosasta ajetusta sorasta on tavattu kvartsi-iskoksia. Inventoinnissa 1972 löytyi muutamia kvartsi-iskoksia, keramiikkaa ja luuta sorakuopan pohjois- ja luoteisreunoilta.
Vuoden 2014 koekaivauksessa kohde todettiin täysin hiekannoton tuhoamaksi.

Soidinaho (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Peltoniemen kylässä, Soidinahon tilalla, puutarhamaalla. Asuinpaikka sijaitsee asuinrakennuksen lounaispuolella olevassa puutarhassa, aivan rakennuksen takana. Paikalta on eri tarkastusten yhteydessä löytynyt keramiikkaa, hioin, iskoksia ja poltettua savea.
Paikka tarkastettiin inventoinnin yhteydessä 2020. Paikka ei ole viimeisimmän vuoden 1972 tarkastuksen mukaisessa kunnossa. Pihamaa on raskaasti muokattua. Alue on hyvin loivasti itään viettävää, paikoin kivikkoista. Todennäköisesti asuinpaikka on suurimmaksi osaksi tuhoutunut rakennustöiden ja pihan muokkausten yhteydessä. Maaston muotojen (hyvin loivaa, ei rantamuodostumia) ja maaperän (kivikkoista kosteapohjaista hietaa) perusteella asuinpaikka lienee alun perinkin ollut suppea-alainen ja lyhytaikainen.

Tammelanharju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Tammelanharjulla, Ilmajoelta Ylistaroon johtavan maantien varrella, soranotto- ja tiealueella. Asuinpaikka sijaitsee pohjois-eteläsuuntaisen kapean länteen viettävän soraharjun rinteellä. Inventoinnissa 1972 löytyi kvartsi-iskoksia tien länsipuolella olevan sorakuopan pohjoisreunalta. Todennäköisesti asuinpaikka on lähes kokonaan tuhoutunut.
Inventointi 2014: Muinaisjäännösrekisterin piste sijaitsee tien itäpuolella, vaikka inventointikertomuksen mukaan löytöalue on tien länsipuolella. Pellot olivat inventointihetkellä äestetty ja havaintomahdollisuudet hyvät. Peltojen
pinnasta ei tehty havaintoja asuinpaikasta. Koekuopista muinaisjäännnöspisteen kohdalla ja voimajohtolinjauksen kohdalla paljastui n. 20 – 30 cm hienojakoisen peltokerroksen alta puhdasta hiesu-/savimaata. Sora- /hiekkamaata ei tavattu missään. Kohde on ilmeisesti kokonaan tuhoutunut, kuten inventoinnissa 1972 todettiin.

Huhtakorven kivijata (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Lauhanvuoren länsirinteellä, muinaisessa rantakivikossa. Kivijadan kasvillisuudesta paljaan osan eteläpäässä on yksi ja pohjoispäässä kolme rakkakuoppaa. Turvettuneen osan pohjoispäässä rakkakuoppa. Jadan keskivaiheille on raivattu kivikehä, jonka läpimitta on 2-2,5 metriä ja muoto pyöreähkö. Tämä kivikehä on ainoa pyyntiasumuksia muistuttava rakenne Lauhan jadoissa.
Lauhavuoren ja sen lähialueita on historiallisella ajalla käytetty tervanpolttoon, potaskan valmistukseen ja suoviljelyyn. Lauhan huipulla on viljelty perunaa, koska se on hallarajan yläpuolella.

Riitakankaan kivijata (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Lauhanvuoren lounaisrinteen alaosassa. Isojoelta tultaessa tien oikealla puolella on jata, jolle on viitoitus. Jadan yli kulkee kävelysilta. Kävelysillasta etelään on 10 rakkakuoppaa ja 5 keskeneräistä rakkakuoppaa. Sillasta pohjoiseen rakkakuopat (10 kpl) ovat selvästi pengottuja. Jadan keskiharjanteella on noin 20 pientä kuoppaa ja noin 10-15 kpl rakkakuoppia, joiden läpimitta on noin 1 m.
Jadalla on nähtävyysarvoa luonnonmuodostumana.

Lyyski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on Sarvijoen Rökaskallion harjanteen länsireunalla oleva hiekanottoalue. Laajan hiekkakuopan itäreunalta on tehty löytöjä noin 60 m matkalta. Kohde on todettu koekaivauksessa 1982 tuhoutuneeksi.
Paikalta noin 200 metriä etelälounaaseen todettiin vuonna 1990 toisen suuren hiekkakuopan itäreunassa iskoksia ja saviastian reunapala (ks. kohde Kaijanmaa 175 01 0053). Rökäskalliolta on 1800-luvulla löytynyt vasarakirves KM 1095 (ks. inventointikertomus 1981, kohde 58).

Aho 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Närvijoen pohjoispuolella, Irmalan talosta noin 370 m koilliseen. Metsäpalstalla on ilmoitettu olevan kaksi röykkiötä.
Tarkastus 2020: kiinteistö kuljettiin läpi ristiin rastiin, mutta röykkiöitä ei löytynyt. Itäpuolella, tien varrella, pellon reunassa on pari peltoröykkiötä.

Riutankallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Tainuskylän Tainuunmäen itäpuolella, Jurva-Koskenkorvatien eteläpuolella olevan Riutankallion länsireunalla. Paikalla on Aarre Äystön ilmoittama (kirje) röykkiö.
Metsänkäytön vuoksi tehdyssä tarkastuksessa haravoitiin maastoa röykkiön ilmoitetun sijainnin ympäristössä, n. 100 x 300 m laajuisella alueella Myötämäentien molemmin puolin. Lähellä koordinaattien mukaista paikkaa todettiin useaan osaan lohjennut siirtolohkare, luontaista louhikkoa sekä Myötämäen talon pellon pohjoisreunaan kasattuja viljelyröykkiöitä. Mitään muinaisjäännökseksi katsottavaa ei alueelta löytynyt.

Rourunkangas (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rourunkankaalla, laajojen suoalueiden pohjoispuolisella metsämaalla on kivistä holvattu, suhteellisen hyväkuntoinen uuni, joka on tullut esiin puunkorjuun jälkeen. Paikalla ei ole ollut mahdollista havaita rakennuksen perustuksia tms. hakkuujätteen ja kasvillisuuden vuoksi. Paikalta pari kilometriä lounaaseen olevalla Rauhassaarella on muistitiedon mukaan ollut pakosauna, jonka perustukset lienevät jotenkin näkyvissä.
Vuoden 2013 inventoinnissa kohdetta ei löydetty.

Hautamäki 3 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Hautamäki 2:sta n. 250 metriä etelään ja metsäautotiestä n. 300 metriä länteen on Hautamäki 3.
Torvinen on inventoinnissaan havainnut pienen röykkiön paikalla olevan kivilouhoksen lähellä, mutta mainitsee, että ”se saattaa olla nuori”. V. 2006 inventoinnissa Torvisen mainitsemaa pienistä kivistä koottua laakeaa röykkiötä ei havaittu.
Kalliosta on louhittu kiveä ja kiven louhinnasta syntyneitä kivikasoja lojuu siellä täällä n. 30 m halkaisijaltaan olevalla alueella. Louhoskuoppa on kerännyt vettä ja sammaloitunut.

Hosikangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kauhajoki- Kauhajärvi maantien molemmin puolin, kangasmaastossa. Löydöt ovat tieleikkauksesta ja -uralta kankaalta, 260 m Kauhajoen uomasta ja sitä noin 20 m ylempänä.
Vuoden 2003 tarkastuksen mukaan kohde on pääosin tuhoutunut. Paikalla on hiekkakuoppa ja metsätie. Koekuopista ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Kovapruukin kivijata (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lauhanvuorella, Kauhajoen Kovanrpuukinkankaalla, Isojoen rajan tuntumassa on laaja kivijata, muinainen paljaaksi huuhtoutunut rantakivikko. Sen pohjoispäässä on yksi turvettunut rakkakuoppa, läpimitaltaan noin 1-1,5 metriä ja syvyydeltään noin 0,7 metriä. Sen vieressä on turvettunut kivikehä, jonka läpimitta on 1,5 - 2 m. Eteläpäässä jataa on parisenkymmentä epämääräistä rakka- tai luontaista kuoppaa.
Lauhanvuoren ja sen lähialueita on historiallisella ajalla käytetty tervanpolttoon, potaskan valmistukseen ja suoviljelyyn. Lauhan huipulla on viljelty perunaa, koska se on hallarajan yläpuolella.

Lauhanvuori (Maarakenteet)
Historiallinen; Lauhanvuorella, Lauhan huipun supra-akvaattisella alueella, hiekkamaalla on kaksi kuopannetta, joiden läpimitta on noin 2 m ja syvyys noin 0,5 m. Huuhtoutumiskerros ja sen alainen hiekka ovat sekoittuneet. Kuopat ovat noin 5 m päässä toisistaan. Niistä noin 10 m pohjoiseen on halkaisijaltaan 2 m suuruinen kuoppa, jossa on huuhtoutumiskerros ja sen päällä nokikerros. Tästä kuopasta noin 5 m länteen on kuoppa, jonka läpimitta on noin 1 m ja syvyys noin 0,4 m. Tässä kuopassa on vahvasti nokinen huuhtoutumiskerros.
Kuoppien tarkoitus on epäselvä.
Lauhanvuoren ja sen lähialueita on historiallisella ajalla käytetty tervanpolttoon, potaskan valmistukseen ja suoviljelyyn. Lauhan huipulla on viljelty perunaa, koska se on hallarajan yläpuolella.

Pihlaja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on sijainnut hiekkaisella harjanteella savisten peltojen keskellä Pihlajan ja Pihlajamäen talojen ja hiekkakuopan kohdalla. Löytöjä on tullut Pihlajan talon pihapiiristä ja hiekkakuopan kohdalta. Kohde lienee tuhoutunut lähes täydellisesti hiekanotossa ja viljelyksessä sekä rakentamisen yhteydessä.

Leirintäalue (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nykälänniemen itäreunalla, loivasti itään viettävällä rinteellä, Lappajärven pohjoisrannalla. Torvisen 1977 toteaman muinaisjäännöksen keskusalue osuu nykyään paikalla sijaitsevan kylpylähotellin nurmipeitteiselle piha-alueelle, jonka halki kulkee asfaltoitu kävelytie. Paikalla on aiemmin ollut lerintäalue. Torvisen inventoinnissa talteen keräämien kvartsi-iskosten perusteella asuinpaikka jatkunee pohjoisluoteeseen, kohti huvilatontteja, n. 300 m pitkänä ja 50 m leveänä vyöhykkeenä. Seitaharjun 403 01 0002 kivilatomuskohde sijoittuu myös tälle vyöhykkeelle. Torvisen koekaivauksen 1977 yhteydessä löytöjä saatiin talteen koekuopista myös alueen eteläpuolelta ulottuen n. 150 m etäisyydelle, kylpylähotellin koilliskulmalle.
Niemen itärannalla on havaittavissa muinainen rantaterassi 75 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Maalaji alueella on vanhojen viljelyalueiden kohdalla peltomultaa, muualla hiekkaa; kylpylähotellin piha-alueen perustamisen yhteydessä aluetta on tasoitettu ja paikalle on tuotu puutarhamultaa. Pohjoisessa huvilatonttien alueella maasto on hiekkapohjaista kangasmetsää. Alueen pohjois- ja länsiosassa sijaitsee nykyään golfkenttä, jota on tasoitettu ja muotoiltu voimakkaasti. Asuinpaikan länsireunalla kulkee Nykälänniemen ympäri kiertävä lenkkipolku.
Inventoinnin 2006 yhteydessä paikalta ei saatu talteen löytöjä, vaikka maanpinta oli paikoin rikkoontunut. Systemaattisen kairauksen yhteydessä ei saatu havaintoja säilyneestä kulttuurikerroksesta. Niemessä aikanaan sijainneen Nykälän tilan mailta on saatu talteen useita kiviesineitä peltotöissä. Nykyään paikalla sijaitseva kylpylähotelli Kivitippu ja siihen liittyvä golfkenttä ovat muokanneet maisemaa voimakkaasti. Löytöjä on saatu talteen sekä niemen itä- että länsirannan pelloilta. Kysymyksessä on varmaankin ollut laajempi muinaisjäännöskokonaisuus, joka lienee nykyään suurelta osin tuhoutunut. Torvisen 1977 koekaivauksen yhteydessä saatiin niemen itä- ja kaakkoisreunan koekuopista talteen joitain kvartsi-iskoksia ja palaneiden luiden katkelmia. Niemen länsi- ja lounaisreunalle sijoitetut koekuopat olivat löydöttömiä. Ehjästä kulttuurikerroksesta ei saatu havaintoja.
Tähän kohteeseen liitettyjä löytöjä ovat KM 2675:519 kivikirveen katkelma, KM 13251:1-2 asuinpaikkalöytöjä, KM 20077 kvartsi-iskoksia sekä KM 21415 3 kiviesinettä. Lappajärven museossa on kivikirves, joka on löytynyt Nykälänniemeltä.

Majakangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on vuonna 1962 kerätty kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (mm. kvartsiittikaavin ja kvartsi-iskoksia) Kalajärven koillisrannalla sijainneelta hiekanottoalueelta, Majakankaan talon etelä-lounaispuolelta. Nykyisin paikka on Kalajärven allasaluetta ja siis vedenpinnan alla. Mahdollisesti näkyvissä matalan vedenpinnan aikana. Todennäköisesti Satakunnan museossa säilytettävä tasataltta on peräisin samoilta alueilta.

Tervala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Seinäjoen jokilaakson pohjoisreunalla, keskustasta luoteeseen, Tervalan alueella. Inventoinnissa 1978 todettu kvartsia pellolla; aikaisemmin noin 200 m päässä löytyneiksi oletetut kiviesineet (KM 13221 sekä 1017, 2321, 2981:16) kuulunevat samaan asuinpaikkaan.
Asutus Pakkalankallion ja Ala-Katilan talon välillä, noin 40 m korkeudella, etelään aukeavalla peltorinteellä.

Komsinkangas 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Komsinkankaan lounaispäässä, kuivatun Komsinjärven länsi-/luoteispuolella. Paikka on hiekkainen, metsittynyt rinne, jossa on vanhoja sorakuoppia.
Kohde on tutkittu osaksi 1914. Keramiikkalöydöt edustavat ns. Jäkärlän keramiikkaa. Rannansiirtymiskronologian mukaan asuinpaikka on ollut käytössä noin 4000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Asuinpaikkaa lienee jäljellä vielä hiekkakuopan pohjois- ja itäpuolisella alueella.
Sama kohde kuin Komsinkangas 3 (846010044). Ks. Lisätiedot-välilehti. Tämä kohde poistettu ja kohteen Komsinkangas 3 nimi muutettu muotoon Komsinkangas.

Kortesnevankorpi/Kantola (Hautapaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kortesnevankorpi -nimisellä metsäalueella. Paikalta löytyi vuonna 1972 rajaojaa kaivettaessa nuorakeraaminen hauta (nuorakeraamisen saviastian paloja). Paikalla suoritettiin koekaivaus vuonna 1973. Jäljellä oleva kuopan hahmo erottui selvästi, mutta muutamaa kvartsi-iskosta lukuun ottamatta paikalta ei saatu löytöjä.

Varanmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Kauppilan kylässä Kirkonkylän ja Riipin kylän välissä, tiestä 67 noin 90 m pohjoiseen Vaaranmäen luoteisosassa, omakotitalon tonttimaalla.
Röykkiö on laakea, pohjaltaan suorakaiteen muotoinen ja kooltaan noin 8 x 4 - 5 m. Röykkiön pitkät sivut suuntautuvat lounaasta koilliseen. Sen eteläkulmassa on iso maakivi, muuten röykkiö koostuu pienehköistä kivistä, ja se on sammaloitunut. Talolle, joka sijaitsee noin 30 m päässä, johtavan tien rakentaminen on rikkonut röykkiön koillisosaa.
Vuoden 2005 tarkastuksessa todettiin paikalle tehdyn nurmikon.
Lähellä sijaitsee Varanmäki 2-niminen viljelyröykkiö.

Varanmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Kauppilan kylässä Kirkonkylän ja Riipin kylän välissä tiestä 67 noin 100 m pohjoiseen Vaaranmäen luoteisosassa, peltojen välisessä metsäsaarekkeessa.
Röykkiö on muodoltaan soikea, kooltaan noin 4 x 2 m ja matala. Se on koottu suunnilleen päänkokoisista kivistä, ja siinä näyttäisi olevan vain yksi kivikerta. Kivet ovat sammalen peitossa. Inventoinnin 1983 aikaan röykkiön koilliskulmassa kasvoi kuusi, ja osittain röykkiö oli raivausjäteen peitossa.
Vuoden 2005 tarkastuksessa röykkiö todettiin peitetyn hiekalla. 1918 jälkeen raivattu jo käytöstä poistunut uudispelto, joka on ulottunut myös lännessä olevalle tontille, jossa Varanmäki 1-niminen viljelyröykkiö. Kiviä on Varanmäellä kasattu aikanaan viljelyksen reunoille ja vuonna 2005 todettiin myös kolmas kivikasa, joka oli heitelty ilmeisesti vanhan ojakaivannon reunalle.

Hietaharju (Hautapaikat)
Kivikautinen; Rautatienrakentamisen yhteydessä 1911 löydettiin Hietaharjulta kaksi vasarakirvestä, jotka ovat mahdollisesti kivikautisia hautalöytöjä. Tarkka paikka ei nykyisin ole tiedossa; harjulta ei todettu merkkejä kiinteistä muinaisjäännöksistä inventoinnissa 1983.

Komsinkangas 2 (Hautapaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Komsin- ja Pappilankankaalla, kankaan poikki kulkevan metsätien pohjoispuolella, tiestä noin 30 metriä. Inventoinnissa 1983 havaittiin paikalla olevan sorakuopan länsiprofiilissa punaiseksi värjäytynyttä maata. Kohdassa oli noin 1,5 m pitkä ja 60 cm syvä kuopan hahmo. Kuopan yläosassa, noin 40 cm maanpinnasta alaspäin pisti esiin kaksi päällekkäin asetettua hiekkakivilaakaa, jotka olivat todennäköisesti muualta tuotuja.
Hauta tutkittiin vuonna 1983.

Niku-Pennala (Hautapaikat)
Rautakautinen; Vuonna 1907 löytyi maata kaivettaessa Niku-Pennalan maalta rautakautisia, 1000-luvun esineitä (soikea kupurasolki, pronssilangasta punottu kaularengas, hevosenkenkäsolki, toinen hevosenkenkäsolki, jonka keskellä ulkoneva risti, ketjun katkelmia, pronssipäällysteinen puukon tuppi, ketjunkannatin, rautakirves, puukon katkelmia, rautanauloja ym.). Paikan tarkastuksessa vuonna 1908 todettiin, että paikalla ilmeisesti ollut (ruumis?)hauta oli tuhoutunut. Tarkkaa paikkaa tai rakenteita ei ollut mahdollista todeta.
Vuoden 1992 inventoinnissa todettiin, että löytöpaikan kohdalle on rakennettu omakotitalo. Muutoin alue on talon pihamaata ja nurmikkoa.

Jätinkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Jätinkallio sijaitsee noin 700 metriä Ilmajoelle vievältä yhdystieltä länteen. Jätinkallio on noin 250 x 150 metriä laaja avokallioalue. Kalliolla luontaisen kivikon keskellä havaittiin vuonna 1983 kivillä vuorattu kuopanne (koko noin 3 x 2,7 x 0,8 metriä), joka vuonna 1985 tutkittiin ja poistettiin, koska se jäi suunnitellun murskealueen sisäpuolelle. Tutkimuksissa kuoppa todettiin korkeintaan 150-200 vuotta vanhaksi. Mahdollisesti kysymyksessä on esimerkiksi ketun pyyntikuoppa.
Lisäksi kalliolla, kuopanteesta kaakkoon, on mahdollinen röykkiö?

Hankaniemi (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Hankaveden länsirannalla, Hankaniemen talon maalla, talosta etelään on vanhalla hakamaalla, vanhan vesitien varressa matalia, runsaan kasvillisuuden peittämiä maan- ja kivensekaisia kumpuja/röykkiöitä, joista suurin osa näkyy maan pinnalle. Osa tuhoutunut.
Vuoden 2016 inventoinnin kohteiden Hakapellontie (1000030900) ja Hankasaarentie (1000030901) kummut/röykkiöt ovat mahdollisesti osa samaa kohdetta.
Tarkastus 2022: kohde Hankaniemi (989010009) poistettu. Alueen röykkiöt sisältyvät kohteisiin Hakapellontie (1000030900) ja Hankasaarentie (1000030901).

Huosianmaankallio 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Osittain tuhoutunut kalkkiuuni.
Kohde on tuhoutunut. Kalkkiuuni Huosianmaankallio 4 on ilmoitettujen koordinaattien mukaan sijainnut keskellä nykyistä louhosta. Nykyisin louhos on aivan tasapohjainen ja syvempi kuin vuoden 1995 inventointiraportin valokuvissa näkyvä vanha louhos. Ilmoitetulla paikalla nykyisen louhoksen keskellä kalkkiuunista ei voi enää olla jäljellä mitään jäänteitä.

Historiallinen; Uuni lienee melko ehjä ja hyvässä kunnossa.
Kalkkiuuni on tuhoutunut kalkkilouhoksen laajentuessa.

Historiallinen; Osittain tuhoutunut kalkkiuuni.
Kalkkiuuni on tuhoutunut kalkkilouhoksen laajentuessa.

Historiallinen; Tuhoutuneen kalkkiuunin paikka

Historiallinen; Tuhoutuneen kalkkiuunin paikka.

Huosianmaankallio, Pitkä kuoppa (kalkkilouhos) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Suurin yhtenäinen ja määriteltävissä oleva kansanomainen louhos sijaitsee kaivosta varten raivatun alueen laidalla. Äkkikivilouhos on noin 80 metriä pitkä ja lähes 30 metriä leveä. Louhos on keskimäärin kolme, neljä metriä syvä, mutta keskikohdiltaan syvempi. Louhoksen pohjalle oli kuitenkin tarkastusajankohtana kertynyt vettä minkä vuoksi suurinta syvyyttä ei voitu mitata. Louhoksen seinämät ovat pystysuorat. Louhoksesta on Topi Kovasen mukaan saatu lähes puhdasta dolomiittia, jonka kansanomainen nimi on Äkkikivi. Louhosta kutsutaankin siten Äkkikivilouhokseksi sekä suuren kokonsa perusteella myös Pitkäksi kuopaksi.
Kohde vaikuttaa tuhoutuneen louhostoiminnan laajennuttua.

Mustapuro 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mustapuro sijaitsee vajaat pari kilometriä Hallapurolta koilliseen. Uuneja on kylällä ollut kaikkiaan kolme, mutta ne ovat kaikki tuhoutuneet ajanoloon. Kaksi uuneista on sijainnut Mustapuron länsipuolella, puron rantatöyräässä, ja kolmas uuni puron itäpuolella, pienemmän puron töyräällä. Oppaana olleen Toivo Mustapuron mukaan läntisin uuneista on ollut suurikokoisin, kolmella tulipesällä varustettu. Uunin paikalla on heinikossa noin 2-3 metriä leveä loiva painauma, jonka alapuolella alarinteessä on muutamia palaneen kalkin kappaleita. Keskimmäinen uuneista on sijainnut Mustapuron ylittävän sillan kupeessa, Hallapurolta tultaessa tien eteläpuolella. Uunin paikka on niittyä, jolla ei näy jälkeäkään uunista. Kolmas ja itäisin uuneista on sijainnut Mustapuron talon takana, Mustapuroon yhtyvän pienemmän joen varressa. Uuni on ollut rakennettuna joen törmälle, mutta sen paikalla ei ole näkyvissä jäänteitä.
V. 2021 inventointi: Mustapuro 1:n paikka tarkastettiin inventoinnin yhteydessä syksyllä 2021. Paikalta ei havaittu jälkeäkään kalkkiuunista.

Mustapuro 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tuhoutunut. Ks. kohdekuvaus Mustapuro 1.

Mustapuro 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tuhoutunut. Ks. kohdekuvaus Mustapuro 1.

Isojoen kalkkiuuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuparin alueen kolmas uuni (ks. myös Kuparin uuni ja Teerinevalaisten uuni), Isojoen uuni on kokonaan tuhoutunut tienteon myötä. Uuni on Lauri Korven antamien tietojen mukaan sijainnut Kuparin talosta muutaman sata metriä pohjoiseen Isojoelle päin. Uuni on sijainnut Savonjoen partaalla, ilmeisesti sen rantatörmällä. Uunin tarkkaa sijaintia ei kuitenkaan pystytty paikallistamaan. Kuparin alueen uuneista Isojoen uuni on ainoa yksityisellä maalla sijainnut. Korven antamien tietojen mukaan uuni on ollut Isojoen kylän talojen yhteiskäytössä. Uunin viimeisestä poltosta tai rakentamisajankohdasta ei ole tietoa.

Koukkari (1000012144) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Seinäjoen asemalta 28,1 km etelään, Peräseinäjoen taajamassa,
Kärjenkosken kohdalla joen itärannalla pellossa, joen ja Rintasalon talon välisellä
pellolla.
Isojakokartan 1765 perusteella Koukkarin talo on ollut nykyisellä rantapellolla. Pelto
oli paikalla käytäessä nurmella ja kyntämättä, joten varmoja havaintoja talonpaikan
tarkemmaksi paikantamiseksi ei voitu saada. Paikkaa ei voida tarkemmin rajata, vaikka isojakokartalta paikannus vaikuttaakin luotettavalta. Tällä alueella, koordinaattipisteestä noin 30 m säteellä, on muinaisjäännös, jonka suojelu- ja tutkimusarvo voidaan selvittää koekaivauksella.

Peltoniemi Vaivaistennevan kytö (Hautapaikat)
Historiallinen; 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa löydettiin savikuopasta, savenrajasta ihmisen luuranko.
Löytöpaikkaa ei kyetty paikantamaan tarkasti.
Inventoinnin aikana alueen pellot olivat viljalla ja kesantona. Vanhoilta kartoilta ei löytynyt merkintöjä, jotka voisivat viitata hautapaikkaan. Aluetta inventoitiin yleispiirteisesti muinaisjäännöstä löytämättä. Vaivaistenneva-niminen peltoalue on merkitty jo vuoden 1763 Ilmajoen pitäjänkartalle.

Vesijärvi Piikkilä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Piikkilän talon maalla sanottiin (v. 1903) olevan ison röykkiön.

Mustikkakalliot (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Alahärmän Vuoskosken kylässä, Kantolan asutuksesta runsas kilometri lounaaseen olevan Mustikkakallion kallioalueen luoteiskärjessä, avokalliolla. Paikalla on kolme röykkiötä, joista kahden kivet ovat osittain sekautuneet keskenään. Niistä noin 70 m päässä on kolmas röykkiö. Röykkiöt ovat pahasti hajoitettuja, keskellä on 2-3 kivikertaa, muut kivet ovat hajallaan ympäristössä.
Röykkiö 1: Pituus 17 m, leveys 5 m. Pahoin hajoitettu röykkiö, jonka keskellä kallioon saakka ulottuva kuoppa. Yllä olevat mitat rajaavat alueen, jolle röykkiön kiviä on levitelty kallion harjanteen suuntaisesti röykkiön molemmin puolin. Röykkiön kivet ovat 15-40 cm halkaisijaltaan. Röykkiön alueella on kalliossa kuppimainen kolo, joka on luontainen rapautuma. Pentti Rislan kertomuksessa rakenne esiintyy nimellä röykkiö S.
Röykkiö 2: Halkaisija 4,5 m. Matala röykkiö kalliopohjalla, jonka levitetyt kivet ovat sekaantuneet röykkiö 3 kivien kanssa ja nämä röykkiöt esiintyvätkin Pentti Rislan raportissa yhtenä kohteena, nimeltään röykkiö N. Röykkiön alkuperäinen kehämäinen rakenne on kuitenkin edelleen havaittavissa.
Röykkiö 3: Halkaisija 4,5 m, korkeus 0,5 m. Kalliopohjalla sijaitseva pyöreä röykkiö, jonka kivet ovat sekautuneet röykkiön 2 kivien kanssa. Röykkiön alkuperäinen kehämäinen muoto on silti edelleen havaittavissa. Pentti Rislan raportissa röykkiö esiintyy röykkiön 2 kanssa kohteena nimeltä röykkiö N. Molemmat röykkiöt sijaitsevat kallionlaen kuopanteessa. Kivet ovat 20-50 cm halkaisijaltaan. Röykkiön luoteispään länsipuolelle on asetettu kahdeksan kiveä tiiviiseen muodostelmaan, mikä on ilmeisesti resentti ilmiö.

Heikkilä Mustaisnevankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mustaisnevan länsipuolella, ojitetun Moskuankorvan metsäalueen pohjoispuolella on hiekkakuoppa, jonka luoteisosassa on näkyvissä useita tervahaudan paikkoja. Paikalla on runsaasti nokista maata. Hiekkakuopan pohjoispuolella on halkaisijaltaan 10 m ja syvyydeltään 1 m oleva tasapohjainen kuoppa, joka on kasvillisuuden peitossa. Vuoden 2008 inventoinnissa alueelta löydettiin yksi, lähes kokonaan hiekanotossa tuhoutunut tervahauta, jonka jäänteet havaittiin hiekkakuopan profiilissa, kohdasssa p: 7028144, i: 3298085 (gps paikannus tervahaudan jäänteen keskeltä). Hiekkakuopan pohjalla oli hiiliä ja tervamöykkyjä, jotka olivat peräisin haudasta.
Hiekkakuopan länsireunalla on todettu myös kivikautinen asuinpaikka Mustaisneva 4010033.

Ala-Sihto (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen varressa, pienen luoman (nykyään laskuojaksi kaivetun) suulla. Runsaan tuhkahiilimössön vuoksi paikallinen väestö on nimittänyt luomaa Sittaojaksi. Kartassa ojan nimenä on siis virheellisesti Siltaoja. Paikka oli 200 vuotta sitten aivan Ilmajoen silloisen keskuspaikan kupeella. Nykyinen Ilmajoen keskusta on tästä 4 kilometriä etelälounaaseen.
Ilmajokelaisen Olavi Yli-Vainon mukaan kirjallisuudessa on maininta siitä, että Östermyran ruukin omistaja olisi ollut perustamassa Ilmajoelle Ala-Sihdon rautahyttiä. Ala-Sihto on Peltoniemen kylää ja alun perin Peltoniemen maita kuten Kiikerinkylän takamailta löytynyt raudan sulatuspaikkakin (ks. kohde Peräkylä 1000014806).
On epävarmaa, onko nyt kyseessä oleva kohde juuri tämä kirjallisuudessa mainittu Ala-Sihdon rautahytti. Yli-Vainio arvelee, että Isonkivenmaan (1000015047) ja Perälän (1000014806) kohteet olisivat voineet olla Peltonimen kylän omia raudan alkujalostuspaikkoja ja Sittaojan suulla oleva paikka olisi jatkojalostuspaikka, jossa olisi valmistettu Peltoniemen tarvitsemat rautaesineet. Sittaojan suun pohjoispuolella oleva mökkiasutus saattaakin olla alun perin syntynyt tämän tuotantolaitoksen tarpeisiin.
Kohta on asumatonta tonttia, jossa on yksi suuri varastorakennus. Maanpinta oli inventointiajankohtana noin metrin korkuisen ruohovartisen aluskasvillisuuden peitossa – maanpinnalle erottuvia mahdollisia rakenteita oli mahdotonta havaita. Selvästikin alue on ainakin suurelta osin vanhaa peltoa. Vuoden 1955 peruskartalla (2222 02) varastorakennuksen eteläpuolelle on merkitty asuinrakennus. Alueelle tehtiin kolme koekuoppaa. Varastorakennuksesta noin 10 m itään tehdyn koekuopan pintaosassa todettiin 40 cm paksu lähes musta, noensekainen kerros, jossa oli runsaasti kevyttä kuonaa sekä hieman tiilensiruja. Tästä noin 20 ja 40 m itään tehdyissä koekuopissa oli noin 30 cm paksuiset kyntökerrokset, joissa tummassa noensekaisessa maassa oli melko runsaasti kevyttä kuonaa sekä hieman tiilensiruja. Selvää rautakuonaa (raskasta ja magneettista) ei havaittu. Löytynyt kuona vaikutti lähinnä tervahautoihin liittyvältä ns. tervakuonalta. Inventoinnissa ei saatu selvitettyä onko alueella sijainnut rautasulattoa. Inventointihavaintojen perusteella paikalla on peltoon kynnetty tervahauta sekä 1900-luvun asutukseen liittyvää löytöaineistoa (tiilensirut ja punasavikeramiikka koekuopissa).

Uusitalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Koskenkorvan eteläosassa, Kyrönjoen itäpuolella, Nuijamiesten muistomerkin eteläpuolella olevan vanhan hiekkakuopan eteläreunalla, peltokumpareen eteläpäässä.
Inventoinnissa 2008 löytyi muutama metrin vanhan hiekkakuopan eteläpuolelta pellosta pari kvartsi-iskosta. Maaperä on hiekkamoreenia. Paikalla lienee kivikautisen asuinpaikan rippeet, josta suurin osa lienee tuhoutunut hiekanotossa.

Peltoniemi eteläinen soldats torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella. Vuoden 1753 isojakokartalla paikalla on merkintä Soldats Torp. Kysymyksessä on osittain tuhoutunut autioitunut talonpaikka. Inventoinnissa 2008 pellon eteläreunassa on hajallaan noin 30 metrin matkalla vähäisiä talonpaikkaan viittaavia löytöjä. Ilmeisesti suurin osa talonpaikasta on jäänyt pellon eteläpuolen rakennetulle tai rakenteilla olevalle alueelle. Inventoija ehdottanut rauhoitusluokkaa 3.

Peltoniemi Talvitien torppa 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka paikantuu isojakokartan 1753 mukaan peltoon ja on autioitunut. Kohde sijaitsee Talvitien talon (nro 6) mailla. Kynnöksellä ollutta peltoa tarkastettaessa vuonna 2008, siinä ei nähty selviä merkkejä talonpaikasta. Pelto oli koko lailla tyhjä ja joitain harvoja historiallisen ajan löytöjä oli havaittavissa harvakseltaan siellä täällä hajallaan. Inventoijan mukaan tuhoutunut tai vähämerkityksellinen muinaisjäännös.

Peltoniemi Talvitien torppa 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka paikantuu isojakokartan 1753 mukaan peltoon ja on autioitunut. Kohde sijaitsee Talvitien talon (nro 6) mailla. Korrella ollutta peltoa tarkastettaessa vuonna 2008, siinä ei nähty selviä merkkejä talonpaikasta. Pelto vaikutti kovin käsitellyltä - mahdollisesti siinä ollut jotain nykyajan muuta maankäyttöä? Inventoijan mukaan tuhoutunut tai vähämerkityksellinen muinaisjäännös.

Peltoniemi Corporal torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka paikantuu isojakokartan 1753 mukaan peltoon ja on autioitunut. Kohde sijaitsee Talvitien talon (nro 6) mailla. Kartalla on epäselvä teksti, mahdollisesti "Corporal Torp". Kuivaa ja juuri kylvettyä peltoa tarkastettaessa vuonna 2008 ei siinä nähty selviä merkkejä talonpaikasta. Inventoijan mukaan tuhoutunut tai vähämerkityksellinen muinaisjäännös.

Peurala torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Kyrönjoen pohjoispuolella, maatalousoppilaitoksen pohjoispuolisessa pellossa.
Torpan paikka paikantuu isojakokartan 1755 mukaan peltoon ja on autioitunut.
Kynnöksellä ollutta peltoa tarkastettaessa vuonna 2008 ei siinä nähty selviä merkkejä talonpaikasta - pelto oli kokolailla tyhjä ja joitain harvoja historiallisen ajan löytöjä oli havaittavissa harvakseltaan siellä täällä hajallaan. Inventoijan mukaan tuhoutunut tai vähämerkityksellinen muinaisjäännös.

Peurala Soldats torp 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Kyrönjoen eteläpuolella. Isojakokartalla Peuralan talon mailla on torppa. Paikantuu nykyiseen peltoon. Kyseinen pelto oli paikalla käytäessä avoinna ja pienellä oraalla eikä siinä löytöjen perusteella havaittu mitään selvää talonpaikkaa. Pelto oli kokolailla "tyhjä" ja muutama tiilenpala siellä täällä ei muodostanut keskittymää. Inventoija ehdottaa rauhoitusluokkaa 3: vähämerkityksellinen muinaisjäännös.

Puotinen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivikko sijaitsee Evijärven Puotilahden länsirannan tuntumassa, kankaan kaakkoispäässä. Noin 30-40 x 25 m laajassa luonnonkivikossa on useita kuoppia, osa syviä. Paikalta on mahdollisesti viety rakennuskiviä ja niiden alta soraa joskus vuosisadan vaihteessa tai ennen sitä. Osa saattaa olla ns. rakkakuoppia. Paikkaa kutsutaan myös "lapinkirkoksi".
Kohde tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Varsinaisesta muinaisjäännöksestä ei ole kyse, vaan kivikkoon on kaivettu kuoppia, joiden koko ja muoto eivät kovin hyvin hahmotu kasvillisuuden alta. Paikalla kasvaa mäntymetsää ja hieman vesakkoa. Kohde on aivan omakotitalon tuntumassa. Kyseessä on lähinnä tarinapaikka, johon lapinkirkko –nimityskin viittaa.
Parikymmentä metriä kivikon länsipuolella on tervahauta, jonka paikkatiedot vietiin myös muinaisjäännösrekisteriin inventoinnin yhteydessä. Tervahauta on aivan tieltä nousevan penkan päällä.

Ahlbergin vekselin raunio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hävinnyt lapinraunio Ouluveden kylässä Ähtärin rautatieaseman lähellä sen itäpuolella. Ollinen kirjoitti vuonna 1896, että Ahlbergin "vekselin" likettyellä sanottiin olevan Hiidenkiuvas".
Kun Pekka Volarnan kaupparakennusta rakennettiin lähelle Ähtärin asemaa 1940-luvun lopulla, paikalta huomattiin ulkorakennuksen perustusta tehtäessä ympyränmuotoinen rinnankorkuinen (!) kivilatomus, joka raivattiin ja jota työmiehet ja muutkin ihmettelivät. Paikka oli tuolloin Leppävuoren taloon johtavan tien ja Ähtärin aseman välillä. Tämän kivilatomuksen täytynee olla sama kuin Ollisen mainitsema "hiidekiuvas" (Hämäläinen 2010).
Vuoden 2014 inventoinnissa Ahlbergin vekselin raunion paikka käytiin tarkastamassa Paikalla otettiin GPS-mittaus sen ulkorakennuksen kulmasta, jonka alle raunio on jäänyt. Paikka ei sinänsä ole lapinraunioille tyypillinen paikka kaukana rannasta ja ilmeisesti vanhalla kaskimaalla. Ehkä kyse on ollut kaski- tai muusta viljelysrauniosta.

Lapinniemi, Pemu (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Pemu-järven Lapinniemi on kivinen niemenkärki, mutta sen molemmin puolin järvivesi on kuluttanut rantatörmää pitkiksi hiekkarannoiksi. Rannoilta ei löydetty merkkejä mahdollisista lapinraunioista. Paikka tarkastettiin nimen perusteella.

Jalamarin uuni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Uuninpaikka Vimpeli-Hallapuro -tielinjalla, noin kaksi kilometriä Vesterpakalta Hallapurolle päin. Uuni on sijainnut Tuutterpakan hiekkakankaan itäreunalla, mahdollisesti rinteessä. Uunin voi paikallistaa tienpenkassa näkyvän palaneen kalkin ja tulipesien jäänteiden perusteella. Tien rakentaminen ja soranotto ovat muuttaneet kuitenkin paikkaa siinä määrin, ettei uunin koosta tai topografiasta voi tehdä tarkkoja päätelmiä. Paikan löytämisessä ja identifioinnissa auttoivat Tarmo Louheman ja Paavo Hallapuron antamat tiedot.
Paikka tarkastettiin vuoden 2022 inventoinnin yhteydessä. Paikalla ei enää ole kalkkiuunia tai sen rauniota. Tien leikkauksessa ojan puolella on vähän esillä valkoista kalkkia. Kuten aiemmassa tarkastuksessa on todettu, tien rakentaminen sekä sen itäpuolella tehty soranotto on tuhonnut uunin.

Kaksoishauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Alueen peruskarttaan on paikalle merkitty kaksi tervahautaa Ponsiluoman pohjoisrannalle. Nykyisin paikalla on hiekkakuoppa, jonka käyttö on ilmeisesti tuhonnut molemmat tervahaudat. Muistona tervahaudoista paikalla voidaan havaita hiiltä ja tervaa, mutta selkeitä rakenteita ei voitu enää maastossa havaita. Kohde tulkittiin tuhoutuneeksi tervahaudaksi.

Honkavaara (Asuinpaikat)
Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kiikkerinkylän pohjoispuolella noin 150 m Takaluomasta etelään Honkavaaran taloon johtavan tien varrella pellossa itään pistävän peltosaarekkeen päässä. Maaperä on hiesua. Peltosaarekkeen päästä kivikkoiselta alueelta on löydetty muutamia epävarmoja kivilaji- ja kvartsi-iskoksia ja kvartsinen iskentäydin. Kohde saattaa jatkua viereisen peltosaarekkeen puolelle.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2020. Kyseessä on itään pistävän matalan hiesu – kivikko – sorasärkän itäosa. Noin 47–48 m mpy tasoilla kohdalla on ollut itään pistävä soraisen niemen kärki – topografisesti hyvin mahdollinen kivikautisten asuinpaikkojen kannalta. Ilmoitetun muinaisjäännöspisteen tuntumassa sekä siitä yli 200 m länteen todettiin runsaasti luontaisia kvartsin kappaleita, osa niistä hieman särkyneitä – ilmeisesti viljelytöiden yhteydessä. Pellon pinnassa oli lisäksi runsaasti seudulla yleistä tummaa, murskeista liusketta. Havaintojen perusteella paikalla ei ole kivikautista asuinpaikkaa tai muitakaan muinaisjäännöksiä. Vuoden 2015 havainnot olivat todennäköisesti luonnon ja myöhemmän maankäytön muokkaamia kiviä.

Järvenjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ylihärmän Järvenkylässä Järvenjärven länsirannalla, nykyisellä Järvenjärven pientaloalueella viljelemättömällä peltosaarekkeella on sijainnut tervahauta. Peltoalueen aikaisemman isännän, Esko Talvitien kertoman mukaan paikalla on ollut tervahaudan jäännös, joka pellonmuokkauksen seurauksena on vähitellen tuhoutunut.
Paikalla ei voinut tarkastuksessa syyskuussa 2015 havaita mitään selkeää merkkiä/rakennetta haudasta.

Hauta-aho (5010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Alajärven lounaisrannalla, Pynttärinniemen eteläosassa. Rinteessä olevaa viljelys- ja puutarhamaata, mahdollisesti vanhaa rantatörmää.
Vuoden 1988 koekaivauksessa ei löytynyt säilynyttä kulttuurikerrosta eikä esinelöytöjä. Vuoden 2018 kaavainventoinnissa ei tehty asuinpaikkaan viittaavia pintahavaintoja. Koekaivauksen ja inventoinnin perusteella kyseessä on tuhoutunut muinaisjäännös.

Moskuanniemi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Ähtävänjoen itärannalla, Moskuanniemen itäosissa ja jätealtaiden eteläpuolella lähellä Anttikosken tietä. Paikalla on havaittu kolme asumuspainannetta taimikossa jätealtaille johtavan tien pohjoispuolella. Paikalla saattaa olla enemmänkin painanteita, mutta niitä voi olla vaikea havaita taimikossa.
Vuoden 2019 koetutkimuksessa painanteet todettiin resenteiksi maa-ainesottokuopiksi.

Pohjaskangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suurelta osin tuhoutunut tervahauta sijaitsee Pitkänsalontieltä Pohjaskankaalle kääntyvän metsätien läheisyydessä.
Pitkänsalontieltä Pohjaskankaalle kääntyvän metsätien ja rämeen reunalla. Maaperä on hiekkaa, ympäristön puusto on eri ikäistä ja rakenteista mäntymetsää. Paikalla ollut tervahauta on suurimmaksi osaksi tuhoutunut metsätien teossa. Se on ollut 15 m halkaisijaltaan, jäljellä oleva osa on epämääräinen ja sen kohdalla on erikokoisia kuoppia.

Hallaneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Asuinalueella sijaitsevan tervahaudan halkaisija on ollut noin 15 m. Tervahauta on suurelta osin tuhoutunut, mutta sen itäreunaa ja halssia todettiin säilyneen vuoden 2018 inventoinnissa. Halssi suuntautuu pohjoiseen.

Heikkilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1817 kartalta paikannettu Heikilän talo sijoittuu Valkiaisen ja Heikkilän Hoikka nimisten pienten järvien väliselle kallioiselle kannakselle.
Paikalla on talo myös 1840-luvun pitäjänkartalla. Vuoden 1962 peruskartalla Heikkilän talo on siirtynyt nykyiselle paikalleen ja vanhan talon paikka on autioitunut.
Vanhalla talon paikalla kuljettiin ristiin rastiin, mutta merkkejä vanhasta talosta tai sen pihapiiristä ei saatu. Paikalla kasvaa nykyisin sekametsää. Karttapaikannuksen tarkkuudeksi voi arvioida noin ±50 metriä. On mahdollista, että vanha talo on sijainnut nykyisen tien kohdalla.

Tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1817 kartalta (B10) paikannettu nimeämätön talon paikka sijoittuu Kangaslammen ja Vähä Vuorilammen väliin, nykyisen Vuori-salmen talon länsipuolelle. Paikalle ei ole merkitty taloa 1840-luvun pitäjänkartassa eikä vuoden 1961 peruskartassa. Nimeämättömän talon paikkeilla on nykyisin pelto, joka oli kyntämättä inventoinnin aikana.
Havaintoja vanhasta talosta ei paikalta saatu.

Hauta-ahon pelto (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Pellon pinnassa erottuu halkaisijaltaan noin kymmenmetrinen tumma alue, jossa on hiiltä ja kuonaa. Maaperä on hiekkaa ja paikalla on loiva rinnetörmä. Hiililäikästä muutama kymmenen metriä pohjoiseen pellon pinnassa oli myös joitain palamattomia luita ja tummapintaisen, lasittamattoman, dreijatun ja kiillotetun saviastian kylkipala. Muuten pelto oli hyvin löydötön.
Vanhoissa ilmakuvissa (mm. 1954 ja 2008) paikalla erottuu peltoon raivatun tervahaudan hahmo.

Raisjoen mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lidarhavainto 2020:
Ympäristön paikannimistön (Myllyneva, Myllykangas) ja maaston korkeusmallin perusteella paikalla on Raisjoen törmällä olleen vesimyllyn paikka. Vinovalovarjosteessa erottuu joen länsipuolella mahdollisesti vesivoimaa varten kaivettu uoma.
Alueen Itäpuolella kulkee Raisjoki ja alueen länsipuolella on kaivettu uoma, jossa virtaa vesi. Raisjoen ja kaivetun uoman välinen alue kohoaa Raisjoesta sekä uomasta noin 2 metriä korkeammalle. Alueella on todella tiheää nuorta koivikkoa ja puskaa. Paikka ei maastossa tehtyjen havaintojen perusteella ole kovinkaan sopiva myllyn paikaksi. Alueelta eikä myöskään Raisjoen varresta tai kaivetun uoman varresta havaittu mitään merkkejä myllystä.
Vanhojen sanomalehtiuutisten mukaan (esim. sanomalehti VAASA 15.8.1931, "Vanha ruuhi löydetty") jokea on perattu voimaperäisesti 1930-luvulla. Kaivettu uoma saattaa liittyä siihen.

Saapaskangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on tervahaudan jäännös, joka on suureksi osaksi tuhoutunut tien teossa. Se oli arviolta n. 25 m halkaisijaltaan. Leikkautuneessa itäreunassa on jäljellä kivi- ja hiilikerroksia sekä kuonaa.

Korkiaharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee noin 14 km Isojoen kirkonkylästä länteen, Kärjenkoskella, Korpelankyläntien ja siitä erkanevan metsäautotien risteyksessä. Risteyksen länsipuolella on Korkiaharjun talo. Maasto on koilliseen viettävää hiekkapohjaista kangasta, jonka puusto koostuu varttuneista kuusista ja männyistä. Tervahaudan pohjoisosa on tuhoutunut metsäautotietä tehtäessä, vaikuttaisi siltä, että haudasta on vain puolet jäljellä. Tervahaudan leveys vallien ulkoreunasta mitattuna on noin 18 metriä. Vallien leveys on noin 3–4 metriä, tervahaudan sisäosa on maljamainen, noin metrin syvä.

Pakosaari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kotuksen nimiarkistoon tallennetun perimätiedon mukaan Pakosaari on isonvihan aikainen pakopaikka (Kuortane Pakosaari, Kotus 1960). Paikannimellä on pistemäinen paikkatieto, joka sijoittuu lähelle nykyiseen peruskarttaan merkittyä Pakosaarta. Syrjäisten paikkojen nimet usein kelluvat, ja alkuperäinen Pakosaari saattaa yhtä hyvin olla jokin muu lähellä olevista saarista, jos perimätieto ylipäänsä pohjautuu todellisiin tapahtumiin.
Inventoinnissa tarkastettiin nykyiselle maastokartalle merkityn Pakosaari-nimen lähellä olevat pienet mäet luonnonsuojelualueella. Metsäiset kivikkoiset matalat mäet sijaitsevat laajan ojittamattoman Kaulalamminevan länsipuolella, niiltä ei havaittu piilopirttiin viittaavia rakenteita.

Timperoistenmäki (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Peruskartassa Muinaishauta-merkintä.
Karijoen muinaisjäännösinventointi 2006:
Metsälehdon kylän ja Myrkyn välisen tien eteläpuolella sijaitsevalla Timperoisten mäellä ei ole muinaishautaa karttamerkinnästä huolimatta.

Koppelomäki (1000045312) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maanmittauslaitoksen 1:50 000 topografisessa kartassa (v. 2000, karttalehti 2222) on Koppelomäen kohdalla Tervah. -merkintä. Tervahauta on merkitty muinaisjäännöksenä Ilmajoen Ahonkylän osayleiskaavaan 2006. Muihin perus- tai maastokarttoihin tervahautaa ei ole merkitty, eikä selvää tervahautaa erotu maaston digitaalisessa korkeusmallissa. Lokakuussa 2022 tehdyn maastotarkastuksen perusteella topografisen kartan Tervah. -merkinnän osoittamassa paikassa tai sen lähimaastossa ei ole tervahautaa. Koppelomäen maaperä on kivistä moreenia kalliopaljastumin, eli epäedullista vähänkään suuremman tervahaudan kaivamisen kannalta.

Ruuska (Asuinpaikat)
Vuoden 1710 kartan mukaan paikalla on ollut Ruuskan talo, joka on merkitty samalle paikalle vielä vuoden 1903 kartalla. Paikka on nyt autioitunut. Paikka on peltokumpare, jossa on näkyvissä vanhaa tiiltä ym. rakennukseen viittaavia jäänteitä. Inventoinnissa ei ole kaivettu koekuoppia eikä arvioitu muinaisjäännöksen laajuutta.
Kohteen pohjoispuoli on jäänyt teollisuusrakennusten pihan alle. Vuoden 2008 raportissa olevan aluerajauksen kohta lienee edelleen ehjää maaperää, vaikka paikalle onkin varastoitu tavaraa. Maan pinta, siltä osin kuin sitä oli varastoidun tavaran väleistä nähtävissä, oli kokonaan kasvillisuuden peitossa, eikä mitään asutusjäännöksiä ollut näkyvissä. Vuoden 2008 inventoinnissa ilmoitetun koordinaattipisteen ympäristössä on loivapiirteinen, alle metrin ympäristöstään kohoava kumpare, jonka läpimitta on suuruusluokkaa kymmenen metriä. Siitä etelään, lounaaseen ja länteen nyt pensaikkoa ja metsää kasvava alue teollisuushallien pihan, lounaassa olevan pellon ja kaakossa olevan Ruuskalantien välissä on muuten aivan tasaista maata, ilmeisesti savikkoa, ja todennäköisesti aiemmin viljeltyä. Teollisuushallien piha-alueelta on ilmeisesti kuorittu pintamaata, jota on jonkin verran kasoissa pihan reunoilla. Tältä piha-alueelta mahdolliset asutusjäännökset ovat todennäköisesti tuhoutuneet.
V. 2008 ja 2022 inventoinneissa osoitetulla kohdalla on sijainnut Ruuskan talon päärakennus vielä 1950-luvulla, kuten vuoden 1950 ilmakuva osoittaa. Vuoden 1950 jälkeen autioitunut talotontti on pitkälti tuhoutunut vuoden 2008 inventoinnin jälkeen tapahtuneen rakentamisen vuoksi. Jäljellä on enää 1900-luvun jälkipuolella puretun päärakennuksen jättämä kumpu.

Vähäluoma Hautapakka (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee sekametsässä. Paikalla on tuhoutunut tervahauta, jonka halkaisija on ollut noin 16 m. Hauta näkyy selvänä pyöreänä varjostumana vinovalovarjostekartassa. Sen perusteella paikannetulla kohdalla näkyi maastossa runsaasti hiiltä ja nokista hiekkaa. Maastokäynnillä havaittiin kuitenkin, että paikalle on tehty tieura, ja maata on muutoinkin tasattu ja levitelty. Siinä yhteydessä tervahauta on tuhoutunut käytännössä kokonaan. Alueella on runsaasti erilaisia resenttejä kuoppia, lähinnä hiekanotosta syntyneitä. Vanha tervahaudan paikka on tunnettu Hautapakkana (Kotus, Nimiarkisto 1962).

Syrjäsaari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Fredrik Rönnholmin vuosina 1746-47 laatimaan Ilmajoen pitäjän sekä vähä- ja isokyröläisten riidanalaisen yhteismaan rajakarttaan (KA e29:19/1) merkitty rajapiste nro. 23, nimeltään "Palonneva Syriäsari" sijaitsee kartta-asemoinnin mukaan tällä paikalla.
Suon keskellä oleva saari on louhikkoinen moreenimäki. Paikalla ei havaittu rajamerkkejä. Mäen pohjoispäässä on ympäristöstään erottuva siirtolohkare, jonka pinnoissa ei havaittu rajahakkauksia tai -maalauksia.

Miilumäki (1000050065) (Työ- ja valmistuspaikat)
Miilumäessä on ollut hiilimiiluja, jotka ovat tuhoutuneet maanotossa. Paikallisen tiedon mukaan miiluja on poltettu noin sata vuotta sitten.

Polvenoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Arkistoinventointi 2023:
Polvenojan varrelle on vuosina 1759-61 laaditulle isojakokartalle merkitty piirroksella ja tekstillä (tjerådahl) tervahauta. Kyseessä on vinovalovarjosteessa erottuva hauta. Tervahautaa ei tarkastettu maastossa.
Huom.: Tervahaudan kohta on raivattu pelloksi ja kohde on tuhoutunut.

Kuusisto (1000050925) (Työ- ja valmistuspaikat)
Tervahauta sijaitsee noin 100 m Uudenmäentieltä koilliseen, Härkä-Koiviston pelloille kulkevan polun itäpuolella. Alue on tiheää kuusivaltaista metsää. Tervahaudan länsi- ja lounaispuolilla sijaitsee asuinrakennuksia, sekä hevostila. Voimajohtolinja kulkee noin 95 metriä tervahaudan koillispuolella. Tervahauta on muodoltaan laakea. Sen halkaisija on noin 16 metriä ja syvyys 1,3 metriä. Valli on leveydeltään noin 3 metriä. Halssi osoittaa luoteeseen. Tervahauta on metsittynyt, pohjalla ja vallilla kasvaa enimmäkseen kuusta ja haapaa. Pohjalle tehtiin lapiolla pieni pisto, jossa erottui hiilen sekaista maata. Tervahaudan muoto on kärsinyt maanmuokkauksen yhteydessä. Valli on paikoin hävinnyt ja myös halssi erottuu heikosti. Tervahaudan pohjoisreunalle on tehty kaksi isohkoa kaivantoa, jotka vaikuttavat moderneilta. Toisen kaivannon vieressä näkyy mustaa jätesäkkiä ja muuta modernia roskaa. Tervahaudan keskiosaan on tuotu rautainen maitotonkka.
Vanhat ilmakuvat:
Tervahaudan hahmo erottuu heikosti vuoden 1952 ilmakuvassa puuttomalla piha-/ahomaalla. Ilmakuvan perusteella kyseessä on myöhäisintään 1900-luvun puolivälissä poltettu tervahauta.
Tervahaudan huonosta kunnosta johtuen tervahaudan laji on inventoinnin ehdotuksesta poiketen poistettu kiinteä muinaisjäännös (ei rauhoitettu).

Sydenkorpi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Fredrik Rönnholmin vuosina 1746-47 laatimaan Ilmajoen pitäjän sekä vähä- ja isokyröläisten riidanalaisen yhteismaan rajakarttaan (KA e29:19/1) merkitty rajapiste nro. 22, nimeltään Sydenkorpi eller Tipulima, sijaitsee kartta-asemoinnin perusteella tällä paikalla. Vanhat paikannimet viittaavat sysien polttoon ja eränautintaan (Tipulinmaa = erämaan nimi).
Vuoden 2024 maastotarkastuksessa ei löytynyt muinaisjäännöstä.

Pitkän Klaasin plassi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kotuksen Nimiarkiston keruukorttiin (Kotus 1954: Pitkän Klaasin plassi) merkityn tiedon mukaan paikalla on ollut torppa, jossa on asunut Pitkä Klaas, ruotsinkielinen ja hyvin pitkä. Pitkä Klaas oli mahdollisesti entinen torppari Klas Gustaf Hane eli Riutta (s. 1840, k. 1914), jonka Lauttajärveltä lähteneestä hautajaissaattueesta on ilmoitettu sanomalehti Vaasan numerossa 7.4.1914. Kotuksen Nimiarkiston toiseen keruukorttiin (Kotus 1954: Rönni) merkityn tiedon mukaan lähellä tätä paikkaa on ollut Rönni-niminen torppa, joka on kuulunut Orisbergin tehtaalle, jonka työmiehiä ensimmäinen torppari oli, Kimosta tullut Orisbergiin sepäksi. Keruukortin mukaan Rönnin torppa itsenäistyi n. 70 vuotta ennen vuotta 1954 ja talon myöhempi nimi on ollut Kuivinen. Molemmat keruukortit saattavat viitata samaan torppaan ja sen asukkaaseen.
Tarkastus 2024: Mitään torppaan liittyvää ei löytynyt Nimiarkiston keruukortteihin liittyvien karttamerkintöjen kohdalta tai niistä n. 100 metrin säteellä Ulvilanluoman varressa. Pitkän Klaasin plassin osoitetusta sijainnista n. 400 metrin säteellä on ollut 1900-luvun alkupuolella kolme taloa/torppaa, joihin perimätiedot voivat liittyä (ks. Tutkimukset-välilehti).

Mäkelä 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Vanhan maanottoalueen sisällä on tervahaudan jäännös, jonka ympäriltä on kaivettu maa-aines pois yli metrin syvyydeltä. Tervahaudan reunat ovat romahtaneet, ja siitä on jäljellä halkaisijaltaan noin viisimetrinen keskusosa. Rikkoutuneen tervahaudan profiilissa on noin 80 sentin paksuudelta voimakkaasti tervalta tuoksuvaa puuhiiltä. Ilmeisesti tervahautaa ei ole puhdistettu hiilistä viimeisen polton jälkeen.

Kimoo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Hiilimiilu sijaitsee Kimoon metsätie -nimisen tien itäpuoleisella, soisella metsäalueella, noin 10 metrin päässä tiestä ja Vaasantiestä noin 3,6 kilometriä itään. Paikalla on lähinnä neliömäinen, keskeltä laakea hiilimiilu. Sen halkaisija on noin 16 metriä, vallien leveys noin 2 metriä ja korkeus puolisen metriä. Kairanäytteestä saatiin runsaasti hiiltä miilun valleista ja keskiosasta. Vallien sisäpuoliselle osalle on rakennettu mökki, joka on tätä nykyä huonokuntoinen. Vuoden 1968 peruskartalla paikalle on merkitty kämppä, mutta vuoden 1952 ilmakuvassa ei alueella vielä näy rakennuksia.

Alainen Hirviniemenmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee suhteellisen tasaisessa tiheää sekametsää kasvavassa maastossa n. 480 metriä Hirviniemen metsäautotien pohjoispäästä kaakkoon. Paikalla havaittiin reilun metrin ympäröivää maastoa korkeampi kohouma, jossa vallitsevana maalajina on hiekka. Kyseinen n. 20 x 20 m kohouma vaikuttaa olevan osin luonnollinen, mutta sen pohjois- ja itäpuolelle on mahdollisesti jossain vaiheessa kasattu maata. Pinnanmuodoltaan kohouma on epätasainen ja kaivellun oloinen. Alueella havaittiin kaivettaessa runsas hiilikerros. On mahdollista, että alueella on sijainnut tervahauta tai hiilimiilu, joka on niin suurelta osin tuhoutunut, että tarkempi tunnistus on mahdotonta. Kohouman laella havaittiin muutamia jyrkkäreunaisia, todennäköisesti resenttejä kuoppia (mitat 1–2 m x 1–2 m). Lisäksi kohouman laella ja reunoilla havaittiin runsaasti eläinten kaivamia koloja. Mahdollisen alueella sijainneen muinaisjäännöksen voidaan katsoa olevan jo niin suurelta osin tuhoutunut, ettei sitä ole syytä suojella.